Komission päätös,

tehty 16 päivänä heinäkuuta 2003,

EY:n perustamissopimuksen 81 artiklan ja ETA-sopimuksen 53 artiklan soveltamisesta

(Asia COMP/38.369 - T-Mobile Deutschland / O2 Germany: Network Sharing Rahmenvertrag)

(tiedoksiannettu numerolla K(2003) 2432)

(Ainoastaan saksankielinen teksti on todistusvoimainen)

(ETA:n kannalta merkityksellinen teksti)

(2004/207/EY)

EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO, joka

ottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen,

ottaa huomioon Euroopan talousalueesta tehdyn sopimuksen,

ottaa huomioon 6 päivänä helmikuuta 1962 annetun neuvoston asetuksen N:o 17, perustamissopimuksen 85 ja 86 artiklan ensimmäisen täytäntöönpanoasetuksen(1), sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna annetulla asetuksella (EY) N:o 1/2003(2), ja erityisesti sen 2, 6 ja 8 artiklan,

ottaa huomioon 6 päivänä helmikuuta 2002 asetuksen N:o 17 2 ja 4 artiklan mukaisesti jätetyn puuttumattomuustodistushakemuksen ja ilmoituksen poikkeusluvan saamiseksi,

ottaa huomioon asetuksen N:o 17 19 artiklan 3 kohdan ja ETA-sopimuksen pöytäkirjassa 21 olevan 3 artiklan mukaisesti julkaistun yhteenvedon hakemuksesta ja ilmoituksesta(3),

on kuullut kilpailunrajoituksia ja määräävää markkina-asemaa käsittelevää neuvoa-antavaa komiteaa,

ottaa huomioon kuulemismenettelystä vastaavan neuvonantajan loppukertomuksen(4),

sekä katsoo seuraavaa:

1. JOHDANTO

(1) Helmikuun 6 päivänä 2002 T-Mobile Deutschland GmbH (jäljempänä "T-Mobile") ja O2 Germany & Co OHG (jäljempänä "O2 Germany") (entinen VIAG Interkom GmbH) ilmoittivat komissiolle 20 päivänä syyskuuta 2001 tehdystä puitesopimuksesta (jäljempänä "sopimus"), joka koskee infrastruktuurin yhteiskäyttöä ja kansallisia verkkovierailuja kolmannen sukupolven GSM-matkaviestinnässä (jäljempänä "3G") Saksan markkinoilla. Ilmoituksessaan T-Mobile ja O2 Germany (jäljempänä "sopimuspuolet") ovat pyytäneet joko EY:n perustamissopimuksen 81 artiklan 1 kohdan ja ETA-sopimuksen 53 artiklan 1 kohdan mukaista puuttumattomuustodistusta tai EY:n perustamissopimuksen 81 artiklan 3 kohdan ja ETA-sopimuksen 53 artiklan 3 kohdan mukaista poikkeusta(5).

(2) Helmikuussa 2002 komissio julkaisi ensimmäisen tiedonannon, jossa tehtiin yhteenveto ilmoitetusta sopimuksesta ja kehotettiin kolmansia osapuolia esittämään huomautuksensa(6). Tämän jälkeen komissio julkaisi elokuussa 2002 asetuksen N:o 17/62 19 artiklan 3 kohdan mukaisen tiedonannon, jossa esitettiin komission alustava kanta ja annettiin kolmansille osapuolille mahdollisuus esittää huomautuksensa ehdotetusta myönteisestä lähestymistavasta(7). Helmikuussa 2003 kuultiin vielä niitä kolmansia osapuolia, jotka olivat lähettäneet huomautuksia asetuksen N:o 17/62 19 artiklan 3 kohdan mukaisen tiedonannon johdosta, koska ilmoitettuun sopimukseen oli tehty eräitä muutoksia. Tämä päätös on viimeinen vaihe komission päätöksentekomenettelyssä.

2. SOPIMUSPUOLET

(3) T-Mobile on GSM-standardeja käyttävä digitaalisen matkaviestinnän verkko- ja palveluoperaattori Saksassa. T-Mobile tarjoaa GSM-palveluja Saksassa GSM 900 -toimiluvalla, ja sille myönnettiin UMTS-toimilupa (Universal Mobile Telecommunications System) Saksassa elokuussa 2000(8). Sen omistaa kokonaan T-Mobile International AG, joka puolestaan on kiinteän verkon vakiintuneen operaattorin Deutsche Telekom AG:n (jäljempänä "DTAG") kokonaan omistama tytäryhtiö.

(4) T-Mobile International AG on matkaviestinnän alalla toimiva kansainvälinen holdingyhtiö. Sen tärkeimmät tytäryhtiöt ylläpitävät verkkoja Yhdistyneessä kuningaskunnassa (T-Mobile (UK) Limited, T-Motion, Virgin Mobile), Itävallassa, Tsekissä ja Yhdysvalloissa. T-Mobile International AG:llä on myös tytäryhtiöitä, jotka toimivat Alankomaissa, Venäjällä ja Puolassa. Tilikaudella 2001 DTAG:n maailmanlaajuinen liikevaihto oli 48,3 miljardia euroa ja T-Mobile International AG:n maailmanlaajuinen liikevaihto oli 14,6 miljardia euroa.

(5) Myös O2 Germany ylläpitää digitaalisia matkaviestintäverkkoja ja -palveluja Saksassa, jonka markkinoille se tuli neljäntenä neljästä operaattorista vuonna 1997 saamallaan GSM 1800 -toimiluvalla, ja sille myönnettiin UMTS-toimilupa elokuussa 2000. O2 Germanyn omistaa kokonaan mmO2 plc, entinen BT Cellnet Limited, joka oli aiemmin British Telecommunications plc:n hallinnassa. Tytäryhtiöidensä kautta mmO2 ylläpitää verkkoja Yhdistyneessä kuningaskunnassa (O2 UK), Saksassa (VIAG, jonka uusi nimi on O2 Germany), Irlannissa (Digifone, jonka uusi nimi on O2 Ireland) ja Mansaarella (Manx Telecom). Maaliskuun 31 päivänä 2002 päättyneellä tilikaudella mmO2-konsernin liikevaihto oli 4,3 miljardia puntaa (noin 6,7 miljardia euroa).

3. OIKEUDELLISET SEIKAT JA TOSISEIKAT

3.1 Kolmannen sukupolven matkaviestinnän kehitys EU:ssa

(6) Ensimmäisen sukupolven matkaviestintäjärjestelmät (1G) perustuivat Euroopassa analogiseen tekniikkaan. Tätä seurasivat 1990-luvun alussa toisen sukupolven järjestelmät (2G), joissa käytettiin digitaalitekniikkaa, eli GSM 900 -standardia (European Global System for Mobile Communications) ja DCS 1800 -standardia (ns. Personal Communications Networks eli PCN-palvelut). Sekä GSM 900- että DCS 1800 -palveluja kutsutaan nykyisin yleisesti GSM-palveluiksi. Vakiomuotoinen GSM-viestintä on piirikytkentäistä, jolla tarkoitetaan sitä, että kussakin puhelussa verkon kahden viestivän pisteen välille luodaan oma fyysinen kanava, joka on varattu puhelun yksinomaiseen käyttöön sen keston ajan. GSM-järjestelmissä tiedonsiirtonopeus on 9,6-11,4 kbit/s (kilobittiä sekunnissa) tai pakattuna 14 kbit/s; tämä mahdollistaa perustason puheensiirtopalvelut, lyhytsanomapalvelut (tekstiviestit), sähköpostin ja piirikytkentäisen datasiirron.

(7) Kehitteillä on parannettu 2,5G-viestintätekniikka, jossa käytetään tehokkaampaa pakettivälitteistä viestintäädatan lähettämiseksi paketteina määräkohteisiin (eri reittien kautta) tarvitsematta varata omaa siirtokanavaa (eli radiotaajuuksia käytetään vain silloin, kun käyttäjät todella lähettävät tai vastaanottavat dataa). Tarkoituksena on tarjota laajempi palveluvalikoima, johon kuuluvat matkaviestinten kautta kulkeva sähköposti, visuaalinen viestintä, multimediaviestintä ja sijaintiperusteiset palvelut. General Packet Radio Service (GPRS) on yksi tärkeimmistä 2,5G-teknologioista, joka mahdollistaa jatkuvasti auki olevan yhteyden, suuremman kapasiteetin ja pakettivälitteiset datapalvelut. GPRS-tiedonsiirtonopeudet vaihtelevat 30 kilobitistä sekunnissa 40 kilobittiin sekunnissa ja EDGE-teknologialla 80 kilobitistä sekunnissa 130 kilobittiin sekunnissa käyttötilanteesta riippuen. Tämä mahdollistaa esimerkiksi perustason Internet-yhteyden matkaviestimen kautta, radiopuhelintoiminnot ja sijaintiperusteiset palvelut(9).

(8) Tällä hetkellä markkinoille kehitetään kolmannen sukupolven (3G) matkaviestintekniikkaa, -sovelluksia ja -palveluja(10). 3G-järjestelmät perustuvat 2,5G-tekniikkaan, ja niissä yhdistyvät pakettivälitteinen ja piirikytkentäinen tiedonsiirto. Tässä järjestelmässä on teknisesti mahdollista saavuttaa tiedonsiirtonopeus, joka on 144 kbit/s, ja myöhemmin nopeuksien oletetaan käytännössä kasvavan enintään 384 kilobittiin sekunnissa(11). 3G-palvelut perustuvat matkaviestintäjärjestelmiin, joiden välityksellä voidaan tarjota erityisesti innovatiivisia multimediapalveluja paremmin kuin GSM:n tapaisten toisen sukupolven järjestelmien välityksellä ja joissa voidaan käyttää sekä maanpäällisiä että satelliittiperusteisia osia(12).

(9) Kolmannen sukupolven matkaviestinnän ja langattoman viestinnän järjestelmän (UMTS) koordinoidusta käyttöönotosta Euroopan yhteisössä 14 päivänä joulukuuta 1998 tehdyn Euroopan parlamentin ja neuvoston päätöksen N:o 128/1999/EY (jäljempänä "UMTS-päätös")(13) liitteessä I vahvistetaan ominaisuudet, joita UMTS:n on pystyttävä tukemaan. Näitä ovat:

a) multimediavalmiudet, täyttä liikkuvuutta ja rajoitettua liikkuvuutta tukevat sovellukset eri maantieteellisillä alueilla yli sen, mihin 2G-järjestelmät pystyvät;

b) tehokas pääsy Internetiin, organisaatioiden sisäisiin verkkoihin (Intranet) ja muihin Internet-yhteyskäytäntöön (IP) perustuviin palveluihin;

c) korkealaatuinen puheensiirto, joka vastaa kiinteiden verkkojen laatutasoa;

d) palvelujen siirrettävyys 3G-ympäristöjen kesken; ja

e) kyky toimia saumattomasti koko ympäristössä, mukaan lukien täydet verkkovierailumahdollisuudet GSM-verkoissa sekä UMTS-verkkojen maanpäällisten ja satelliittivälitteisten osien välillä. Koska 3G-verkot ja -palvelut eivät ole vielä täysimääräisesti käytettävissä, on mahdotonta antaa luotettavaa luetteloa palveluista. Esimerkkejä oletetuista palveluista ovat kuitenkin videoneuvottelut, videopuhelin/posti, kehittynyt autonavigointi, digitaalisia kuvastoja hyödyntävä verkkokauppa ja erilaiset yritysten väliset (B2B) sovellukset(14).

(10) 3G:n kehitys EU:ssa perustuu yhteiseen teknologiseen perustaan (yleismaailmallinen matkaviestintäjärjestelmä, UMTS), radiotaajuuksien käytön yhdenmukaistamiseen ja yhdenmukaisen sääntely-ympäristön määrittelyyn. Nämä yhdenmukaistamistavoitteet saavutettiin osittain 10 päivänä huhtikuuta 1997 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston yleisellä Direktiivillä 97/13/EY telepalvelualan yleisten valtuutusten ja yksittäisten toimilupien yhteisistä puitteista(15). Sitä seurasi edellä mainittu (johdanto-osan 9 kappale), vuoden 1998 lopussa tehty päätös kolmannen sukupolven matkaviestinnän ja langattoman viestinnän järjestelmän (UMTS) koordinoidusta käyttöönotosta Euroopan yhteisössä(16). Siinä jäsenvaltiot velvoitettiin mahdollistamaan UMTS-palvelujen käyttöönotto alueellaan 1 päivään tammikuuta 2002 mennessä ja painotettiin Euroopan telehallintojen neuvottelukunnan (CEPT) ja Euroopan telealan standardointilaitoksen (ETSI) kaltaisten teknisten elinten osuutta taajuuksien käytön yhdenmukaistamisessa ja yhteisen ja avoimen standardin edistämisessä yhteensopivien UMTS-palvelujen tarjoamiseksi koko Euroopassa.

(11) Komissio puolestaan julkaisi maaliskuussa 2001 tiedonannon, joka käsitteli nykytilannetta ja tulevia toimia kolmannen sukupolven matkaviestinnän käyttöönottamiseksi EU:ssa(17). Tässä tiedonannossa huomioidaan televiestintäoperaattorien hankala rahoitustilanne kaikkialla EU:ssa sekä käyttöönottoon liittyvät suuret infrastruktuuri-investointikustannukset, jotka yhdessä saavat operaattorit tekemään infrastruktuurin yhteiskäyttöjärjestelyjä. Tiedonannossa päätellään, että taloudellista hyötyä tuottavaa verkkoinfrastruktuurin yhteiskäyttöä on periaatteessa syytä edistää edellyttäen, että kilpailusääntöjä ja muuta asiaan liittyvää yhteisön oikeutta noudatetaan(18). 11 päivänä kesäkuuta 2002 julkaistussa seurantatiedonannossa "Kohti kolmannen sukupolven matkaviestinnän toteuttamista"(19) komissio korostaa jatkavansa työtä kansallisten hallintojen kanssa parhaiden toimintatapojen määrittelemiseksi verkkojen yhteiskäytössä. Komissio julkaisi 11 päivänä helmikuuta 2003 tiedonannon "Sähköinen viestintä: tie osaamistalouteen"(20).

3.2 Verkon yhteiskäyttö ja kansalliset verkkovierailut

(12) 3G-verkon yhteiskäyttö voidaan toteuttaa useilla eri tasoilla ja siihen liittyvän yhteistyön määrä voi vaihdella. Operaattorin säilyttämän riippumattomuuden aste riippuu siitä, mitkä verkon osat ovat yhteiskäytössä, ja sen jäljellä olevasta kyvystä asentaa erillisiä osia (suunnittelun vapaus). Sopimuspuolten verkon yhteiskäyttöä koskevan sopimuksen kannalta merkittävä peruserottelu on radioliityntäverkon (radio access network, RAN) ja runkoverkon välinen ero.

3.2.1 RAN

(13) RAN käsittää mastojen ja antennien sijoituspaikat, paikalliset tukilaitekaapit (site support cabinet, SSC) ja virtalähteen sekä antennit, yhdistimet ja siirtoyhteydet, Node B:t eli tukiasemat, jotka vastaanottavat ja lähettävät dataa taajuuksilla ja ohjaavat yksittäistä verkon solua, ja radioverkko-ohjaimet (radio network controller, RNC), joista kukin ohjaa useaa Node B -tukiasemaa ja on yhteydessä runkoverkkoon.

3.2.2 Runkoverkko

(14) Runkoverkko on verkon älykäs osa, joka koostuu matkapuhelinkeskuksista (mobile switching centre, MSC), erilaisista tukisolmuista, palvelualustoista, asiakkaiden kotirekistereistä sekä käyttö- ja kunnossapitokeskuksista. Se on liitetty kiinteisiin ISDN- (digitaalinen monipalveluverkko) ja Internet-verkkoihin (ks. kuvio 1).

>PIC FILE= "L_2004075FI.003501.TIF">

(15) Verkon yhteiskäytön kohteet voidaan erotella kasvavan yhteiskäyttöasteen mukaisessa järjestyksessä:

a) laitteistopaikat, joiden yhteiskäyttö vaihtelee yksittäisten mastopaikkojen yhteiskäytöstä koko laitteistoverkoston yhteiskäyttöön (joka vaatii yhdenmukaista verkkorakennetta) ja voi kattaa tukilaitteiston kuten tukilaitekaapit (SSC);

b) tukiasemat (Node B) ja antennit;

c) radioverkko-ohjaimet (RNC);

d) runkoverkot, mukaan lukien matkapuhelinkeskukset (MSC) ja erilaiset tietokannat;

e) taajuudet.

(16) Kansallisissa verkkovierailuissa puolestaan yhteistyössä olevilla operaattoreilla ei ole sinänsä mitään verkon osia yhteiskäytössä, vaan ne vain käyttävät toistensa verkkoa palvelujen tarjoamiseen omille asiakkailleen.

(17) Ilmoituksessaan sopimuspuolet käyttävät termiä "laajennettu laitteistopaikkojen yhteiskäyttö" laitteistopaikkojen ja niiden infrastruktuurin yhteiskäytöstä, joka ulottuu Node B- ja RNCan-tasolle mutta ei sisällä näitä osia (johdanto-osan 15a kappale). Termillä "RAN:n yhteiskäyttö" ne tarkoittavat koko radioliityntäverkon yhteiskäyttöä, joka sisältää Node B:t ja RNC:t (johdanto-osan 15a, b ja c kappale). Sopimuspuolet eivät suunnittele runkoverkkojensa tai taajuuksiensa yhteiskäyttöä, mutta niiden sopimus (sellaisena kuin se on muutettuna) kattaa O2 Germanyn kansalliset verkkovierailut T-Mobilen verkossa 50 prosentin kattavuusalueella sekä vastavuoroiset verkkovierailut 50 prosentin kattavuusalueiden ulkopuolella.

3.3 Kansallinen sääntelykehys

(18) Yhteisön oikeuden lisäksi verkkoinfrastruktuurin yhteiskäytössä on otettava huomioon sovellettavat kansalliset toimilupien myöntämis- ja sääntelyvaatimukset(21). Sekä Saksan yleisessä kansallisessa sääntelykehyksessä että sopimuspuolten 3G-toimilupien ehdoissa asetetaan rajoituksia verkon yhteiskäytölle. Niitä ovat muun muassa seuraavat:

a) verkon toteutusvaatimukset, jotka koskevat erityiseen aikatauluun sidottua tosiasiallista kattavuutta, muun muassa vaatimus 25 prosentin väestöosuuden kattamisesta vuoden 2003 loppuun mennessä ja 50 prosentin väestöosuuden kattamisesta vuoden 2005 loppuun mennessä; tätä vaatimusta ei voida täyttää kansallisin verkkovierailuin mutta kylläkin infrastruktuurin yhteiskäytöllä(22);

b) yleiset velvoitteet, joita kaavoitusrajoitukset ja ympäristönäkökohdat aiheuttavat esimerkiksi laitteistopaikkojen ja antennien yhteiskäytön osalta;

c) sallittua verkon yhteiskäyttöä koskevat rajoitukset, jotka liittyvät esimerkiksi älyverkkopalvelujen ja arkaluonteisten asiakastietojen yhteiskäyttöön.

(19) Kansallinen televiestinnän sääntelyviranomainen, jonka vastuualueeseen ilmoitettu sopimus kuuluu, on Saksan posti- ja telealan sääntelyviranomainen (Regulierungsbehörde für Telekommunikation und Post, RegTP). RegTP julkaisi kesäkuussa 2001 yleiset ohjeet, joissa se suhtautui myönteisesti infrastruktuurin yhteiskäyttöön edellyttäen, että tietyt ehdot täyttyvät(23).

(20) RegTP sulki erityisesti pois runkoverkon yhteiskäytön ja taajuuksien yhdistämisen, mutta salli laitteistopaikkojen, mastojen, antennien, kaapeleiden ja yhdistimien sekä tukilaitekaappien ja loogisesti erillisten Node B -tukiasemien sekä radioverkko-ohjainten(24) yhteiskäytön edellyttäen, että:

a) jokainen toimiluvan haltija ohjaa itsenäisesti omia loogisia Node B -tukiasemiaan tai radioverkko-ohjaimiaan;

b) tietoja (kuten asiakastietoja) ei vaihdeta enempää kuin tekniset toimenpiteet vaativat;

c) käyttö- ja kunnossapitokeskukset ovat erilliset;

d) ylimääräisiä omia Node B -tukiasemia tai omia radioverkko-ohjaimia voidaan käyttää suunnittelun itsenäisyyden takaamiseksi, ja operaattorin omat, ainoastaan sen itse käyttämät Node B -tukiasemat ovat liitettyinä sen omiin loogisiin radioverkko-ohjaimiin;

e) kattavuusalueille ei ole alueellista jakoa, joka estäisi verkko- ja kattavuusalueiden päällekkäisyyden; toisin sanoen osapuolet eivät saa sopia kattavansa ainoastaan toisistaan erillisiä maantieteellisiä alueita ja turvautuvansa verkkovierailuihin toistensa verkoissa niillä alueilla, joita niiden oma verkko ei kata.

(21) Joulukuun 7 päivänä 2001 RegTP totesi sopimuspuolten puitesopimuksen näiden sääntelyrajoitusten mukaiseksi edellyttäen, että sopimuspuolet noudattavat vaatimuksia Node B -tukiasemien ja radioverkko-ohjainten loogisesti itsenäisestä ohjauksesta. Lisäksi RegTP:n hyväksynnän edellytyksenä olivat selontekovelvoitteet, jotka koskevat yhteiskäytössä olevan infrastruktuurin maantieteellistä jakautumista ja sitä, että sopimuspuolet täyttävät omat velvoitteensa 50 prosentin väestöosuuden kattamisesta(25).

(22) Jollei yhteisön oikeuden ensisijaisuutta koskevasta periaatteesta muuta johdu, kansallista sääntelykehystä ja EU:n kilpailusääntöjä sovelletaan rinnakkain ja kumulatiivisesti. Kansalliset säännöt eivät saa olla ristiriidassa EU:n kilpailusääntöjen kanssa, eikä kansallisten sääntöjen ja asetusten mukaisuus saa vaikuttaa EU:n kilpailusääntöjen mukaisen arvioinnin tulokseen. Näin ollen ilmoitetusta sopimuksesta on tarpeen tehdä täydellinen EU:n kilpailusääntöjen mukainen arvio.

4. SOPIMUS

(23) Syyskuun 20 päivänä 2001 sopimuspuolet tekivät ilmoitetun sopimuksen, toisin sanoen puitesopimuksen, jossa määriteltiin niiden Saksan 3G-infrastruktuuriyhteistyön keskeiset ehdot. Sopimuspuolet ovat muuttaneet sopimusta erityisesti verkkovierailujen osalta. Sopimus vaikuttaa suoraan sopimuspuolten asemaan Saksan markkinoilla i) digitaalisten matkaviestintäpalvelujen laitteistopaikkojen ja niiden infrastruktuurin osalta ja ii) tukkupalveluna tarjottavien kansallisten 3G-verkkovierailujen osalta. Sopimus vaikuttaa mahdollisesti myös näihin markkinoihin liittyviin markkinoihin.

(24) Muutetun sopimuksen tavoitteita ovat pääomainvestointien tehostaminen ja säästöjen saavuttaminen toimintamenoissa, mikä parantaa sopimuspuolten rahoitustilannetta edistämällä niiden markkinoille asettumista, maantieteellisen kattavuuden laajentaminen kuitenkin ympäristövaikutuksia rajoittaen sekä 3G-verkkoinfrastruktuurin käyttöönoton nopeuttaminen ja 3G-palvelujen aikainen käyttöönotto. Sopimuksen mukaan sopimuspuolet tekevät yhteistyötä seuraavissa muodoissa:

a) Laajennettu laitteistopaikkojen yhteiskäyttö: laitteistopaikkojen ja niiden infrastruktuurin osien, kuten mastopaikkojen, tukilaitekaappien ja virtalähteen, sekä mahdollisesti antennien, yhdistimien ja siirtoyhteyksien molemminpuolinen yhteiskäyttö riittävän suurella maantieteellisellä alueella, jotta kumpikin sopimuspuoli pystyy täyttämään velvoitteensa säädetyn 50 prosentin väestöosuuden kattamisesta vuoden 2005 loppuun mennessä;

b) Radioliityntäverkon (RAN) yhteiskäyttö: Node B -tukiasemien (jotka vastaanottavat ja lähettävät dataa taajuuksilla ja ohjaavat yksittäistä verkon solua) ja radioverkko-ohjainten (RNC), joista kukin ohjaa useaa tällaista Node B -tukiasemaa ja on yhteydessä runkoverkkoon, molemminpuolinen yhteiskäyttö;

c) Kansalliset verkkovierailut: O2 Germany tekee verkkovierailuja T-Mobilen verkossa - mutta ei päinvastoin - alueella, jota koskee O2 Germanyn velvollisuus kattaa 50 prosentin väestöosuus, 1 päivän tammikuuta 2003 ja 31 päivän joulukuuta 2005 välisenä aikana, ottaen huomioon 4.3.1 kohdassa asetetut rajoitukset. Siltä Saksan osalta, joka on 50 prosentin kattavuusalueen ulkopuolella, vastavuoroisista kansallisista verkkovierailuista sovitaan sopimuksen voimassaolon ajaksi.

(25) Sopimuspuolet ylläpitävät erillisiä runkoverkkoja ja palvelutarjontaa eivätkä harjoita taajuuksiensa yhteiskäyttöä. Sopimus ei ole yksinomainen, sillä molemmat sopimuspuolet voivat sopia laajennetusta laitteistopaikkojen yhteiskäytöstä, RAN:n yhteiskäytöstä ja kansallisista verkkovierailuista kolmansien osapuolten kanssa (kohta 1.3). Sopimuksen keskeisiä määräyksiä selostetaan yksityiskohtaisemmin seuraavassa.

4.1 Laajennettu laitteistopaikkojen yhteiskäyttö

(26) Kumpikin sopimuspuoli rakentaa oman verkkoinfrastruktuurinsa, mutta tekee yhteistyötä "laajennetun laitteistopaikkojen yhteiskäytön" muodossa alueella, joka vastaa niiden toimilupaan liittyviä velvoitteita 50 prosentin väestöosuuden kattamisesta vuoden 2005 loppuun mennessä. Sopimuksen mukaan "laajennettu laitteistopaikkojen yhteiskäyttö" merkitsee yhteisten tukilaitekaappien (SSC) ja virtalähteen sekä mahdollisesti antennien, yhdistimien ja siirtoyhteyksien yhteiskäyttöä.

(27) Sopimuksessa määritellään säännöt niiden laitteistopaikkojen määrittämiseksi, joista voidaan tehdä yhteiskäyttöjärjestelyjä. Kohdassa 2.1 määrätään, että ensiksi kumpikin sopimuspuoli laatii itsenäisesti omat käyttöönottosuunnitelmansa ja että seuraavaksi suunnitelmat jaetaan [...]*(26) suunnittelujaksoihin, joista ilmenevät alueet, joita T-Mobile ja O2 Germany aikovat kumpikin tahollaan kehittää. Maantieteellisiä alueita, joita sopimuspuolet pitävät merkityksellisinä oman verkkonsa toteuttamiselle, verrataan määräajoin, ja päällekkäiset osat voidaan määritellä infrastruktuurin yhteiskäyttöalueiksi. Sopimuspuolten omat paikalliset teknisen tason toimipisteet määrittävät, mitkä laitteistopaikat olisi otettava laajennettuun yhteiskäyttöön kustannussäästöjen maksimoimiseksi.

(28) Kohdassa 3.2 määrätään erityisesti, että sopimuspuolet eivät voi yhteisesti omistaa eivätkä hallita laajennetun laitteistopaikkojen yhteiskäytön piiriin kuuluvia osia. Sopimuspuolen, jonka omistuksessa tai hallinnassa kyseiset laitteistopaikkojen yhteiskäytön piiriin kuuluvat osat ovat, on kuitenkin annettava toisen sopimuspuolen käyttää niitä. Kohdan 3.3 mukaan laitteistopaikkoja koskevassa kahdenvälisessä puitesopimuksessa, joka on vielä tekemättä, määritellään kanta yhteiskäytössä olevien laitteistopaikkojen yhteiseen ja hyötyä tuottavaan käyttöön sekä kustannusten (hinnan) sääntelyyn. T-Mobile on tällä välin siirtänyt laitteistopaikkojen omistuksen vastaperustetulle, erilliselle yritykselle nimeltä Deutsche Funkturm GmbH, joka ei ole vielä neuvotellut puitesopimuksen ehtoja O2 Germanyn kanssa. Koska tätä sopimusta ei ole vielä tehty eikä komissio ole saanut yksityiskohtaisia tietoja sen ehdoista, komissio pidättää itsellään mahdollisuuden esittää kantansa sopimukseen, joka ei kuitenkaan kuulu tämän päätöksen piiriin.

(29) Sopimus sisältää myös luottamuksellisten tietojen vaihtoon liittyviä takeita. Kohdassa 2.6 määrätään, että ainoastaan laajennetun laitteistopaikkojen yhteiskäytön tekniseen toteuttamiseen tarvittavia tietoja voidaan vaihtaa. Sopimuksen nojalla muita tietoja, varsinkaan kaupallisesti arkaluonteisia asiakastietoja, ei voida vaihtaa.

4.2 Radioliityntäverkkojen yhteiskäyttö

(30) Sopimuksen jaksossa 4 käsitellään radioliityntäverkkojen yhteiskäytön muodossa tapahtuvaa yhteistyötä. Sopimuksen mukaan RAN:n yhteiskäyttöön voi sisältyä lisäksi yhteisten fyysisten Node B -tukiasemien ja yhteisten fyysisten radioverkko-ohjainten (RNC) yhteiskäyttö (RegTP:n asettamien puitteiden noudattamiseksi Node B -tukiasemien ja radioverkko-ohjainten olisi oltava loogisesti erillisiä). Kohdassa 4.1 määrätään, että sopimuspuolten on tehtävä RAN:n yhteiskäytöstä toteutettavuustutkimus 30 päivä kesäkuuta 2002 mennessä. Toteutettavuustutkimuksen perusteella sopimuspuolet ovat toistaiseksi päättäneet, että ne eivät harjoita RAN:n yhteiskäyttöä, mutta voivat harkita asiaa uudestaan tulevaisuudessa. Kohdassa 4.2 määrätään, että jos RAN:n yhteiskäyttö on toteutettavissa, sopimuspuolet tekevät sen toteutusta sääntelevän sopimuksen mahdollisimman pian. Koska tällaista sopimusta ei vielä ole, komissio pidättää itsellään mahdollisuuden esittää myöhemmin kantansa asiasta, joka ei kuitenkaan kuulu tämän päätöksen piiriin.

4.3 Kansalliset verkkovierailut

(31) Kansallisista verkkovierailuista määrätään sopimuksen luvussa 3 (jaksot 5-11), sellaisena kuin sopimus on muutettuna 20 päivänä syyskuuta 2002, 22 päivänä tammikuuta 2003 ja 21 päivänä toukokuuta 2003.

4.3.1 O2 Germanyn verkkovierailut T-Mobilen verkossa 50 prosentin kattavuusalueella

(32) Tammikuun 22 päivänä 2003 tehdyllä muutoksella 20 päivänä syyskuuta 2001 tehtyyn sopimukseen sopimuspuolet sopivat, että T-Mobile tarjoaa O2 Germanylle (mutta ei päinvastoin) kansallisia verkkovierailuja alueella, jonka on katettava 50 prosenttia väestöstä, 1 päivän tammikuuta 2003 ja 31 päivän joulukuuta 2008 välisenä aikana. Tästä verkkovierailuoikeudesta 50 prosentin kattavuusalueella O2 Germany maksaa [...]* (ks. jakso 4.3.2 jäljempänä).

(33) Komission kanssa käytyjen keskustelujen jälkeen sopimuspuolet sopivat rajoittavansa verkkovierailut alueella, jota koskee vaatimus 50 prosentin väestöosuuden kattamisesta, määrään, joka on ehdottoman välttämätön. Näin ollen ne ovat määritelleet kolme erillistä aluetta (alueet 1, 2 ja 3) 50 prosentin kattavuusalueella, jolla verkkovierailut lakkaavat vähitellen sovitun aikataulun mukaisesti, kun O2 Germany saavuttaa sellaisen verkon laadun ja kattavuuden, jonka ansiosta se voi kilpailla tehokkaasti muiden toimiluvan saaneiden verkko-operaattorien kanssa. Sopimuspuolet ovat muuttaneet sopimusta vastaavasti 21 päivänä toukokuuta 2003.

(34) Alueet, joilla verkkovierailut lakkaavat sovitun aikataulun mukaisesti, ovat seuraavat:

a) Alue 1 koostuu [pääasiallisista kaupunki-]* alueista, jotka kattavat noin [...]* Saksan väestöstä ja joilla O2 Germany sitoutuu olemaan tekemättä verkkovierailuja ja T-Mobile sitoutuu kieltämään verkkovierailut 31 päivästä joulukuuta 2005(27);

b) Alue 2 koostuu [pienemmistä kaupunki- (*)] alueista [, joiden kaupallinen merkitys on toissijainen (*)], jotka kattavat lisäksi noin [...]* Saksan väestöstä ja joilla O2 Germany sitoutuu olemaan tekemättä verkkovierailuja ja T-Mobile sitoutuu kieltämään verkkovierailut 31 päivästä joulukuuta 2007(28); ja

c) Alue 3 koostuu [pienemmistä kaupunki- (*)] alueista [, joiden kaupallinen merkitys on vähäisempi (*)], jotka kattavat [...]* Saksan väestöstä ja joilla O2 Germany sitoutuu olemaan tekemättä verkkovierailuja ja T-Mobile sitoutuu kieltämään verkkovierailut 31 päivästä joulukuuta 2008(29).

Tästä säännöstä poiketen O2 Germany jatkaa verkkovierailuja sekä alueella 1 että alueella 2 sijaitsevissa maanalaisissa tiloissa 31 päivään joulukuuta 2008. Aikataulun mukaan O2 Germanylla on oikeus tehdä verkkovierailuja myös alueella 3 sijaitsevissa maanalaisissa tiloissa(30) 31 päivään joulukuuta 2008.

4.3.2 Vastavuoroiset verkkovierailut 50 prosentin kattavuusalueen ulkopuolella

(35) Sen alueen ulkopuolella, joka vaaditaan 50 prosentin väestöosuuden kattamiseksi, sopimuspuolet ovat sopineet ehdoista, jotka koskevat sekä piirikytkentäisten että pakettivälitteisten kansallisten verkkovierailujen vastavuoroisia tukkuostoja. O2 Germany sitoutuu ostamaan tietyn vähimmäismäärän tällaisia verkkovierailupalveluja T-Mobilelta. T-Mobile saa oikeuden ostaa verkkovierailupalveluja O2 Germanylta samoin ehdoin, mutta ei ole siihen velvollinen.

(36) Sopimuksen jaksossa 5 määritellään kansallisten verkkovierailujen keskeiset periaatteet. Kohdassa 5.3 määrätään, että sopimuspuolet sopivat olevansa syrjimättä muita kansallisia tai kansainvälisiä verkkovierailukumppaneita. Lisäksi kumpikaan sopimuspuoli ei saa kohdella toisen sopimuspuolen asiakkaita epäedullisesti omiin asiakkaisiinsa verrattuna. Kohdassa 5.6 määrätään, että sopimuspuolet sitoutuvat varmistamaan, että verkkovierailuyhteistyö ei rajoita sopimuspuolten välistä kilpailua palveluissa.

(37) Sopimuksen jaksossa 6 käsitellään O2 Germanyn asiakkaiden kansallisia verkkovierailuja T-Mobilen 3G-verkossa. Kohdassa 6.1 määrätään, että T-Mobilen on tarjottava O2 Germanylle kansallisia verkkovierailuja tukkuperiaatteella sopimuksen voimassaoloaikana. O2 Germany on sopinut ostavansa T-Mobilelta verkkovierailupalveluja vähintään [...]* kolmen vuoden aikana 3G-verkkovierailupalvelujen käyttöönottopäivästä (kohta 6.5). Sopimuspuolet ovat toimittaneet tietoja, jotka perustuvat O2 Germanyn verkkovierailuista T-Mobilen toisen sukupolven GSM-verkossa saatuun kokemukseen, osoittaakseen, että kyseinen vähimmäismäärä edustaa todennäköisesti hyvin pientä osaa O2 Germanyn tarpeista. Jaksossa 7 käsitellään vastaavasti T-Mobilen asiakkaiden kansallisia verkkovierailuja O2 Germanyn 3G-verkossa. Kohdassa 7.1 määrätään, että T-Mobilella on oikeus mutta ei velvollisuutta ostaa 3G-verkkovierailupalveluja O2 Germanylta. Jos T-Mobile kuitenkin päättää ostaa kansallisia verkkovierailupalveluja O2 Germanylta, sitä koskee sama vähimmäisostovaatimus kuin O2 Germanya (kohta 7.4).

(38) Sopimuksen jaksossa 8 määritellään erityiset säännöt käytönestolle. Kohdassa 8.3 määrätään, että kansallisia verkkovierailuja tarjoavalla sopimuspuolella on oikeus estää toisen sopimuspuolen tiettyjä asiakkaita käyttämästä verkkoaan. Kansallisia verkkovierailuja käyttävä sopimuspuoli voi myös estää tiettyjä omia asiakkaitaan käyttämästä toisen sopimuspuolen verkkoa. Tätä sovelletaan tapauksissa, joissa alueissa on päällekkäisyyttä. Sopimuksessa annetaan myös tietoa niiden alueiden sijainnista, joilla käyttö voidaan estää, ja olosuhteista, joissa sopimuspuolet luopuvat käytönestosta.

(39) Sopimuksen jaksossa 10 määritellään kaksihintajärjestelmä 3G-verkkovierailuille. Siinä määrätään, että piirikytkentäisten 3G-verkkovierailujen (jotka on tarkoitettu puheensiirtoon) hinnat perustuvat T-Mobilen ja O2 Germanyn perimiin yhteenliittämisen kohdeverkkomaksuihin. Pakettivälitteisten 3G-verkkovierailujen (jotka on tarkoitettu matkaviestinnän datansiirtopalveluihin) tukkuhinnat perustuvat ["vähittäishinta miinus" -hinnoittelumalliin (*)](31), jossa otetaan huomioon pakettivälitteisten verkkovierailujen hintojen ja kysynnän mahdollinen tuleva kehitys.

(40) Sopimuksen jaksossa 11 määritellään erityissäännöt kansallisten verkkovierailujen kapasiteetin jälleenmyynnille kolmansille osapuolille. Kohdassa 11.1.a määritellään yleissäännöksi, että kummallakin sopimuspuolella on oikeus jälleenmyydä toisen sopimuspuolen verkkovierailukapasiteettia palveluntarjoajille. Sopimuspuolen kansallisessa lainsäädännössä säädettyjen velvoitteiden ja niille myönnettyjen 3G-toimilupien ehtojen mukaisesti sopimuspuolten on tarjottava palveluntarjoajille verkonkäyttöoikeuksia(32). Verkkovierailukapasiteetin jälleenmyynti loppukäyttäjille puheensiirtopalveluja tarjoaville virtuaalisille matkaviestintäverkko-operaattoreille (Mobile Virtual Network Operators, MVNO)(33) ja muille toimiluvan saaneille verkko-operaattoreille edellyttää kuitenkin "isäntäoperaattorin" eli toisen sopimuspuolen ennakkosuostumusta.

(41) Kohdassa 11.1.b määrätään, että sopimuspuolilla on oikeus tarjota toisen sopimuspuolen kansallisten verkkovierailujen kapasiteettia virtuaalisille matkaviestintäverkko-operaattoreille dataliikennettä varten ("data-MVNO:t") edellyttäen, että kyseiset MVNO:t eivät käytä kapasiteettia sellaisten palvelujen tarjoamiseen asiakkaille, jotka ovat asiakkaan kannalta olennaisilta osin samanlaisia kuin päästä päähän -matkapuhelinpalvelut ("puhe-MVNO:t"). Sopimuspuolet voivat tarjota palveluntarjoajina toimiville "data-MVNO:ille" myös puheensiirron verkkovierailukapasiteettia.

(42) Lisäksi kohdassa 11.1.c määrätään, että kohdassa 11.1.b määritelty verkkovierailukapasiteetin jälleenmyynti muille toimiluvan omaaville verkko-operaattoreille tai "puhe-MVNO:ille" edellyttää toisen sopimuspuolen suostumusta. Kohdan 11.2 nojalla kohdan 11.1.c mukaista vaatimusta ennakkosuostumuksesta ei kuitenkaan sovelleta, jos MVNO:t ovat toisen sopimuspuolen konserniin kuuluvia yrityksiä, edellyttäen, että ne noudattavat puhe- ja datapalvelujen eri hinnoittelujärjestelmiä. Lisäksi, jos sopimuspuoli itse tarjoaa verkkovierailuja kolmannelle (konserniin kuulumattomalle) osapuolelle, joka on "puhe-MVNO" ja tarjoaa palveluja, jotka ovat asiakkaan kannalta olennaisilta osin samanlaisia kuin päästä päähän -matkapuhelupalvelut kohdassa 11.1.b tarkoitetussa merkityksessä, kyseinen sopimuspuoli on kohdan 11.3 nojalla velvollinen sallimaan myös toisen sopimuspuolen tarjota saamaansa kansallisten verkkovierailujen kapasiteettia tällaisille "puhe-MVNO:ille".

4.4 Kesto

(43) Sopimus on voimassa 31 päivään joulukuuta 2011, minkä jälkeen se uudistetaan ilman eri toimenpiteitä kahden vuoden ajaksi, jollei kumpikaan sopimuspuoli ole irtisanonut sitä kaksi vuotta ennen tehtävällä ilmoituksella.

5. MERKITYKSELLISET MARKKINAT

5.1 Johdanto

(44) Koska sopimus on luonteeltaan ensi sijassa tekninen eikä sen tavoitteena ole rajoittaa kilpailua, on analysoitava sopimuksen vaikutusta. Se, onko sopimuksella todennäköisesti kielteisiä vaikutuksia kilpailuun, ei riipu ainoastaan sopimuksen luonteesta vaan myös sen taloudellisesta yhteydestä, kuten sopimuspuolten markkinavoimasta ja muista markkinarakenteeseen liittyvistä tekijöistä. Tämä analyysi edellyttää, että määritellään ne kahdenlaiset merkitykselliset tukkumarkkinat, joihin sopimus vaikuttaa suoraan, ja yksilöidään joukko muita (mahdollisia) tukku- ja vähittäismarkkinoita, joilla vaikutukset saattavat tuntua.

(45) Televiestintämarkkinat voidaan yleensä jakaa tukku- ja vähittäismarkkinoihin. Tukkumarkkinat muodostuvat yleensä verkon (verkon osien) käyttöoikeuksien ja verkkopalvelujen tarjoamisesta verkko- ja palveluoperaattoreille ja vähittäismarkkinat televiestintäpalvelujen tarjoamisesta loppukäyttäjille(34). Näiden laajojen ryhmien sisällä voidaan määritellä kapeammat markkinat paitsi kyseisen palvelun ominaisuuksien mukaan ja sen mukaan, missä määrin palvelu voidaan korvata muilla palveluilla hinnan, käytön ja kuluttajien mieltymysten perusteella, myös analysoimalla kilpailuedellytyksiä ja kysynnän ja tarjonnan rakennetta(35). Kun otetaan huomioon liikkuvuuden edut ja siitä maksettava preemio, voidaan todeta, että matkaviestintäpalveluja ei yleensä voida korvata kiinteillä palveluilla. Matkaviestinnän ja kiinteän verkon puheensiirtopalvelut kuuluvat näin ollen eri palvelumarkkinoille, kuten on määritelty useissa komission päätöksissä(36).

(46) Tämä päätös koskee lähinnä seuraavia verkon käyttöoikeus- ja palvelumarkkinoita:

a) digitaalisen matkaviestinnän laitteistopaikkojen ja niiden infrastruktuurin markkinat;

b) tukkupalveluna tarjottavien kansallisten 3G-verkkovierailujen markkinat.

Lisäksi sopimus vaikuttaa epäsuorasti tukkupalveluna tarjottavien 3G-palvelujen markkinoihin ja 3G-palvelujen vähittäisjakelumarkkinoihin.

5.2 Tukkupalveluna tarjottavien matkaviestintäverkkojen käyttöoikeuksien markkinat

(47) Fyysisten toimintojen, kuten laitteistopaikkojen ja niiden infrastruktuurin (mastot ja antennit, kaapelikanavat, vuokrajohdot ja asennusoikeudet), jotka ovat osa matkaviestintäverkon infrastruktuuria, käyttöoikeus voi tarkoittaa pääsyä tietyille matkaviestintäverkon markkinoille. Lisäksi on olemassa tukkupalveluna tarjottavien verkon käyttöoikeuksien ja palvelujen markkinat muille operaattoreille tarjottavien digitaalisten matkaviestintäpalvelujen osalta. Nämä voidaan jakaa yleisesti seuraaviin palveluihin:

a) tukkupalveluna tarjottavat, yhteenliittämiseen liittyvät verkkopalvelut, joiden avulla voidaan toteuttaa viestintä eri verkkojen käyttäjien välillä, ja;

b) tukkupalveluna tarjottavat käyttöoikeuspalvelut, joiden ansiosta toisten operaattorien asiakkaat voivat käyttää isäntäverkkoa eli vierailukohdeverkkoa.

(48) Tukkupalveluna tarjottaviin yhteenliittämiseen liittyviin verkkopalveluihin kuuluvat kohdeverkkopalvelut eli puhelinliikenteen välittäminen kohdeverkossa (tukkupalveluna tarjottava puhelujen välittäminen loppukäyttäjille), lähdeverkkopalvelut eli puhelinliikenteen välittäminen lähdeverkossa (tukkupalveluna tarjottava puhelinliikenteen välittäminen loppukäyttäjältä) sekä suorat yhteenliittämispalvelut (suoran fyysisen yhteyden tarjoaminen kohde- ja lähdeverkon välillä) sekä kauttakulkupalvelut (epäsuoran yhteyden tarjoaminen kohde- ja lähdeverkon välillä yhden tai useamman kolmannen verkon kautta). Liityntäpalveluihin, jotka liittyvät isäntäverkon eli vierailukohdeverkon käyttöön toisten operaattorien asiakkaiden toimesta, sisältyy kansallisten ja kansainvälisten verkkovierailujen tukkutarjonta ja verkon käyttöajan tukkutarjonta.

5.3 Markkinat, joihin sopimus vaikuttaa suoraan

5.3.1 Digitaalisen matkaviestinnän laitteistopaikkojen ja niiden infrastruktuurin markkinat

Tuote- ja infrastruktuurimarkkinat

(49) Sekä 2G- että 3G-matkaviestintäverkot ovat antenneihin perustuvia solukkoverkkoja, joissa käyttäjät voivat lähettää ja vastaanottaa radiosignaaleja antennien peittoalueista koostuvien solujen muodostamalla alueella(37). 2G- ja 3G-matkaviestintäverkko-operaattorit tarvitsevat laitteistopaikkoja antenneille ja muulle laitteistoinfrastruktuurille, kuten mastoille, paikallisille tukilaitekaapeille, virtalähteelle, yhdistimille ja siirtolinkeille.

(50) Tällaisten laitteistopaikkojen hankkiminen (joko ostamalla tai useimmiten vuokraamalla) edellyttää sopimuksen tekemistä paikan omistajien kanssa ja rakennuslupaa paikallisviranomaisilta ja eräissä tapauksissa sääntelyviranomaisten lupaa, jotta voidaan rajoittaa radiotaajuushäiriöitä. Vaikka sellaisia paikkoja, joita voidaan käyttää digitaalisten matkaviestintälaitteistojen sijoituspaikkana, on periaatteessa rajattomasti, käytännössä sopivien paikkojen lukumäärää rajoittavat kaavoitussäännökset, terveys- tai ympäristösyyt tai tilan puute pienehköillä, mutta käyttäjämääriltään suurilla alueilla (esim. kaupunkien keskustoissa, lento- ja rautatieasemilla sekä maanalaisissa tiloissa). Mahdolliseksi laitteistopaikaksi soveltuvan kohteen on näin ollen oltava teknisesti sopiva ja lainsäädännön vaatimukset täyttävä, ja sen on sovittava suunniteltuun verkkorakenteeseen, joka on jaettu peittoalueelle kapasiteettitarpeen mukaan.

(51) Kysynnän kannalta laitteistopaikkoja tarvitsevat tällä hetkellä ensi sijassa Saksan neljä operaattoria, joilla on 3G-toimilupa ja jotka suunnittelevat 3G-verkon käyttöönottoa. Kaikilla neljällä on myös 2G-verkot(38). Periaatteessa 2G- ja 3G-paikat vastaavat toisiaan, vaikka erilaisten taajuuksien ja 3G-palvelujen vaatiman lisäkapasiteetin vuoksi 3G-verkko on tiheämpi ja se tarvitsee kaksi kertaa niin paljon laitteistopaikkoja kuin 2G-verkko. Ainoastaan osa 3G-laitteistopaikkojen kysynnästä voidaan näin ollen täyttää nykyisillä 2G-laitteistopaikoilla. Toisin kuin 2G-verkot, jotka on jo kokonaan otettu käyttöön, 3G-verkkojen käyttöönotto Saksassa on vielä suunnitteluvaiheessa. Kun otetaan huomioon säädetyt käyttöönottovaatimukset 25 prosentin väestöosuuden kattamisesta vuoden 2003 loppuun mennessä ja 50 prosentin väestöosuuden kattamisesta vuoden 2005 loppuun mennessä, laitteistopaikkojen kysyntä on aluksi suurinta kaupungeissa ja muissa taajamissa. Vaikka erityyppisten laitteistopaikkojen välillä on jonkin verran korvaavuutta (esim. katoilla sijaitsevien paikkojen ja mastopaikkojen välillä tai useiden pienempiä soluja, kuten mikro- tai pikosoluja, palvelevien paikkojen ja yksittäisten, suurempia makrosoluja palvelevien laitteistopaikkojen välillä), ei ole muita tuotteita, jotka voivat korvata 2G- ja 3G-laitteistopaikat ja niiden infrastruktuurin.

(52) Tarjonnan kannalta 2G- ja 3G-laitteistopaikkoja ja niiden infrastruktuuria voivat tarjota ensiksikin 2G- ja 3G-verkko-operaattorit, jotka ovat yksilöineet, hankkineet ja rakentaneet paikat omia verkkotoimintojaan varten. Näin siksi, että periaatteessa useat operaattorit voivat käyttää yhdessä laitteistopaikkoja, vaikka operaattorien lukumäärälle voi olla teknisiä rajoituksia. Paikan rakenteesta riippuen näitä operaattoreita voi olla useimmiten korkeintaan kolme(39). Tarjontapuoleen näyttää liittyvän mittakaavaetuja, koska verkko-operaattorit todennäköisesti haluavat toimia sellaisten osapuolten kanssa, jotka voivat toimittaa niille mahdollisimman suuren määrän laitteistopaikkoja mahdollisimman monelta alueelta, paikkojen etsimisestä aiheutuvien kustannusten ja sopimuskustannusten minimoimiseksi. Operaattorit saattavat katsoa laajennetun laitteistopaikkojen yhteiskäytön paremmaksi; koska yhteiskäyttö kattaa laitteistopaikkainfrastruktuurin, operaattorien kustannukset alenevat entisestään. On todennäköistä, että suuren kysynnän alueilla, kuten kaupunkien keskustoissa, useimmat parhaimmista paikoista on jo rakennettu eivätkä ne sen vuoksi ole aina markkinoilletulijoiden käytettävissä.

(53) Yleisradioverkon operaattorit eivät juurikaan voi tarjota laitteistopaikkoja. Matkaviestinoperaattoreilla on kuitenkin tapana käyttää yleisradioverkon laitteistopaikkoja silloin kun ne täyttävät palvelun paikalliset vaatimukset. Lähetyslaitteistot sijaitsevat paikoilla, joiden maantieteellinen kattavuus on paljon suurempi verrattuna solukkojärjestelmien peittovaatimuksiin. Tämän vuoksi lähetyspaikat ovat yleensä korkeilla paikoilla sijaitsevia korkeita rakenteita, joiden lähetysteho on suuri (kymmeniä kilowatteja), jotta ne pystyisivät saavuttamaan optimaalisen väestöpeiton vain muutamaa paikkaa käyttäen. Kapasiteettikysymysten osalta voidaan todeta, että matkaviestinverkot ovat solukkoverkkoja, joissa kukin laitteistopaikka tarjoaa riittävän mutta rajoitetun peiton, solujen väliset häiriöt ovat pieniä ja taajuuksia voidaan käyttää muuhun tarkoitukseen. Kunkin solun koko voi vaihdella muutamasta sadasta metristä useisiin kilometreihin; todellisen kantoalueen määrää kapasiteetin tarve. Paikan korkeus ja lähetysteho ovat tärkeimmät tekijät, jotka vaikuttavat solun kokoon; lähetysteho on yleensä kymmeniä watteja ja antennikorkeus 10-20 metriä.

(54) Saksan markkinoille on tullut riippumattomia yrityksiä, jotka ovat erikoistuneet laitteistopaikkojen etsimiseen, hankintaan ja tarjontaan kolmansille osapuolille. Myös muut laitteistopaikkoja hallinnoivat osapuolet, kuten viranomaiset tai yleishyödylliset laitokset, voivat tulla markkinoille, kuten on jo tapahtunut Saksassa. Operaattorit ovat perinteisesti myös hankkineet ja vuokranneet yksittäisiä paikkoja kaupallisin perustein suoraan niiden omistajilta. Näin tapahtuu myös tulevaisuudessa. Lukuun ottamatta edellä mainittuja yleisiä rakennuslupaan liittyviä rajoituksia, terveyssäännöksiä ja vaatimuksia vähentää sähkömagneettisia häiriöitä, ei ole lakisääteisiä tai muita sääntelyyn liittyviä vaatimuksia, jotka voisivat vaikeuttaa kohtuullisessa ajassa tapahtuvaa tuloa markkinoille ja näin ollen heikentää tarjontapuolen korvattavuutta. Markkinoille tulo ei edellytä merkittäviä investointeja tai vaikeasti saatavissa olevaa teknistä osaamista. Markkinoille tulo on näin ollen edelleen mahdollista.

(55) Edellä olevan tarjontaa ja kysyntää koskevan analyysin perusteella voidaan päätellä, että digitaalisen matkaviestinnän laitteistopaikoille ja niiden infrastruktuurille on olemassa omat markkinansa.

Maantieteelliset markkinat

(56) Valtakunnallisen toimiluvan saaneista operaattoreista johtuvan kysynnän rakenteen perusteella ja koska kaavoitussäännösten perustana on kansallinen lainsäädäntö, markkinat ovat kansalliset, toisin sanoen Saksa.

5.3.2 Tukkupalveluna tarjottavien kansallisten 3G-verkkovierailujen markkinat

Tuote- ja palvelumarkkinat

(57) Verkkovierailuissa tilaajat käyttävät matkaviestintä tai tarkemmin ottaen tilaajan yksilöivää SIM-korttia (subscriber identification module) toisessa verkossa (isäntä- eli vierailukohdeverkko) kuin siinä, jonka tilaajia ne ovat ja joka on antanut SIM-kortin (lähtöverkko). Verkkovierailut voivat olla joko kansallisia tai kansainvälisiä. Molemmissa tapauksissa ne perustuvat lähtöverkko-operaattorin ja vierailukohdeverkko-operaattorin väliseen sopimukseen verkkovierailupalvelujen tarjoamisesta tukkuperiaatteella; näitä palveluja lähtöverkko tarjoaa edelleen vähittäispalveluina omille tilaajilleen. Kansallisten verkkovierailujen markkinat eroavat kansainvälisten verkkovierailujen markkinoista muun muassa siksi, että niihin ei liity ulkomaisten operaattoreiden välisiä sopimuksia, ne eivät perustu GSM Associationin(40) laatimiin vakiojärjestelyihin ja hinnat ovat huomattavan erilaiset.

(58) Vaikka 2G-, 2,5G- ja 3G-vähittäispalvelut saattavat alussa mennä päällekkäin, kysyntäpuolen kannalta tarkasteltuna tukkupalveluna tarjottavat kansalliset 3G-verkkovierailut eroavat 2G- tai 2,5G-verkkopalveluista, sillä 3G-järjestelmän puheensiirto- ja datapalvelujen valikoima on laajempi ja erilainen, kun tässä järjestelmässä voidaan käyttää huomattavasti suurempia siirtonopeuksia (toisin sanoen käytännössä 3G-palveluiden 144-384 kbit/s verrattuna 2,5G-palveluiden 20-60 kbit/s ja 2G-palveluiden 9-14 kbit/s). Puheensiirto- ja datapalveluja käsitellään tarkemmin jäljempänä olevassa erillisessä kohdassa.

(59) Tarjontapuolella ainoastaan 3G-verkko-operaattorit tai muut osapuolet, jotka voivat tarjota näiden operaattorien 3G-verkkojen tarvittavanlaista käyttöoikeutta, voivat tarjota tukkuperiaatteella kansallisia 3G-verkkovierailupalveluja. Kun otetaan huomioon toimilupavaatimukset, markkinoille tulon esteet, lukuun ottamatta toissijaista tuloa olemassa olevan 3G-verkon käyttöoikeuksien perusteella, ovat ehdottomia. Tukkupalveluna tarjottavat kansalliset 3G-verkkovierailut muodostavat näin ollen erilliset tuote/palvelumarkkinat.

Maantieteelliset markkinat

(60) Kun otetaan huomioon 3G-verkkojen toimilupien valtakunnallinen kattavuus ja kansallisten ja kansainvälisten verkkovierailujen hintaerot, merkitykselliset markkinat ovat kansalliset, toisin sanoen Saksa.

5.4 Muut tukku- ja vähittäismarkkinat, joihin sopimus saattaa vaikuttaa

5.4.1 Tukkumarkkinat, joihin sopimus saattaa vaikuttaa

Tuote- ja palvelumarkkinat

(61) 3G-verkkopalvelujen ja verkon käyttöoikeuksien alalla on joukko muita mahdollisia tukkumarkkinoita, joihin sopimus saattaa vaikuttaa, kuten palveluntarjoajille tarjottavan matkaviestinverkon käyttöajan markkinat, jollaiset ovat Saksassa lakisääteisten velvoitteiden nojalla. Tukkupalveluna tarjottava käyttöaika muistuttaa kansallisia verkkovierailuja, koska myös se koskee isäntäverkon tukkuperiaatteella tarjoamia verkon käyttöoikeuksia ja kapasiteettia (minuutteina). Käyttöaikaa tarjoavat palveluntarjoajille Saksassa toimiluvan saaneet matkaviestinoperaattorit toimilupiensa ehtojen mukaisesti(41). Näiden kahden käyttöoikeustyypin välinen ero on se, että kansallisia verkkovierailuja käyttävä matkaviestinoperaattori voi itse määritellä tilaajille tarjottavien palvelujen valikoiman ja tarjota palveluja, jotka eivät ole isäntäverkon asiakkaiden käytettävissä. Itselleen käyttöaikaa ostanut palveluntarjoaja voi kuitenkin jälleenmyydä ainoastaan palveluvalikoimaa, jota sille verkon käyttöaikaa myyvä verkko-operaattori tarjoaa tukkuperiaatteella.

(62) Toiset mahdolliset tukkumarkkinat muodostuvat lähdeverkkopalveluista, jolloin operaattorin valintaa tarjoavat ostavat oikeuden käyttää matkaviestinverkkoja muodostaakseen niistä lähteviä puheluja, jotka ne itse välittävät omalla vastuullaan kohdeverkon tilaajille. Tällaisia markkinoita ei näytä tällä hetkellä olevan Saksassa, mutta niitä on muissa jäsenvaltioissa, esimerkiksi Yhdistyneessä kuningaskunnassa. On mahdollista, että tulevaisuudessa kehitetään sellaisia uusia tukkupalveluna tarjottavien 3G-verkkojen käyttöoikeuksien ja palvelujen muotoja, jotka muodostavat erilliset merkitykselliset markkinat.

(63) Tukkupalveluna tarjottavat 3G-verkkopalvelut ja käyttöoikeudet ovat todennäköisesti erillisiä 2G- tai 2,5G-verkkopalveluista ja käyttöoikeuksista, koska 3G-verkkojen perusteella tarjottava palveluvalikoima on laajempi ja erilainen, sillä käytettävät siirtonopeudet ovat huomattavasti suurempia. Kun otetaan kuitenkin huomioon vielä kehitteillä olevien 3G-tukkumarkkinoiden kehittymisen aste, on aivan liian aikaista arvioida kaupallisin perustein ja yksityiskohtaisesti verkkopalvelujen ja käyttöoikeuksien kysyntäpuolta näillä markkinoilla, lukuun ottamatta 3G-verkko-operaattorien säädettyjen velvoitteiden mukaisesti tukkupalveluna tarjottavan verkon käyttöajan kysyntää palveluntarjoajien osalta. Tarjontapuolella nämä markkinat rajoittuvat loogisesti 3G-verkko-operaattoreihin ja muihin osapuoliin, jotka voivat hankkia oikeuden tarjota tarvittavan tasoisia 3G-verkkojen käyttöoikeuksia.

Maantieteelliset markkinat

(64) Koska toimilupa- ja hinnoittelutavat ovat kansallisia, maantieteelliset tukkumarkkinat ovat todennäköisesti kansalliset(42).

(65) Koska tässä päätöksessä ei ole tarpeen määritellä lähemmin näitä markkinoita, niiden määritelmä jätetään avoimeksi.

5.4.2 Vähittäismarkkinat, joihin sopimus saattaa vaikuttaa

(66) Vaikka sopimuksen mukainen yhteistyö rajoittuu laitteistopaikkojen yhteiskäyttöön ja kansallisiin verkkovierailuihin tukkutasolla, yhteistyön vaikutukset voivat tuntua vähittäispalvelumarkkinoiden tasolla, jolla sopimuspuolet toimivat toisistaan riippumatta. Matkaviestinnän vähittäispalveluiden alalla puheensiirto- ja datapalveluja on tähän asti tarjottu yhdistelminä; tämä saattaa tarkoittaa sitä, että ne kuuluvat samoille markkinoille. Sopimuspuolet uskovat, että kaikki verkko-operaattorit tarjoavat todennäköisesti saumattomia 2G- ja 3G-puheensiirto- ja datapalveluja tarjoten molempia palvelumuotoja yhdellä SIM-kortilla. Puheensiirto- ja datapalvelujen jakauman odotetaan kuitenkin muuttuvan perusteellisesti. Kun 2G-datapalvelut rajoittuvat suurelta osalta fakseihin ja tekstiviesteihin ja puheensiirtopalvelujen osuus on yleensä yli 90 prosenttia 2G-operaattorien tuloista, 3G-verkoissa, joissa tarjotaan etäkauppamahdollisuutta, videopuheluja ja videoneuvotteluja, datapalvelujen osuuden tuloista odotetaan olevan 50 prosentista kahteen kolmasosaan. Näin ollen on tarpeen tarkastella digitaalisia matkapuhelupalveluja ja digitaalisia datapalveluja erikseen. Ainakin alussa tämä ero vastaa suurelta osin piirikytkentäisten ja pakettivälitteisten palvelujen välistä eroa.

Digitaaliset matkapuhelupalvelut

(67) Komissio ei ole yleensä erotellut matkapuhelumarkkinoita eri tekniikoiden perusteella. Useimmissa päätöksissä on määritelty, että sekä analogiset että digitaaliset GSM 900- ja 1800-järjestelmät kuuluvat samoille matkapuhelumarkkinoille, mutta samalla on tarkasteltu kapeampia markkinamääritelmiä, jotta voitaisiin varmistaa, että määräävää markkina-asemaa ei synny millään markkinoilla(43). Koska analoginen matkaviestintä lopetettiin Saksassa 1 päivänä tammikuuta 2000, sopimuksen kattamat palvelut ovat digitaalisia matkapuhelupalveluja. Komissio ei ole tähän mennessä määritellyt eri markkinoita 2G-, 2,5G- ja 3G-vähittäispalveluille(44).

(68) Alan lähteet olettavat kuitenkin, että ajan myötä 3G-verkoissa voidaan tarjota entistä monipuolisempia puheensiirtopalveluja ("rich voice"), joihin kuuluvat puheen- ja datasiirtopalvelujen yhdistelmät, kuten asiakkaiden videopuhelimet ja multimedianeuvottelut, joihin 2G- ja 2,5G-verkkojen kapasiteetti ei riitä. Näin ollen on mahdollista, että 3G-puheensiirtopalveluille muodostuu erilliset vähittäismarkkinat tai että 3G-puheensiirto- ja datapalvelumarkkinat yhdistyvät. Puheensiirtopalvelujen laadun ja laajuuden kehittyminen 3G-tekniikan ansiosta johtaa todennäköisesti siihen, että 3G-puheensiirtopalveluista voidaan veloittaa hintapreemio. Lisäksi on todennäköistä, että ne johtavat yhdensuuntaiseen korvaamiseen 2G-palvelujen ja 3G-palvelujen välillä (toisin sanoen käyttäjät korvaavat 2G-palvelut 3G-palveluilla mutta eivät päinvastoin); tämä olisi todiste erillisten markkinoiden olemassaolosta. Tässä päätöksessä ei ole kuitenkaan tarpeen päätellä, kuuluvatko 2G- ja 3G-puheensiirtopalvelut erillisille tuotemarkkinoille. Merkityksellisten tuotemarkkinoiden määritelmä jätetään näin ollen avoimeksi.

Digitaaliset matkaviestinnän datapalvelut

(69) 2G-datapalvelujen sekä 2,5- ja 3G-datapalvelujen oleellinen ero on siinä, että 2G-palvelut ovat piirikytkentäisiä, kun taas jälkimmäiset pakettivälitteisiä, toisin sanoen ne perustuvat erilaiseen tekniikkaan, jonka tekniset ominaisuudet ovat erilaiset ja kehittyneemmät. Koska 3G-verkoissa tarjottavien palvelujen ja sisällön odotetaan olevan huomattavasti kehittyneempää verrattuna 2G-verkkoihin sekä tiedonsiirtonopeuden että saatavissa olevan palveluvalikoiman suhteen, 2G- ja 3G-palvelujen välinen korvaavuus on luultavasti yhdensuuntaista. Tämä johtaa päätelmään, että 2G- ja 3G-palvelut kuuluvat todennäköisesti eri markkinoille. Vaikka näyttää selvältä, että 2,5G- ja 3G-palvelujen välillä on jonkin verran päällekkäisyyttä, sillä 2,5G-järjestelmä mahdollistaa sähköpostipalvelut, multimediaviestit ja jatkuvan Internet-yhteyden, sen tiedonsiirtonopeus ei riitä huippuluokan datapalveluihin, joita 3G-järjestelmän odotetaan tarjoavan. Näyttääkin siltä, että 3G-datasiirron vähittäispalveluille muodostuvat omat markkinat.

(70) Liikkuvuutta koskevan erottavan tekijän perusteella komissio on tähän asti katsonut, että kiinteiden verkkojen ja matkaviestinverkkojen datapalvelut kuuluvat eri markkinoille(45). Laajakaistaisimpia 3G-datapalveluja tarjotaan luultavasti kuitenkin niissä verkon osissa, joissa signaali on voimakkaimmillaan ja liikkuvuus on näin ollen vähäistä tai olematonta. Kehitteillä on myös langattomia lähiverkkopalveluja (WLAN), joihin sisältyy datasiirto, mukaan lukien laajakaistainen Internet-yhteys, ja jotka mahdollistavat rajoitetun liikkuvuuden rajatulla alueella (kuten rakennuksissa tai julkisissa tiloissa). Ei ole poissuljettua, etteikö samanlaisesta rajoitetusta liikkuvuudesta voisi tulla normi kaikille tai useimmille laajakaistadatapalveluille. Näin ollen ei ole selvää, täydentävätkö WLAN:n tapaiset palvelut 3G-palveluja vai korvaavatko ne 3G-palvelut. Tämän johdosta kiinteiden ja matkaviestinverkkojen datapalvelujen välinen ero voi hävitä ja saattaa muodostua laajakaistaisten langattomien datasiirtopalvelujen markkinat.

(71) Koska 2,5G-palvelut kehittyvät edelleen ja 3G-palvelut ovat vasta suunnitteluvaiheessa, ei ole mahdollista määritellä täsmällisesti, kuuluvatko ne samoille vai eri markkinoille, kuuluvatko digitaaliset matkapuhelu- ja datapalvelut samoille markkinoille ja kuuluvatko eräät 3G-palvelut samoille markkinoille kuin WLAN:n tapaiset laajakaistadatapalvelut. Tässä päätöksessä ei ole kuitenkaan tarpeen tehdä päätelmää siitä, kuuluvatko toisaalta 2G-, 2,5G- ja 3G-datapalvelut ja/tai puheensiirtopalvelut ja toisaalta langattomat laajakaistadatapalvelut erillisille tuotemarkkinoille. Merkityksellisten tuotemarkkinoiden määritelmä jätetään näin ollen avoimeksi.

Maantieteelliset markkinat

(72) Kun otetaan huomioon, että vähittäishinnoittelu ja digitaalisten matkapuhelupalvelujen tarjonta ovat toistaiseksi kansallisia, markkinat ovat laajuudeltaan kansalliset, lukuun ottamatta kansainvälisesti liikkuville asiakkaille tarjottavien saumattomien yleiseurooppalaisten matkaviestintäpalvelujen kehittyviä markkinoita, jotka komissio määritteli ensimmäisen kerran Vodafone/Mannesmann-päätöksessä(46). Kansainväliset verkkovierailupalvelut eivät ole korvaavia palveluja niiden korkeiden hintojen ja rajoitetun toiminnevalikoiman vuoksi(47). Verkko-operaattorit ovat yleensä myös kieltäneet pysyvät kansainväliset verkkovierailut, toisin sanoen ulkomaisen verkon asiakas ei voi pysyvästi vierailla toisen maan verkossa. Näin ollen edellä kuvatut markkinat ovat kansalliset.

5.5 Markkinarakenne

5.5.1 Digitaalisen matkaviestinnän laitteistopaikkojen ja niiden infrastruktuurin markkinat

(73) Vaikka operaattorit todennäköisesti asioivat mieluimmin sellaisten osapuolten kanssa, jotka voivat tarjota kerralla suuren määrän laitteistopaikkoja, markkinoille tulolle ei ole suuria esteitä, suuria investointeja tai laajaa teknistä tietoutta ei vaadita, ja yksittäisten laitteistopaikkojen omistajat voivat käydä kauppaa suoraan matkaviestinoperaattorien kanssa. Todellisiin tai mahdollisiin kilpailijoihin näillä markkinoilla kuuluvat muut Saksassa toimiluvan omaavat 2G- ja/tai 3G-verkko- ja palveluoperaattorit, rautatie- ja radio- ja televisioyhtiöitä, voimayhtiöitä ja erikoistuneita yrityksiä ("torniyhtiöitä"), jotka hankkivat laitteistopaikkoja ja tarjoavat niiden käyttöoikeuksia (esimerkiksi New Radio Tower, Plan+Design Netcare AG and Tessag SAG Abel Kommunikationstechnik GmbH & Co. Kg). T-Mobile on vastikään siirtänyt laitteistopaikkojen etsintä-, hankinta- ja vuokraustoiminnot, yhteiskäyttö mukaan luettuna, erilliselle yksikölle, Deutsche Funkturm GmbH:lle. Noin [40000:sta-70000:sta (*)] olemassa olevasta laitteistopaikasta T-Mobilella arvioidaan olevan noin [10000-20000 (*)], D2 Vodafonella [10000-20000 (*)], E-Plusilla [5000-15000 (*)] ja O2 Germanylla [5000-15000 (*)]. Lisäksi arvioidaan, että Saksan valtionrautateillä on [2000-6000 (*)] laitteistopaikkaa, radio- ja televisioyhtiö ARD:llä [2000-60000 (*)] ja muilla, kuten Mobilcomilla, voimayhtiöillä ja torniyhtiöillä, noin [2000-6000 (*)].

5.5.2 Tukkupalveluna tarjottavat kansalliset 3G-verkkovierailut

(74) Saksassa 2G-järjestelmän kansallisia verkkovierailuja tekevät vain O2 Germanyn asiakkaat T-Mobilen verkossa(48). T-Mobilella on tämän johdosta 100 prosentin markkinaosuus tukkupalveluna tarjottavien kansallisten 2G-verkkovierailujen markkinoilla Saksassa. Koska käytännössä 3G-verkkovierailuja tekevät ensi sijassa O2 Germanyn asiakkaat T-Mobilen verkossa, on todennäköistä, että T-Mobilella on vastaavasti suuri markkinaosuus kansallisten 3G-verkkovierailujen tukkutarjonnassa. T-Mobile kohtaa kuitenkin potentiaalista kilpailua muiden 3G-verkko-operaattorien taholta, jotka voivat tarjota kansallisia verkkovierailuja joko pienin lisäkustannuksin tai ilman niitä, tosin mahdollisesti kapasiteettirajoitusten puitteissa.

(75) Markkinoille tulolle on suuria esteitä toimilupavaatimusten, toimilupien vähäisen määrän ja 3G-toimiluvan hankkimiseen ja verkkoinfrastruktuuri-investointeihin liittyvien korkeiden kustannusten vuoksi. Markkinoille tulon mahdollisuudet verkko-operaattoritasolla ovat vähäiset, sillä ei ole todennäköistä, että uusia toimilupia myönnetään tai että Group 3G:n ja Mobilcomin, jotka eivät luo 3G-verkkoa, toimiluvat myönnetään uudelleen. Vaikka ei voidakaan sulkea pois mahdollisuutta, että Group 3G:n ja Mobilcomin toimiluvat siirtyvät toiselle yritykselle joko kansallisen sääntelyviranomaisen luvalla tai yritysoston mukana, tämä on epätodennäköistä nykyisessä investointitilanteessa. Näin ollen tärkeimmät todelliset tai mahdolliset kilpailijat käyttöoikeuksien ja palvelujen tukkumarkkinoilla ovat Saksan kaksi muuta toimilupien haltijaa, jotka aikovat ottaa 3G-verkot ja -palvelut käyttöön, ja mahdollisia kilpailijoita voivat olla kolmannet osapuolet, jotka myyvät edelleen näiden muiden operaattorien verkkojen tai sopimuspuolten verkkojen käyttöoikeuksia ja tukkuperiaatteella tarjottavia verkkovierailupalveluja.

5.5.3 3G-vähittäispalvelut

(76) Kuudella operaattorilla on toimilupa käyttää taajuuksia ja tarjota 3G-verkkoja ja -palveluja Saksassa. T-Mobilen ja O2 Germanyn lisäksi näitä yrityksiä ovat D2 Vodafone, E-Plus, Mobilcom ja Group 3G. Sekä Group 3G/Quam että Mobilcom ovat alentaneet 3G-omaisuuden tasearvoja ja hylänneet suunnitelmansa tulla Saksan 3G-markkinoille verkko-operaattoreina, vaikka Mobilcom saattaa jatkaa toimintaa palveluntarjoajana(49). Näin ollen tärkeimmät kilpailijat 3G-vähittäismarkkinoilla ovat D2 Vodafone ja E-Plus ja mahdollisesti palveluntarjoajat, kuten Mobilcom ja Debitel, jotka ostavat verkko-operaattoreilta käyttöaikaa tukkuperiaatteella jälleenmyyntiä varten sekä kaikki virtuaalisen matkaviestintäverkon operaattorit (MVNO:t), joita voi tulla markkinoille.

(77) Koska 3G-verkkoja ja -palveluja ei ole vielä otettu käyttöön, markkinaosuuksista tai 2G- ja 3G-palvelujen keskinäisestä korvaavuudesta ei toistaiseksi voida esittää täsmällistä arviota. Jos 3G-markkinaosuuksia laskettaessa vertailukohdaksi otetaan kuitenkin 2G-vähittäispalvelujen arvioidut markkinaosuudet vuonna 2002, mukaan lukien palveluntarjoajien asiakkaita koskevat luvut, T-Mobilen markkinaosuus oli 41,7 prosenttia ja O2 Germanyn 7,8 prosenttia verrattuna D2 Vodafonen 38,3 prosenttiin ja E-Plusin 12,2 prosenttiin. Jos markkinaosuudet lasketaan vain omien tilaajien perusteella, T-Mobilen markkinaosuus oli 29 prosenttia, kun taas O2 Germanyn osuus oli 7,5 prosenttia, D2 Vodafonen 28 prosenttia ja E-Plusin 7 prosenttia. Loput 29 prosenttia asiakkaista jakautuu yli kymmenen eri palveluntarjoajan kesken. Näistä suurimmat ovat Debitel, jonka markkinaosuus on 12,7 prosenttia, ja Mobilcom, jonka osuus on 8,8 prosenttia. Group 3G ei toimi Saksan 2G-markkinoilla.

6. SOPIMUSPUOLTEN VÄITTEET

(78) Sopimuspuolet selittävät 3G-verkon yhteiskäyttöä koskevan sopimuksensa tarpeen ensisijaisesti taloudellisilla syillä. Ne väittävät erityisesti, että verkon yhteiskäyttö on tarpeen, koska:

a) 3G-verkkoinfrastruktuuri on edeltäjiään kalliimpi, sillä siihen vaadittava antennitiheys on paljon suurempi, itse asiassa jopa kaksinkertainen toisen sukupolven GSM-verkkoihin verrattuna;

b) 3G-toimilupien myöntämisen jälkeen 3G-palvelujen tuotto-odotuksia on tarkistettu alaspäin; ja

c) sopimuspuolten pääomanhankintakustannukset ovat kasvaneet matkaviestintäalan yleisen taantuman vuoksi.

Ilmoituksessa sopimuspuolet totesivat odottavansa sopimuksen vähentävän niiden verkkoinfrastruktuuri-investointeja jopa [15-35 (*)] prosenttia ja tuottavan lisäsäästöjä verkkotoiminnan kustannuksissa. Tämän johdosta sopimuspuolet ovat alentaneet kustannussäästöarvioitaan.

6.1 EY:n perustamissopimuksen 81 artiklan 1 kohta ja ETA-sopimuksen 53 artiklan 1 kohta

(79) Sopimuspuolet väittävät, että sopimuksen tavoitteena tai seurauksena ei ole EY:n perustamissopimuksen 81 artiklan 1 kohdan tai ETA-sopimuksen 53 artiklan 1 kohdan vastainen kilpailun tuntuva rajoittuminen yhteismarkkinoilla, koska niiden suunnittelema laitteistopaikkojen yhteiskäyttö ja mahdollinen radioliityntäverkkojen yhteiskäyttö ei merkitse runkoverkkojen tai taajuuksien yhteiskäyttöä ja koska sopimuksessa edellytetään, että sopimuspuolet ylläpitävät täydellistä kilpailua palveluja vähittäismarkkinoilla. Lisäksi verkkojen suunnittelu, toteutus ja verkkotoiminta pysyvät itsenäisinä, ja teknisten tietojen luovuttaminen rajataan vain välttämättömimpään.

6.2 EY:n perustamissopimuksen 81 artiklan 3 kohta ja ETA-sopimuksen 53 artiklan 3 kohta

(80) Suurin potentiaalinen kilpailunrajoitus koskee verkkovierailukapasiteetin jälleenmyynnin rajoittamista MVNO:ille puheensiirtopalveluja varten. Jos sopimuksen katsotaan rajoittavan kilpailua, sopimuspuolet väittävät vaihtoehtoisesti, että sille voidaan myöntää poikkeus EY:n perustamissopimuksen 81 artiklan 3 kohdan tai ETA-sopimuksen 53 artiklan 3 kohdan nojalla. Kun otetaan huomioon toimiluvista aiheutuneet suuret kustannukset ja niiden jälkeinen 3G-taajuusalueen kauppa-arvon merkittävä lasku, sopimuspuolet väittävät, että ne voivat vähentää pääoma- ja toimintamenojaan infrastruktuurin yhteiskäytöllä, joka vähentää verkkoinfrastruktuuri-investointeja ja verkkotoiminnan kustannuksia. O2 Germany, joka hyötyy eniten sopimuksen mukaisista kansallisista verkkovierailuista, arvioi säästävänsä sopimuksen johdosta [15-35 (*)] prosenttia 3G-verkon käyttöönottokustannuksista verkkovierailujen ansiosta. Sopimuspuolten mukaan tämä on tarpeen keventämään osaa 3G-markkinoiden samanaikaisen avaamisen kustannustaakasta EU:ssa. Lisäksi sopimuspuolet väittävät, että valittu lähestymistapa on Saksan kansallisen sääntelyviranomaisen RegTP:n sekä muiden kansallisten sääntelyviranomaisten, kuten Yhdistyneen kuningaskunnan Oftelin, valitseman linjan mukainen. Lisäksi sopimuspuolet katsovat, että infrastruktuurin yhteiskäyttö on tarpeen kaavoitusrajoitusten ja ympäristönäkökohtien vuoksi.

(81) Sopimuspuolet väittävät, että kuluttajat saavat tästä viime kädessä hyötyä nopeiden, entistä innovatiivisempien 3G-palvelujen tarjontana alhaisin hinnoin. Sopimuspuolet eivät yhteistyönsä ansiosta tuota yhteisiä tai standardoituja palveluja loppukäyttäjille, vaan ne jatkavat suoran kilpailun harjoittamista sisältösovellusten, vähittäishinnoittelun, tukkuhinnoittelun, palveluehtojen, markkina- ja asiakaspalvelukanavan ja markkinoinnin alalla. Tämän vuoksi ne päättelevät, että 3G-verkkoja ja -palveluja koskeva kilpailu paitsi säilyy Saksan markkinoilla myös lisääntyy sopimuksen ansiosta. Sopimuspuolet väittävät myös, että koska niiden on välttämätöntä suojella investointejaan valvomalla verkonkäyttöoikeuksia, sopimusta ei olisi tehty ilman puhe-MVNO:ita koskevaa jälleenmyyntirajoitusta.

7. KOLMANSIEN OSAPUOLTEN HUOMAUTUKSET

(82) Alkuperäisen tiedonannon(50), jonka komissio julkaisi saatuaan ilmoituksen helmikuussa 2002, ja sitä seuranneen asetuksen N:o 17(51) 19 artiklan 3 kohdan mukaisen tiedonannon johdosta huomautuksia toimittivat Saksan kilpailuviranomainen Bundeskartellamt (jäljempänä "BKartA") sekä viisi eri markkinaosapuolta, jotka edustivat matkaviestinverkko-operaattoreita sekä toimintaan liittyvillä markkinoilla toimivia palveluntarjoajia ja operaattoreita Saksassa. Vaikka eräät osapuolet ilmoittivat tukevansa verkon yhteiskäyttöä, kaikki arvostelivat silloista sopimusta. Sopimuspuolten ilmoitettua sopimuksen muuttamisesta kansallisten verkkovierailujen osalta, BKartA:lle ja asetuksen N:o 17 19 artiklan 3 kohdan mukaiseen tiedonantoon huomautuksia toimittaneille markkinaosapuolille annettiin mahdollisuus esittää huomautuksensa näistä muutoksista.

7.1 BKartA:n huomautukset

(83) BKartA:n mukaan UMTS-järjestelmässä verkon laatuun ja siirtokapasiteettiin perustuva kilpailu on ensisijaisen tärkeä ja riippuu infrastruktuurikilpailusta. Se katsoisi näin ollen, että mikä tahansa verkon yhteiskäyttöjärjestely olisi kilpailunrajoitus, ellei infrastruktuuriin perustuva kilpailu olisi mahdotonta käytännön tai oikeudellisista syistä. Tässä yhteydessä BKartA ottaisi huomioon myös muun muassa ympäristönäkökohdat ja yritysten taloudellisen tilanteen. Se huomauttaa, että Saksassa laitteistopaikkojen rakennusluvan saaminen on entistä vaikeampaa, mikä pakottaa operaattorit laitteistopaikkojen yhteiskäyttöön. Se huomauttaa myös, että matkaviestintäoperaattorien taloudellisen tilanteen vuoksi verkon yhteiskäyttö saattaa olla välttämätöntä markkinoille pääsemiseksi.

(84) Näin ollen BKartA katsoo, että kilpailu ei rajoitu, jos laitteistopaikkojen yhteiskäyttö on tarpeen sopimuspuolten toimilupiin sisältyvien velvoitteiden täyttämiseksi (ennen kaikkea vaatimus 50 prosentin väestöosuuden kattamisesta vuoden 2005 loppuun mennessä) ja sen vuoksi tarpeen markkinoille pääsemiseksi. BKartA:n mukaan RAN:n yhteiskäyttö, joka sen mukaan ei ole tarpeen toimilupaan sisältyvien velvoitteiden täyttämiseksi, on kilpailunrajoitus, joka olisi hyväksyttävissä vain silloin, kun se on tarpeen markkinoille pääsemiseksi. BKartA katsoo, että laitteistopaikkojen yhteiskäyttöön vuoden 2005 jälkeen ja yli 50 prosentin väestöosuuden kattavuusvelvoitteen sekä RAN:n yhteiskäyttöön sisältyy kilpailunrajoituksia, mutta että niille voidaan mahdollisesti myöntää poikkeus.

(85) BKartA ei kuitenkaan katso, että sopimuksen 11 artiklassa mainitulle verkkovierailukapasiteetin jälleenmyyntiä MVNO:ille koskevalle rajoitukselle voitaisiin myöntää poikkeus, koska sen mukaan rajoitus johtaa kilpailijoiden väliseen hintojen yhteensovittamiseen. BKartA:n huomautuksissa ei käsitellä varsinaisia kansallisia verkkovierailuja eikä se ole esittänyt huomautuksia verkkovierailuja koskevista sopimusmuutoksista alueella, jota koskee velvollisuus 50 prosentin väestöosuuden kattamisesta.

7.2 Markkinaosapuolten huomautukset

(86) Eräs markkinaosapuoli vastusti periaatteessa kansallisia verkkovierailuja, koska sen mukaan ne rajoittavat verkkokilpailua. Se vastusti myös laitteistopaikkojen laajennettua yhteiskäyttöä ja RAN:n yhteiskäyttöä ja väitti, että ne johtavat verkkojen yhdenmukaistumiseen niin, että niitä ei voi erottaa toisistaan. Tämän johdosta verkon laadulla käytävä kilpailu häviäisi suurelta osin samoin kuin palveluihin perustuva kilpailu. Se lisäsi, että se ei ollut nähnyt todisteita siitä, että sopimuksen johdosta sopimuspuolet ottaisivat 3G-verkon nopeammin käyttöön.

(87) Eräs toinen markkinaosapuoli suosi periaatteessa verkon yhteiskäyttöä keinona hillitä kustannuksia ja helpottaa markkinoille tuloa, mutta pyysi, että sopimuksen ei-yksinoikeudellisuutta tuettaisiin sopimuspuolten sitoumuksella taata riittävästi verkkokapasiteettia kolmansien osapuolten käyttöön.

(88) Kolmas markkinaosapuoli väitti, että verkon yhteiskäyttösopimus antaisi sopimuspuolille mahdollisuuden käyttää yhteiskäytöstä kertyviä kustannussäästöjä tullakseen hakupalvelujen ja hätäpikaviestipalvelujen markkinoille samoin kuin 3G-palveluihin liittyville markkinoille ja ajaa pienemmät kilpailijat pois näiltä markkinoilta.

(89) Kaksi markkinaosapuolta esitti huomautuksia sopimuksen kohdasta 11 väittäen, että siihen sisältyvä vaatimus hankkia isäntäverkon operaattorin ennakkosuostumus MVNO:iden puheensiirtopalveluihin tarvittavan verkkovierailukapasiteetin jälleenmyyntiä varten johtaisi kilpailun rajoittumiseen vähittäismarkkinoilla tai 3G-palvelujen markkinoilla.

(90) Kaikkiin saatuihin huomautuksiin on perehdytty huolellisesti ja siltä osin kuin kolmansien osapuolten huomautuksissa käsiteltiin todellisia kilpailuongelmia, komission havainnot näistä ongelmista esitetään jäljempänä oikeudellisessa arvioinnissa.

8. KILPAILUNRAJOITUKSET

(91) EY:n perustamissopimuksen 81 artiklan 1 kohdassa ja ETA-sopimuksen 53 artiklan 1 kohdassa kielletään yhteismarkkinoille soveltumattomina kaikki yritysten väliset sopimukset, jotka ovat omiaan vaikuttamaan jäsenvaltioiden väliseen kauppaan ja joiden tarkoituksena on estää, rajoittaa tai vääristää kilpailua yhteismarkkinoilla tai joista seuraa, että kilpailu estyy, rajoittuu tai vääristyy yhteismarkkinoilla. Komissio voi myöntää poikkeuksen sopimuksille, jotka rajoittavat kilpailua EY:n perustamissopimuksen 81 artiklan 1 kohdan ja ETA-sopimuksen 53 artiklan 1 kohdan vastaisesti, edellyttäen, että perustamissopimuksen 81 artiklan 3 kohdassa ja ETA-sopimuksen 53 artiklan 3 kohdassa määrätyt edellytykset täyttyvät.

(92) Ilmoitettu sopimus on kahden kilpailijan välinen horisontaalinen yhteistyösopimus, johon liittyy myös joitain vertikaalisia seikkoja. Sopimuksen tavoitteena ei ole rajoittaa kilpailua vahvistamalla hintoja, rajoittamalla tuotantoa tai jakamalla markkinoita tai asiakkaita, mutta sillä voi olla kilpailua rajoittava vaikutus, koska T-Mobile ja O2 Germany kilpailevat sekä 2G- että 3G-järjestelmien digitaalisissa matkaviestinverkoissa ja palveluissa.

(93) T-Mobilen ja O2 Germanyn väliseen sopimukseen liittyy yhteistyötä sopimuspuolten 3G-verkkojen käyttöönotossa pääasiassa i) laitteistopaikkojen yhteiskäytön ja ii) kansallisten verkkovierailujen kautta. Sopimuspuolet aikovat tehdä yhteistyötä 3G-laitteistopaikkojen suunnittelussa, hankinnassa, rakentamisessa, käyttöönotossa ja yhteiskäytössä sekä tarjota verkkovierailupalveluja. Näin ollen sopimuspuolet aikovat tehdä laajaa yhteistyötä 3G-verkkojensa käyttöönotossa. Tällainen kahden markkinatoimijan välinen kattava yhteistyö, joka vaikuttaa markkinoihin, joilla on vain muutama kilpailija ja joille tulolle on suuria, ellei suorastaan ylivoimaisia esteitä, aiheuttaa kilpailuongelmia. Vaarana on erityisesti se, että sopimus voisi i) vähentää verkkokilpailua Saksassa ja ii) johtaa vaikutusten ulottumiseen palvelumarkkinoille. Lisäksi on tutkittava mahdollisia rajoittavia määräyksiä, kuten jälleenmyyntirajoituksia.

8.1 EY:n perustamissopimuksen 81 artiklan 1 kohdan ja ETA-sopimuksen 53 artiklan 1 kohdan sovellettavuus

(94) Koska laitteistopaikkojen ja RAN:n yhteiskäyttö ja kansalliset verkkovierailut olisi katsottava eri markkinoihin vaikuttaviksi erillisiksi yhteistyömuodoiksi, niitä tarkastellaan erikseen.

8.1.1 Laajennettu laitteistopaikkojen yhteiskäyttö

(95) Laitteistopaikkojen yhteiskäyttöä kannatetaan yleisesti sekä EU:n että jäsenvaltioiden tasolla. Kansalliset viranomaiset voivat myös määrätä järjestelmien yhteiskäytöstä erityisesti silloin, kun kilpailijoilla ei ole käyttökelpoisia vaihtoehtoja. Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 97/33/EY, annettu 30 päivänä kesäkuuta 1997, televiestinnän yhteenliittämisestä soveltaen avoimen verkon tarjoamisen (ONP) periaatteita yleispalvelun ja yhteentoimivuuden varmistamiseksi (yhteenliittämisdirektiivi) 11 artiklassa edellytetään, että kansallisilla sääntelyviranomaisilla on valtuudet edistää rinnakkain sijoittamista ja järjestelmien jakamista ja määrätä nämä pakollisiksi(52). Artikla on pantu Saksassa täytäntöön Saksan televiestintälain (TKG) 33 §:ssä, jossa säädetään, että kolmannet osapuolet voivat vaatia määräävässä asemassa olevien operaattorien olennaisten järjestelmien käyttöoikeutta(53). Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2002/21/EY, annettu 7 päivänä maaliskuuta 2002, sähköisten viestintäverkkojen ja -palvelujen yhteisestä sääntelyjärjestelmästä (puitedirektiivi)(54) johdanto-osan 23 kappaleessa todetaan, että "järjestelmien yhteiskäyttö voi olla hyvä ratkaisu kaupunkisuunnittelun, kansanterveyden tai ympäristönsuojelun kannalta, ja kansallisten sääntelyviranomaisten olisi rohkaistava sitä vapaaehtoisten sopimusten pohjalta". Puitedirektiivin 12 artiklassa edellytetään, että kansallisille sääntelyviranomaisille annetaan valtuudet määrätä järjestelmien yhteiskäyttömahdollisuus pakolliseksi silloin, kun yrityksillä ei ympäristön, kansanterveyden ja yleisen turvallisuuden suojeluun tai kaupunkisuunnitteluun ja maankäytön tavoitteiden toteuttamiseen liittyvistä syistä ole muita käytännön vaihtoehtoja. Näin ollen alakohtainen sääntely voi tarjota ratkaisun, jos vaihtoehtoisia laitteistopaikkoja ei ole saatavilla eivätkä kilpailijat pysty neuvottelemaan tarpeellisten laitteistopaikkojen ja/tai niiden infrastruktuurin käyttöoikeuksista kaupallisin ehdoin.

(96) Kahdenvälisiin sopimuksiin perustuva laitteistopaikkojen yhteiskäyttö on tavallista kaikkien Saksan 2G-operaattorien välillä ja on todennäköistä, että tämä käytäntö jatkuu myös 3G-järjestelmässä. Laitteistopaikkojen yhteiskäyttöä koskevia puitesopimuksia ovat tehneet T-Mobile, D2 Vodafone ja E-Plus. Laitteistopaikkojen yhteiskäyttöä edistetään Saksassa virallisesti, ja tavoitteena on supistaa laitteistopaikkojen kokonaismäärä mahdollisimman pieneksi ympäristö- ja terveyssyistä. Tämän vuoksi kaikki matkaviestintäoperaattorit ja paikallisviranomaiset tekivät 9 päivänä heinäkuuta 2001 yleissopimuksen, jonka tavoitteena on maksimoida jaettujen laitteistopaikkojen käyttö(55). Tämän sopimuksen johdosta Saksan matkaviestintäoperaattorit vaihtavat alueellisesti tietoja tietyissä kunnissa tarvittavista laitteistopaikoista voidakseen maksimoida mahdollisten yhteiskäyttöpaikkojen osuuden.

(97) Laitteistopaikkojen ja niiden infrastruktuurin markkinat digitaalisen matkaviestinnän laitteistojen osalta on määritelty edellä (johdanto-osan 49 kappale ja sitä seuraavat kappaleet). Sopimuspuolet arvioivat, että Saksan 2G-verkot ovat tähän mennessä hankkineet noin [40000-70000 (*)] laitteistopaikkaa, joista suurta osaa voidaan käyttää 3G-verkoissa. Tällä hetkellä 64 prosenttia Saksan markkinoilla olevista laitteistopaikoista on vain yhden operaattorin käytössä, 20 prosenttia kahden operaattorin käytössä ja 16 prosenttia kolmen tai useamman operaattorin käytössä(56). Koska 3G-verkot keskittyvät aluksi kaupunkialueille vaaditun väestöpeiton saavuttamiseksi, on todennäköistä, että 3G-järjestelmässä yhteiskäytössä olevien laitteistopaikkojen osuus voi olla korkeampi kuin 2G-järjestelmässä. Verkko-operaattorien käyttöönottamista laitteistopaikoista arvioidaan T-Mobilella olevan noin [10000-20000 (*)], D2 Vodafonella [10000-20000 (*)], E-Plusilla [5000-15000 (*)] ja O2 Germanylla [5000-15000 (*)]. Lisäksi arvioidaan, että 3G-verkot hankkivat käyttöönsä vähintään 20000 uutta laitteistopaikkaa. T-Mobilella on [10000-20000 (*)] laitteistopaikkaa, joiden lisäksi se aikoo hankkia [...]* 3G-verkkoaan varten. Osa uusista laitteistopaikoista tulee yhteiskäyttöön. Sopimuspuolet totesivat ilmoituksessaan olettavansa, että jopa [20-35 (*)] prosenttia niiden 3G-paikoista tulee olemaan yhteiskäytössä sopimuksen perusteella. Sopimuspuolten toimittamien uusimpien tietojen mukaan O2 Germany olettaa, että enintään [40-55 (*)] prosenttia sen 2G- ja 3G-laitteistopaikoista on yhteiskäytössä muiden operaattorien kanssa, T-Mobile mukaan luettuna, ja [15-30 (*)] prosenttia pelkästään T-Mobilen kanssa. T-Mobile olettaa, että [...]* sen mastopaikoista ja [...]* kattopaikoista on sen ja kolmen muun operaattorin yhteiskäytössä.

(98) Markkinat ovat erittäin keskittyneet ja tällä hetkellä sopimuspuolten yhteenlaskettu markkinaosuus on noin 45 prosenttia. Sopimuspuolten lisäksi kahdella muulla yrityksellä on toimiluvat, joiden ansiosta ne voivat kehittää omia verkkojaan. Näistä yrityksistä ainakin toisella, D2 Vodafonella, on jo erittäin vahva asema 2G-markkinoilla. Nämä yritykset toimivat myös digitaalisen matkaviestinnän laitteistopaikkojen ja niiden infrastruktuurin markkinoilla. Vaikka suurin osa Saksan laitteistopaikoista on tällä hetkellä matkaviestintäoperaattorien hallinnassa, markkinoille on tulossa joukko erikoistuneita torniyhtiöitä ja yksittäisiä paikkoja voi hankkia myös suoraan niiden omistajilta. Laitteistopaikkojen yhteiskäyttö ei periaatteessa vähennä muiden verkko-operaattorien saatavilla olevien paikkojen lukumäärää, sillä se vähentää kunkin yhteiskäyttöön osallistuvan operaattorin erikseen tarvitsemien paikkojen määrää ja lisää muiden operaattorien käytettävissä olevien paikkojen osuutta kokonaismäärästä.

(99) Kysyntäpuolen markkinat ovat tätäkin keskittyneemmät, sillä ne rajoittuvat vain neljään toimiluvan saaneeseen 2G/3G-operaattoriin, jotka vielä toimivat Saksan markkinoilla. Kysyntäpuolen toimijat toimivat myös tarjontapuolella ja niin halutessaan niillä on periaatteessa mahdollisuus hankkia laitteistopaikkoja omia verkkotarpeitaan varten täysin sopimuspuolista ja muista operaattoreista riippumatta. Koska on todennäköistä, että sopimuspuolet pyytävät muiden 2G- ja 3G-operaattorien laitteistopaikkojen käyttöoikeutta, on luultavaa, että näillä muilla operaattoreilla on tasapainottavaa neuvotteluvoimaa.

(100) Lisäksi kolmansien osapuolten pääsyä sopimuspuolten hallinnassa oleviin laitteistopaikkoihin edistetään valtion taholta ja kuten edellä esitettiin, kansallisen sääntelyviranomaisen kyvyllä määrätä yhteiskäyttö pakolliseksi silloin kun muita käyttökelpoisia vaihtoehtoja ei ole. Sopimus ei rajoita sopimuspuolten kaupallista vapautta harjoittaa laitteistopaikkojen yhteiskäyttöä kolmansien osapuolten kanssa ja molemmat sopimuspuolet aikovat jatkaa yhteiskäyttöä kolmansien kanssa. Näin ollen sopimus ei näytä sulkevan pois kilpailua digitaalisen matkaviestinnän laitteistopaikkojen ja niiden infrastruktuurin markkinoilta. Jää vielä selvitettäväksi, johtaako laitteistopaikkojen yhteiskäyttö siihen, että kustannusrakenteiden yhdenmukaistumisen johdosta sopimuspuolilla on vähemmän mahdollisuuksia eriyttää vähittäispalvelutarjontaansa, tai että yhteiskäytön seurauksena on luultavaa, että ne yhteensovittavat toimintojaan muilla markkinoilla.

(101) Koska yhteiskäytössä olevien laitteistopaikkojen osuus kokonaiskustannuksista on suhteellisen pieni, sopimuspuolten yhteiskäytöstä kertyvät kustannussäästöt arvioidaan vähäisiksi. O2 Germany arvioi, että sille yhteiskäytöstä kertyvät kustannussäästöt ovat ainoastaan [7-17 (*)] prosenttia sopimuksen mukaisista kokonaissäästöistä, jotka ovat [15-35 (*)] prosenttia verkon käyttöönottokustannuksista, toisin sanoen yhteiskäytöstä kertyvät säästöt ovat [vähemmän kuin 5 (*)] prosenttia sen kokonaissäästöistä. 2G-paikkojen osalta T-Mobile ei odota kustannussäästöjen lisääntyvän lainkaan jo olemassa olevien 2G-yhteiskäyttöjärjestelyjen ansiosta. Sen sijaan sopimuspuolet katsovat hyötyvänsä laitteistopaikkojen yhteiskäytöstä nopeamman suunnittelun ja toteutuksen muodossa kun radiosuunnitelmat voidaan laatia ennakkoon tavanomaista varhaisemmassa vaiheessa aiemman laitteistopaikkatiedon perusteella. Joka tapauksessa sopimuspuolet eivät aio omistaa eivätkä hallita laitteistopaikkoja yhdessä, vaan ne kilpailevat toistensa ja muiden verkko-operaattorien kanssa omien paikkojen hankinnassa ja kumpikin antaa toiselle sopimuspuolelle ainoastaan käyttöoikeudet. Näin ollen niiden yhteiskustannusten osuus kokonaiskustannuksista ei ole sopimuksen johdosta suuri. Laitteistopaikkojen yhteiskäyttö ei tämän vuoksi johda sopimuspuolten kustannusrakenteen sellaiseen samanlaisuuteen, että se voisi vaikuttaa niiden kykyyn kilpailla tosiasiallisesti toistensa kanssa verkko- tai palvelumarkkinoilla tarjontaketjun loppupäässä.

(102) Laitteistopaikkojen yhteiskäytöllä ei myöskään näytä olevan merkittäviä kilpailuvaikutuksia muilla verkko- tai palvelumarkkinoilla. Laitteistopaikkojen yhteiskäyttöä koskevan yhteistyön laajuus on kansallisen sääntelyviranomaisen RegTP:n arvioinnin mukainen. Arviointi koskee riippumattomuuden vähimmäisastetta, joka vaaditaan, jotta sopimuspuolet voivat hallita itsenäisesti verkkoja ja palveluja. Sopimuspuolet hallitsevat itsenäisesti omia runkoverkkojaan, mukaan lukien verkon kaikki älykkäät osat ja palvelualustat, jotka määrittävät tarjottujen palvelujen luonteen ja valikoiman. Sopimuspuolet hallitsevat itsenäisesti myös radiosuunnitteluaan ja ne voivat vapaasti lisätä laitteistopaikkoja, mukaan luettuna yhteiskäytön ulkopuoliset paikat, lisätäkseen verkon peittoa ja kapasiteettia, jotka näyttävät olevan tärkeimmät kilpailutekijät verkkotasolla, ja joilla on todennäköisesti tärkeä vaikutus kilpailuun palvelutasolla. Koska laitteistopaikkojen yhteiskäyttö vähentää etsintäkustannuksia ja mahdollistaa suuremman verkkotiheyden, se voi edistää verkkokilpailua ja siten palvelukilpailua sekä sopimuspuolten välillä että kolmansien osapuolten kanssa. Näin ollen ilmoitetussa sopimuksessa määritelty sopimuspuolten harjoittama laitteistopaikkojen yhteiskäyttö ei johda kilpailun rajoittumiseen.

(103) Laitteistopaikkojen yhteiskäytöstä sopimuspuolet ovat todenneet vaihtavansa tietoja, jotka ovat tarpeen paikkojen käyttöönottamiseksi yhdessä, mukaan lukien yksittäisten paikkojen tekniset tiedot ja sijaintitiedot, toisin sanoen ne ilmoittavat toisilleen minne ne haluavat rakentaa. Sopimuspuolet toteavat, että muita tietoja ei vaihdeta 3G-verkkojen rakentamisesta. Sopimuksen kohdassa 2.6 määrätään, että sopimuspuolet vaihtavat kilpailun kannalta luottamuksellisia tietoja ainoastaan sen verran kuin on tarpeen verkon suunnittelemiseksi. Teknisten tietojen vaihto rajoittuu tietoihin, jotka ovat tarpeen sopimuspuolten sellaiselle yhteistyölle, jota ei katsota kilpailun rajoittamiseksi. Näin ollen se ei itsessäänkään muodosta kilpailunrajoitusta.

8.1.2 Radioliityntäverkkojen (RAN) yhteiskäyttö

(104) Vaikka sopimuksessa määrätään mahdollisuudesta tutkia radioliityntäverkkojen yhteiskäyttöä, sopimuspuolten välisestä RAN-yhteiskäytöstä ei ole vielä suunnitelmia. Lisäksi on huomattava, että ilmoituksessa ei ole riittävästi käsitelty sopimuspuolten välistä RAN-yhteiskäyttöä, jotta komissio voisi tarkastella sitä perustamissopimuksen 81 artiklan tai ETA-sopimuksen 53 artiklan nojalla. Näin ollen RAN-yhteiskäyttöä ei käsitellä tässä päätöksessä.

8.1.3 Kansalliset verkkovierailut

O2 Germanyn verkkovierailut T-Mobilen verkossa 50 prosentin kattavuusalueella

(105) Ilmoitettuun sopimukseen 20 päivänä syyskuuta 2002 ja 22 päivänä tammikuuta 2003 tehdyillä muutoksilla sopimuspuolet sopivat, että O2 Germany voi ostaa T-Mobilen 3G-verkkoon tehtäviä kansallisia verkkovierailuja koskevia oikeuksia tukkuperiaatteella 1 päivän tammikuuta 2003 ja 31 päivän joulukuuta 2008 välisenä aikana. Tänä aikana O2 Germany ostaa T-Mobilelta tukkuperiaatteella tarjottavia kansallisia verkkovierailupalveluja alueella, jossa O2 Germanylla on lakisääteinen velvollisuus kattaa 50 prosenttia Saksan väestöstä omalla verkolla. T-Mobilella ei ole samanlaista oikeutta ostaa O2 Germanyn verkkoon tehtäviä kansallisia verkkovierailuja tukkuperiaatteella tällä alueella. Komission kanssa käytyjen keskustelujen jälkeen sopimuspuolet ovat sopineet rajoittavansa verkkovierailujen keston alueella, jota koskee velvollisuus 50 prosentin väestöosuuden kattamisesta, kolmen erillisen alueen (alueet 1, 2 ja 3) määritelmän perusteella. Verkkovierailut lakkaavat vähitellen näillä alueilla edellä 4.3.1 jaksossa määritellyn aikataulun mukaisesti. Alueet on sisällytetty sopimukseen sopimuspuolten tekemällä muutoksella 21 päivänä toukokuuta 2003.

Vastavuoroiset verkkovierailut 50 prosentin kattavuusalueen ulkopuolella

(106) Alkuperäisessä ilmoitetussa sopimuksessa määrätään T-Mobilen ja O2 Germanyn vastavuoroisesta oikeudesta tehdä kansallisia 3G-verkkovierailuja tukkuperiaatteella sen alueen ulkopuolella, jota koskee vaatimus 50 prosentin väestöosuuden kattamisesta. T-Mobile aikoo kattaa [...]* Saksan väestöstä 3G-verkollaan vuoden 2006 loppuun mennessä ja lisätä peittoa kysynnän mukaan, kun taas O2 Germany aikoo [ (*)]. Kun otetaan huomioon T-Mobilen laajempi verkko ja hyödyt, joita verkko-operaattorille kertyy oman verkon käytöstä voidessaan valvoa kustannuksia ja verkon laadun ja siirtonopeuden kaltaisia muuttujia, on todennäköistä, että T-Mobile tekee vain vähän tai ei lainkaan verkkovierailuja O2 Germanyn verkkoon. Näin ollen sopimuksen mukaiset kansalliset verkkovierailut koskevat ensi sijassa O2 Germanyn verkkovierailuja T-Mobilen verkkoon, ei päinvastoin.

Kilpailuvaikutukset

Vaikutukset tukkumarkkinoihin

(107) Tukkupalveluna tarjottavien kansallisten 3G-verkkovierailujen markkinat on määritelty edellä (johdanto-osan 57 kappale ja sitä seuraavat kappaleet). Niiden verkko-operaattorien väliset kansalliset verkkovierailut, joilla on toimilupa ottaa käyttöön omat kilpailevat digitaaliset matkaviestinverkot ja harjoittaa niiden toimintaa, rajoittavat operaattorien välistä kilpailua kaikilla kyseisillä verkkomarkkinoilla kilpailun tärkeimpien muuttujien (kattavuus, laatu ja siirtonopeudet) osalta. Verkkovierailut rajoittavat kattavuutta ja kattavuuden toteuttamisvauhtia koskevaa kilpailua, koska sen sijaan, että operaattori ottaisi käyttöön oman verkon kattaakseen mahdollisimman suuren osuuden alueesta ja väestöstä mahdollisimman nopeasti, se tukeutuu vierailukohdeverkon operaattorin verkon suomaan kattavuuteen. Kansalliset verkkovierailut rajoittavat kilpailua myös verkon laadun ja siirtonopeuksien osalta, koska vierailijaa rajoittavat vierailukohdeverkon laatu ja siirtonopeus, jotka riippuvat vierailukohdeverkon operaattorin tekemistä teknisistä ja kaupallisista valinnoista. Sopimuksen mukaan kansallisista verkkovierailuista veloitetaan tukkuhinnat: puheensiirroissa kohdeverkkomaksut ja datapalveluissa [vähittäishinta miinus -hinnoittelumalli (*)]. O2 Germany kattaa kansallisilla verkkovierailuilla [...]*. Tämän vuoksi sen omien verkko- ja käyttöoikeuspalvelujen ostajilta veloittamia tukkuhintoja rajoittavat tukkuhinnat, joita se itse joutuu maksamaan T-Mobilelle.

(108) Näiden rajoitusten vaikutukset ovat vakavammat alueilla, joilla taloudellisista syistä on otettava käyttöön rinnakkaiset, kilpailevat verkot (erityisesti tärkeimmillä kaupunkialueilla) ja joilla sen vuoksi verkkovierailut rajoittavat enemmän kilpailua. Vaikutukset ovat lievemmät siellä, missä on vähemmän taloudellisia syitä käyttöönotolle. Näin saattaa olla kaupallisesti toissijaisissa taajamissa ja erityisesti maaseudulla ja syrjäseudulla.

(109) Kun otetaan huomioon tästä seuraavat rajoitukset, jotka koskevat O2 Germanyn ja T-Mobilen kykyä kilpailla kattavuudella, laadulla, siirtonopeuksilla ja tukkuhinnoilla, O2 Germanyn ja T-Mobilen väliset 3G-verkkovierailut vaikuttavat kilpailuun kaikilla Saksan 3G-verkkomarkkinoilla, mukaan luettuna kansallisten 3G-verkkovierailujen tukkumarkkinat ja 3G-verkon käyttöajan tukkumarkkinat.

(110) Koska 3G-markkinat ovat vasta kehittymässä, markkinaosuuksista ei ole tietoja. Saksan kansallisten 3G-verkkovierailujen tukkumarkkinoilla on kuitenkin ainoastaan neljä toimiluvan saanutta operaattoria, jotka voivat ottaa verkot käyttöön. Toimilupa- ja investointivaatimuksista johtuvat markkinoille tulon esteet ovat erittäin suuret, elleivät suorastaan ylivoimaiset(57). Näin ollen on selvää, että kun markkinatoimijoita on ainoastaan neljä, niistä kahden osapuolen välinen yhteistyö voi rajoittaa kilpailua tuntuvasti, vaikka toinen näistä kahdesta (O2 Germany) ei tällä hetkellä aiokaan ottaa käyttöön verkkoa siten, että sen peittoalue ylittäisi [...]*. Kansallisia verkkovierailuja koskeva sopimus (muutetussa muodossa) muodostaa näin ollen EY:n perustamissopimuksen 81 artiklan 1 kohdan ja ETA-sopimuksen 53 artiklan 1 kohdan mukaisen kilpailunrajoituksen.

Vaikutukset vähittäismarkkinoihin

(111) Lisäksi olisi tarkasteltava, rajoittaako tukkuperiaatteella tarjottavia 3G-verkkovierailuja koskeva sopimus 3G-vähittäispalvelujen kilpailua. Tukkutason kansalliset verkkovierailut johtavat yhdenmukaisempiin ehtoihin vähittäismarkkinoilla, koska verkon kattavuus, laatu ja siirtonopeudet ovat todennäköisesti samankaltaiset. Siirtonopeudet määräävät merkittävältä osalta palvelulajit, joita operaattori pystyy tarjoamaan. Lisäksi tiettyjen palvelujen käyttöönoton ajoituksen määrittää ajankohta, jolloin tietyt siirtonopeudet ovat luotettavasti saatavilla verkossa ja siirtonopeudet on yhteensovitettava kansallisia verkkovierailuja varten. Koska kansallisia 3G-verkkovierailuja tukkuperiaatteella käyttävien operaattorien on maksettava tukkuhinnat, jotka datapalvelujen osalta perustuvat [vähittäishinta miinus -hinnoittelumalliin (*)], mahdollisuudet hintakilpailuun ovat vähäiset. [...]* -hinnoittelujärjestelmä voisi itsessään aiheuttaa vaaran vähittäishintojen yhteensovittamisesta.

(112) Näin ollen on todennäköistä, että sopimuspuolten harjoittama yhteistyö tukkuperiaatteella tarjottavien kansallisten 3G-verkkovierailujen osalta vaikuttaa sopimuspuolten väliseen kilpailuun vähittäisjakelumarkkinoilla. Vaikka vähittäismarkkinoiden toimijoiden lukumäärä on suurempi kuin verkkotason toimijoiden määrä eikä tarkkoja tietoja markkinaosuuksista ole saatavilla, jos sopimuspuolten yhteenlaskettua 2G-markkinaosuutta käytetään viitelukuna, niiden markkinaosuus vähittäismarkkinoilla on 36,5 prosenttia [T-Mobile 29 prosenttia; O2 Germany 7,5 prosenttia], kun mukaan lasketaan ainoastaan niiden omat asiakkaat, ja 49,5 prosenttia [T-Mobile 41,7 prosenttia; O2 Germany 7,8 prosenttia], jos mukaan lasketaan myös sopimuspuolten verkoissa toimivien palveluntarjoajien asiakkaat. Sopimuspuolten yhteenlaskettu osuus 3G-vähittäispalvelujen markkinoilla on todennäköisen markkinakehityksen mukaan siis enemmän kuin 10 prosenttia ja sen vuoksi kilpailunrajoitus on tuntuva.

Vähimmäisostovaatimus

(113) Kansallisia 3G-verkkovierailuja koskevaan sopimukseen ei sisälly yksinoikeuslausekkeita, mutta sen mukaan O2 Germanyn on ostettava T-Mobilen palveluja vähintään [...]* euron arvosta kolmen vuoden aikana 3G-verkkovierailupalvelujen käyttöönottopäivästä lähtien. Sopimusmuutoksissa, joiden mukaan O2 Germany voi tehdä verkkovierailuja T-Mobilen verkkoon 50 prosentin väestöosuusalueella, määrätään O2 Germanyn T-Mobilelle maksamasta [...]*. Vaikka tämä ei ole vähimmäisostovaatimus, se voi samalla tavalla johtaa O2 Germanyn kansallisten 3G-verkkovierailuostosten keskittymiseen T-Mobilen verkkoon.

(114) Vähimmäisostovaatimusta tai kiinteää maksua ei tarvitse tarkastella enempää mahdollisen markkinoilta sulkemisen suhteen. Toimiluvan saaneiden 3G-verkko-operaattorien välinen 3G-verkkovierailuoikeuksien myynti tukkuperiaatteella on katsottu kilpailunrajoitukseksi. Näin ollen mahdollisia esteitä tällaiselle toisten toimiluvan saaneiden 3G-verkkojen harjoittamalle yhteistyölle ei voida katsoa lisäkilpailunrajoitukseksi. Toisaalta jos jokin sopimuspuolista tekisi sopimuksen kansallisten verkkovierailuoikeuksien huomattavasta ostosta yhdeltä tai molemmilta muilta toimiluvan saaneilta 3G-verkko-operaattorilta, tätä olisi tutkittava kilpailusääntöjen nojalla.

Jälleenmyynti MVNO:ille

(115) Sopimuksen kohdassa 11.c rajoitetaan sopimuspuolten mahdollisuutta jälleenmyydä verkkovierailuoikeuksia kolmansille osapuolille. Siinä vaaditaan erityisesti toisen sopimuspuolen ennakkosuostumusta verkkovierailukapasiteetin jälleenmyymiseen puheensiirtopalveluja loppukäyttäjille tarjoaville MVNO:ille. Kyseiset rajoitukset ovat luonteeltaan vertikaalisia, koska ne koskevat käyttöoikeuksien jälleenmyyntiä. EY:n perustamissopimuksen 81 artiklan 3 kohdan soveltamisesta tiettyihin vertikaalisten sopimusten ja yhdenmukaistettujen menettelytapojen ryhmiin annetun asetuksen N:o 2790/1999 2 artiklan 4 kohdan mukaan ryhmäpoikkeusta ei kuitenkaan sovelleta kilpailevien yritysten vastavuoroisiin vertikaalisiin sopimuksiin(58).

(116) Tätä rajoitusta on näin ollen arvioitava sekä salaisen yhteistyön mahdollisten vaikutusten osalta horisontaalista yhteistyötä koskevien suuntaviivojen mukaisesti että niiden vertikaalisen ulottuvuuden osalta vertikaalisista rajoituksista annettujen suuntaviivojen mukaisesti. Horisontaalista yhteistyötä koskevien suuntaviivojen mukainen tarkastelu osoittaa, että niiden ostajatyyppien rajoittaminen, joille ostaja voi myydä sopimuksen mukaisia palveluja, rajoittaa tuotantoa ja on sen vuoksi EY:n perustamissopimuksen 81 artiklan 1 kohdan ja ETA-sopimuksen 53 artiklan 1 kohdan mukainen kilpailunrajoitus, jota on tarkasteltava erikseen perustamissopimuksen 81 artiklan 3 kohdan ja ETA-sopimuksen 53 artiklan 3 kohdan nojalla(59). Näin ollen perustamissopimuksen 81 artiklan 3 kohdan ja ETA-sopimuksen 53 artiklan 3 kohdan määräyksiä on sovellettava jälleenmyyntiä puhe-MVNO:ille koskeviin rajoituksiin, jotta voidaan määrittää mahdolliset tehokkuusedut, jotka tasapainottavat kilpailunrajoitusten vaikutukset.

Jälleenmyyntiä muille verkko-operaattoreille koskeva rajoitus

(117) Vaatimalla vierailukohdeverkon operaattorin ennakkosuostumusta sopimuksen kohdassa 11.c rajoitetaan myös verkkovierailuoikeuksien jälleenmyyntiä toisille toimiluvan saaneille verkko-operaattoreille. Sopimuspuolet ovat väittäneet, että tämä rajoitus on välttämätön verkkokapasiteetin suunnittelemiseksi ja palvelun laadun takaamiseksi. Näitä väitteitä ei kuitenkaan tarvitse analysoida. Tukkupalveluna tarjottavien 3G-verkkovierailuoikeuksien myynti toimiluvan saaneiden 3G-verkko-operaattorien kesken on jo sinällään katsottu kilpailunrajoitukseksi. Tämän vuoksi rajoitusta, joka koskee muiden toimiluvan saaneiden 3G-verkko-operaattorien liittymistä tällaiseen yhteistyöhön, ei voida tulkita kilpailunrajoitukseksi. Toisaalta jos jokin sopimuspuolista tekisi sopimuksen kansallisten verkkovierailuoikeuksien huomattavasta jälleenmyynnistä yhdelle tai molemmille muille toimiluvan saaneille 3G-verkko-operaattoreille, tätä olisi tutkittava kilpailusääntöjen nojalla.

Tietojen vaihto kansallisten verkkovierailujen tekemiseksi

(118) Sopimuksen kohdassa 2.6 kielletään sopimuspuolia vaihtamasta "kilpailun kannalta olennaisia tietoja". Sopimuspuolet ovat tässä yhteydessä todenneet, että ne eivät vaihda tietoja tulevista kapasiteettivaatimuksista, toisin sanoen asiakasmääristä ja asiakkaiden erityisvaatimuksista.

(119) Sopimuspuolet vaihtavat kuitenkin eräitä tärkeitä teknisiä tietoja, jotka ovat ehdottoman tarpeen saumattomien verkkovierailujen tarjoamiseksi, erityisesti kanavanumeroita, asiakastunnisteita (CID) ja yhteenliittämisen tunnistetietoja. Saumattomat verkkovierailut riippuvat "saumattomista siirtymistä" kahden verkon välillä, toisin sanoen asiakkaan ei tarvitse manuaalisesti kirjautua toiseen verkkoon verkkoa vaihtaessaan. Solujen välinen saumaton siirtymä edellyttää, että asiaankuuluvat radioverkkoparametrit ovat vierailukohdeverkon tiedossa, toisin sanoen solun identiteetti, sen maantieteelliset sijaintikoordinaatit, antennin korkeus, antennin tyyppi, pääsäteilykeilan suunta, kaapelivaimennus ja Node B:n suorituskyky. Koska nämä tiedot ovat kansallisten verkkovierailujen kannalta ehdottoman tärkeitä, tietojenvaihto ei ole perustamissopimuksen 81 artiklan 1 kohdan ja ETA-sopimuksen 53 artiklan 1 kohdan mukainen kilpailunrajoitus, jota olisi tarkasteltava erikseen.

8.2 Vaikutus ETA-valtioiden väliseen kauppaan

(120) 3G-infrastruktuurin käyttöoikeuksien ehdot ja matkaviestintäoperaattorien tukkupalvelujen saatavuus vaikuttavat ETA-valtioiden väliseen kauppaan. Näin siksi, että televerkoissa tarjottuja palveluja kaupataan eri puolilla Euroopan talousaluetta - esimerkiksi kansainvälisten puheluiden päättämistä ja kansainvälisten 3G-verkkovierailujen käyttöoikeuksia tukkutarjontana - ja teleinfrastruktuurin käyttöoikeuksien ja tukkupalvelujen ehdot määrittävät muiden operaattorien, tällaisia käyttöoikeuksia tarvitsevien palveluntarjoajien ja MVNO:iden kyvyn tarjota omia palvelujaan(60). Verkon yhteiskäytön ehdot vaikuttavat myös muissa ETA-valtioissa toimivilta verkkoelementtien valmistajilta tehtäviin laitteistohankintoihin. Investoinnit ja markkinoillepääsy 3G-verkkoihin ja -palveluihin on myös yhä useammin rajat ylittävää Euroopan talousalueella. Sen johdosta 3G-infrastruktuurin käyttöoikeutta ja tukkupalveluja koskevat ehdot vaikuttavat merkittävästi paitsi investointihalukkuuteen, esimerkiksi ETA-valtioiden välillä tarjottaviin investointeihin 3G-infrastruktuureihin ja palveluihin myös markkinoillepääsyn ehtoihin, esimerkiksi muista ETA-valtioista olevien operaattoreiden, palveluntarjoajien, MVNO:iden ja sisällöntuottajien markkinoillepääsyyn.

8.3 EY:n perustamissopimuksen 81 artiklan 3 kohdan ja ETA-sopimuksen 53 artiklan 3 kohdan soveltaminen

(121) Kuten edellä todettiin, kansallisia verkkovierailuja käsittelevät (muutetun) sopimuksen kohdat kuuluvat EY:n perustamissopimuksen 81 artiklan 1 kohdan ja ETA-sopimuksen 53 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan, sillä sopimuspuolten välisellä kansallisia verkkovierailuja koskevalla järjestelyllä on tuntuva vaikutus kilpailuun ja se vaikuttaa ETA-valtioiden väliseen kauppaan. Sopimukselle, joka on EY:n perustamissopimuksen 81 artiklan 1 kohdan ja ETA-sopimuksen 53 artiklan 1 kohdan vastainen, voidaan myöntää poikkeus edellyttäen, että se täyttää perustamissopimuksen 81 artiklan 3 kohdassa ja ETA-sopimuksen 53 artiklan 3 kohdassa määrätyt seuraavat edellytykset:

a) sen on tehostettava osaltaan tuotantoa tai tuotteiden jakelua taikka edistää teknistä tai taloudellista kehitystä;

b) sen on jätettävä kuluttajille kohtuullinen osuus näin saatavasta hyödystä;

c) se ei saa asettaa asianomaisille yrityksille rajoituksia, jotka eivät ole välttämättömiä mainittujen tavoitteiden toteuttamiseksi;

d) se ei saa antaa näille yrityksille mahdollisuutta poistaa kilpailua merkittävältä osalta kysymyksessä olevia tuotteita.

8.3.1 Sopimus tehostaa osaltaan tuotantoa tai jakelua taikka edistää teknistä tai taloudellista kehitystä

(122) Kansallisten 3G-verkkovierailujen johdosta verkkovierailuoperaattori voi tarjota nopeammin 3G-tukku- ja vähittäispalvelujen paremman kattavuuden, laadun ja siirtonopeuden. Verkkovierailuoikeuksia myymällä isäntäverkon operaattori saa lisäresursseja investoitavaksi verkkoonsa ja mahdollisuuden käyttää verkkokapasiteettia täysimääräisesti aikaisemmassa vaiheessa kuin muuten olisi mahdollista ja sen vuoksi myös tehokkaammin. Vaikka vain toinen sopimuspuolista käyttäisi sopimuksen mukaisia verkkovierailuoikeuksiaan, niiden yhteisen verkon käytön johdosta verkontiheys olisi suurempi ja verkon kattavuus olisi laajempi kuin mitä se pystyisi tarjoamaan erikseen. Tämän vuoksi sekä sen tukku- että vähittäispalvelut olisivat asiakkaiden kannalta houkuttelevampia. Vähintään kahden muun toimijan kilpailu verkkotasolla varmistaa, että sopimuspuolilla säilyy syy rakentaa tiheämpi ja laajempi verkko 3G-palvelujen kaupallisen käyttöönoton mukaisesti ja että ne eivät pelkästään supista verkkokustannuksiaan. Näiden muiden operaattorien sekä palveluntarjoajien ja vähittäismarkkinoilla mahdollisesti myös MVNO:iden kilpailun vuoksi sopimuspuolilla säilyy myös erikseen kannustin tarjota laajempi valikoima parempilaatuisia palveluja.

O2 Germanyn verkkovierailut T-Mobilen 3G-verkossa 50 prosentin väestöosuusalueella

(123) O2 Germanyn verkkovierailut T-Mobilen 3G-verkossa alueella, jota koskee s