Komission päätös,

tehty 31 päivänä lokakuuta 2000,

Espanjan yhtiöverolaeista

(tiedoksiannettu numerolla K(2000) 3269)

(Ainoastaan espanjankielinen teksti on todistusvoimainen)

(ETA:n kannalta merkityksellinen teksti)

(2001/168/EHTY)

EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO, joka

ottaa huomioon Euroopan hiili- ja teräsyhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 4 artiklan c kohdan,

ottaa huomioon yhteisön säännöistä valtiontuesta terästeollisuudelle 18 päivänä joulukuuta 1996 tehdyn komission päätöksen N:o 2496/96/EHTY(1) ja erityisesti sen 6 artiklan 5 kohdan,

on mainittujen artiklojen(2) mukaisesti kehottanut asianomaisia esittämään huomautuksensa ja ottanut huomioon nämä huomautukset,

sekä katsoo seuraavaa:

I MENETTELY

(1) Espanjalaisten hiili- ja terästeollisuusyritysten esittämien kantelujen perusteella komissio pyysi 16 päivänä huhtikuuta 1996 päivätyllä kirjeellään Espanjan viranomaisia toimittamaan tietoja, joiden perusteella komissio voisi arvioida yhtiöverosta 27 päivänä joulukuuta 1995 annetun Espanjan lain 43/1995(3) 34 pykälän soveltamisalaa ja vaikutuksia.

(2) Komissio ilmoitti 7 päivänä elokuuta 1997 päivätyllä kirjeellä Espanjan viranomaisille, että se on päättänyt aloittaa päätöksen N:o 2496/96/EHTY (jäljempänä "terästukisäännöt") 6 artiklan 5 kohdan mukaisen menettelyn tutkiakseen kyseisen säännöksen. Koska Vizcayan maakuntaneuvosto (26 päivänä kesäkuuta 1996 annetun Norma Foral 3/96 -säädöksen(4) 43 pykälä), Guipúscoan maakuntaneuvosto (4 päivänä heinäkuuta 1996 annetun Norma Foral 7/1996 -säädöksen(5) 43 pykälä) ja Álavan maakuntaneuvosto (5 päivänä heinäkuuta 1996 annetun Norma Foral 24/1996 -säädöksen(6) 43 pykälä), joilla on autonominen toimivalta verotuksessa, ovat soveltaneet lain 43/1995 34 pykälän säännöksiä samoin edellytyksin, komissio ilmoitti Espanjan viranomaisille, että sen päätös terästukisääntöjen 6 artiklan 5 kohdan mukaisen menettelyn aloittamisesta koskee myös näitä kolmea pykälää.

(3) Komission päätös menettelyn aloittamisesta on julkaistu Euroopan yhteisöjen virallisessa lehdessä(7). Komissio on kehottanut asianomaisia esittämään huomautuksensa tästä asiasta.

(4) Espanjan viranomaiset vastasivat komissiolle 13 päivänä lokakuuta 1997 päivätyllä kirjeellä. Unión de Empresas Siderúrgicas (jäljempänä "Unesid") lähetti huomautuksensa 27 päivänä marraskuuta 1997, Wirtschaftsvereinigung Stahl 1 päivänä joulukuuta 1997 ja Confederación Española de Organizaciones Empresariales (jäljempänä "CEOE") 27 päivänä marraskuuta 1997. Espanja ilmoitti 16 päivänä maaliskuuta 1998 päivätyllä kirjeellä vastustavansa kolmansien huomautuksia.

II YKSITYISKOHTAINEN KUVAUS TUESTA

(5) Yhtiöverolain 43/1995 34 pykälässä ("Deducción por actividades de exportación") säädetään, että vientikauppaa harjoittavilla yrityksillä on oikeus 25 prosentin verovähennykseen

a) investoinneista sivuliikkeiden tai pysyvien toimipaikkojen perustamiseen ulkomaille ja ulkomaisten yhtiöiden osakkuuksien hankinnasta tai investoinneista tavaroiden tai palveluiden vientitoimintaa harjoittavien tai Espanjan matkailupalveluja tarjoavien tytäryhtiöiden perustamiseen;

b) tuotteiden markkinoille saattamiseen liittyvien monivuotisten myynninedistämis- ja mainoskampanjoiden kustannuksista;

c) ulkomaanmarkkinoille pääsyyn ja markkinatutkimukseen liittyvistä kustannuksista;

d) messuihin, näyttelyihin ja vastaaviin tilaisuuksiin osallistumisesta aiheutuneista kustannuksista, mukaan luettuina Espanjassa pidetyt kansainväliset tapahtumat.

III ASIANOMAISTEN HUOMAUTUKSET

(6) Sekä CEOEin että Unesidin esittämissä huomautuksissa vastustettiin komission päätöstä aloittaa menettely. Perustelut olivat pääasiassa samoja kuin Espanjan viranomaisilla (ks. johdanto osan 8-12 kappale). Huomautuksissa korostettiin, että kiistanalaisilla säännöksillä ei pyritty edistämään tuotantoyksikköjen perustamista ulkomaille, vaikka menettelyn aloittamista koskevassa päätöksessä niin oli esitetty. CEOE lisäsi, että vastaavanlaisia säännöksiä on voimassa muissa jäsenvaltioissa.

(7) Toisin kuin muiden asianomaisten, Wirtschaftsvereinigung Stahlin huomautuksissa tuettiin komission päätöstä aloittaa menettely, sillä kyseinen järjestö oli samaa mieltä komission kanssa siitä, että toimenpide on valtiontukea. Wirtschaftsvereinigung Stahl esitti myös seuraavaa:

- espanjalaisten yritysten viennin tarkoituksellinen edistäminen vääristää kilpailua muiden jäsenvaltioiden yritysten kanssa, mikä on vastoin yhteismarkkinoiden periaatteita,

- EHTY:n perustamissopimuksessa määrätään, että kaikki valtion myöntämä tuki vääristää kilpailua; sopimuksen 4 artiklan c kohdassa kielletään verotuksellinen valtiontuki erityisesti, jos sen tarkoituksena on edistää myyntiä toisiin jäsenvaltioihin.

IV ESPANJAN VIRANOMAISTEN HUOMAUTUKSET

(8) Menettelyn aloittamista koskevaan ilmoitukseen antamassaan vastauksessa Espanjan viranomaiset totesivat, että komission tutkimalla säännöksellä on pitkät perinteet espanjalaisessa oikeusjärjestelmässä. Sitä on sovellettu vuodesta 1978, jolloin yhtiöveroa alettiin kantaa, eli siis jo ennen kuin Espanja liittyi Euroopan yhteisöihin.

(9) Espanjan viranomaiset vastustivat arviota, jonka mukaan lain 43/1995 34 pykälässä tarkoitetut yleiset toimenpiteet voivat olla terästehtaiden investoinneille annettuna veronhuojennuksena myönnettävää vientitukea. Lisäksi viranomaiset vastustivat EHTY:n perustamissopimuksen 4 artiklan ja päätöksen N:o 2496/96/EHTY nojalla aloitettua menettelyä, koska Espanjan verolainsäädännössä ei myönnetä verotuksellisia etuja, jotka koskisivat pääosin tai yksinomaan terästehtaiden harjoittamaa vientiä.

(10) Vaikka vientikaupan harjoittaminen katsottaisiin osoitukseksi espanjalaisten yritysten toiminnasta ulkomailla, se ei ole veronhuojennuksen kohteena. Tästä syystä veronhuojennuksen määrä ei riipu vientitoiminnan harjoittamisen laajuudesta, eikä sitä ole sidottu viennin määrään.

(11) Espanjan viranomaisten mukaan lain 43/1995 34 pykälän mukaisia toimenpiteitä on pidettävä yleisinä toimenpiteinä, eikä niitä voida katsoa valtiontueksi. Kyseisen 34 pykälän mukaisten toimenpiteiden katsominen luonteeltaan yleisiksi perustuu seuraaviin näkökohtiin:

i) Pykälää sovelletaan kaikkiin verovelvollisiin riippumatta siitä, harjoittavatko ne toimintaa Espanjassa vai ulkomailla pysyvässä toimipaikassa; näin ollen 34 pykälä koskee samalla tavoin Espanjan alueelle ja ulkomaille sijoittautuneita verovelvollisia.

ii) Pykälää sovelletaan kaikkiin verovelvollisiin riippumatta siitä, millä talouden alalla ne toimivat.

iii) Pykälän soveltamiseen ei liity harkintavaltaa; veroviranomaiset eivät valvo 34 pykälän mukaisen veronhuojennuksen myöntämistä; verovelvolliset soveltavat sitä suoraan ja veroviranomaisten tehtävänä on varmistaa, että säännöksessä asetettuja vaatimuksia noudatetaan; 34 pykälän osalta ei myöskään toteuteta erityisiä tarkastustoimenpiteitä, vaan se kuuluu yhtiöverotuksen yleisen valvonnan piiriin.

iv) Säännös muodostaa perinteisesti osan Espanjan verotusta.

(12) Espanjan viranomaiset toteavat lopuksi, että samoja veronhuojennuksia on sovellettu Espanjan lainsäädännön nojalla siitä asti, kun yhtiöverolaki 61/1978 annettiin 27 päivänä joulukuuta 1978(8). Investoinneille myönnettäviä veronhuojennuksia käsittelevässä kyseisen lain 26 pykälän 3 kohdassa säädetään vientiyrityksiin sovellettavista vähennyksistä lähes samoin ehdoin kuin lain 43/1995 34 pykälässä. Kuten Euroopan yhteisöjen tuomioistuin on usein todennut, voimassa oleviksi toimenpiteiksi katsotaan toimenpiteet, jotka olivat voimassa ennen perustamissopimuksen voimaantuloa, eli Espanjan tapauksessa ennen liittymisasiakirjan voimaantuloa. Käsiteltävänä olevat verotukselliset toimenpiteet ovat näin ollen voimassa olevia toimenpiteitä, koska ne on vahvistettu lainsäädännössä, joka oli annettu ennen Espanjan liittymistä yhteisöön.

V ARVIOINTI TUESTA

(13) EHTY:n perustamissopimuksen 4 artiklan c kohdassa määrätään, että jäsenvaltioiden myöntämä tuki tai avustukset ovat yhteismarkkinoille soveltumattomia ja sen vuoksi ne poistetaan ja kielletään yhteisössä. Terästukisäännöissä säädetään, että tähän yleiskieltoon voidaan määrätyin edellytyksin hyväksyä vain seuraavat poikkeukset:

a) tutkimus- ja kehitystyön tuki;

b) ympäristönsuojelutuki;

c) sulkemistuki.

(14) Espanjan viranomaiset eivät ole kuitenkaan vedonneet näihin poikkeuksiin käsiteltävänä olevassa asiassa.

(15) Sekä Espanjan viranomaiset että huomautuksia esittäneet espanjalaiset osapuolet ovat vedonneet tiukasti siihen, että kyseisen lain nojalla maksettu tuki oli katsottava voimassa olevaksi tueksi, sillä laki 43/1995 konsolidoi vuodesta 1978 asti - eli siis ennen Espanjan liittymistä yhteisöön - voimassa ollutta lainsäädäntöä, ja että komissio on siis päättänyt virheellisesti aloittaa menettelyn asiassa. Komission on kuitenkin muistutettava, että sen päätöksen tarkoituksena oli toimenpiteiden arviointi yksinomaan EHTY:n perustamissopimuksen määräysten mukaisesti, eikä EHTY:n perustamissopimuksessa tunneta voimassa olevan tuen käsitettä. Toisin kuin EY:n perustamissopimuksen 87 artiklassa, EHTY:n perustamissopimuksen 4 artiklan c kohdassa määrätään, että valtioiden myöntämää tukea tai avustuksia pidetään yhteismarkkinoille soveltumattomana ja sen vuoksi ne poistetaan ja kielletään yhteisössä. Näiden määräysten mukaan komissio katsoo, että liittyessään Euroopan hiili- ja teräsyhteisöön jokaisen uuden jäsenvaltion on keskeytettävä kaikenlaisen siihen asti myönnetyn tuen maksu EHTY:n perustamissopimuksen soveltamisalaan kuuluville yrityksille. Jos näin ei tehdä, uuden jäsenvaltion Euroopan hiili- ja teräsyhteisöön liittymisensä jälkeen myöntämä tuki on katsottava yhteismarkkinoille soveltumattomaksi EHTY:n perustamissopimuksen 4 artiklan c kohdan nojalla.

(16) Näin ollen Espanjan esittämä perustelu voitaisiin ottaa huomioon vain EY:n perustamissopimuksen valtiontukimääräyksiä sovellettaessa. Menettelyn aloittamista koskeva komission päätös ei kuitenkaan liity EY:n perustamissopimuksen soveltamisalaan kuuluvalle yritykselle myönnettyyn tukeen. Komissio ei tästä syystä voi olla samaa mieltä perustelusta, jonka mukaan toimenpiteessä olisi kyse voimassa olevasta tuesta.

(17) Kun määritellään, onko veronhuojennusjärjestelmä tässä tapauksessa katsottava valtiontueksi, Espanjan viranomaiset pitävät ratkaisevana perusteluna (sille, ettei se ole valtiontukea) sitä, että veronhuojennus on yleinen ja tuensaajayritykset soveltavat sitä itse ilman viranomaisten toimenpiteitä. Näin ollen säännösten käytännön soveltaminen ei perustu minkään julkisyhteisön harkintavaltaan.

(18) Yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännön (ks. asiassa 30/59, De Gezamenlijke Steenkolenmijnen in Limburg v. Alta Autoridade, 23.2.1961 annettu tuomio(9)) ja komission päätöksentekokäytännön perusteella(10) voidaan todeta, että yhteisön oikeuden mukaan tuen käsite ei kata yksinomaan valtion myöntämää taloudellista tukea, vaan siihen kuuluvat kaikki toimenpiteet, joilla yritys vapautetaan velvoitteista, joista sen olisi muutoin vastattava. Sillä ei ole merkitystä, soveltavatko tuensaajayritykset toimenpidettä suoraan. Näin ollen myös avustukset, joita ei tarvitse maksaa takaisin, valtion myöntämät halpakorkoiset lainat ja tulo- tai yhtiöveron huojennukset ovat valtiontueksi katsottavia toimenpiteitä.

(19) Komissio katsoo yhteisöjen tuomioistuimen asiassa C-387/92, Banco Exterior de España SA vastaan Ayuntamiento de Valencia, 15 päivänä maaliskuuta 1994 antaman tuomion(11) mukaisesti, että määrätyille yrityksille myönnetty veronhuojennus on valtiontukea, koska se asettaa tuensaajat muita verovelvollisia edullisempaan taloudelliseen asemaan(12).

(20) Tarkasteltaessa myönnetyn tuen erityisyyttä on huomattava, että komission päätöksentekokäytännön(13) ja yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännön mukaan (ks. yhdistetyissä asioissa 6 ja 11/69, komissio v. Ranska, 10.12.1969 annettu tuomio(14) ja asiassa 57/86, Kreikka v. komissio, 7.6.1988 annettu tuomio(15)) tukea on pidettävä yleisen toimenpiteen sijaan erityisenä, jos toimenpide joka ensi näkemältä näyttää yleiseltä, hyödyttääkin käytännössä vain yhtä tiettyä yritysryhmää. Käsiteltävänä olevassa tapauksessa kyseisiä verotoimenpiteitä sovelletaan yrityksiin, jotka harjoittavat tietynlaista vientitoimintaa. Toimenpiteiden ulkopuolelle jäävät vientitoimintaa harjoittamattomat yritykset, säännösten soveltamisalaan kuulumatonta vientitoimintaa harjoittavat vientiyritykset ja myös vientiyritykset, jotka tekevät säännöksissä mainittuja investointeja Espanjassa. Espanjan viranomaiset ja asianomaiset osapuolet eivät ole esittäneet syitä, joiden perusteella kyseiset verotoimenpiteet voidaan osoittaa välttämättömiksi Espanjan verotusjärjestelmän toiminnalle ja tehokkuudelle(16). On vedottu vain siihen, että säännökset ovat olleet voimassa vuodesta 1978. Vaikka pitääkin paikkansa, että julkisyhteisölle annettu harkintavalta toimenpiteen soveltamiseen vaikuttaa kyseisen toimenpiteen luokittelemiseen erityiseksi, pelkkä harkintavallan puuttuminen ei muuta toimenpidettä yleiseksi.

(21) Vetoaminen siihen, että muilla jäsenvaltioilla on vastaavanlaisia toimenpiteitä, ei ole mahdollista, sillä monet toimenpiteet voivat olla EHTY:n perustamissopimuksen mukaisten menettelyjen kohteena (ks. asiassa 78/76, Steinike & Weinlig v. Saksa, 22.3.1977 annettu tuomio(17)).

(22) Huomautuksia esittäneet espanjalaiset osapuolet ja Espanjan viranomaiset ovat ilmoittaneet komissiolle, että säännösten tavoitteena ei ole edistää tuotantolaitosten perustamista ulkomaille, toisin kuin menettelyn aloittamista koskevassa päätöksessä esitettiin. Analysoituaan lain 43/1995 34 pykälän ja etenkin sen 1 kohdan nimikettä ja sisältöä komissio päättelee, että kyseiset säännökset koskevat vain sellaisten tuotantolaitosten perustamista, jotka liittyvät tuensaajayrityksen vientitoimintaan.

VI PÄÄTELMÄT

(23) Lain 43/1995 mukaan kyseessä olevia säännöksiä sovelletaan muun muassa Espanjan verotuksen piiriin kuuluviin, vientitoimintaa harjoittavin terästehtaisiin, jotka tekevät tietynlaisia investointeja tai joille aiheutuu tietynlaisia kustannuksia ulkomailla. Kyseisenlaiset vientiyritykset saavat siis selkeää etua verrattuna i) Espanjassa verovelvollisiin terästehtaisiin, jotka eivät harjoita vientiä, ii) Espanjassa verovelvollisiin terästehtaisiin, jotka harjoittavat vientiä mutta eivät tee kyseisenlaisia investointeja ulkomailla (koska päättävät esimerkiksi tehdä vastaavan investoinnin Espanjassa) ja iii) terästehtaisiin, jotka eivät ole verovelvollisia Espanjassa. Komissio päättelee, että tarkasteltavana olevaa veronhuojennusjärjestelmää ei sovelleta yleisesti, vaikka Espanjan viranomaiset ja espanjalaiset huomautusten esittäjät niin väittävätkin, ja järjestelmä voi sellaisenaan johtaa valtiontuen myöntämiseen tietyille yrityksille. Tästä syystä kyse on yhteisön säännösten mukaisesta valtiontuesta. Koska tuesta hyötyvät EHTY:n terästehtaat, se on EHTY:n perustamissopimuksen 4 artiklan c kohdan vastaista. Terästukisäännöissä esitettyjä poikkeuksia ei voida soveltaa tässä tapauksessa.

(24) Jos komissio katsoo, että jäsenvaltio on myöntänyt yhteismarkkinoille soveltumatonta valtiontukea, se vaatii yleensä jäsenvaltiota perimään tuen takaisin. Komissio ei kuitenkaan vaadi tuen takaisinmaksua, jos se on vastoin yhteisön oikeuden yleisiä periaatteita.

(25) Käsiteltävänä olevassa tapauksessa komissio muistuttaa päätöksestä, jonka se on tehnyt 30 päivänä syyskuuta 1992(18). Päätös käsitteli Ranskan viranomaisten tekemiä muutoksia verotussäännöksiin, jotka koskevat liike- ja palvelulaitoksia ulkomailla. Muutoksilla laajennettiin silloisten säännösten soveltamisalaa yhteisössä tehtävistä liiketoiminta- tai palveluinvestoinneista kattamaan myös yhteisön ulkopuolella toteutetut investoinnit. Lisäksi kumottiin yhteisön ulkopuolisiin investointeihin sovelletut erityissäännökset. Komissio katsoi, että kyse ei ollut ETY:n perustamissopimuksen 92 artiklan (nykyisen EY:n perustamissopimuksen 87 artiklan) 1 kohdassa tarkoitetusta tuesta ja että toimenpiteet edistivät yhteismarkkinoiden toteutumista. Ennen vuotta 1992 Ranskan järjestelmässä oli säädetty, että sellaisille ranskalaisille yrityksille, jotka investoivat ulkomaille tavoitteenaan perustaa sinne myyntikonttori tai tutkimusosasto, myönnettiin väliaikainen verovapautus. Verovapautus oli kyseisen ulkomaisen toimipaikan aiheuttamien tappioiden (jos toimipaikka sijaitsi yhteisössä) tai ulkomaiseen toimipaikkaan tehdyn investoinnin suuruinen (jos toimipaikka sijaitsi yhteisön ulkopuolella). Yhteisön ulkopuolisiin teollisuuslaitoksiin tehdyille investoinneille tarvittiin ministeriön lupa, ja verovapautus saattoi kattaa enintään 50 prosenttia investoinnin määrästä. Komissio on todennut päätöksessään N:o 73/263/ETY(19), ettei kyseinen verotusjärjestelmä vaikuta kilpailuun ja että se on sijoittautumisoikeutta koskevien säännösten mukainen. Ranskalainen järjestelmä vastaa sisällöltään espanjalaista ja oli voimassa jo silloin kun Espanja liittyi EHTY:öön vuonna 1986.

(26) Kesäkuussa 1996 silloinen kilpailukomissaari antoi komission puolesta vastauksen Euroopan parlamentin jäsenen Raul Rosado Fernandesin esittämään kirjalliseen kysymykseen, joka käsitteli espanjalaista veronhuojennusjärjestelmää(20). Komission vastauksessa todettiin, että Espanjan viranomaiset ilmoittivat kyseisistä toimenpiteistä maan liittymisajankohtana, eikä komissio ole missään vaiheessa vastustanut toimenpiteiden soveltamista.

(27) Komissio katsoo, että muodollisen tutkintamenettelyn aloittamista koskeva päätös sisältää vain alustavan arvion siitä, onko ehdotettu toimenpide tukea. Menettelyn aloittamista koskevassa komission päätöksessä korostetaan, että arvio on luonteeltaan alustava, ja todetaan ainoastaan, että käsiteltävänä olevat toimenpiteet voivat olla valtiontukea. Tästä osoituksena on myös sen ajan pituus, jonka komissio on käyttänyt kyseisten toimenpiteiden tutkimiseen. Onkin todettava, että Espanjan viranomaiset eivät ole millään lailla vastuussa menettelyn viivästymisestä.

(28) Näin ollen komissio katsoo edellä esitetyn perusteella, että edes varovaisimmat ja parhaiten asiasta perillä olevat terästeollisuusyritykset eivät olisi voineet ennakoida kyseisten verosäännösten olevan EHTY:n perustamissopimuksen 4 artiklan vastaista valtiontukea ja ne voisivat perustellusti vedota oikeutettuihin etuihinsa. Näin ollen komission mielestä on asianmukaista, että ennen tätä päätöstä myönnettyä tukea ei vaadita maksettavaksi takaisin,

ON TEHNYT TÄMÄN PÄÄTÖKSEN:

1 artikla

Kaikki valtiontuki, jonka Espanja on myöntänyt

a) yhtiöverosta 27 päivänä joulukuuta 1995 annetun lain 43/1995 34 pykälän nojalla,

b) yhtiöverosta 26 päivänä kesäkuuta 1996 annetun Vizcayan maakuntaneuvoston Norma Foral 3/96 -säädöksen 43 pykälän nojalla,

c) yhtiöverosta 4 päivänä heinäkuuta 1996 annetun Guipúscoan maakuntaneuvoston Norma Foral 7/1996 -säädöksen 43 pykälän nojalla, tai

d) yhtiöverosta 5 päivänä heinäkuuta 1996 annetun Álavan maakuntaneuvoston Norma Foral 24/1996 -säädöksen 43 pykälän nojalla,

Espanjaan sijoittautuneille EHTY:n terästeollisuusyrityksille, ei sovellu hiilen ja teräksen yhteismarkkinoille.

2 artikla

Espanjan on toteutettava viipymättä aiheelliset toimenpiteet, jotta Espanjaan sijoittautuneille EHTY:n terästeollisuusyrityksille ei enää myönnetä 1 artiklassa tarkoitettua tukea.

3 artikla

Espanjan on ilmoitettava komissiolle kahden kuukauden kuluessa tämän päätöksen tiedoksiantamisesta sen noudattamiseksi toteuttamansa toimenpiteet.

4 artikla

Tämä päätös on osoitettu Espanjan kuningaskunnalle.

Tehty Brysselissä 31 päivänä lokakuuta 2000.

Komission puolesta

Mario Monti

Komission jäsen

(1) EYVL L 338, 28.12.1996, s. 42.

(2) EYVL C 329, 31.10.1997.

(3) Espanjan virallinen lehti BOE nro 310, 28.12.1995.

(4) BOB nro 135, 11.7.1996.

(5) BOG nro 133, 10.7.1996 ja 138, 17.7.1996 (oikaisu).

(6) BOTHA nro 90, 9.8.1996.

(7) Ks. alaviite 2.

(8) BOE nro 312, 30.12.1978.

(9) Kok. 1961, s. 3.

(10) Komission tiedonanto valtiontukisääntöjen soveltamisesta yritysten välittömään verotukseen, 10 kohta (98/C 384/03) (EYVL C 384, 10.12.1998, s. 3).

(11) Kok. 1994, s. I-0877, 14 kohta.

(12) Komission tiedonanto 98/C 384/03, 9 kohta (ks. alaviite 10).

(13) Komission tiedonanto 98/C 384/03, 13, 16 ja 18 kohta (ks. alaviite 10).

(14) Kok. 1969, s. 523.

(15) Kok. 1988, s. 2865.

(16) Komission tiedonanto 98/C 384/03, 23 kohta (ks. alaviite 10).

(17) Kok 1977, s. 595, 24 kohta.

(18) Komission lehdistötiedote 30.9.1992 (IP/92/770) ja EYVL C 3, 7.1.1993, s. 2. (Ks. tuki NN 96/92, s. 5.)

(19) Päätös, joka koskee Ranskan lain nro 65-566 (annettu 12 päivänä heinäkuuta 1965) 34 pykälän sekä 24 päivänä maaliskuuta 1967 päivätyn kiertokirjeen nojalla myönnettyjä veroetuuksia sivuliikkeitä ulkomaille perustaville ranskalaisille yrityksille (EYVL L 253, 10.9.1973, s. 10).

(20) EYVL C 297, 8.10.1996, s. 2.