FI Euroopan unionin virallinen lehti C 279/13

SUOSITUS N:o H1,

annettu 19 päivänä kesäkuuta 2013,

Gottardo-tuomiosta, jonka mukaan jäsenvaltion ja kolmannen valtion kahdenväliseen sosiaaliturvasopimukseen perustuvat valtion omien kansalaisten saamat edut on myönnettävä myös muiden kuin sopimuksen osapuolina olevien jäsenvaltioiden työntekijöille

(ETA:n kannalta ja EY:n ja Sveitsin sopimuksen kannalta merkityksellinen teksti)

2013/C 279/07

SOSIAALITURVAJÄRJESTELMIEN YHTEENSOVITTAMISTA KÄSITTELEVÄ HALLINTOTOIMIKUNTA, joka

ottaa huomioon sosiaaliturvajärjestelmien yhteensovittamisesta 29 päivänä huhtikuuta 2004 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 883/2004 (1) 72 artiklan a alakohdan, jonka mukaan hallintotoimikunnan tehtävänä on käsitellä kaikkia asetuksen (EY) N:o 883/2004 ja asetuksen (EY) N:o 987/2009 (2) säännöksistä johtuvia hallinnollisia ja tulkinnallisia kysymyksiä,

ottaa huomioon asetuksen (EY) N:o 883/2004 72 artiklan c alakohdan, jonka mukaan sen tehtävänä on edistää ja kehittää jäsenvaltioiden ja niiden laitosten välistä yhteistyötä sosiaaliturva-asioissa,

sekä käsittelee asiaa asetuksen (EY) N:o 883/2004 71 artiklan 2 kohdassa säädetyin edellytyksin,

sekä katsoo seuraavaa:

(1) Kansalaisuuteen perustuvan syrjinnän vastainen periaate, josta määrätään Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen (SEUT-sopimus) 21 artiklan 1 kohdassa ja 45 artiklan 1 kohdassa, turvaa olennaisesti henkilöiden vapaata liikkuvuutta. Periaate merkitsee kaiken syrjinnän poistamista jäsenvaltioiden kansalaisten välillä.

(2) Gottardon tuomiossa (3) Euroopan yhteisöjen tuomioistuin otti huomioon kyseisen periaatteen soveltamisen SEUT-sopimuksen 45 artiklan yhteydessä sellaisen Euroopan unionin alueella asuvan henkilön osalta, joka on työskennellyt Ranskassa, Italiassa ja Sveitsissä. Koska kyseisellä henkilöllä ei ollut riittävää oikeutta saada eläkettä Italiassa, hän pyysi, että Sveitsissä ja Italiassa täyttyneet vakuutuskaudet laskettaisiin yhteen Italian ja Sveitsin välillä kyseisten kahden maan kansalaisten eduksi tehdyn kahdenvälisen sopimuksen mukaisesti.

(3) Tässä asiassa tuomioistuin katsoi, että kun jäsenvaltio tekee kolmannen valtion kanssa kahdenvälisen kansainvälisen sosiaaliturvasopimuksen, jonka mukaan kyseisessä kolmannessa valtiossa täytetyt vakuutuskaudet otetaan huomioon vanhuusetuuksia koskevan oikeuden saamiseksi, yhdenvertaisen kohtelun perusperiaate edellyttää, että tämä jäsenvaltio myöntää muiden jäsenvaltioiden kansalaisille samat edut kuin sen omat kansalaiset saavat kyseisen sopimuksen perusteella, jollei se esitä objektiivista perustetta niiden epäämiselle (4).

(4) Tässä yhteydessä tuomioistuimen tuomiosta seuraa, että asetuksen (EY) N:o 883/2004 1 artiklan l alakohdassa tarkoitetun ”lainsäädännön” käsitteen tulkinta ei voi vaikuttaa jäsenvaltioiden velvollisuuteen noudattaa SEUT-sopimuksen 45 artiklan 2 kohdassa määrättyä yhdenvertaisen kohtelun periaatetta.

(5) Tuomioistuin katsoi, että jäsenvaltion ja kolmannen valtion välisen kahdenvälisen kansainvälisen sopimuksen tasapainon ja vastavuoroisuuden vaarantuminen ei voi olla objektiivinen peruste sille, että tämän sopimuksen osapuolena oleva jäsenvaltio kieltäytyy laajentamasta etuuksia, jotka sen omat kansalaiset saavat kyseisen sopimuksen perusteella, koskemaan muiden jäsenvaltioiden kansalaisia.

(6) Tuomioistuin ei myöskään hyväksynyt esitettyjä vastaväitteitä siitä, että yhteistyö kyseisen kolmannen valtion toimivaltaisten viranomaisten kanssa mahdollisesti lisää niiden kuluja ja hallinnollisia vaikeuksia. Kahdenvälisen sopimuksen osapuolena oleva jäsenvaltio ei voi näiden syiden perusteella jättää noudattamatta perussopimuksen mukaisia velvoitteitaan.

(7) On tärkeää, että tästä tuomiosta, joka on keskeisen tärkeä vapaan liikkuvuuden oikeuttaan jäsenvaltiossa käyttäville unionin kansalaisille, tehdään kaikki aiheelliset päätelmät.

(8) Tämän vuoksi on selvennettävä, että jäsenvaltioiden ja kolmansien valtioiden välillä voimassa olevia kahdenvälisiä sosiaaliturvasopimuksia on tulkittava siten, että sopimuksen osapuolena olevan jäsenvaltion kansalaisten nauttimat edut olisi periaatteessa myönnettävä myös muiden jäsenvaltioiden kansalaisille, jotka objektiivisesti tarkastellen ovat vastaavassa tilanteessa.

(9) Voimassa olevia kahdenvälisiä sopimuksia olisi periaatteessa tarkasteltava uudelleen riippumatta Gottardo-tuomion yhdenmukaisesta soveltamisesta yksittäistapauksissa. Aiemmin tehtyjen sopimusten osalta SEUT-sopimuksen 351 artiklassa määrätään, että ”… asianomaiset jäsenvaltiot käyttävät kaikkia aiheellisia keinoja todettujen ristiriitojen poistamiseksi”, ja Euroopan unionista tehdyn sopimuksen 4 artiklan 3 kohdassa edellytetään, että ”jäsenvaltiot toteuttavat kaikki yleis- tai erityistoimenpiteet, joilla voidaan varmistaa perussopimuksista tai unionin toimielinten säädöksistä johtuvien velvoitteiden täyttäminen.”

(10) Jäsenvaltion ja kolmannen valtion välisiä uusia kahdenvälisiä sosiaaliturvasopimuksia tehtäessä on tärkeää ottaa huomioon, että näissä sopimuksissa viitataan nimenomaisesti muiden jäsenvaltioiden kansalaisten osalta kansalaisuuteen perustuvan syrjinnän vastaiseen periaatteeseen näiden kansalaisten käyttäessä oikeuttaan liikkua vapaasti kyseisen sopimuksen osapuolena olevassa jäsenvaltiossa.

(11) Gottardo-tuomion soveltaminen yksittäistapauksissa riippuu suuresti kolmansien valtioiden yhteistyöstä, koska ne antavat todistuksen asianomaiselle henkilölle kyseisessä maassa kertyneistä vakuutuskausista.

(12) Ottaen huomioon, että Gottardo-tuomio koskee yhdenvertaisen kohtelun periaatteen soveltamista sosiaaliturvakysymyksissä, hallintotoimikunnan olisi tarkasteltava edellä mainittua kysymystä,

SUOSITTAA toimivaltaisille viranomaisille ja laitoksille seuraavaa:

1. Valtion omien kansalaisten sekä SEUT-sopimuksen 21 artiklan 1 kohdan ja 45 artiklan 1 kohdan mukaista vapaan liikkuvuuden oikeutta käyttävien muiden jäsenvaltioiden kansalaisten välisen syrjimättömyyden periaatteen mukaisesti sovelletaan jäsenvaltion ja kolmannen valtion väliseen sosiaaliturvasopimukseen sisältyviä määräyksiä periaatteessa myös muiden jäsenvaltioiden kansalaisiin, jotka ovat samassa tilanteessa kuin valtion omat kansalaiset.

2. Uusissa jäsenvaltion ja kolmannen valtion välillä tehtävissä kahdenvälisissä sosiaaliturvasopimuksissa olisi muiden jäsenvaltioiden kansalaisten osalta periaatteessa viitattava nimenomaisesti kansalaisuuteen perustuvan syrjimättömyyden periaatteeseen näiden kansalaisten käyttäessä oikeuttaan saapua vapaasti kyseisen sopimuksen osapuolena olevaan jäsenvaltioon tai poistua sieltä.

3. Jäsenvaltioiden olisi ilmoitettava tämän suosituksen vaikutuksista niiden valtioiden laitoksille, joiden kanssa ne ovat allekirjoittaneet sosiaaliturvasopimuksia, joita sovelletaan ainoastaan sopimuksen osapuolten omiin kansalaisiin. Jäsenvaltiot, jotka ovat tehneet kahdenvälisiä sopimuksia samojen kolmansien valtioiden kanssa, voivat esittää tällaista yhteistyötä koskevan pyynnön yhteisesti. On selvää, että EU:n lainsäädännön noudattaminen edellyttää tällaista yhteistyötä.

4. Kumotaan suositus N:o P1 päivästä, jona tätä suositusta sovelletaan.

5. Tämä suositus julkaistaan Euroopan unionin virallisessa lehdessä. Sitä sovelletaan sen julkaisemista seuraavan toisen kuukauden ensimmäisestä päivästä.

Hallintotoimikunnan puheenjohtaja Anne McMANUS

(1) EUVL L 166, 30.4.2004, s. 1.

(2) EUVL L 284, 30.10.2009, s. 1.

(3) Asia C-55/00, Elide Gottardo v. Istituto nazionale della previdenza sociale (INPS), tuomio 15 päivänä tammikuuta 2002 (Kok., s. I-00413 ja sitä seuraavat sivut).

(4) Asia C-55/00, Elide Gottardo v. Istituto nazionale della previdenza sociale (INPS), tuomio 15 päivänä tammikuuta 2002 (Kok., s. I-00413, 34 kohta).