1)

Korvataan 1–3 artikla seuraavasti: ”1 artikla Tavoitteet 1. Tällä asetuksella perustetaan Euroopan meriturvallisuusvirasto, jäljempänä ’virasto’, jotta varmistetaan meriturvallisuuden, merenkulun turvatoimien, alusten aiheuttaman pilaantumisen ehkäisyn ja torjunnan sekä öljyn- ja kaasunporauslaitteistojen aiheuttaman meren pilaantumisen torjunnan korkea, yhdenmukainen ja tehokas taso. 2. Tässä tarkoituksessa virasto toimii yhteistyössä jäsenvaltioiden ja komission kanssa ja tarjoaa niille teknistä, operatiivista ja tieteellistä apua tämän artiklan 1 kohdassa mainituilla aloilla 2 artiklassa kuvattujen keskeisten tehtävien sekä soveltuvin osin 2 a artiklassa kuvattujen lisätehtävien rajoissa erityisesti auttaakseen jäsenvaltioita ja komissiota asiaankuuluvien unionin säädösten asianmukaisessa soveltamisessa. Pilaantumisen torjunnan alan osalta virasto antaa operatiivista apua ainoastaan sen valtion tai niiden valtioiden pyynnöstä, johon tai joihin vaikutukset kohdistuvat. 3. Edellä 2 kohdassa tarkoitettua apua tarjoamalla virasto edistää tarvittaessa meriliikenteen ja -kuljetusten kokonaistehokkuutta tämän asetuksen mukaisesti helpottaakseen esteettömän eurooppalaisen meriliikennealueen luomista. 2 artikla Viraston keskeiset tehtävät 1. Sen varmistamiseksi, että 1 artiklassa esitetyt tavoitteet saavutetaan asianmukaisesti, virasto hoitaa tässä artiklassa luetellut keskeiset tehtävät. 2. Virasto avustaa komissiota a) valmistelutyössä asiaankuuluvien unionin säädösten ajantasaistamiseksi ja kehittämiseksi erityisesti kansainvälisen lainsäädännön kehityksen myötä; b) asiaankuuluvien sitovien unionin säädösten tehokkaassa täytäntöönpanossa, erityisesti suorittamalla tämän asetuksen 3 artiklassa tarkoitettuja vierailuja ja tarkastuskäyntejä sekä tarjoamalla komissiolle teknistä apua sille alusten ja satamarakenteiden turvatoimien parantamisesta 31 päivänä maaliskuuta 2004 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 725/2004 (22) 9 artiklan 4 kohdassa osoitettujen tarkastustehtävien hoitamisessa. Tältä osin se voi ehdottaa komissiolle mahdollisia parannuksia kyseisiin sitoviin säädöksiin; c) viraston tavoitteiden kannalta merkityksellisten käynnissä olevien ja loppuun saatettujen tutkimushankkeiden analysoinnissa; tähän voi sisältyä mahdollisten jatkotoimenpiteiden määrittäminen yksittäisten tutkimushankkeiden pohjalta; d) kaikkien muiden unionin säädöksissä komissiolle osoitettujen viraston tavoitteita koskevien tehtävien hoitamisessa. 3. Virasto toimii yhteistyössä jäsenvaltioiden kanssa a) järjestääkseen tarvittaessa asiaankuuluvia koulutustoimia jäsenvaltioiden vastuulla olevilla aloilla; b) kehittääkseen teknisiä ratkaisuja ja tarjotakseen niihin liittyviä operatiivisia palveluja sekä tarjotakseen teknistä apua asiaankuuluvien unionin säädösten täytäntöönpanemiseksi tarvittavien kansallisten valmiuksien luomisessa; c) toimittaakseen jäsenvaltion pyynnöstä 3 artiklassa tarkoitetuista tarkastuksista saatuja asianmukaisia tietoja, millä on tarkoitus tukea sellaisten tunnustettujen järjestöjen valvontaa, jotka suorittavat tarkastustehtäviä jäsenvaltioiden puolesta alusten tarkastamiseen ja katsastamiseen valtuutettuja laitoksia sekä merenkulun viranomaisten asiaan liittyviä toimia koskevista yhteisistä säännöistä ja standardeista 23 päivänä huhtikuuta 2009 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2009/15/EY (23) 9 artiklan mukaisesti, sanotun kuitenkaan vaikuttamatta lippuvaltion oikeuksiin ja velvollisuuksiin; d) tukeakseen täydentävin keinoin kustannustehokkaasti alusten aiheuttaman pilaantumisen samoin kuin öljyn- ja kaasunporauslaitteistojen aiheuttaman meren pilaantumisen torjuntatoimia, kun jäsenvaltio, johon vaikutukset kohdistuvat ja jonka alaisuudessa puhdistustoimet toteutetaan, on sitä pyytänyt, sanotun kuitenkaan rajoittamatta rannikkovaltioiden velvollisuutta ylläpitää asianmukaisia pilaantumisen torjuntamekanismeja ja ottaen huomioon jäsenvaltioiden olemassa olevan yhteistyön tällä alalla. Pilaantumisen torjuntatoimien käyttöönottoa olisi tarvittaessa pyydettävä neuvoston päätöksellä 2007/779/EY, Euratom (24) perustetun unionin pelastuspalvelumekanismin kautta. 4. Virasto helpottaa jäsenvaltioiden ja komission välistä yhteistyötä seuraavasti: a) virasto edistää direktiivin 2002/59/EY soveltamisalaan kuuluvan liikenteen seurannan alalla erityisesti rantavaltioiden välistä yhteistyötä kyseessä olevilla merenkulkualueilla sekä kehittää ja pitää yllä kyseisen direktiivin 6 b ja 22 a artiklassa tarkoitettuja Euroopan unionin alusten kaukotunnistusta ja seurantaa koskevaa Euroopan unionin tietokeskusta ja unionin merenkulun tiedonvaihtojärjestelmää (SafeSeaNet) samoin kuin kansainvälistä alusten kaukotunnistusta ja -seurantaa koskevaa tiedonvaihtojärjestelmää Kansainvälisessä merenkulkujärjestössä (IMO) tehdyn sitoumuksen mukaisesti; b) ilmoittamalla pyynnöstä, kansallisen ja unionin lainsäädännön soveltamista rajoittamatta, toimivaltaisille kansallisille viranomaisille ja asiaankuuluville unionin elimille niiden toimivaltuuksien puitteissa asiaankuuluvia aluksen sijainti- ja maahavaintotietoja meriliikenteen alaa koskevassa sovellettavassa unionin lainsäädännössä säädettyjen tai sitä koskevien kansainvälisten oikeudellisten välineiden mukaisten, merirosvoukseen ja lainvastaisiin tahallisiin tekoihin liittyvien uhkien torjuntatoimien helpottamiseksi, ellei sovellettavista tietosuojasäännöistä muutu johdu ja tapauksen mukaan niitä direktiivin 2002/59/EY mukaisesti luotuja hallinnollisia menettelyjä noudattaen, jotka hallintoneuvoston tai korkean tason ohjausryhmän on määrä vahvistaa. Alusten kaukotunnistus- ja seurantatietojen antaminen edellyttää asianomaisen lippuvaltion lupaa; c) virasto tarjoaa meriliikennealan onnettomuuksien tutkinnan perusperiaatteista 23 päivänä huhtikuuta 2009 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2009/18/EY (25) mukaisella merionnettomuuksien ja merellä sattuneiden vaaratilanteiden tutkinnan alalla asiaankuuluville jäsenvaltioille, niiden pyynnöstä ja sikäli kuin ei synny eturistiriitaa, operatiivista tukea vakaviin tai hyvin vakaviin merionnettomuuksiin liittyvien tutkimusten suorittamisessa ja analysoi turvallisuustutkintaraportteja määrittääkseen millaisia unionin tason lisäarvoa tuottavia päätelmiä voidaan tehdä. Virasto laatii jäsenvaltioiden mainitun direktiivin 17 artiklan mukaisesti antamien tietojen pohjalta vuosikatsauksen merionnettomuuksista ja merellä sattuneista vaaratilanteista; d) toimittamalla objektiivisia, luotettavia ja vertailukelpoisia tilastoja ja tietoja mahdollistaakseen sen, että komissio ja jäsenvaltiot parantavat toimiansa ja arvioivat olemassa olevien toimenpiteiden tehokkuutta ja kustannustehokkuutta. Tällaisia tehtäviä ovat teknisten tietojen kerääminen, tallentaminen ja arviointi, nykyisten tietokantojen järjestelmällinen hyödyntäminen, mukaan luettuna niiden keskinäinen tietojenvaihto, sekä tarvittaessa lisätietokantojen kehittäminen. Kerättyjen tietojen perusteella virasto avustaa komissiota aluksia koskevien tietojen julkaisemisessa satamavaltioiden suorittamasta valvonnasta 23 päivänä huhtikuuta 2009 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2009/16/EY (26) mukaisesti; e) keräämällä ja analysoimalla merenkulkijoiden vähimmäiskoulutuksesta 19 päivänä marraskuuta 2008 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2008/106/EY (27) mukaisesti annettuja ja käytettyjä merenkulkijoita koskevia tietoja; f) parantamalla lainvastaisia päästöjä tekevien alusten tunnistamista ja seuraamista alusten aiheuttamasta ympäristön pilaantumisesta ja säännösten rikkomisista määrättävistä seuraamuksista 7 päivänä syyskuuta 2005 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2005/35/EY (28) mukaisesti; g) öljyn- ja kaasunporauslaitteistojen aiheuttaman meren pilaantumisen osalta käyttämällä eurooppalaista öljyvahinkoja koskevaa satelliittitarkkailu- ja havaitsemisjärjestelmää (CleanSeaNet) tällaisen pilaantumisen laajuuden ja ympäristövaikutusten seurantaan; h) tarjoamalla teknistä apua, jota jäsenvaltioiden ja komission osallistuminen IMO:n, meriliikenteen osalta maailman työjärjestön, satamavaltioiden suorittamia tarkastuksia koskevan Pariisin yhteisymmärryspöytäkirjan, jäljempänä ’Pariisin yhteisymmärryspöytäkirja’, ja asiaankuuluvien alueellisten järjestöjen, joihin unioni on liittynyt, teknisten elinten asiaankuuluvaan työhön edellyttää, unionin toimivaltaan kuuluvien asioiden osalta; i) jäsenvaltioiden satamiin saapuvia ja/tai satamista lähteviä aluksia koskevista ilmoitusmuodollisuuksista 20 päivänä lokakuuta 2010 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2010/65/EU (29) täytäntöönpanon yhteydessä erityisesti helpottamalla tietojen sähköistä siirtoa SafeSeaNet-järjestelmän kautta ja tukemalla keskitetyn palvelupisteen kehittämistä. 5. Komission pyynnöstä virasto voi antaa asiaankuuluvia unionin säädöksiä koskevaa teknistä apua, mukaan lukien asiaankuuluvien koulutustoimien järjestäminen, unionin jäsenyyttä hakeville valtioille, ja soveltuvin osin Euroopan naapuruuspolitiikan kumppanimaille ja maille, jotka osallistuvat Pariisin yhteisymmärryspöytäkirjaan. Alusten aiheuttaman pilaantumisen samoin kuin öljyn- ja kaasunporauslaitteistojen aiheuttaman meren pilaantumisen, joka vaikuttaa alueellisen merialueen unionin kanssa jakaviin kolmansiin maihin, osalta virasto voi myös antaa apua päätöksellä 2007/779/EY, Euratom perustetun EU:n pelastuspalvelualan mekanismin mukaisesti ja tämän artiklan 3 kohdan d alakohdassa tarkoitettuja jäsenvaltioihin sovellettavia ehtoja mukaillen. Nämä tehtävät sovitetaan yhteen meren pilaantumista koskevien nykyisten alueellisten yhteistyöjärjestelyjen kanssa. 2 a artikla Viraston lisätehtävät 1. Virasto avustaa tarvittaessa komissiota ja jäsenvaltioita tämän artiklan 2 ja 3 kohdassa mainittujen, viraston tavoitteisiin liittyvien unionin toimien kehittämisessä ja toteuttamisessa siltä osin, kuin virastolla on vakiintunutta ja tunnustettua asiantuntemusta ja välineistöä, sanotun kuitenkaan rajoittamatta 2 artiklassa tarkoitettujen keskeisten tehtävien suorittamista. Tässä artiklassa tarkoitetut lisätehtävät a) tuottavat perusteltua lisäarvoa; b) välttävät toimien päällekkäisyyttä; c) ovat unionin meriliikennepolitiikan edun mukaisia; d) eivät ole haitallisia viraston keskeisten tehtävien kannalta ja e) eivät vaikuta jäsenvaltioiden oikeuksiin tai velvollisuuksiin etenkään lippu-, satama- ja rannikkovaltioina. 2. Virasto avustaa komissiota a) Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2008/56/EY (meristrategiapuitedirektiivi) (30) täytäntöönpanon yhteydessä edistämällä merivesien hyvän tilan saavuttamisen tavoitetta meriliikenteeseen liittyvien tekijöiden osalta ja olemassa olevien välineiden, kuten SafeSeaNetin ja CleanSeaNetin, hyödyntämisessä; b) antamalla teknistä apua alusten tuottamien kasvihuonekaasupäästöjen osalta, erityisesti jatkuvan kansainvälisen kehityksen seuraamisessa; c) ympäristön ja turvallisuuden maailmanlaajuisen seurannan (GMES) osalta edistettäessä GMES-tietojen ja -palvelujen käyttöä merialan tarkoituksiin GMES:n hallinnoimisen yhteydessä; d) yhteisen tietojenvaihtoympäristön kehittämisessä EU:n merialalle; e) öljyn- ja kaasunporauksessa käytettävien liikkuvien offshore-laitteistojen osalta IMO:n vaatimuksien tarkastelemisessa ja perustietojen keräämisessä mahdollisista uhista meriliikenteelle ja meriympäristölle; f) antamalla asiaankuuluvia tietoja sisävesialusten luokituslaitosten osalta sisävesialusten teknisistä vaatimuksista 12 päivänä joulukuuta 2006 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2006/87/EY (31) mukaisesti. Näiden tietojen on myös oltava osa tämän asetuksen 3 artiklan 4 ja 5 kohdassa tarkoitettuja raportteja. 3. Virasto avustaa komissiota ja jäsenvaltioita seuraavasti: a) esteettömän eurooppalaisen meriliikennealueen luomista tukevien politiikkojen ja hankkeiden, kuten Blue Belt -käsitteen ja eMaritime-aloitteen sekä merten moottoriteiden, toteutettavuuden ja täytäntöönpanon tarkastelussa. Tämä toteutetaan erityisesti kartoittamalla lisätoimintoja SafeSeaNetille tämän kuitenkaan rajoittamatta direktiivin 2002/59/EY mukaisesti perustetun korkean tason ohjausryhmän asemaa; b) tutkimalla jokiliikenteen tietopalvelujärjestelmän toimivaltaisten viranomaisten kanssa mahdollisuutta tietojen jakamiseen tämän järjestelmän ja meriliikenteen tietojärjestelmien välillä käyttäen pohjana direktiivin 2010/65/EU 15 artiklassa edellytettyä kertomusta; c) helpottamalla merenkulkualan koulutuksen parhaiden käytäntöjen vapaaehtoista vaihtoa unionissa ja tarjoamalla tietoa merenkulkualan koulutuksen kannalta merkityksellisistä unionin vaihto-ohjelmista noudattaen täysimääräisesti Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 166 artiklaa. 3 artikla Vierailut jäsenvaltioihin ja tarkastuskäynnit 1. Suorittaakseen sille osoitetut tehtävät ja avustaakseen komissiota sen Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen mukaisten velvoitteiden täyttämisessä, erityisesti asiaankuuluvan unionin lainsäädännön tehokkaan täytäntöönpanon arvioinnissa, virasto tekee vierailuja jäsenvaltioihin hallintoneuvoston vahvistaman menettelyn mukaisesti. 2. Viraston on ilmoitettava asianomaiselle jäsenvaltiolle hyvissä ajoin suunnitellusta vierailusta, sitä suorittamaan valtuutettujen virkamiesten nimet, vierailun alkamisajankohta ja sen odotettu kesto. Vierailuja suorittamaan valtuutettujen viraston virkamiesten on tehtävänsä suorittaakseen esitettävä viraston pääjohtajan kirjallinen päätös, jossa määritellään heidän tehtävänsä kohde ja tarkoitus. 3. Virasto suorittaa komission puolesta tarkastuskäyntejä unionin sitovien säädösten vaatimusten mukaisesti unionin alusten tarkastamis- ja katsastamislaitoksia koskevista yhteisistä säännöistä ja standardeista 23 päivänä huhtikuuta 2009 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 391/2009 (32) mukaisesti tunnustamien järjestöjen osalta sekä kolmansien maiden merenkulkijoiden koulutuksen ja pätevyyden tunnustamisen osalta 2008/106/EY mukaisesti. 4. Viraston on kunkin vierailun tai tarkastuskäynnin päätteeksi laadittava raportti ja lähetettävä se komissiolle ja asianomaiselle jäsenvaltiolle. 5. Tarvittaessa ja aina vierailu- tai tarkastuskierroksen päätyttyä virasto analysoi kyseisen kierroksen raportit horisontaalisten havaintojen ja yleisten päätelmien tekemiseksi käytössä olevien toimenpiteiden tehokkuudesta ja kustannustehokkuudesta. Virasto esittää tämän analyysin komissiolle keskusteltavaksi jäsenvaltioiden kanssa mahdollisten päätelmien tekemiseksi ja hyvien toimintatapojen levittämisen helpottamiseksi.