Neuvoston päätöslauselma

annettu 19 päivänä joulukuuta 2002,

tuotevastuudirektiivin muuttamisesta

(2003/C 26/02)

EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, joka

MUISTUTTAA, ETTÄ:

1. Neuvoston direktiivin 85/374/ETY, annettu 25 päivänä heinäkuuta 1985, tuotevastuuta koskevien jäsenvaltioiden lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten lähentämisestä(1) sellaisena kuin se on muutettuna Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivillä 1999/34/EY(2), tarkoituksena on lähentää jäsenvaltioiden lainsäädäntöä, joka koskee valmistajan vastuuta tuotteen puutteellisen turvallisuuden aiheuttamasta vahingosta, koska vallitsevat erilaisuudet saattavat vääristää kilpailua ja vaikuttaa tavaroiden liikkuvuuteen yhteismarkkinoilla sekä johtaa eroihin kuluttajan suojaamisessa vahingolta, jonka tuotteen puutteellinen turvallisuus aiheuttaa hänen terveydelleen tai omaisuudelleen. Valmistajan tuottamuksesta riippumaton vastuu tuotteidensa puutteellisen turvallisuuden aiheuttamasta vahingosta on ainoa asianmukainen keino ratkaista teknistyvälle aikakaudellemme ominainen nykyaikaiseen tekniseen tuotantoon liittyvien riskien oikeudenmukaisen jakamisen ongelma.

2. Valmistajalla tarkoitetaan lopputuotteen valmistajaa, raaka-aineen tuottajaa ja osatuotteen valmistajaa sekä sitä, joka varustamalla tuotteen nimellään, tavaramerkillään tai muulla erottuvalla tunnuksellaan esiintyy tuotteen valmistajana (ks. direktiivin 3 artiklan 1 kohta). Valmistajan vastuuta rajoittamatta tässä direktiivissä tarkoitettuna valmistajana pidetään myös sitä, joka elinkeinotoiminnassa tuo tuotteen yhteisöön myyntiä, vuokraamista, leasing-toimintaa tai muuta jakelua varten, ja hän on vastuussa kuten valmistaja (ks. direktiivin 3 artiklan 2 kohta).

3. Jos tuotteen valmistajaa tai maahantuojaa ei voida tunnistaa, tuotteen valmistajana pidetään jokaista, joka on laskenut tuotteen liikkeelle, jollei hän ilmoita vahinkoa kärsineelle kohtuullisessa ajassa valmistajaa, maahantuojaa tai sitä, jolta hän on hankkinut tuotteen (ks. direktiivin 3 artiklan 3 kohta). Tätä nimenomaista artiklaa lukuun ottamatta direktiivissä ei säädetä jälleenmyyjän vastuusta.

4. Direktiivin antamisen yhteydessä (neuvoston 1025. istunto, 25.7.1985) neuvoston pöytäkirjaan merkittiin seuraava neuvoston ja komission yhteinen lausuma direktiivin soveltamisalasta: "3 ja 12 artiklan tulkinnan osalta neuvosto ja komissio ovat yhtä mieltä siitä, että mikään ei estä yksittäisiä jäsenvaltioita antamasta kansallisessa lainsäädännössään välittäjän vastuuta koskevia sääntöjä, koska välittäjän vastuusta ei direktiivissä säädetä. Lisäksi on sovittu, että jäsenvaltiot voivat direktiivin nojalla määrätä säännöt vastuun lopullisesta keskinäisestä jakamisesta useiden vastuullisten valmistajien (ks. 3 artikla) ja välittäjien kesken.".

Samassa yhteydessä neuvoston pöytäkirjaan merkittiin 3 artiklan 3 kohdan merkitystä koskeva lausuma seuraavasti: "Neuvosto toteaa, että 3 artiklan 3 kohdan sanamuodolla 'joka on laskenut tuotteen liikkeelle' tarkoitetaan jakeluketjussa toimivaa henkilöä".

5. Euroopan yhteisöjen tuomioistuin totesi 25.4.2002 antamassaan tuomiossa (asia C-52/00), että direktiivin tarkoituksena on jäsenvaltioiden lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten täydellinen yhdenmukaistaminen direktiivissä säänneltyjen asioiden osalta, ks. myös samana päivänä asioissa C-154/00 ja C-183/00 annetut tuomiot. Lisäksi yhteisöjen tuomioistuin totesi edelleen asiassa C-52/00, että kansallinen lainsäädäntö, jonka mukaan puutteellisen tuotteen jälleenmyyjä on vastuussa kaikissa tapauksissa ja samoin edellytyksin kuin valmistaja, on direktiivin vastainen.

6. Näin ollen vaikuttaa siltä, että jäsenvaltiot eivät voi enää antaa sääntöjä tuotteen jälleenmyyjien eli jakeluketjussa toimivien henkilöiden vastuusta samoin edellytyksin kuin direktiivissä säädetystä valmistajien vastuuta koskevasta vastuujärjestelmästä. Direktiivin 3 artiklan 3 kohdassa tarkoitettuja tapauksia lukuun ottamatta jälleenmyyjien vastuujärjestelmä vaikuttaa poissuljetulta.

7. Tämä oikeudellinen tilanne antaa aihetta huoleen, koska direktiivissä ei ole 3 artiklan 3 kohtaa lukuun ottamatta säännöksiä jälleenmyyjän vastuusta, kuten edellä 3 kohdassa todetaan.

8. Mahdollisuus antaa sääntöjä jälleenmyyjien vastuusta, mukaan lukien ankara vastuu, voi sisältää kuluttajien kannalta useita etuja riippumatta siitä, onko säännöt vahvistettu kansallisella tasolla vai yhteisön tasolla. Tarvittaessa kuluttaja voisi nostaa kanteen valmistajaa vastaan, sen jälkeen jälleenmyyjiä, tuotteen myyjä mukaan lukien, tai heitä kaikkia vastaan. Tämä voisi parantaa kuluttajan mahdollisuuksia saada todellisuudessa korvausta.

Lisäksi neuvosto palauttaa mieliin yhden yhteisön yleisistä tavoitteista, jonka mukaan kuluttajien etuja on edistettävä ja korkea kuluttajansuojan taso on taattava, ks. EY:n perustamissopimuksen 95 ja 153 artikla.

9. NEUVOSTO KATSOO, että näin ollen olisi arvioitava, olisiko direktiiviä 85/374/ETY, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 1999/34/EY, muutettava siten, että sallittaisiin kansalliset säännöt jälleenmyyjien vastuusta samoin edellytyksin kuin direktiivissä säädetty valmistajien vastuuta koskeva vastuujärjestelmä.

(1) EYVL L 210, 7.8.1985, s. 29.

(2) EYVL L 141, 4.6.1999, s. 20.