KOMISSION PÄÄTÖS,

tehty 14 päivänä lokakuuta 1998,

Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 85 artiklan mukaisesta menettelystä (Asia IV/F-3/33.708 - British Sugar plc, asia IV/F-3/33.709 - Tate & Lyle plc, asia IV/F-3/33.710 - Napier Brown & Company Ltd, asia IV/F-3/33.711 - James Budgett Sugars Ltd) (tiedoksiannettu numerolla K(1998) 3061) (Ainoastaan englanninkielinen teksti on todistusvoimainen) (1999/210/EY)

EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO, joka

ottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen,

ottaa huomioon 6 päivänä helmikuuta 1962 annetun neuvoston asetuksen N:o 17 (1), joka on perustamissopimuksen 85 ja 86 artiklan ensimmäinen täytäntöönpanoasetus, sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna Itävallan, Suomen ja Ruotsin liittymisasiakirjalla, ja erityisesti sen 15 artiklan 2 kohdan,

ottaa huomioon 4 päivänä toukokuuta 1992 tehdyn komission päätöksen menettelyn aloittamisesta tarkasteltavana olevan asian osalta,

on antanut asianomaisille yrityksille tilaisuuden tulla kuulluksi väitteistä, jotka komissio on esittänyt niitä vastaan neuvoston asetuksen N:o 17 19 artiklan 1 kohdan nojalla sekä neuvoston asetuksen N:o 17 19 artiklan 1 ja 2 kohdassa säädetyistä kuulemisista 25 päivänä heinäkuuta 1962 annetun komission asetuksen N:o 99/63/ETY (2) mukaisesti,

on kuullut kilpailunrajoituksia ja määräävää markkina-asemaa käsittelevää neuvoa-antavaa komiteaa,

sekä katsoo seuraavaa:

I JOHDANTO JA MENETTELY

1) Tämä päätös koskee kahden Isossa-Britanniassa toimivan sokerinvalmistajan, British Sugar plc:n (jäljempänä `British Sugar` (3)) ja Tate & Lyle plc:n (jäljempänä ` Tate & Lyle` (4)), sekä kahden sokerikauppaa harjoittavan yhtiön, Napier Brown & Company Ltd:n (jäljempänä `Napier Brown`) ja James Budgett Sugars Ltd:n (jäljempänä `James Budgett`), teollisen valkoisen kidesokerin hinnoittelupolitiikan yhteensovittamista Isossa-Britanniassa. Päätös koskee myös näiden kahden sokerinvalmistajan hinnoittelupolitiikan yhteensovittamista vähittäismyyntiin tarkoitetun valkoisen kidesokerin osalta Isossa-Britanniassa. Jakso, jona rikkominen tapahtui (jäljempänä `tarkastelujakso`), on 20.6.1986 2.7.1990 välinen aika British Sugarin ja Tate & Lylen osalta, sekä loppuvuoden 1986 ja 2 päivän heinäkuuta 1990 välinen aika Napier Brownin ja James Budgettin osalta.

2) Komission tässä asiassa aloittaman menettelyn sekä Ison-Britannian kilpailuviraston (UK Office of Fair Trading, OFT) (5) rinnakkaisen menettelyn lähtökohtana on kaksi rikkomiset paljastavaa kirjettä, jotka Tate & Lyle lähetti OFT:lle 16 päivänä heinäkuuta 1990 ja 29 päivänä elokuuta 1990. Komissio aloitti 4 päivänä toukokuuta 1992 menettelyn edellä mainittuja neljää osapuolta ja muitakin eurooppalaisia sokerintuottajia vastaan ja lähetti kullekin niistä väitetiedoksiannon 12 päivänä kesäkuuta 1992. Alkuperäinen väitetiedoksianto koski useita Yhdistyneessä kuningaskunnassa käytävään sokerikauppaan liittyviä tapauksia, joihin liittyi kilpailunvastaisia menettelytapoja ja jotka rikkoivat perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohtaa ja 86 artiklaa. Otettuaan huomioon osapuolten kirjalliset vastaukset alkuperäiseen väitetiedoksiantoon ja suullisessa käsittelyssä annetut lausunnot komissio päätti muuttaa menettelyn kulkua ja keskittyä rikkomiseen, jonka tueksi voitiin koota riittävästi Euroopan yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännössä vaadittavaa todistusaineistoa. Tämän vuoksi laadittiin alkuperäisen korvaava tarkistettu väitetiedoksianto, joka lähetettiin osapuolille 18 päivänä elokuuta 1995. Tässä päätöksessä otetaan huomioon osapuolten kirjalliset vastaukset tarkistettuun väitetiedoksiantoon sekä suullisessa käsittelyssä 18 ja 19 päivänä huhtikuuta 1996 ja sen jälkeen annetut lausunnot, samoin kuin osapuolten vastaukset alkuperäiseen väitetiedoksiantoon ja sitä seuranneessa suullisessa käsittelyssä annetut lausunnot, jos ne ovat merkityksellisiä tarkistetussa väitetiedoksiannossa esitettyjen väitteiden kannalta.

II TOSIASIAT

A. TUOTE

3) Menettelyn kohteena oleva tuote on valkoinen kidesokeri.

Sokeria tuotetaan sokerijuurikkaasta tai -ruo'osta. Etelä-Espanjassa sijaitsevaa hyvin pientä aluetta ja Ranskan merentakaisia departementteja lukuun ottamatta sokeriruokoa ei kasvateta yhteisön alueella. Tätä päätöstä (6) varten voidaan erottaa kolme eri sokerilaatua: valkoinen kidesokeri, nestemäinen sokeri ja erikoissokerit.

Valkoinen kidesokeri, jota usein kutsutaan yksinkertaisesti "valkoiseksi sokeriksi", on sokerijuurikkaan tai -ruo'on jalostuksesta saatava lopputuote. Yhteisön asetuksissa yksilöidään eri sokerilaatuja (7). Vakiolaatuna on EC II -sokeri. Suurin osa koko yhteisön, ja erityisesti Yhdistyneen kuningaskunnan ja Ison-Britannian tuotannosta ja kulutuksesta (8) kohdistuu valkoiseen kidesokeriin. Sitä myydään teollisuudelle (jäljempänä `teollinen sokeri`) ja vähittäismyyntiin (jäljempänä `vähittäismyyntiin tarkoitettu sokeri`).

Nestemäistä sokeria käytetään pääasiassa elintarvikejalostusteollisuudessa. Korkealaatuisinta nestemäistä sokeria saadaan sulattamalla valkoista kidesokeria. Heikompia laatuja valmistetaan ainoastaan ruo'osta sekoittamalla keskenään ruokosokerin jalostuksen eri vaiheissa saatavia nesteitä.

Erikoissokereihin kuuluvat kaikki kuivasokerit valkoista kidesokeria lukuun ottamatta. Afrikan, Karibian ja Tyynenmeren maista saatava suoraan kulutukseen tarkoitettu raakasokeri, fariinisokerit, hieno sokeri, pölysokeri ja muut jauhetut sokerit samoin kuin siirapit ja melassit kuuluvat tähän luokkaan (9).

B. SOKERIALAN YHTEINEN MARKKINAJÄRJESTELY

4) Sokerialan yhteisen markkinajärjestelyn (The Sugar Regime of the Common Agricultural Policy) tavoitteena on yhteisön sokerintuotannon tukeminen ja suojaaminen. Yhteisön alueella korjatusta sokerijuurikkaasta ja -ruo'osta valmistetun sokerin tuotantoa rajoitetaan kansallisilla kiintiöillä (A- ja B-kiintiöt), joista päättää neuvosto. Nämä kiintiöt ovat pysyneet periaatteessa ennallaan vuodesta 1981. Kunkin jäsenvaltion hallitus jakaa maalleen määritellyn kiintiön kansallisten sokerintuottajien kesken.

Yhteisössä on käytössä hintatukijärjestelmä, joka koskee kuitenkin vain A- ja B-kiintiöiden mukaisesti tuotettua sokeria. Yhteisön yritysten A- ja B-kiintiöt ylittävään sokerintuotantoon viitataan nimikkeellä C-sokeri, joka on myytävä maailmanmarkkinoilla yhteisön ulkopuolisille maille ilman tukia tai varastoitava vähintään 12 kuukauden ajan ja käytettävä osana seuraavien vuosien A-ja B-sokeria.

5) A- ja B-sokerin lisäksi yhteisö antaa hintatukea rajoitetulle määrälle Lomén sopimuksen mukaisesti yhteisöön tuotua sokeria (10). Etuuskohtelun kohteena olevan tuonnin kokonaismääräksi asetettiin 1,305 miljoonaa tonnia vuosiksi 1986 1990. Tate & Lyle tuo tällä hetkellä (ja toi myös tarkastelujakson aikana) lähes kaiken etuuskohtelun kohteena olevan sokerin osittain jalostettuna ruokosokerina, joka jalostetaan edelleen valmiiksi sokerituotteiksi. AKT-maista peräisin olevan ruokosokerin tuojat ja jalostajat saavat katteen ("institutionaalinen kate") tästä toiminnasta. Tämä jalostuskate määritetään eri tavalla kuin juurikkaasta tuotetun sokerin valmistuskate jalostustoimenpiteiden erityisen luonteen takia. Ruo'osta jalostetun sokerin institutionaalinen kate oli tarkastelujakson aikana alhaisempi kuin juurikassokerin jalostukselle määritetty kate. Etuuskohtelun kohteena olevan ruokosokerin jalostajat kärsivätkin tarkastelujakson aikana rakenteellisesta katehaitasta yhteisön juurikassokerin jalostajiin verrattuna (11).

6) Neuvosto määrittelee vuosittain sokerijuurikkaan ostoa, jalostusta ja myyntiä varten viralliset hinnat, joista tärkein on interventiohinta eli hinta, jolla valmistajat voivat myydä A- ja B-sokeria kansallisille interventioelimille. Interventiota varten myyvät yritykset myyvät jalostamaansa sokeria interventiohintaan. Sokeria ei ole kuitenkaan vuosiin myyty interventiota varten. Sokerialan markkinajärjestelyn omarahoitteisuus (12) pyritään varmistamaan muun muassa varastointimaksulla, jota sovelletaan tasapuolisesti kaikkeen A- ja B-sokeriin, jota ei myydä interventiota varten. Interventiohinta ja varastointimaksu yhdessä muodostavat A- ja B-sokerin vähimmäistakuuhinnan. Kyseistä hintaa nimitetään tosiasialliseksi tukihinnaksi. Lomén sopimuksen mukaisesti tuotu etuuskohtelun kohteena oleva sokeri ei kuulu varastointikustannusten korvausjärjestelmään, joten siihen ei sovelleta varastointimaksua.

Neuvosto asetti tarkastelujakson aikana myös kynnyshinnan. Tämä oli hinta, jolla kiintiöiden ulkopuolista sokeria voitiin tuoda yhteisön ulkopuolisista maista. Tällaisesta tuonnista oli suoritettava maksu, joka laskettiin vapaan maailmanmarkkinahinnan ja kynnyshinnan erotuksen perusteella. Tämä muuttuva maksu korvattiin 1 päivänä heinäkuuta 1995 (Uruguayn kierroksen täytäntöönpano) ensin paljoustullilla ja sitten lisätullilla, joka on suojalauseke erittäin alhaisten maailmanmarkkinahintojen varalta.

Yhteisön alueella myytävälle sokerille asetetaan näin ollen vähimmäishinnat (interventiohinta lisättynä varastointimaksulla) yhteisön asetuksilla.

Neuvosto asettaa myös vähimmäishinnat, jotka jalostajien on maksettava sokerijuurikkaan kasvattajille.

7) Juurikassokerin jalostajat voivat myydä A- ja B-sokeria vapaasti kaikkialla yhteisössä. Jos jalostajat eivät saa myytyä kaikkea jalostamaansa sokeria tällä tavoin, ne voivat myydä sitä joko interventiota varten tai viedä sokerin maailmanmarkkinoille. Jos sokeri myydään maailmanmarkkinoilla, jalostajat saavat vientitukea, joka lasketaan tarjouskilpailujärjestelmän perusteella. "Vientituettu myynti" on tavallisesti houkuttelevampi vaihtoehto kuin myyminen interventiota varten (13).

C. OSAPUOLET JA NIIDEN MARKKINA-ASEMA YHDISTYNEESSÄ KUNINGASKUNNASSA JA ERITYISESTI ISOSSA-BRITANNIASSA

1. Sokerintuottajat Yhdistyneessä kuningaskunnassa

1.1 British Sugar

8) British Sugar on Yhdistyneen kuningaskunnan ainoa sokerijuurikkaan jalostaja. Tälle yritykselle myönnetään koko Yhdistyneen kuningaskunnan vuotuinen A- ja B-sokerin kiintiö, joka on 1,144 miljoonaa tonnia. British Sugarin kaikkien tuotteiden maailmanlaajuinen liikevaihto oli 30 päivänä syyskuuta 1989 päättyneellä tilikaudelle 677,6 miljoonaa Englannin puntaa. Vuosina 1982 1990 British Sugar oli S & W Berisford plc:n (14) tytäryhtiö. British Sugar siirtyi Associated British Foods plc:n (15) omistukseen joulukuussa 1990 / tammikuussa 1991.

1.2 Tate & Lyle

9) Tate & Lyle -konsernin rakenne ei ole muuttunut tarkastelujakson alun ja nykyhetken välisenä aikana. Tate & Lyle plc on koko konsernin emoyhtiö, ja sen yhtiöt toimivat maailmanlaajuisesti talouden eri aloilla. Tate & Lyle plc:n välitön tytäryhtiö Tate & Lyle Industries Ltd vastaa ruokosokerin jalostamisesta Yhdistyneessä kuningaskunnassa; jalostuksen toteuttaa sen tuotantoyksikkö Tate & Lyle Sugars (TLS). Tate & Lyle jalostaa Isossa-Britanniassa sijaitsevissa jalostuslaitoksissaan selvästi suurimman osan yhteisöön tuodusta etuuskohtelun kohteena olevasta raa'asta ruokosokerista. Tate & Lyle on tehnyt useiden AKT-maiden tuottajien kanssa viiden vuoden välein uusittavia toimitussopimuksia varmistaakseen raa'an ruokosokerin toimitukset. Yrityksellä oli Isossa-Britanniassa kaksi jalostuslaitosta: toinen Lontoossa (Silvertown) ja toinen Skotlannissa (Greenock). Skotlannissa sijaitseva jalostuslaitos on sittemmin suljettu. Molemmat jalostuslaitokset ovat toimineet täydellä tai lähes täydellä teholla tilikaudesta 1982 1983 lähtien. Yhdistyneen kuningaskunnan lisäksi Tate & Lyle jalostaa sokeria myös Portugalissa, Yhdysvalloissa, Kanadassa, Australiassa ja Zimbabwessa. Yrityksen liiketoiminta Euroopassa ja Pohjois-Amerikassa kattaa myös viljasta peräisin olevien makeutusaineiden ja tärkkelyksen tuotannon. Tate & Lyle -konsernin kaikkien tuotteiden maailmanlaajuinen liikevaihto oli 30 päivänä syyskuuta 1989 päättyneellä tilikaudella 3 359 900 000 Englannin puntaa.

2. Sokerikauppiaat

10) British Sugar, Tate & Lyle, eräs mannermaalla yksinedustajan (Czarnikow Ltd.) kautta toimiva sokerintuottaja (De Danske Sukkerfabrikker) ja riippumattomat kauppiaat harjoittivat tarkastelujakson aikana sokerin jakelua Isossa-Britanniassa. Ison-Britannian tärkeimmät sokerikauppiaat olivat tuolloin Napier Brown, James Budgett, Billington ja J.M. Thomas.

11) Kauppiaat toimivat kahdella eri tavalla, "nimellisinä kauppiaina" ja "pääkauppiaina". Nimellisessä kaupassa kauppiaat ovat kahden Yhdistyneessä kuningaskunnassa toimivan tuottajan (British Sugar ja Tate & Lyle) edustajia ja saavat kiinteän provision tai palkkion. Niiden tehtäviin kuuluvat tilausten käsittely, laskutus ja maksujen periminen. Nimelliset kauppiaat eivät osallistu hintaneuvotteluihin, jotka käydään suoraan tuottajan ja asiakkaan välillä (16). Vaikka tällainen toiminta ei ole taloudellisesti kovin kannattavaa, sen avulla voidaan hankkia markkinaosuutta ja valmiudet myydä kannattavammilla ehdoilla pääkauppiaan ominaisuudessa (17). Tällöin kauppias ostaa ja myy sokeria omissa nimissään sekä neuvottelee itsenäisesti myyntiehdot ja määrittelee saamansa voiton. Pääkauppiaat hankkivat tarvitsemansa sokerin kahdelta Yhdistyneen kuningaskunnan tuottajalta ja tuonnin kautta. Kauppiaat harjoittavat tuontia omaan lukuunsa ja omissa nimissään (18). Napier Brown ja James Budgett toivat tarkastelujakson aikana sokeria Manner-Euroopasta. James Budgett toi yhteisön sokeria myös Irlannista.

2.1 Napier Brown

12) Napier Brown on suurin Ison-Britannian neljästä sokerikauppiaasta. Yrityksen nimellinen liiketoiminta British Sugarin ja Tate & Lylen lukuun on vähentynyt asteittain 33 prosentista 23 prosenttiin sen koko kidesokerikaupasta. Pääkauppiaana harjoitetun liiketoiminnan osuus on vaihdellut 67 ja 77 prosentin välillä. Napier Brown on ollut 31 päivänä maaliskuuta 1990 päättyneen tilikauden alusta alkaen Napier Brown Holdings Ltd:n kokonaan omistama tytäryhtiö, jonka toimintoihin kuuluvat sokerin, kuivattujen hedelmien, pähkinöiden ja jäähdytettyjen elintarvikkeiden kauppa, jalostus ja pakkaaminen. Napier Brownin maailmanlaajuinen kaikkien tuotteiden liikevaihto oli 31 päivänä maaliskuuta 1990 päättyneellä tilikaudella 258,2 miljoonaa Englannin puntaa.

2.2 James Budgett

13) James Budgett on Ison-Britannian toiseksi suurin sokerikauppias. Yrityksen nimellinen liiketoiminta Tate & Lylen sekä British Sugarin lukuun oli vuonna 1986 noin 70 prosenttia sen koko kidesokerikaupasta ja väheni vuoteen 1990 mennessä noin 50 prosenttiin. Kahden Yhdistyneen kuningaskunnan tuottajan kanssa pääkauppiaana harjoitetun sokerikaupan osuus on kasvanut saman jakson aikana 20 prosentista 40 prosenttiin yrityksen koko liiketoiminnasta. James Budgettin harjoittama tuonti kolminkertaistui vuosien 1986 ja 1990 välisenä aikana noin kymmeneen prosenttiin sen koko sokeriin liittyvästä liiketoiminnasta. Maaliskuun 31 päivänä 1990 päättyneen tilikauden alusta alkaen James Budgettiin suurin osakkeenomistaja on ollut maailman suurin sokerikauppaa harjoittava yritys ED & F Man Ltd, jonka nimi vahdettiin vuonna 1994 ED & F Man Group plc:ksi. Irish Sugar osti 17 päivänä toukokuuta 1989 33,3 prosenttia James Budgettin osakkeista. James Budgettista tuli samana päivänä yksinoikeudella toimiva Irish Sugarin jakeluyhtiö Isossa-Britanniassa. James Budgett & Son Ltd:n nimi vaihdettiin 10 päivänä elokuuta 1992 James Budgett Sugars Ltd:ksi. James Budgettin maailmanlaajuinen kaikkien tuotteiden liikevaihto oli 31 päivänä maaliskuuta 1990 päättyneellä tilikaudella 163,8 miljoonaa Englannin puntaa.

D. SOKERIN TUOTANTO JA TARJONTA YHDISTYNEESSÄ KUNINGASKUNNASSA JA ERITYISESTI ISOSSA-BRITANNIASSA

1. Markkinaosuudet

14) Sokerin tarjonta ja kysyntä ovat suurelta osin tasapainossa Yhdistyneessä kuningaskunnassa. Tilanne säilyi vakaana koko tarkastelujakson ajan, mikä voidaan havaita seuraavasta taulukosta (19):

>TAULUKON PAIKKA>

Taulukon luvut on ilmaistu "vastaavana määränä valkoista sokeria" (white sugar equivalent, WSE), mikä kattaa kaikki sokerilaadut ja erityisesti kolme pääluokkaa, eli valkoisen kidesokerin, nestemäisen sokerin ja erikoissokerin (20). Kaikkiin niihin sokerilaatuihin, jotka eivät ole valkoista kidesokeria, sovelletaan muuntokertoimia. Tuonnilla muista yhteisön jäsenvaltioista on suurin merkitys tässä tapauksessa, ja näistä luvuista voidaan kiistattomasti todeta, että suurin osa sokerista tuodaan Yhdistyneeseen kuningaskuntaan valkoisena kidesokerina, joka kuljetetaan irtotavarana (tankkerilla), 50 kilon säkeissä tai vähittäismyyntiin tarkoitetuissa pakkauksissa.

15) British Sugar ja Tate & Lyle tuottivat tarkastelujakson aikana yli 90 prosenttia Yhdistyneessä kuningaskunnassa myydystä sokerista. Markkinaosuudet eivät ole muuttuneet tarkastelujakson aikana Yhdistyneessä kuningaskunnassa (21). British Sugarin osuus kidesokerin kokonaismarkkinoista on vaihdellut 51 prosentista 54 prosenttiin vuosien 1986/1987 ja 1989/1990 välisenä aikana. Tate & Lylen osuus on ollut 38 40 prosenttia, Napier Brownin vähittäismyynti on kattanut [poistettu, liikesalaisuus] prosenttia kokonaismarkkinoista ja tuonnin osuus on ollut 6 8 prosenttia (22). Sokeria tuotiin pääasiassa Tanskasta, Ranskasta ja Irlannista. Sokerin tuonti näistä maista, erityisesti Tanskasta ja Ranskasta, kasvoi vuosien 1986/1987 ja 1989/1990 välisenä aikana (23).

2. Sokerin tuonti muista jäsenvaltioista Yhdistyneeseen kuningaskuntaan ja erityisesti Isoon-Britanniaan

16) British Sugar on vahvistanut (24), että tarkastelujakson aikana se pyrki asettamaan hintansa juuri niiden hintojen alapuolelle, joilla Manner-Euroopan sokerintuottajat olisivat tuoneet merkittäviä määriä sokeria Yhdistyneeseen kuningaskuntaan. Tuontisokeri olisi heikentänyt British Sugarin mahdollisuuksia myydä koko A- ja B-sokerin kiintiönsä Yhdistyneessä kuningaskunnassa. Kaikki tämän menettelyn osapuolet hyväksyvät tämän lausunnon, ja se vastaa myös komission Napier Brown -päätöksen (25) yhteydessä tekemiä havaintoja sekä monopoleja ja sulautumia käsittelevän komitean (MMC) toisen ja kolmannen kertomuksen tuloksia (26). Vaikka useimmissa näistä lähteistä mainitaan Yhdistynyt kuningaskunta kokonaisuudessaan, havainnot pätevät erityisen hyvin Isoon-Britanniaan. Vaikka Pohjois-Irlannissa vallitsevat olosuhteet ovat jossain määrin erilaiset (27), näitä havaintoja voidaan soveltaa myös Ison-Britannian markkinoihin. Ison-Britannian markkinoilla sokerin hinta on jonkin verran korkeampi kuin sen naapurijäsenvaltioissa. Tämä johtuu kustannuksista, jotka aiheutuvat sokerin kuljettamisesta Englannin kanaalin yli. Korkeampi hinta johtuu myös siitä, että määrältään merkittävän tuonnin varmistamiseksi Ison-Britannian hintatason on oltava mannermaata selvästi korkeampi, koska mahdolliset viejät edellyttävät huomattavaa lisähintaa ennen kuin suostuvat viemään suuria määriä sokeria Isoon-Britanniaan pelätessään brittiläisten tuottajien aloittavan vastatoimena myös sokerin viennin (28).

17) Tate & Lyle yritti aktiivisesti estää tuontia tarkastelujakson aikana (29). Yritys otti yhteyttä kaikkiin tärkeimpiin Manner-Euroopassa toimiviin sokerintuottajiin, jotka olivat perinteisesti myyneet merkittäviä määriä sokeria Isoon-Britanniaan. Tate & Lyle ilmoitti kyseisille yrityksille (Béghin-Say Ranskassa, Irish Sugar ja De Danske Sukkerfabrikker), että jos ne päättäisivät viedä normaalia suurempia määriä sokeria Yhdistyneeseen kuningaskuntaan, Tate & Lyle myisi vastatoimena suurempia määriä sokeria niiden kotimarkkinoille (30). Tate & Lyle toimi näin, koska se ymmärsi, että British Sugarin strategiana oli myydä koko A- ja B-sokerin kiintiönsä Yhdistyneen kuningaskunnan markkinoilla (31). Kuten vuosien 1984 ja 1986 hintasota oli osoittanut, British Sugar oli valmis tarvittaessa pudottamaan hintojaan toteuttaakseen strategiansa. Koska Yhdistyneen kuningaskunnan tuotanto ja kulutus olivat suurelta osin tasapainossa tarkastelujakson aikana, mannermaalta Yhdistyneeseen kuningaskuntaan tuotu ja siellä myyty A- tai B-sokeri olisi saanut aikaan sen, että toisen Yhdistyneen kuningaskunnan tuottajista olisi ollut pakko viedä vastaava määrä sokeria toisiin yhteisön jäsenvaltioihin tai myydä se vientitukea tai interventiota varten (32). Jos hintasota olisi leimahtanut uudelleen ja molemmat Yhdistyneen kuningaskunnan sokerintuottajat (British Sugar ja Tate & Lyle) olisivat yrittäneet myydä aiempaa vastaavan määrän sokeria Yhdistyneen kuningaskunnan markkinoilla tuonnista huolimatta, Tate & Lyle olisi ollut heikommassa asemassa kuin British Sugar. Kun hintasota saatiin estettyä, kotimarkkinat olivat lisäksi molemmille Yhdistyneen kuningaskunnan tuottajille kannattavampia kuin vienti toisiin jäsenvaltioihin tai myynti vientitukea tai interventiota varten. Tämän vuoksi oli erityisesti Tate & Lylen etujen mukaista yrittää estää mahdollisimman suuri osa tuonnista.

Kuten 16 kappaleessa, kuvausta ja analyysia Yhdistyneestä kuningaskunnasta suhteessa muihin jäsenvaltioihin voidaan soveltuvin osin käyttää myös tarkasteltaessa Isoa-Britanniaa suhteessa muihin jäsenvaltioihin.

18) Monet tekijät rajoittivat tarkastelujakson aikana ja rajoittavat yhä edelleen sokerin tuontia koko Yhdistyneen kuningaskunnan ja erityisesti Ison-Britannian sokerimarkkinoille. Monet asiakkaat edellyttävät nopeita ja tiheitä (just-in-time) toimituksia (33). Toimitusten on oltava myös varmoja ja säännöllisiä (34). Tällaisia tarpeita ei voida tyydyttää mannermaalta tulevilla toimituksilla. Manner-Euroopan tuottajien olisi investoitava Isossa-Britanniassa sijaitseviin jakelulaitoksiin, jos ne haluaisivat täyttää sikäläisten asiakkaiden asettamat vaatimukset (35).

19) Yhdistyneeseen kuningaskuntaan tuodaan vuosittain sokeria määrä, joka vastaa 4 10 prosenttia kansallisesta kulutuksesta. Tämä johtuu siitä, että monet suurimmista asiakkaista haluavat jatkaa toimituksia Manner-Euroopassa toimivilta yhteisön tuottajilta (36). Yritykset pystyvät näin paremmin neuvottelemaan hinnoista kotimaisten tuottajien kanssa ja toisaalta niillä on kanava, jonka kautta ne voivat saada lisätoimituksia kotimaisen sokerintuotannon mahdollisesti tyrehtyessä esimerkiksi satovahinkojen takia (37). Yritykset hankkivat tuolloin sokerin suoraan Manner-Euroopan tuottajilta tai jonkin sokerikauppaa harjoittavan yrityksen kautta. Sokerikauppiaat ostavat tämän vuoksi sokeria mannermaalta ja käyttävät näitä hankintakanavia hyväkseen neuvotellessaan kotimaisten sokerin toimittajien kanssa pääkauppiaan ominaisuudessa myymänsä sokerin hinnoista. Tämän sokerin osalta kauppiaat ovat suurelta osin riippuvaisia kotimaisista toimittajista. Kauppiaat tuovat lisäksi sokeria silloin, kun mannermainen sokeri on kotimaista halvempaa. Tällainen tilanne voi syntyä erityisesti lyhytaikaisten valuuttakurssien heilahtelujen vuoksi (38).

20) Tarkastelujakson kattavina sokerin tuotantovuosina (1 päivästä lokakuuta 30 päivään syyskuuta) sokerin tuonti muista yhteisön jäsenvaltioista Yhdistyneeseen kuningaskuntaan kasvoi ensin 88 000 tonnista (1986/1987) 110 000 tonniin (1987/1988), sitten 132 200 tonniin (1988/1989) ja lopulta 153 000 tonniin (1989/1990). Lisäystä oli 73,9 prosenttia, mikä merkitsi sitä, että tuonnin osuus kansallisesta kulutuksesta kasvoi 3,9 prosentista (1986/1987) 6,7 prosenttiin (1989/1990) (39). Vuoden 1985/1986 tuonti oli 137 000 tonnia. Tuonti kasvoi vuosien 1985/1986 ja 1989/1990 välisenä aikana 11,7 prosenttia. Suurin osa muista yhteisön jäsenvaltioista Yhdistyneeseen kuningaskuntaan tuodusta sokerista oli valkoista kidesokeria.

21) Vuoden 1986 ja 1990 välisenä aikana Napier Brownin Yhdistyneeseen kuningaskuntaan tuoman valkoisen sokerin määrä kasvoi 60 prosenttia (40). James Budgett lähes kolminkertaisti sokerin tuontinsa Yhdistyneeseen kuningaskuntaan vastaavana aikana (41).

E. BRITISH SUGARIN, TATE & LYLEN, NAPIER BROWNIN JA JAMES BUDGETTIN KILPAILUASEMAT

22) Yhteisen maatalouspolitiikan erityispiirteiden vuoksi (42) sokerijuurikkaita jalostava British Sugar hyötyi tarkastelujakson aikana järjestelmään luonnostaan kuuluvasta edusta verrattuna ruokosokeria jalostavaan Tate & Lylen saadessaan valmistamastaan ja myymästään sokerista paremman katteen. Yleisesti hyväksytty (43) ja myös komission näkemystä vastaava käsitys onkin, että British Sugar oli tarkastelujakson aikana Ison-Britannian sokerimarkkinoiden (valkoinen kidesokeri mukaan lukien) hintajohtaja ja että Tate & Lyle noudatti British Sugarin hintoja näillä markkinoilla. Se, että British Sugarilla oli ratkaiseva vaikutusvalta hintatason määräämisessä, kävi ilmeiseksi myös hintasodan aikana vuosina 1984 1986 (44). Kuten jäljempänä todetaan, British Sugarin asema hintajohtajana ei kuitenkaan estänyt Tate & Lylea kilpailemasta teollisen ja vähittäismyyntiin tarkoitetun sokerin markkinoilla Isossa-Britanniassa, jotka käsiteltävänä olevassa asiassa ovat merkitykselliset markkinat tarkasteltaessa näiden kahden yhtiön välistä suhdetta (45).

23) Myös Napier Brown ja James Budgett seurasivat suurelta osin British Sugarin hintoja (46) Ison-Britannian sokerimarkkinoilla (valkoinen kidesokeri mukaan lukien) tarkastelujakson aikana. British Sugar on vahvistanut, että tarkastelujakson aikana se pyrki asettamaan hintansa juuri niiden hintojen alapuolelle, joilla Manner-Euroopan sokerintuottajat olisivat tuoneet Yhdistyneeseen kuningaskuntaan huomattavia määriä sokeria ja olisivat siten heikentäneet British Sugarin mahdollisuuksia myydä koko A- ja B-sokerikiintiönsä Yhdistyneessä kuningaskunnassa (47). Tässä tilanteessa Napier Brown ja James Budgett ostivat huomattavan osan siitä sokerista, jonka ne myivät joko pääkauppiaina tai nimellisinä kauppiaina, Yhdistyneen kuningaskunnan kahdelta tärkeimmältä sokerintuottajalta (British Sugar ja Tate & Lyle), vaikka tuonti antoikin niille jonkin verran liikkumavaraa ja toimi tarvittaessa myös neuvotteluaseena (48). Niiden käytettävissä olevat hinnoitteluvaihtoehdot, myös valkoista kidesokeria koskevat, riippuivat siten suurelta osin niiden tärkeimpien toimittajien hinnoittelupäätöksistä. Kuten jäljempänä esitetään, British Sugarin hintajohtajuus ei kuitenkaan estänyt Napier Brownia ja James Budgettia kilpailemasta British Sugarin tai Tate & Lylen kanssa Ison-Britannian teollisuuskäyttöön tarkoitetun sokerin markkinoilla, jotka käsiteltävässä asiassa ovat merkitykselliset markkinat tarkasteltaessa kaikkien neljän osapuolen suhdetta (49).

F. KILPAILUSÄÄNTÖJEN RIKKOMISEEN JOHTANEET SEIKAT

1. Taustaa

24) Vuosina 1984 1986 Ison-Britannian sokerimarkkinoilla, mukaan lukien valkoisen kidesokerin markkinat, käytiin hintasotaa (50). Suurimpana syynä tähän oli British Sugarin hyökkäävä hinnoittelustrategia, jonka se oli omaksunut yrittäessään kasvattaa mahdollisimman paljon sokerinmyyntiään Isossa-Britanniassa. Tämän johti hintojen laskemiseen erittäin alhaiselle tasolle.

25) Komissio teki vuonna 1988 viralliseen kanteluun perustuvan päätöksen (51) perustamissopimuksen 86 artiklan nojalla. Päätöksen mukaan British Sugar oli käyttänyt väärin määräävää asemaansa teollisen ja vähittäismyyntiin tarkoitetun sokerin markkinoilla Isossa-Britanniassa. British Sugarin menettelytavat, joiden katsottiin rikkovan 86 artiklaa, muodostuivat useista toimenpiteistä, joiden tarkoituksena oli poistaa Napier Brown vähittäismyyntiin tarkoitetun valkoisen kidesokerin markkinoilta. Tätä päätöstä edelsi väliaikaisia toimenpiteitä koskeva väitetiedoksianto, joka lähetettiin British Sugarille 8 päivänä heinäkuuta 1986 ja jonka tarkoituksena oli lopettaa 86 artiklan rikkominen.

26) British Sugar tarjosi komissiolle kirjeessään 5 päivältä elokuuta 1986 sitoumuksia, joiden tarkoituksena oli lopettaa menettelytavat, joiden komissio oli edellä mainitussa väliaikaisia toimenpiteitä koskevassa väitetiedoksiannossa katsonut rikkovan yhteisön kilpailusääntöjä. Komissio hyväksyi sitoumukset kirjeellä 7 päivältä elokuuta 1986. Seuraava sitoumus on tämän menettelyn kannalta erityisen merkittävä:

"(C) British Sugar myöntää, että sokerikauppiaita tarvitaan ja uskoo, että niiden toiminta Yhdistyneen kuningaskunnan markkinoilla on hyödyllistä. British Sugar ei aio nyt eikä tulevaisuudessa ottaa käyttöön mitään hinnoittelutapaa, joka jollain tavalla vahingoittaa kauppiaiden olemassaoloa.

British Sugar antaa komissiolle sitoumuksen, jonka mukaan sen hinnoittelutavat tulevat olemaan tavanomaisia ja kohtuullisia eikä niitä voida katsoa polkumyynniksi. British Sugar myöntää oikeutetuksi komission huolen siitä, että riittämätön hintaero sen teollisen ja vähittäismyyntiin tarkoitetun sokerien välillä saatetaan katsoa kohtuuttomaksi hinnoittelutavaksi." (52)

27) British Sugar ilmoitti komissiolle lokakuussa 1986 aikovansa ottaa käyttöön yhteisön kilpailulainsäädännön noudattamisohjelman. Tässä joulukuussa 1986 hyväksytyssä ohjelmassa kuvataan määräävässä asemassa olevan yrityksen erityiset vastuualueet ja esitetään yksityiskohtaisesti perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohdasta johtuvat velvollisuudet. Seuraava noudattamisohjelman kohta on tämän menettelyn kannalta erityisen merkittävä:

"85 artiklan 1 kohta, kilpailun kieltävät sopimukset

. . . Kaikki sopimukset tai yhdenmukaistetut menettelytavat, joilla vahvistetaan hintoja, rajoitetaan tuotantoa tai markkinoita, jaetaan markkinoita, sekä varsinaisten tai mahdollisten asiakkaiden tai toimittajien yhteiset boikotit ja sidonnaisuutta edellyttävät sopimukset jne., ovat kiellettyjä.

. . . 85 artiklan 1 kohdassa kielletään myös kilpailijoiden väliset sopimukset tai yhdenmukaistetut menettelytavat, jotka liittyvät hintoihin, kaupankäyntiehtoihin, hyvityslaskuihin, alennuksiin jne., ja kyseistä kieltoa saatetaan soveltaa myös silloin, kun kyseisiä tietoja annetaan yksipuolisesti.

. . . Kaikkien soveltuvien lakien noudattamista koskevan toimintapolitiikkansa mukaisesti yhtiö sitoutuu noudattamaan ETY:n kilpailusääntöjä ja ryhtyy kaikkiin toimenpiteisiin varmistaakseen, että kyseistä toimintapolitiikkaa noudatetaan. Yrityksen toimintapolitiikkana ei ole pelkästään noudattaa lakia, vaan mennä lain kirjaimellisen tulkinnan noudattamista pitemmälle ja välttää kaikkia menettelyjä, jotka saattavat aiheuttaa epäilyjä yrityksen toiminnan laillisuudesta." (53)

28) Komissio otti asiassa Napier Brown tekemässään päätöksessä vuonna 1988 (54) huomioon sitoumukset ja lainsäädännön noudattamista koskevan ohjelman lieventävina tekijöinä määrätessään sakot, joiden määräksi asetettiin 3 miljoonaa ecua.

2. Kilpailunvastainen menettely

2.1 Tiivistelmä

29) Komission keräämät tosiseikat ja todisteet osoittavat, että:

a) Teollisuuskäyttöön tarkoitetun sokerin osalta British Sugar ilmoitti Tate & Lylelle 20 päivänä kesäkuuta 1986 pidetyssä kokouksessa ja Napier Brownille ja James Budgettille ennen vuoden 1986 loppua pidetyssä kokouksessa aikomuksestaan lopettaa sokerin hintasota ja alhaisten hintojen politiikka, jonka tarkoituksena oli ollut lisätä markkinaosuutta, sekä aikomuksestaan korottaa hintatasoa Isossa-Britanniassa. Tate & Lyle vahvisti, että se aikoi noudattaa tätä hinnoittelupolitiikkaa. 20 päivänä kesäkuuta 1986 pidetyn kahdenvälisen kokouksen jälkeen näiden neljän osapuolen välillä pidettiin tarkastelujakson aikana 13 päivään kesäkuuta 1990 mennessä säännöllisin väliajoin 18 kokousta teollisuuskäyttöön tarkoitetusta sokerista. Näissä kokouksissa British Sugar ilmoitti Tate & Lylelle, Napier Brownille ja James Budgettille tavoittelemistaan teollisen sokerin hintojen korotuksista. Hinnoista ilmoitettiin käyttämällä "hinnoittelumatriisia", jossa määriteltiin British Sugarin tavoitehinnat ostovolyymin perusteella. Tämän rakenteen vuoksi matriisista kävi ilmi myös suurempia ja pienempiä määriä ostavien väliset hintaerot. Ainakin kerran Tate & Lylelle, Napier Brownille ja Jammes Budgettille annettiin jäljennös kirjallisesta matriisista, ja British Sugar antoi muissa kokouksissa muille kolmelle osapuolelle tietoja, jotka vastasivat matriisissa annettuja tietoja. Lisäksi on todisteita siitä, että British Sugar ilmoitti muille kolmelle yhtiölle aikeestaan muuttaa eräitä tai kaikkia listahintojaan joskus jopa yhdeksän kuukautta ennen varsinaista muutosta.

b) Vähittäismyyntiin tarkoitetun sokerin osalta British Sugar ilmoitti Tate & Lylelle 20 päivänä kesäkuuta 1986 pidetyssä kokouksessa, että se aikoi myös tällä toiminnanalalla lopettaa alhaisten hintojen politiikan, jonka tarkoituksena oli ollut lisätä markkinaosuutta, ja että se aikoi nyt nostaa hintatasoa Isossa-Britanniassa. Helmikuun 25 päivän 1987 ja toukokuun 9 päivän 1990 välisenä aikana näiden kahden yhtiön välillä pidettiin vähittäismyyntiin tarkoitetusta sokerista kahdeksan kokousta. Ainakin kahdessa kokouksessa British Sugar antoi Tate & Lylelle jäljennöksen uudesta vähittäismyyntihinnastostaan muutamaa päivää ennen kuin hinnasto virallisesti lähetettiin alan edustajille. Mainitut yhtiöt keskustelivat kokouksissaan myös suurimpia vähittäiskauppiaita koskevista alennuspolitiikoistaan. Ei ole kuitenkaan riittäviä todisteita siitä, että British Sugar ilmoitti Tate & Lylelle johonkin tiettyyn asiakkaaseen sovellettavasta eriyisestä hinnasta tai alennuksesta. Lisäksi British Sugar ilmoitti Tate & Lylelle vähittäishintojensa korotuksista vähintään 2 3 viikkoa ennen uuden kirjallisen hinnaston laatimista ja sen toimittamista alan edustajille.

2.2 Yksityiskohtainen esittely

30) S & W Berisfordin hallituksen silloinen puheenjohtaja soitti Tate & Lylen hallituksen puheenjohtajalle 17 ja 18 päivänä kesäkuuta 1986, eli lähes kaksi kuukautta ennen kuin komissiolle lähetettiin virallinen sitoumuksia koskeva kirje, ja ilmoitti tälle, että British Sugarin ylin johto aiottiin vaihtaa heti. Lisäksi puheenjohtaja ehdotti Tate & Lylelle kokouksen järjestämistä British Sugarin uuden johdon esittelemiseksi (55). Kyseinen kokous pidettiin näiden kahden yhtiön ylimmän johdon välillä 20 päivänä kesäkuuta 1986. Kokouksen aikana British Sugar ilmoitti Tate & Lylelle päätöksestään lopettaa sokerin hintasota, joka oli perustunut markkinaosuuden kasvattamiseen tähtäävään alhaiseen hinnoitteluun. Seuraavassa on ote 29 päivänä elokuuta 1990 päivätystä Tate & Lylen hallituksen jäsenen kirjeestä kilpailuvirastolle, josta komissio on saanut jäljennöksen ja jossa esitetään kyseisen yhtiön näkemys siitä, mitä kyseisessä kokouksessa tapahtui (56):

"Tate & Lylen edustajat poistuivat kokouksesta siinä käsityksessä, että noin kaksi vuotta jatkunut hintasota loppuisi. Heidän käsityksensä mukaan myös Tate & Lylen ja British Sugarin osuudet vähittäismyyntimarkkinoista pysyisivät tuolloin vallinneella tasolla, eikä kumpikaan osapuoli hinnoittelisi aggressiivisesti. Tate & Lyle hyväksyi myös sen, ettei British Sugaria voinut estää saattamasta koko sen 1 144 000 tonnin suuruista A- ja B-kiintiötä Yhdistyneen kuningaskunnan markkinoille. Tate & Lylen käsityksen mukaan näiden keskustelujen tulos oli, ettei British Sugar häiritsisi markkinoita tuomalla sokeria maahan, sillä koska markkinat olivat vakaat, se johtaisi hintasodan alkamiseen uudelleen. Antaakseen näille seikoille kaupallista painoa Tate & Lyle Sugarsin edustaja Pepler kertoi henkilökunnalleen, ettei yhtiön tulisi leikata hintoja markkinaosuuden saamiseksi British Sugarilta.

Tämä kokous oli sikäli merkittävä, että siinä asetettiin perusperiaatteet, joiden perusteella käytiin kaikki myöhemmät neuvottelut." (57)

31) Sekä British Sugarin että Tate & Lylen mukaan tämä lausunto ei tarkoita sitä, että yhtiöt sopivat hintojen vahvistamisesta, markkinaosuuksista tai tuontia koskevasta yhteisestä kannasta. British Sugarin ja Tate & Lylen kilpailuvirastolle toimittamassa yhteisessä muistiossa (58) osapuolet esittivät yhteisen käsityksensä kokouksen kulusta. Tämän asian kannalta merkityksellinen muistion kohta kuuluu seuraavasti:

"4 BS ilmoitti 20 päivänä kesäkuuta 1986 pidetyssä kokouksessa, että BS:n silloisesta liiketoimintapolitiikasta johtunut ja tuolloin Yhdistyneen kuningaskunnan sokerimarkkinoilla käyty hintasota loppuisi. Koska Napier Brown -päätöksen johdosta ETY:n komissio tutki BS:n toimintaa, BS halusi varmistaa, ettei BS:n myöhempi hinnoittelupolitiikka johtaisi ETY:n komissiolle tai kilpailuvirastolle tehtävään kanteluun polkumyynnistä tai muusta määräävän aseman väärinkäytöstä. Sekä TLS että British Sugar uskoivat, että British Sugarin yksipuolisesti tekemä päätös hintasodan lopettamisesta merkitsisi sitä, että:

a) vähittäismarkkinaosuudet pysyisivät British Sugarin ilmoituksen tekemisen aikoihin osapuolten käsityksen mukaan vallinneella tasolla, ja lisäksi

b) British Sugar, ja sen ansiosta myöskään TLS, ei hinnoittelisi aggressiivisesti, mutta niiden markkinaosuuksiin jäisi tästä huolimatta liikkumavaraa.

Järjestelyn aikana BS ilmoitti TLS:lle - ennen asiakkaille annettavaa yleistä ilmoitusta - hinnastoon tehtävistä muutoksista ja alennuspolitiikasta, vaikkakaan TLS:lle ei ilmoitettu tietylle asiakkaalle tarjotusta erityisestä hinnasta tai alennuksesta. Ennen kuin TLS:lle annettiin tällaisia tietoja, kaikki BS:n tärkeimmät asiakkaat tiesivät BS:n suunnittelemien hinnankorotusten suuruuden tarkastelujakson aikana. Osapuolet ottivat ajoittain yhteyttä toisiinsa selvittääkseen, olivatko niiden osuudet vähittäismyyntimarkkinoista liikkumavaran sisällä." (59)

32) Kesäkuun 20 päivänä 1986 pidetyn British Sugarin ja Tate & Lylen kokouksen jälkeen British Sugar piti Tate & Lylen kanssa ja joissakin tapauksissa myös Napier Brownin ja James Budgettin kanssa useita kokouksia kesäkuun 13 päivään 1990 ulottuneen jakson aikana. Tate & Lyle antoi tiedossaan olevista kokouksista luettelon komissiolle (60). Luettelo oli laadittu Tate & Lylen työntekijöiden päiväkirjamerkintöjen perusteella. Luettelosta käy yksityiskohtaisesti ilmi kunkin kokouksen päivämäärä, osanottajat ja heidän edustamansa yhtiöt, kokouspaikka ja kokouksessa käsitelty aihe.

33) Tate & Lylen toimittamassa luettelossa mainitaan yhteensä 40 kokousta. British Sugar, Napier Brown ja James Budgett myöntävät, että kyseiset kokoukset pidettiin, samoin kuin sen, että kokoukset pidettiin Tate & Lylen luettelossa esitetyllä tavalla (61). Tate & Lyle on merkinnyt luetteloon, että on epävarmaa, pidettiinkö 5 päivänä marraskuuta 1987 lainkaan kokousta. Kokouspaikan lisäksi luettelossa annetaan seuraavat tiedot:

>TAULUKON PAIKKA>

34) Kokouksissa käsiteltyjen aihepiirien jakauma on seuraava:

>TAULUKON PAIKKA>

35) Luettelosta ilmenee, että British Sugarin ja Tate & Lylen 20 päivänä kesäkuuta 1986 pidetyn ensimmäisen kahdenvälisen kokouksen lisäksi teollista sokeria käsiteltiin 18 kokouksessa, joihin kaikki neljä osapuolta ottivat osaa, toisin sanoen 17 kokouksessa, jotka on sijoitettu otsikon "teollinen" ja yksi otsikon "teollinen / virallisten hintojen muutokset" alle. Ensimmäinen kaikkien neljän osapuolen (British Sugar, Tate & Lyle, Napier Brown, James Budgett) välinen kokous teollisesta sokerista mainitaan luettelossa. Kyseinen kokous pidettiin varmuudella vuoden 1986 loppupuolella eli syyskuun 16 päivän 1986 ja vuoden 1986 lopun välisenä aikana.

Vähittäismyyntiin tarkoitettua sokeria käsiteltiin 20 päivänä kesäkuuta 1986 pidetyn ensimmäisen kahdenvälisen kokouksen lisäksi kahdeksassa British Sugarin ja Tate & Lylen välisessä kokouksessa, toisin sanoen seitsemässä otsikon "vähittäismyynti" alle ja yhdessä otsikon "yleinen/vähittäismyynti" alle sijoitetussa kokouksessa.

Muut luettelossa mainitut kokoukset eivät ole merkittäviä tämän asian kannalta.

36) Tate & Lyle esitti käsityksensä kokouksista 16 päivänä heinäkuuta 1990 päivätyssä Tate & Lylen hallituksen puheenjohtajan kirjeessä (62) kilpailuvirastolle, josta komissio on saanut jäljennöksen:

"Joitakin sellaisia kokouksia pidettiin, joissa British Sugar esitti ehdottoman kaupallisen ja toimintapoliittisen vaatimuksen myydä koko A- ja B-sokerikiintiönsä Yhdistyneessä kuningaskunnassa. Se osoitti myös haluavansa, että hintataso nousee Yhdistyneessä kuningaskunnassa siltä matalalta tasolta, jolle se oli siihen mennessä laskenut, ja että eri määriä ostavien asiakkaiden väliset hintaerot palautuvat järkevämmälle ja loogisemmalle tasolle. Kun otetaan huomioon ruokosokerikaupan vaikea tilanne, ei muiden määräämiä hintoja noudattavalla Tate & Lylella ollut juuri muuta vaihtoehtoa kuin noudattaa British Sugarin uutta hinnoittelupolitiikkaa.

Yhtiöt vaihtoivat näkemyksiä vähimmäishinnoista, jotka British Sugar halusi saavuttaa teollisuus- ja vähittäismyyntimarkkinoilla, ja hinnankorotusten ajoituksesta. Tate & Lyle painotti sitä, että sen liiketoimintapolitiikkana oli sekä seurata British Sugarin hintajohtajuutta ja puolustaa silloista markkinaosuuttaan, joka oli noin yksi kolmasosa vähittäismyyntimarkkinoista. British Sugar nosti sittemmin kesällä 1986 teollisuuskäyttöön ja vähittäismyyntiin tarkoitettujen sokerien hintoja Yhdistyneessä kuningaskunnassa ja Tate & Lyle toteutti suurelta osin samanlaisia korotuksia. Tate & Lyle ymmärsi, ettei se voinut estää British Sugaria myymästä koko A- ja B-kiintiötään Yhdistyneessä kuningaskunnassa ja että British Sugar ei toisi maahan sokeria.

Teollisuuskäyttöön myytävän sokerin osalta näyttää siltä, että kyseisten kokousten ajankohdasta lähtien British Sugarin ja Tate & Lylen edustajat pitivät kokouksia kaksi tai kolme kertaa vuodessa. Eräissä kokouksissa British Sugar esitteli seuraavan vuoden aikana tavoittelemansa vähimmäisnettohinnat asiakkaiden ostaman määrän mukaan. Tämä matriisi ja muut hintoihin liittyvät seikat ovat olleet yhtiöiden sekä Napier Brownin ja Budgettin edustajien välisen yhteydenpidon aihe. Yhteydenotoissa on käsitelty myös hinnaston muutosten ajoitusta ja muutosten sisältöä samoin kuin toimitettavia määriä, asiakkaiden luottokelpoisuutta jne. Näyttää myös siltä, että yhtiöt vaihtoivat joskus tietoja tietyille asiakkaille myönnetyistä määräalennuksista.

(. . .)

Yhtiöt ovat pitäneet yhteyttä myös vähittäismyyntihinnoista, ja British Sugar on tällöin ilmoittanut vähittäishintojensa korotusten päivämäärät ja ajoituksen. Asiakasneuvotteluissa on vaihdettu tietoja eräille suurimmille asiakkaille (joille molemmat yhtiöt toimittivat sokeria) tarjottavien alennusten muutoksista. Tate & Lyle on johdonmukaisesti ilmoittanut, että se puolustaisi yhden kolmasosan suuruista osuuttaan vähittäismarkkinoista, ja on yrittänyt kaikin tavoin estää British Sugaria kaventamasta tätä osuutta. Ei ole ollut Tate & Lylen kaupallisen edun mukaista hyökätä British Sugarin markkina-asemaa vastaan, eikä heikentää British Sugarin liiketoimintatavoitetta parantaa Yhdistyneen kuningaskunnan sokerimarkkinoilta saatavia tuottoja." (63)

2.2.1 Teollisuuskäyttöön tarkoitetun sokerin hinnoittelu, erityisesti matriisi

37) Tate & Lyle toimitti edellä mainitun kirjeen 16 päivältä heinäkuuta 1990 liitteessä jäljennöksen hinnoittelumatriisista, jonka British Sugar oli antanut Tate & Lylelle vuonna 1989 pidetyssä kokouksessa. Tässä matriisissa, joka koskee ainoastaan teollista sokeria, esitetään British sugarin tavoitehinta neljännesvuosittain kalenterivuodeksi 1990. Matriisi on jaettu kymmeneen sarakkeeseen ostetun tonnimäärän mukaan.

38) Vaikka British Sugar uskookin, että matriisi annettiin vain yhdessä kokouksessa, se toteaa (64), että "luulen, että voimme myöntää, eikä meillä ole mielestäni mitään pelättävää, että kaikkina muina kertoina matriisista keskusteltiin yleisellä tasolla, emmekä ole löytäneet yhtään tapausta, jossa toinen painettu tai kirjallinen asiakirja annettiin Tatelle tai sokerikauppiaille" (65). British Sugarin tiloissa toteutettujen tutkimusten aikana eräs yhtiön edustaja sanoi (66), että niinä kertoina, jolloin British Sugar ei antanut matriisia "tavallisesti vain ilmoitimme, että yritämme siirtää esimerkiksi 50 000 tonnin rajaa tietyllä määrällä ja sen jälkeen korottaa vastaavasti alempaa raja-arvoa niin, että se saattoi olla 2 puntaa / 2,5 puntaa / 3 puntaa ja niin edelleen" (67). James Budgett toteaa myös, että matriisi annettiin vain yhdessä kokouksessa (68). Toisaalta Tate & Lylen tiloissa tehtyjen tutkimusten aikana eräs yhtiön edustaja sanoi, että British Sugarin matriisi annettiin Tate & Lylelle "mahdollisesti kaksi tai kolme kertaa" ("twice or three times possibly") (69). Lisäksi eräs yhtiön edustaja vastasi (70) tutkimuksen tekijän kysymykseen niiden tietojen luonteesta, joita annettiin Tate & Lylelle silloin, kun matriisia ei annettu, että ". . . kysymys oli siitä, että Tate & Lyle esitti paperin, joka sen mukaan koski sen suunnitelmia muuttaa markkinahintaa (. . .) Paperia ei suinkaan esitetty jokaisessa kokouksessa. Paperi koski Tate & Lylen suunnitelmia seuraavaksi toimintavuodeksi." (71) Kirjallisessa vastauksessaan tarkistettuun väitetiedoksiantoon (72) Tate & Lyle totesi, että viittaamalla "paperin" ("a piece of paper") esittämiseen, sen edustaja viittasi matriisiin niinä kertoina, jolloin se annettiin. Tate & Lylen mukaan (73) "muina kuin niinä yhtenä tai mahdollisesti kahtena tai kolmena kertana, jolloin matriisi annettiin T & L:lle ja sokerikauppiaille, T & L:lle ei annettu kirjallisia tai painettuja tietoja. T & L on siten samaa mieltä BS:n kanssa siitä, että matriisia lukuun ottamatta T & L:lle ei annettu muita painettuja tai kirjallisia asiakirjoja." (74)

Kukaan osapuolista ei ole kuitenkaan kyseenalaistanut tarkistettua väitetiedoksiantoa, jossa esitetään - tässä päätöksessä toistetulla tavalla (75) - British Sugarin käsitys siitä, mitä tapahtui niinä kertoina, jolloin matriisia ei annettu, toisin sanoen matriisista keskusteltiin "yleisellä tasolla" ("in general terms"), ja British Sugar ilmoitti, kuinka paljon se aikoi muuttaa eri ostosmäärien raja-arvoja. Vertailusta selviää, että British Sugarin näinä kertoina antamat tiedot vastasivat tietoja, jotka siältyivät muille osapuolille varsinaisesti annettuun matriisiin. Napier Brown on komission kanssa samaa mieltä (76) tosiasioista, jotka on esitetty komission tarkistetussa väitetiedoksiannossa (77) ja toistettu tässä päätöksessä (78): "Ainakin kerran Tate & Lylelle, Napier Brownille ja James Budgettille annettiin jäljennös kirjallisesta matriisista, ja muina kertoina British Sugar antoi matriisin tietoja vastaavia tietoja . . ." (79)

39) Vastauksessaan alkuperäiseen väitetiedoksiantoon (80) Tate & Lyle toteaa, että "vaikka matriiseista keskusteltiin kokouksissa, BSC ei "ehdottanut" niistä keskustelemista ja niiden muuttamista, vaan ne oli laadittu BSC:n yksipuolisten päätösten perusteella" (81). Tate & Lyle toteaa edelleen (82), että "matriisi oli BSC:n sisäinen asiakirja, jonka se omista syistään halusi joskus (vaikkakaan ei säännöllisesti) paljastaa T & L:lle ja kahdelle sokerikauppiaalle". (83)

40) Matriisin luonnetta selvitetään seuraavassa tarkemmin. Tähän asiaan liittyvissä suullisissa kuulemistilaisuuksissa British Sugar totesi (84) matriisin olevan "sisäinen asiakirja, se on niin sanoaksemme British Sugarin sisäinen vertikaalinen asiakirja". (85) Siinä määriteltiin hinnat, joiden alle British Sugarin myyntiedustajat eivät saaneet myydä teollisuuskäyttöön tarkoitettua sokeria ilman kyseisen sokerin myynnistä vastaavan johtajan erityistä lupaa (86). British Sugar huomautti myös, että monissa tapauksissa teollisuuskäyttöön tarkoitetun sokerin varsinainen myyntihinta oli matriisihintaa alempi.

Kirjallisessa vastauksessaan alkuperäiseen väitetiedoksiantoon (87) James Budgett painotti, että se ei koskaan "pitänyt BS:n määrä-/hintamatriisia minään muuna kuin ohjeellisena hintana, jota BS pyysi myyntiedustajiaan tavoittelemaan. Nämä tiedot eivät olleet salaisia (ne olivat teollisuutta edustavien asiakkaiden saatavissa pyynnöstä)". (88) Kirjallisessa vastauksessaan tarkistettuun väitetiedoksiantoon James Budgett totesi (89), että matriisi "ymmärrettiin ainoastaan British Sugarin sisäiseksi ohjeeksi myyntiedustajille, josta he voisivat poiketa (saatuaan siihen ensiksi sisäisen johdon luvan)" (90), ja että se näin ollen toimi "sisäisenä valvontamekanismina" ("an intenal monitoring mechanism") (91).

Tutkimuksen aikana Tate & Lyle totesi (92), että "se (British Sugar) esitti paperin, jonka se sanoi olevan tavoitteenaan markkinahintojen muuttamisessa (. . .) tämä toimenpide hyödytti meitä muita, jotta tietäisimme mitä se aikoi tehdä". (93)

41) British Sugar on ilmoittanut komissiolle, ettei matriisia annettu asiakkaille muutoin kuin tässä menettelyssä käsiteltävinä olevissa kokouksissa (94). Asiakirja ei siten ollut vapaasti saatavilla. Ajoitusta tarkasteltaessa British Sugar kuitenkin toteaa, että käytännössä se oli jo aloittanut neuvottelut ja jopa tehnyt muutaman tärkeän teollisuuskäyttöön tarkoitettua sokeria koskevan sopimuksen hyvissä ajoin ennen kuin se paljasti matriisin muille. British Sugarin mukaan sen toiminta teollisuuskäyttöön tarkoitetun sokerin markkinoilla oli jo matriisin paljastamisen aikoihin sen kilpailijoiden tiedossa. Mariisi ei tarjonnut yllätyksiä eikä vähentänyt epävarmuutta British Sugarin asiakashinnoista (95). Ajankohdasta, jolloin Tate & Lyle sai British Sugarilta matriisin sisältämät tiedot, Tate & Lyle selitti (96) tutkimuksen kuluessa, että "yleensä" ("in general") tiedot annettiin sille teollisuuden ostajien kanssa käytyjen vuotuisten neuvottelujen "varhaisessa vaiheessa" ("at the early stages"), jolloin "me saatoimme jo neuvotella joidenkin mutta luultavasti ei kaikkien kanssa" (97). Tate & Lylen mukaan se olisi jossain määrin voinut saada tiedot markkinoilta (98) keskustelemalla ostajien kanssa, jos se ei olisi saanut matriisitietoja British Sugarilta. Samassa yhteydessä Tate & Lyle kuitenkin vahvisti (99), että matriisin tiedoista oli sille hyötyä ja totesi, että "olisi tyhmää sanoa, ettei niistä ollut hyötyä, sillä niistä oli (. . .) jos meillä oli tietoa sen aikeista, sillä saattoi olla vaikutusta näkemykseemme asioista. Olemme sen perässäkulkijoita." (100)

42) Lisäksi on näyttöä siitä, että British Sugarin Tate & Lylelle, Napier Brownille ja James Budgettille antamat tiedot teollisuuskäyttöön tarkoitetusta sokerista eivät rajoittuneet pelkästään etukäteen annettuihin teollisuushintamatriiseihin tai vastaavien tietojen luovuttamiseen, vaan että British Sugar myös varoitti näitä yhtiöitä aikeestaan korottaa hintoja huomattavasti ennen kuin yksityiskohtaiset matriisit oli laadittu. Tammikuun 15 päivänä 1991 päivätyssä kirjallisessa vastauksessaan (101) komission esittämiin kysymyksiin teollisuuskäyttöön tarkoitetusta sokerista Tate & Lyle totesi, että vaikka se ei koskaan saanut British Sugarilta luonnosta hinnastoon tehtävistä muutoksista, "joskus suunnitelmista muuttaa joitakin tai kaikkia listahintoja ilmoitettiin toisinaan jopa yhdeksän kuukautta aikaisemmin. On huomattava, että listahintoja ei sovelleta suurimpaan osaan teollisuusmyynnistä." (102)

43) Komission päätelmästä, jonka Tate & Lyle oli vahvistanut tutkimusten kuluessa 27 päivänä toukokuuta 1994, että annetut tiedot olivat varmempia ja tarjosivat etukäteistietoa, Tate & Lyle totesi kirjallisessa vastauksessaan tarkistettuun väitetiedoksiantoon (103), että "teollisuusalan hinnastoilla on erittäin vähän merkitystä yksittäisiltä asiakkailta veloitettavien todellisten hintojen kannalta. BS:n antamilla tiedoilla oli paljon enemmän merkitystä sokerikauppiaille niiden määrittäessä hintojaan. Kyseisillä tiedoilla ei ollut paljonkaan arvoa T & L:lle sen kilpaillessa BS:n kanssa yksittäisistä asiakkaista. Näin ollen (. . .) tiedoista oli hyötyä ennemmin BS:n mahdollisten kuin varmojen aikeiden kannalta." (104) Etukäteistietojen osalta Tate & Lyle totesi seuraavaa (105): "Vaikka itse matriisia ei annettu asiakkaille, siinä olevat tiedot olisivat olleet asiakkaiden käytettävissä samaan aikaan kun ne annettiin T & L:lle. T & L olisi näin ollen jo ryhtynyt keräämään tietoja markkinoilta tai vähintään hankkinut tiedot hyvin nopeasti sen jälkeen. T & L ei siten saanut tietoja BS:n hinta-aikeista ennen BS:n asiakkaita (katso myös 152 ja 160 kohta BS:n vastauksessa ensimmäiseen väitetiedoksiantoon)." (106)

44) Lisäksi on selvää, että teollisuuskäyttöön tarkoitettua sokeria koskevissa kokouksissa ilmoitettiin suuria sokerimääriä ostavilta ja pienempiä määriä ostavilta veloitettujen hintojen väliset erot, jotka aiottiin ottaa käyttöön tai säilyttää ennallaan. Heinäkuun 16 päivänä 1990 päivätyssä kirjeessään kilpailuvirastolle Tate & Lyle toteaa (107), että kokouksissa British Sugar "osoitti haluavansa, että hintataso nousee Yhdistyneessä kuningaskunnassa siltä matalalta tasolta, jolle se oli siihen mennessä laskenut, ja että eri määriä ostavien asiakkaiden välinen hintaero palautuu järkevämmälle ja loogisemmalle tasolle". (108)

Se, että British Sugar antoi hinnoittelumatriisinsa ainakin osassa kokouksista ja että tässä matriisissa esitettiin sen suunnittelema asiakkaan ostomäärän mukainen vähimmäishinta, tarkoitti, että hintaerojen pohtiminen näissä kokouksissa oli väistämätöntä. British Sugar vahvistaa tämän. Tutkimusten aikana se totesi (109), että "matriisin antamisen . . . tarkoituksena oli painottaa, että tietyt hinnan ja määrän väliset suhteet säilyisivät" (110). Lisäksi se totesi vastauksessaan alkuperäiseen väitetiedoksiantoon (111), että kyseisissä kokouksissa "pohdittiin teollisuushintojen eroja ostettaessa suuria ja pieniä määriä sokeria" (112). Tämä vahvistetaan myös Tate & Lylen kirjeessä 29 päivältä elokuuta 1990 kilpailuvirastolle (113), jossa todetaan, että teollisuuskäyttöön tarkoitettua sokeria käsitelleissä kokouksissa "keskusteltaviin asioihin sisältyivät hinnanmuutokset, hintaerot, toimitusehdot, luottoehdot, huoli volyymin laskusta ja tietyissä tapauksissa joitakin asiakkaita koskeva tilanne". (114)

45) Napier Brown ja James Budgett ovat antaneet näyttöä siitä, että sokerikauppiaina niiden edun mukaista oli palauttaa ja säilyttää suuria ja pieniä määriä teollista sokeria ostavien väliset hintaerot. Tämä johtuu erityisesti siitä, että teollisuuskäyttöön tarkoitetun sokerin suurimmat ostajat olivat etupäässä British Sugarin asiakkaita, kun taas pienempien määrien ostajat olivat perinteisesti sokerikauppiaiden asiakkaita. Kirjallisessa vastauksessaan tarkistettuun väitetiedoksiantoon Napier Brown ilmoitti (115), että se sai kokouksista varmuuden siitä, ettei British Sugar enää soveltaisi teollisuuskäyttöön tarkoitetun sokerin hinnoittelussa "epärealistisen `matalaa` rakennetta, joka oli kehittynyt hintasodan aikana" (116), ja joka johtui "British Sugarin noudattamasta toimintapolitiikasta supistaa huomattavasti suuria sokerimääriä ostavien asiakkaiden (jotka olivat usein British Sugarin asiakkaita) ja perinteisesti sokerikauppiaiden asiakkaina olevien pienempiä määriä ostavien välistä hintaeroa". (117)

Kirjallisessa vastauksessaan tarkistettuun väitetiedoksiantoon James Budgett totesi (118), että "Budgett ei ollut kärsinyt teollisuuskäyttöön tarkoitetun sokerin keskihintojen absoluuttisesta tasosta (. . .), vaan pikemminkin British Sugarin käytännöstä olla veloittamatta eri kokoisilta asiakkailta eri hintaa. (. . .) Budgettin näkökulmasta hintaerojen poistaminen oli näin ollen selvästi British Sugarin kohtuuttomin hinnoittelutapa ja se, joka oli aiheuttanut Budgettille huomattavaa vahinkoa. (. . .) Budgettin mielestä kokouksissa saatiin varmuus siitä, että British Sugarin pyrkimys välttää määrätietoisesti sokerikauppiaita vahingoittavia kohtuuttomia hinnoittelutapoja, mikä pyrkimys näkyi korkeimmalla johtotasolla, perustui johonkin British Sugarin myyntiedustajien päivittäistä toimintaa koskevaan sisäiseen mekanismiin." (119)

2.2.2 Vähittäismyyntiin tarkoitetun sokerin hinnoittelu

46) Toukokuun 27 päivänä 1994 toteutetuissa tutkimuksissa Tate & Lylea pyydettiin ottamaan kantaa vähittäismyyntiin tarkoitetusta sokerista pidettyjen kokousten osalta myös väitteisiin, joiden mukaan British Sugar oli antanut joitakin hinnastoja ennen kuin varsinaiset hinnat olivat yleisesti käytettävissä ja oli antanut Tate & Lylelle ennakkovaroituksen hinnastoon tehtävistä korotuksista. Kysyttäessä mitä ja milloin annettiin ja kuinka paljon aikaisemmin Tate & Lylen edustaja sanoi (120): "Se oli yleensä kolme tai neljä viikkoa ennen hinnankorotuksen virallista voimaantuloa ja luulen, että tarkoituksena oli vain tiedottaa asiasta niin, ettei se tulisi meille täytenä yllätyksenä, ja että se (British Sugar) voisi luottaa siihen, että seuraisimme perässä. Me olimme aina seuranneet sitä ja se oletti aina, että tekisimme niin. Ja se pyrkikin siihen, että se voisi luottaa siihen, että seuraisimme sitä myös tuolloin." (121) Tate & Lyle vahvisti (122), että se muuttaisi hintojaan pian sen jälkeen ja "korottaisi tonnihintaa yleensä saman verran" ("go the same increase per tonne in general"). Tate & Lyle myönsi myös (123), että British Sugarin antamat tiedot olivat "turvallisuustekijä" ("safety factor").

47) Tate & Lyle otti kantaa British Sugarin antamiin vähittäismyyntihintoja koskeviin ennakkotietoihin ja niiden varmuuteen toteamalla tarkistettuun väitetiedoksiantoon antamassaan kirjallisessa vastauksessaan (124), että "T & K:lle annettiin jäljennöksiä BS:n hinnastoista ainoastaan kolmena kertana tarkastelujakson aikana, kerran viisi päivää ja kerran kaksi päivää ennen kuin hinnastot lähetettiin virallisesti alan edustajille. Kolmantena kertana T & L:lle annettiin hinnastojen jäljennös neljä päivää sen jälkeen, kun se virallisesti lähetettiin alan edustajille. BS puhui kuitenkin asiakkaidensa kanssa aina ennen kuin keskusteli asiasta T & L:n kanssa ja ilmoitti asiakkailleen hintojen korotuksesta kaksi tai kolme viikkoa etukäteen. T & K:lle ei siten annettu mitään luottamuksellisia tietoja. Kaikki "ennakkotiedot" annettiin vain ennen hinnastojen virallista lähettämistä eikä ennen kuin BS:n asiakkaat saivat tiedon uusista hinnoista." (125)

48) On kuitenkin näyttöä siitä, etteivät British Sugarin Tate & Lylelle antamat tiedot vähittäismyyntiin tarkoitetusta sokerista rajoittuneet ainoastaan vähittäismyyntihinnastoihin. British Sugar varoitti Tate & Lylea huomattavan aikaisin aikomuksestaan nostaa vähittäismyyntihintoja ennen yksityiskohtaisten hinnastojen laatimista. Tate & Lylen kansallisesta vähittäismyynnistä vastaava johtaja totesi komissiolle 12 päivänä joulukuuta 1990 antamassaan kirjallisessa lausunnossa (126) seuraavaa vähittäismyyntiin tarkoitetusta sokerista: "Tavattuani BS:n edustajat ensimmäisen kerran helmikuussa 1987 en muista yhtään myöhempää BS:n aikomaa hinnankorotusta, jota ei olisi ilmaistu minulle vähintään 2 3 viikkoa ennen BS:n virallista tiedotetta sokerialalle". (127) Toukokuun 27 päivänä 1994 Tate & Lylen tiloissa tehdyissä tutkimuksisa yhtiön edustaja vahvisti (128), että "ilmaiseminen" tarkoitti, että British Sugar "itse asiassa sanoi suunniteltujen listahintojen tason" ("would actually say the amount of the price intended listings") ja että tämä tehtiin hinnastoon merkittyjen vakiohintojen perusteella. Tate & Lylen edustajan samassa yhteydessä antamassa lyhyessä vastauksessa (129) komission kysymykseen vähittäismyyntiin tarkoitettua sokeria koskevien hinnastojen antamisesta etukäteen ja British Sugarin antamasta ennakkovaroituksen hinnastoon tehtävistä korotuksista, todettiin, että "se oli yleensä kolme tai neljä viikkoa ennen hinnankorotuksen virallista voimaantuloa". (130)

2.2.3 Sokerin hinnoittelutietojen saatavuus ja arvo

49) British Sugarin kokouksissa antamien hinnoittelutietojen saatavuudesta ja arvosta komissio huomauttaa, että teknisesti on aina vaikeampaa ja hankalampaa hankkia tietoja kilpailijan hinnoittelusuunnitelmista keskustelemalla yksitellen mahdollisten asiakkaiden kanssa kuin saamalla tiedot suoraan ja kattavasti kilpailijalta itseltään sen kanssa pidettävissä kokouksissa. On lisäksi tunnettua, että kolmansien (tässä: British Sugarin mahdolliset ostajat) hankkimat toisen käden tiedot eivät ole yhtä luotettavia ja tarkkoja kuin asianomaisesta lähteestä (tässä: British Sugar) hankitut ensi käden tiedot. Tämän vahvistaa Tate & Lylen kirje 16 päivältä heinäkuuta 1990 kilpailuvirastolle (131), jossa huomautetaan, että "asiakkaan ja valmistajan välillä kulkevat tiedot voivat usein olla epäluotettavia, elleivät suorastaan harhaanjohtavia. Tämä on pitänyt paikkansa erityisesti sokerimarkkinoilla muutaman viime vuoden aikana" (132) Kirjeessään Tate & Lyle totesi myös, että yhden kilpailijan toiselle antamat lausunnot voivat olla epäluotettavia. Tate & Lyle vahvisti kuitenkin myöhemmin, että British Sugarin antamista tiedoista oli sille hyötyä (133). Tämä voidaan päätellä myös siitä, että Tate & Lyle osallistui edelleen säännöllisesti kokouksiin.

James Budgett totesi vastauksessaan alkuperäiseen väitetiedoksiantoon (134), että "vaikka markkinalähteet eivät kenties anna yksittäisiä asiakkaita koskevia täydellisiä ja välittömiä hintatietoja (esimerkiksi yksittäiset ostajat voivat antaa kolmansilta saatuja harhaanjohtavia ostohintatietoja), ne antoivat nopeasti erittäin tarkkoja tietoja yleisestä hintatasosta. Ainutlaatuinen markkinarakenne sopi tähän ihanteellisesti." (135) Se totesi myös (136), että "BS:n matriisia koskevat tiedot välitettiin nopeasti ja tarkasti markkinoiden (erityisesti asiakkaiden) kautta ainakin kaikille tärkeimmille markkinaosapuolille." (137) Napier Brown yhtyy tähän James Budgettin esittämään näkemykseen (138). Samoin British Sugar katsoo (139), että sokerikauppiaat olisivat voineet hankkia tiedot markkinoilta ja että tietojen ainut "vaikutus oli, että ne antoivat kauppiaille tietynasteisen varmuuden". (140)

2.2.4 Kokouksia koskevia lisäselostuksia

50) Tate & Lyle selosti edelleen näkemystään kokouksissa käsitellyistä aiheista kirjeellään 29 päivältä elokuuta 1990 Ison-Britannian kilpailuvirastolle (141).

"2. Teollisuusmyynti

(. . .)

Smithin muistikuva on, että ensimmäisessä näistä neljän edustajan kokouksista teollisuuskäyttöön tarkoitetulle sokerille hyväksyttiin noin 370 punnan vähimmäishinta tonnilta. Oletuksena oli, että tätä vähimmäishintaa korotettaisiin myöhemmissä kokouksissa matriisissa esitetyn yleisen hinnankorotuksen mukaisesti. Matriisi oli British Sugarin laatima ja siinä oli erityisille määrällisille raja-arvoillevähimmäisnettohinnat. Keskusteltaviin asioihin sisältyivät hinnanmuutokset, hintaerot, toimitusehdot, luottoehdot, huoli volyymin laskusta ja tietyissä tapauksissa joidenkin asiakkaiden tilanne. Varhaisessa vaiheessa Tate & Lylen mielestä kokouksissa oli osaksi kyse British Sugarin ja sokerikauppiaiden välisten suhteiden parantamisesta. Hintasodan aikana sokerikauppiaat olivat kärsineet merkittävän tonnimääräisen volyymin laskun pienten asiakkaiden osalta ja British Sugar oli vähitellen luovuttamassa pienet asiakkaat niille takaisin. Tämä ei koskenut Tate & Lyle Sugarsia, koska sillä ei ollut koskaan ollut monia pieniä asiakkeita.

(. . .)

3. Vähittäismyynti

British Sugarin vähittäismyynnin markkinoinnista vastaavan [poistettu, liikesalaisuus ] ja Tate & Lylen vähittäismyynnin markkinoinnista vastaavan [poistettu, liikesalaisuus] välisiä tapaamista järjestettiin kahdenlaisissa olosuhteissa: ensiksi, jotta British Sugar voisi ilmoittaa Tate & Lylelle lähiaikoina toteutettavasta hinnankorotuksesta, ja toiseksi erityisolosuhteissa, joissa toinen sokerinvalmistajista uskoi, että toinen houkutteli sen asiakkaita myymällä sokeria polkuhintaan. Hinnanmuutoksia koskevissa kokouksissa British Sugar antoi hinnaston muutamaa päivää ennen sen julkaisemista ja ilmoitti Tate & Lylelle alennuksen tasosta, jonka se ilmoittaisi vähittäismyyntikonserneille varmistaakseen, ettei kyseisistä konserneista saatava kate pienentyisi. Tate & Lylelle ei kuitenkaan ilmoitettu millekään tietylle asiakkaalle tarjottavasta hinnasta". (142)

51) British Sugar otti kirjeessään 7 päivältä elokuuta 1990 kilpailuvirastolle (143) kantaa Tate & Lylen kirjeeseen (144) 16 päivältä heinäkuuta 1990 kilpailuvirastolle ja ilmoitti oman näkemyksensä näistä kokouksista. Sekä Napier Brown että james Budgett hyväksyvät tämän näkemyksen (145):

"Tate & Lylen edustajan Shaw'n kirjeen sivulla 4 olevassa kohdassa 3 (146) viitataan teollisuuskäyttöön tarkoitetun sokerin myyntiin sekä kyseisten kahden yhtiön ja tärkeimpien sokerikauppiaiden, Napier Brownin ja Budgettin, välisiin kokouksiin ja yhteydenpitoihin. Ensimmäiset tapaamiset pidettiin sokerikauppiaiden kanssa. Yksi Napier Brownin kanteluista koski sitä, että British Sugar oli alentanut vähittäismyyntiin ja teollisuuskäyttöön tarkoitetun sokerin hintoja, minkä komissio katsoi rikkovan perustamissopimuksen 86 artiklaa. Kokousten alkuperäinen tavoite, samoin kuin British Sugarin tavoite sen vahvistaessa sen, minkä sokerikauppiaat (jotka myös olivat British Sugarin asiakkaita) olisivat saaneet selville markkinoilla, oli vakuuttaa kauppiaat siitä, ettei ongelmaa enää esiinny. Myöhemmissä kokouksissa annettiin tietoja British Sugarin hinoittelusuunnitelmista. Kokoukset Tate & Lylen kanssa alkoivat vuoden 1987 loppupuolella (147). Näissä kokouksissa British Sugarin edustaja ilmoitti hinnat, jotka British Sugar aikoi saavuttaa tulevien vuosineljännesten aikana. Kuten tällaisissa liiketoimintatapauksissa yleensä, British Sugarin oman myyntihenkilöstön ohjeeksi laadittiin hinnoittelumatriisi volumetrisen sokerin käytön perusteella. Matriisissa esitettiin vähimmäishinnat, joiden alittamiseen tarvitaan johdon lupa. Matriisista tiesivät sekä kauppa että kilpailijat, ja jopa matriisin julkaisemisesta keskusteltiin. Matriisi kehitettiin British Sugarin vuosittaisen suunnitteluprosessin osana ja se oli yksi voitto-mixin tärkeimpiä tekijöitä. Se edusti myös British Sugarin tietoista pyrkimystä noudattaa komissiolta saamaansa ohjetta, jonka mukaan sen hintarakenteen olisi perustuttava kustannuksiin. On siis painotettava, että muille yhtiöille välitetyt tiedot olivat liiketoimintaan liittyviä päätöksiä, jotka British Sugar oli jo tehnyt. Kertaakaan ei sovittu tietyiltä asiakkailta veloitettavista hinnoista. Osapuolet eivät myöskään sopineet asiakkaille tarjottavista hinnoista. Tiedot koskivat ensisijaisesti hinnankorotuksia, joita British Sugar aikoi soveltaa eri määriä ostaviin asiakkaisiin. Nämä tiedot olisivat olleet myös kaikkien British Sugarin teollisuusasiakkaiden käytettävissä samaan aikaan kuin ne annettiin Tate & Lylelle ja sokerikauppiaille. Vaikka keskusteluja käytiinkin, ei British Sugarin päätöksiä ja siten sen liiketoimintasuunnitelmaa koskaan muutettu. Muu keskustelu koski markkina-asioita, kuten asiakkaiden luottokelpoisuutta. Tate & Lylella ja sokerikauppiailla oli aina mahdollisuus tehdä omat hinnoittelupäätöksensä, kuten ne käytännössä tekivätkin.

(146) Tate & Lylen 16. heinäkuuta 1990 päivätty kirje kilpailuvirastolle.

(147) Tämä lausunto on ristiriidassa British Sugarin muiden lausuntojen kanssa. Alkuperäiseen väitetiedoksiantoon antamassaan kirjallisessa vastauksessa, tarkistettuun väitetiedoksiantoon antamassaan kirjallisessa vastauksessa ja kahdessa kuulemistilaisuudessa British Sugar ei kertaakaan kiistänyt komission havaintoa, jonka mukaan British Sugarin ja Tate & Lylen kokouksia alettiin järjestää 20. kesäkuuta 1986 lähtien." (146)

Vähittäismyyntiin tarkoitetun sokerin osalta British Sugar totesi samassa kirjeessä 7 päivältä elokuuta 1990 myös seuraavaa: "näyttää siltä, että British Sugar on silloin tällöin ilmoittanut Tate & Lylelle vähittäishinnastoon tehtävien korotusten päivämäärät ja ajoituksen. Lisäksi tiedonvälitys näyttää olleen täysin yksipuolista. Olemme varmoja siitä, että tietoja ei ole koskaan vaihdettu tietyille asiakkaille tarjottujen erityisten alennusten tasosta. Asiakkaille annetut hinnankorotusten ajoitusta koskevat tiedot olivat suurimmaksi osaksi toimialan yleisessä tiedossa. Hintoja korotetaan vuosittain 1 päivänä heinäkuuta yhteisön hinnoittelurakenteessa tapahtuneiden muutosten mukaisesti. Näin ollen 11 päivänä toukokuuta tänä vuonna British Sugar ilmoitti asiakkailleen hinnankorotuksista, jotka tulisivat voimaan 1 päivänä heinäkuuta. Tate & Lyle sai tiedot 9 päivänä toukokuuta. Jos asiakas tiedustelee British Sugarilta, aikooko se korottaa hintojaan muuna aikana vuotta, asiakkaalle ilmoitetaan British Sugarin senhetkisistä suunnitelmista ja tarvittaessa ehdotetun korotuksen todennäköinen määrä." (147)

2.2.5 Osapuolten näkemys markkinatilanteesta tarkastelujakson aikana

52) Osapuolten näkemystä markkinatilanteesta tarkastelujakson aikana kuvataan myös joissakin muissa asiakirjoissa.

53) James Budgettin liiketoimintastrategiaa käsittelevän asiakirjan ("James Budgett & Son Limited - Business strategy 1987 1990" (148)) ensimmäisessä jaksossa, joka käsittelee sokerin myyntiä, jakelua ja valmistusta otsikolla "Sugar Dealing, Distribution and Processing" todetaan, että: "British Sugarin edun mukaista on omaksua nyt korkeamman hinnan strategia, sillä määrällinen kasvu on pysähtynyt, ja rakentaa uudelleen markkinapreemiota. Tähän British Sugar tarvitsee yhteistyötä välittäjien kanssa, johon se parhaillaan pyrkiikin, sillä tuonnin aggressiivinen markkinointi voi tehdä täysin tyhjäksi heidän aikeensa. Markkinat kehittyvät järjestelmälliseen suuntaan. Paremmista sokerinjalostajien palkkioista neuvotellaan ja välityksesta saatavat voitot paranevat". (149)

54) James Budgettin hallitukselle annetussa markkinaraportissa 2 päivänä elokuuta 1990 pidettyä hallituksen kokousta varten (150) todetaan, että "viimeaikaiset riippumattomat keskustelut BS:n ja T & L:n kanssa viitaavat siihen, että British Sugar pyrkii nostamaan hintaa vähintään 3 4 punnalla tonnilta ja epäilemättä T & L seuraa sitä." (151).

55) De Danske Sukkerfabrikkerin toimitusjohtajan ja British Sugarin ylimmän johdon 26 päivänä kesäkuuta 1987 pitämän kokouksen pöytäkirjassa (152) todetaan, että "T & L ja BSC keskustelavat pyrkimyksistä yhteensovittaa markkinakehitys, mutta BSC ei halua ottaa riskeja tässä asiassa. PJ (155) väittää, että T & L rikkoo aina sopimuksensa, kun taas BSC pysyy aina vähimmäishinnoissaan, ei myönnä salaisia erityisalennuksia jne.

(155) British Sugarin silloinen toimitusjohtaja Peter Jacobs." (153)

56) Tate & Lylen sisäisessä muistiossa, joka on osoitettu muiden muassa teollisuuskäyttöön tarkoitetusta sokerista vastaaville myynti- ja markkinointijohtajille (154), todetaan että: "BS on ilmoittanut, että alin mahdollinen tappio 5 prosentin tukitason leikkauksen jälkeen olisi noin 9 miljoonaa puntaa. BS ehdottaa, että sokerialalle (teollisuus) ilmoitetaan, että tammikuusta 1990 alkaen hintoja on nostettava 20 puntaa tonnilta, jotta saavutetaan asema, jonka ansiosta se voi jatkaa tulevaisuudessa tarvittavien investointien tekemistä!! BS on ilmeisesti keskustellut tästä Ridgwellin kanssa (158), joka soitti minulle kertoakseen siitä (159).

(158) Napier Brownin hallituksen puheenjohtaja ja apulaistoimitusjohtaja Ridgwell.

(159) "BS have indicated that the bottom line loss to them, following a 5 % cut in support levels, would be of the order of £9 m. They are proposing to advise the trade (industrial) that with effect from January 1990 price levels will need to increase by £20 per tonne to retrieve a position which would permit them to continue with their necessary levels of investment for the future!! They have obviously discussed this with Ridgwell who rang me to put this point across"."

2.2.6 Virallisten hintojen korotusten ja British Sugarin hintojen korotusten välinen ero

57) Lisäksi on havaittu, että tarkastelujakson aikana British Sugar korotti teollisuuskäyttöön tarkoitetun sokerin ja vähittäismyyntiin tarkoitetun sokerin hintoja virallisten hintojen korotuksia enemmän niin, että virallisten hintojen ja British Sugarin markkinoilla soveltaminen hintojen välinen ero kasvoi. Suullisessa kuulemistilaisuudessa komissio totesi, että vertailtaessa tammikuun 1986 ja joulukuun 1990 virallisia hintoja (eli interventiohinnasta ja varastointimaksusta koostuvia hintoja, jotka muodostavat A- ja B-sokerin vähimmäistakuuhinnan (155)) koskevia komission lukuja ja samalta ajanjaksolta olevia British Sugarin suurimpia asiakkaita koskevia markkinahintoja (156), oli havaittu, että British Sugarin hintojen enimmäisylijäämä virallisiin hintoihin verrattuna oli kaksinkertaistunut tammikuusta 1986 joulukuuhun 1990. British Sugar ei kiistänyt komission laskelmia eikä myöskään sitä, että komission mainitsema hintaero oli kasvanut. British Sugar katsoi kuitenkin, että kyseinen hintaeron kasvu oli vähäinen ja huomautti, että se oli ainoastaan pyrkinyt yleisesti tiedossa olevaan liiketoiminnalliseen tavoitteeseensa, eli saavuttamaan markkinoilla virallisia korotuksia suurempia hinnankorotuksia (157).

G. YHDISTYNEEN KUNINGASKUNNAN KILPAILUVIRASTON ALOITTAMA RINNAKKAISMENETTELY

58) Ison-Britannian kilpailuvirasto oli vuonna 1990 aloittanut samaa asiaa koskevan menettelyn British Sugaria ja Tate & Lylea vastaan. Kuten 2 kappaleessa mainittiin, Tate & Lyle kirjoitti heinäkuussa ja elokuussa 1990 kilpailuvirastolle kaksi rikkomiset paljastavaa kirjettä. Tate & Lyle ja British Sugar toimittivat kilpailuvirastolle muistion 15 päivänä huhtikuuta 1991, jossa selostettiin järjestelyjä, jotka olivat voimassa näiden kahden yhtiön välillä 20 päivän kesäkuuta 1986 ja 2 päivän heinäkuuta 1990 välisena aikana (158). Kyseinen muistio lisättiin kesäkuussa 1991 rajoittavien kauppasopimusten rekisteriin. Hieman sen jälkeen, kun komissio oli kesäkuussa 1992 antanut alkuperäisen väitetiedoksiannon tässä menettelyssä, British Sugar toimitti hakemuksen kilpailutuomioistuimeen (Restrictive Practices Court) muistion poistamiseksi rekisteristä. British Sugar väitti, että muistioon ei ollut kirjattu British Sugarin ja Tate & Lylen järjestelyjä oikein ja että vaikka kirjaukset olisivatkin oikein, niistä ei paljastunut rajoittavaa sopimusta. Tate & Lyle ei jättänyt hakemusta. Tuomioistuin hylkäsi 21 päivänä elokuuta 1996 molemmat British Sugarin esittämät väitteet. Tuomioistuin katsoi, että järjestelyt oli kirjattu muistioon oikein ja että muistio paljasti British Sugarin ja Tate & Lylen välisen rajoittavan sopimuksen olleen voimassa 20 päivän kesäkuuta 1986 ja 2 päivän heinäkuuta 1990 välisenä aikana. British Sugar ei valittanut tuomiosta määräajan kuluessa ja tuomiosta tuli lainvoimainen. British Sugar ja Tate & Lyle antoivat 10 päivänä joulukuuta 1996 tuomioistuimelle sitoumuksia, joiden mukaan ne eivät tee rajoittavaa hintasopimusta tai toteuta vastaavaa järjestelyä tulevaisuudessa eivätkä saata voimaan muita rekisteröitäviä sopimusyksityiskohtia, joista ei ollut ilmoitettu kilpailuvirastolle ajoissa. Sitoumukset koskevat kummankin yhtiön koko liiketoimintaa (159).

III OIKEUDELLINEN ARVIOINTI

A. MERKITYKSELLISTEN MARKKINOIDEN MÄÄRITELMÄ

1. Merkitykselliset tuotemarkkinat

59) Merkitykselliset tuotemarkkinat ovat valkoisen kidesokerin markkinat. Nämä markkinat jakautuvat edelleen kahteen alaryhmään: vähittäismyyntiin tarkoitettuun sokeriin ja teollisuuskäyttöön tarkoitettuun sokeriin (teolliseen sokeriin).

Koska erikoissokereita ja nestemäisiä sokereita käytetään eri tarkoituksiin, niillä ei täytetä samoja tarpeita kuin valkoisella kidesokerilla. Erikoissokerit ja nestemäiset sokerit eivät tämän vuoksi kuulu merkityksellisille tuotemarkkinoille, koska ne eivät ole asiakkaan näkökulmasta toisiaan korvaavia tuotteita.

Teollisesti valmistetut sokerin korvikkeet, kuten sakariini, syklamaatit tai aspartaami, pystyvät kilpailemaan luonnonsokerin kanssa vain rajallisessa määrässä tuotteita, esimerkiksi kevyttuotteissa, eivätkä tämän vuoksi kuulu samoille merkityksellisille tuotemarkkinoille kuin valkoinen kidesokeri (160).

2. Merkitykselliset maantieteelliset markkinat

60) Sokerialan yhteisessä markkinajärjestelyssä (161) jokaiselle jäsenvaltiolle myönnetään tietty sokerikiintiö. Tämä kansallinen kiintiö jaetaan jäsenvaltioissa sokerijuurikasta jalostaville yhtiöille. British Sugar on ollut tarkastelujakson aikana ja sen jälkeen ainoa sokerijuurikkaan jalostaja Yhdistyneessä kuningaskunnassa, ja yritys onkin saanut Yhdistyneen kuningaskunnan koko kansallisen A- ja B-sokerin kiintiön (162). Euroopan yhteisöjen tuomioistuin on todennut, että sokerimarkkinoiden yhteisellä markkinajärjestelyllä on merkittävä vaikutus sokerin tuotantoon ja myyntiin yhteisössä ja että se edistää kansallisten markkinoiden jakamista:

"On ilmeistä, että koska edellä mainittu kansallisten kiintiöiden järjestelmä pysäytti tuotannon asteittaisen siirtymisen sokerijuurikkaan viljelyyn erityisen hyvin soveltuville alueille ja esti merkittävällä tavalla tuotannon lisäystä, kyseinen järjestelmä laski määriä, joita tuottajat voivat myydä yhteismarkkinoilla (168).

(168) Euroopan yhteisöjen tuomioistuimen tuomio 16.12.1975 yhdistetyissä asioissa 40 48, 50, 54 56, 111, 113 ja 114/73, Suiker Unie ja muut v. komissio, Kok. 1875, s. 1663 ja 1914, 16 kohta."

"Tällä rajoittamisella oli todennäköisesti yhdessä suhteellisten korkeiden kuljetuskustannusten kanssa huomattava vaikutus tarjontaan, joka on yksi kilpailun ensisijaisista osatekijöistä, vaikuttaen näin ollen myös jäsenvaltioiden välisen kaupan määrään ja muotoihin (169).

(169) Yhdistetyt asiat Suiker Unie ja muut, ks. alaviite 168, 17 kohta.""Huolimatta arvostelusta, joka kohdistuu kansallisten markkinoiden jakamisen vakiinnuttamiseen kansallisten kiintiöiden avulla tähtäävään järjestelmään, jonka vaikutuksia tarkastellaan myöhemmin, jäljelle jää käytännössä edelleen tiettyjä kilpailualoja, jotka kuuluvat kilpailusääntöjen määräysten soveltamisalaan (170).

(170) Yhdistetyt asiat Suiker Unie ja muut, ks. alaviite 168, 24 kohta."61) Kun otetaan huomioon sekä British Sugarin että Tate & Lylen tuotanto- ja jalostustoiminta, Yhdistyneen kuningaskunnan sokerintuotanto kattaa lähes kokonaan kaikkien sokerilaatujen kotimaisen kysynnän.

62) Yhdistyneeseen kuningaskuntaan kuitenkin tuodaan sokeria, koska sokerin ostajat haluavat ylläpitää toimituksia Yhdistyneen kuningaskunnan ulkopuolelta varmistaakseen toimitusten jatkuvuuden ja erityisesti saadakseen suojaa tarjonnan vähenemisen varalta, kuten tapahtui satokaudella 1974/1975. Sokeria ostetaan ulkomailta myös siksi, että kahdella Yhdistyneen kuningaskunnan tuottajalla olisi kilpailijoita (163). Kauppiaat tuovat sokeria myös silloin, kun sitä saa edullisin ehdoin. Muista jäsenvaltioista Yhdistyneeseen kuningaskuntaan tuodusta sokerista valtaosa on aina ollut valkoista kidesokeria.

63) Muista jäsenvaltioista Yhdistyneeseen kuningaskuntaan tuodulla sokerilla on katettu viime vuosina 4 10 prosenttia kansallisesta kulutuksesta. Tämä määrä näyttää olevan suurelta osin tuonnin rakenteellinen yläraja, jota ei todennäköisesti ylitetä (164). Tämä johtuu pääasiassa Ison-Britannian sokerimarkkinoiden erityispiirteistä naapurivaltioiden markkinoihin verrattuna:

i) koska Englannin kanaali toimii luonnollisena esteenä ja aiheuttaa ylimääräisiä kuljetuskustannuksia, brittiläiset sokerintuottajat voivat pyytää sokerista korkeampaa hintaa kuin Manner-Euroopan tuottajat. Brittiläiset hinnat vastaavat yleensä British Sugarin hintoja. Voidaan osoittaa, että British Sugar pyrki tarkastelujakson aikana (165) asettamaan hintansa lähelle sitä hintaa, jonka se arveli houkuttelevan merkittävän määrän tuontisokeria kansallisille markkinoille, mikä olisi uhannut yrityksen mahdollisuuksia myydä koko A- ja B-sokerin kiintiönsä kotimaan markkinoilla;

ii) jos asiakkaat, jotka vaativat suuria, usein toistuvia ja nopeita toimituksia, ostaisivat tuontisokeria, Isoon-Britanniaan pitäisi rakentaa varastotiloja tuontisokeria varten ja huolehtia varastojen ylläpidosta. Tästä aiheutuisi lisäkustannuksia;

iii) Kuten monopoleja ja sulautumia käsittelevä komitea MMC huomautti toisessa kertomuksessaan (166), suurten sokerimäärien tuonti Isoon-Britanniaan edellyttää, että sokerista saadaan Manner-Eurooppaa korkeampi hinta. Mahdolliset viejät saattavat edellyttää korkeaa lisähintaa toijmittaakseen suuria määriä Isoon-Britanniaan, koska pelkäävät brittiläisten tuottajien aloittavan viennin vastatoimena (167).

64) Pohjois-Irlanti on ainoa Yhdistyneen kuningaskunnan osa, jossa vallitsevat erilaiset olosuhteet, ja se ei kuulu merkityksellisiin maantieteellisiin markkinoihin (168).

Sekä Tate & Lyle että British Sugar toimittavat sokeria Pohjois-Irlantiin, mutta kummallakaan ei ole jalostuslaitoksia Pohjois-Irlannissa, eikä siellä myöskään tuoteta sokeria. Irish Sugar tuo suurimman osan Pohjois-Irlantiin toimitettavasta sokerista kuljetuskustannusten takia Irlannin tasavallasta, ja sillä on 60 70 prosentin markkinaosuus Pohjois-Irlannin sokerimarkkinoista. Lopuista sokeritoimituksista Pohjois-Irlantiin huolehtivat British Sugar ja Tate & Lyle. Molemmat yritykset lisäävät hintoihinsa kiinteän lisämaksun ylimääräisen merikuljetuksen vuoksi (169).

65) Komissio katsoo, että tässä menettelyssä merkitykselliset markkinat ovat vähittäismyyntiin tarkoitetun valkoisen sokerin ja teollisen valkoisen sokerin markkinat Isossa-Britanniassa, mikä on huomattava osa yhteismarkkinoista.

Komission saamien tietojen mukaan British Sugarin, Tate & Lylen, Napier Brownin ja James Budgettin osuus teollisen sokerin markkinoista Isossa-Britanniassa oli yhteensä yli 90 prosenttia. British Sugarin ja Tate & Lylen yhteenlaskettu osuus vähittäismyyntiin tarkoitetun sokerin markkinoista Isossa-Britanniassa oli puolestaan noin 89 prosenttia. Tätä taustaa vasten komissio katsoo, että molemmat markkinat olivat rakenteeltaan puhtaasti oligopolistisia.

B. YRITYSTEN VÄLINEN SOPIMUS JA/TAI YHDENMUKAISTETTU MENETTELYTAPA, JONKA TARKOITUKSENA TAI SEURAUKSENA ON HUOMATTAVA KILPAILUN RAJOITTAMINEN

1. Komission arvio

1.1 Yritysten välinen sopimus ja/tai yhdenmukaistettu menettelytapa

66) Euroopan yhteisöjen tuomioistuimen ja ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen oikeuskäytännön mukaisesti perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun sopimuksen voidaan katsoa syntyneen, jos yritykset ovat päässeet yhteisymmärrykseen, vaikka vain pääkohdittain, keskinäisestä toiminnastaan markkinoilla tai toiminnasta pidättymisestä. Tämä voi tarkoittaa yhteistä päätöksentekoa ja sitoutumista yhteiseen suunnitelmaan. Riittää että asianomaiset yritykset ovat yhdessä ilmaisseet aikovansa käyttäytyä markkinoilla tietyllä tavalla (170). Sopimuksen ei tarvitse olla muodollisesti tai kirjallisesti tehty, eikä asiaan tarvitse liittyä erityisiä seuraamuksia tai täytäntöönpanotoimenpiteitä.

67) Perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu yhdenmukaistettu menettelytapa ei toisaalta tarkoita sitä, että osapuolten olisi pitänyt tehdä sopimus, jossa tarkasti määrätään miten ne toimivat markkinoilla. Perustamissopimuksen tarkoituksena oli luomalla yhdenmukaistetun menettelytavan käsite, sopimuksen käsitteen lisäksi, ennakoida se mahdollisuus, että yritykset välttävät 85 artiklan 1 kohdan kiellon korvaamalla tietoisesti kilpailun riskit yritysten välisellä käytännön yhteistyöllä ilman edellä kuvatunlaisen sopimuksen tekemistä (171). Yhteisöjen tuomioistuin on todennut asiassa ICI vastaan komissio antamassaan tuomiossa (172), että menettelytapojen yhdenmukaistaminen voi olla seurausta muun muassa osapuolten toiminnan näkyvästä yhteensovittamisesta. Vaikkei toiminnan samankaltaisuutta voida sellaisenaan samaistaa yhdenmukaistettuun menettelytapaan, se voi kuitenkin olla merkittävä todiste siitä johtaessaan kilpailutilanteeseen, joka ei vastaa tavanomaisia markkinaolosuhteita ottaen huomioon tuotteiden luonne, yritysten merkitys ja määrä sekä kyseisten markkinoiden koko. Yhteisöjen tuomioistuimen mukaan tämä pätee erityisesti, jos samanlainen toiminta antaa asianomaisille yrityksille mahdollisuuden pyrkiä hintatasapainoon eri tasolla kuin mihin kilpailutilanne olisi johtanut ja vakiinnuttaa saavutetut asemat yhteismarkkinoilla tuotteiden tosiasiallisen vapaan liikkumisen ja tavaroiden toimittajia koskevan kuluttajien vapaan valintaoikeuden kustannuksella.

68) Yhteisöjen tuomioistuin katsoi 16 päivänä joulukuuta 1975 (173) antamassaan tuomiossa, että tuomioistuimen aikaisemmissa käsittelyissä määritetyt yhteensovittamisen ja yhteistoiminnan perusteet, joissa ei missään tapauksessa vaadita todellisen suunnitelman laatimista, on tulkittava sen perustamissopimuksen kilpailuun liittyviin ehtoihin luonnostaan kuuluvan käsitteen kannalta, jonka mukaan jokaisen talouden toimijan on määrättävä riippumattomasti kaupallisista menettelytavoistaan, joita se aikoo noudattaa yhteismarkkinoilla. Tämä riippumattomuuden vaatimus ei poista yrityksiltä oikeutta sopeutua järkevästi kilpailijoidensa nykyiseen tai odotettavissa olevaan toimintaan, mutta se estää ehdottomasti kaikki niiden väliset suorat tai välilliset yhteydet, joiden tarkoituksena tai seurauksena on joko vaikuttaa todellisen tai mahdollisen kilpailijan käyttäytymiseen markkinoilla tai paljastaa tällaiselle kilpailijalla toimintatavat, joita ne ovat itse päättäneet noudattaa tai aikovat noudattaa markkinoilla.

69) Näin ollen käyttäytymistä voidaan pitää 85 artiklan 1 kohdan mukaisena yhdenmukaistettuna menettelytapan, jos osapuolet eivät ole sopineet tai päättäneet etukäteen toiminnastaan markkinoilla, mutta soveltavat salaisen yhteistyön mukaisesti sellaisia käytäntöjä, jotka edistävät tai helpottavat niiden liiketoiminnan yhteensovittamista.

70) Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on tehnyt useissa tuomioissaan (174) selväksi, että etenkään pitkään kestäneiden ja monimutkaisten rikkomisten osalta ei ole tarpeen, että komissio luokittelee ne pelkästään sopimuksiksi tai yhdenmukaistetuiksi menettelytavoiksi tai jakaa niitä erillisiksi rikkomisiksi. Tällainen erottelu ei ehkä olisi käytännössä edes realistinen tai mahdollinen, koska rikkomisessa kokonaisuudessaan kenties esiintyy piirteitä sekä sopimuksista että yhdenmukaistetuista menettelytavoista, kun taas erillisinä sen ilmenemismuotoja voitaisiin pitää jompanakumpana. Tuntuisi erityisen keinotekoiselta jakaa jatkuvaa toimintaa, jolla on koko ajan sama lopullinen tavoite, useisiin erillisiin rikkomisiin. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on tuomioissaan tukenut komission määrittelyä, jonka mukaan yksittäinen rikkominen voidaan luokitella sekä sopimukseksi että yhdenmukaistetuksi menettelytavaksi. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on niin ikään todennut, että jatkuvan toiminnan tosiasiallisilla osatekijöillä ei tarvitse jatkuvasti ja samanaikaisesti olla sekä sopimuksen että yhdenmukaistetun menettelytavan keskeisiä ominaispiirteitä, vaan ne muodostavat pikemminkin monimutkaisen kokonaisuuden, jonka useista osatekijöistä toisia voitaisiin erillään tarkasteltuina pitää sopimuksina ja toisia taas yhdenmukaistettuina menettelytapoina.

71) Komissio katsoo, että edellä esitetyt tosiasiat ovat todisteita pitkään kestäneestä ja monimutkaisesta rikkomisesta (175), jossa olivat osallisina British Sugar, Tate & Lyle, Napier Brown sekä James Budgett. Rikkomiseen kuului tarkastelujakson aikana osatekijöitä, joista eräitä voitaisiin erillään tarkasteltuina pitää sopimuksina ja toisia yhdenmukaistettuina menettelytapoina. Vaikka osaa tai jopa yhtäkään näistä osatekijöistä ei hyväksyttäisi sopimuksiksi (176), nämä kaikki monimutkaisen rikkomisen osatekijät voitaisiin ainakin luokitella yhdenmukaistetuiksi menettelytavoiksi (177). Olisi kuitenkin keinotekoista jaotella tätä monimutkaista ja kauan kestänyttää toimintaa erillisiksi rikkomisiksi, koska se muodosti yhteisen suunnitelman, jolla kokonaisuutena oli yksi ja sama tavoite, joka määritellään 72 76 kappaleessa. Tämän 85 artiklan 1 kohdan mukaisen arvioinnin perusteella käsiteltävänä olevaan toimintaan viitataan siten ilmaisulla "sopimus ja/tai yhdenmukaistettu menettelytapa".

1.2 Kilpailun merkittävä rajoittaminen toimenpiteiden tarkoituksena tai seurauksena

1.2.1 Hinnoittelun yhteensovittaminen

72) British Sugar ja Tate & Lyle sopivat 20 päivänä kesäkuuta 1986 valkoisen kidesokerin hinnan korottamisesta Ison-Britannian markkinoilla ja lupasivat olla laskematta hintaa nostaakseen markkinaosuuttaan. Vaikka British Sugar oli hintajohtajana ollut aloitteentekijä hintasodan lopettamisessa ja uuden hinnoittelustrategian käyttöönotossa, se toimi yhteisymmärryksessä Tate & Lylen kanssa. Tate & Lylen vahvisti edellä mainitussa kokouksessa aikovansa noudattaa samaa hinnoittelupolitiikkaa. British Sugar ilmitti uudesta hinnoittelupolitiikasta Napier Brownille ja James Budgettille edellä mainittua kokousta seuranneessa kokouksessa. Kaikki neljä osapuolta osallistuivat järjestelmällisesti kesäkuun 20 päivän 1986 jälkeen säännöllisesti järjestettyihin kokouksiin, joita pidettiin pitkän jakson aikana, sekä antoivat ja vastaanottivat tietoja teollisen sokerin hinnoista. British Sugar ja Tate & Lyle antoivat näissä kokouksissa toisilleen myös tietoja vähittäismyyntiin tarkoitetun sokerin hinnasta. Kaikki edellä mainitut seikat ovat todisteita osapuolten salaisesta yhteistyöstä. Näin luotiin tarvittava keskinäisen varmuuden ilmapiiri, jonka vallitessa osapuolet eivät ehkä tienneet muiden tarkkoja hintatasoja mutta saattoivat ainakin luottaa siihen, että muut pyrkivät yhteistä strategiaa noudattamalla pitämään sokerin hintatason korkeana. Tämä keskinäinen yhteisymmärrys oli tärkeä kaikille osapuolille erityisesti, joskaan ei ainoastaan, hintatason noustessa kannattavuusrajan yläpuolelle, jolloin hintakilpailu oli mahdollista ja samalla kannattavaa. Kuten edellä esitettiin (178), sokerikauppiaista Napier Brown ja James Budgett olivat aina erityisen kiinnostuneita matriisista ilmenevistä teollisen sokerin hintaeroista, jotka perustuivat myytyihin määriin. Lopuksi voidaan todeta, että British Sugar ja Tate & Lyle halusivat saada Napier Brownin ja James Budgettin mukaan salaiseen yhteistyöhön, koska viimeksi mainitut olisivat mannermaan tuottajiin ylläpitämiensä perinteisten yhteyksien avulla voineet tuonnin avulla vaikeuttaa merkittävästi British Sugarin ja Tate & Lylen yhteistä strategiaa, jonka mukaan valkoisen kidesokerin hintoja pyrittiin korottamaan Isossa-Britanniassa.

73) Osapuolten toimintaa on pidettävä sopimuksena ja/tai yhdenmukaistettuna menettelytapana, jonka tavoitteena oli kilpailun rajoittaminen yhteensovittamalla kaikkien neljän osapuolen hinnoittelupolitiikka Ison-Britannian teollisen sokerin markkinoilla ja vähittäismyyntiin tarkoitetun sokerin markkinoilla British Sugarin ja Tate & Lylen osalta. Sopimuksen ja/tai yhdenmukaistetun menettelytavan tavoitteena oli erityisesti korottaa teollisuuden käyttöön sekä vähittäismyyntiin tarkoitetun sokerin hintoja Isossa-Britanniassa yhteensovitetun hinnoittelupolitiikan avulla ja pidättyä aggressiivisista hinnanalennuksista, joilla pyrittäisiin lisäämään markkinaosuutta. Teollisuuden käyttöön tarkoitetun sokerin osalta sopimukseen ja/tai yhdenmukaistettuun menettelytapaan kuului hintaeroihin liittyvä yhteinen politiikka, jonka mukaan erot suuria ja pieniä määriä sokeria ostavilta yrityksiltä perittävissä hinnoissa otettiin käyttöön ja säilytettiin. Yhteenvetona voidaan todeta, että osapuolten salaisen yhteistyön tavoitteena oli rajoittaa hintakilpailua teollisuuden käyttöön ja vähittäismyyntiin tarkoitetun sokerin markkinoilla Isossa-Britanniassa. Ison-Britannian markkinoilla oli jo vanhastaan luonteenomaista kilpailun vähentyminen, koska markkinat olivat keskittyneet ja niille oli erittäin vaikea päästä.

74) Vaikka Tate & Lyle, James Budgett ja Napier Brown olivat tarkastelujakson aikana "hintaseuraajia" British Sugariin nähden, tämä ei muuta sitä tosiseikkaa, että niiden toiminnan tavoitteena oli kilpailunvastainen hinnoittelun yhteensovittaminen. Tämä voidaan havaita selvästi, kun tarkastellaan lähemmin säännöllisesti järjestettyjen kokousten merkitystä ja mahdollisuuksia kilpailuun, jota voidaan ylläpitää myös hintajohtajuuteen perustuvilla markkinoilla. Kokousten ansiosta kaikki neljä osapuolta saattoivat luottaa siihen, että niiden kilpailijat pitäisivät teollisen sokerin (ja lisäksi British Sugarin ja Tate & Lylen osalta vähittäismyyntiin tarkoitetun sokerin) hinnan jatkuvasti korkealla.Niinpä kaikki kokousten osanottajat (British Sugar mukaan lukien) saattoivat toimia eri lailla verrattuna siihen tilanteeseen, että ne olisivat joutuneet luottamaan vain omaan näkemykseensä markkinoista. Kaikki osapuolet pystyivät arvioimaan markkinoiden tilaa ja tuleva kehitystä suuremmalla varmuudella kuin normaalioloissa olisi mahdollista. Jokainen osapuoli British Sugar mukaan lukien sai kokouksissa varmuuden siitä, että muut yhtiöt olivat yhtä tietoisia British Sugarin hinnoittelustrategiasta ja siitä, että kaikki kolme "seuraajaa" aikoivat myös tulevaisuudessa noudattaa sitä tarkasti. Näin ollen kaikki osapuolet British Sugar mukaan lukien saattoivat korottaa hintoja tietäen, että muut eivät - tarkoituksella tai tietämättään tai tulkittuaan British Sugarin hinnoittelupolitiikkaa väärin pelkän markkinoiden tarkkailun perusteella - laskisi hintoja tai pyrkisi alittamaan kilpailijoiden hintoja taikka poikkeaisi aiempaa enemmän British Sugarin hinnoittelusta (179). Valkoinen kidesokeri on homegeeninen tuote, ja hinta on selvästi tärkein tekijä kilpailussa. Asiakkaat reagoivat herkästi hintojen muutoksiin, ja toimittajan vaihtaminen ei aiheuta merkittäviä kustannuksia. Koska kilpailijoiden hinnoittelupolitiikasta ei ole varmuutta, kilpailu luultavasti lisääntyy yksittäisten sokeriyhtiöiden laskiessa hintojaan. Osapuolten tavoitteena oli kilpailunvastainen toiminta keskinäistä hintakilpailua rajoittamalla, ja hinnoitteluun liittyvä epävarmuus saatiin pitkälti poistettua kokousten avulla. British Sugarin hintajohtajuudesta huolimatta hintakilpailu oli mahdollista erityisesti, joskaan ei pelkästään, hintojen ylittäessä kannattavuusrajan, koska silloin hinnoilla kilpaileminen oli mahdollista ja myös taloudellisesti kannattavaa kaikille neljälle osapuolelle.

75) Komissio katsoo yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännön perusteella (180), että kun osapuolten toiminta on katsottu kilpailunvastaiseksi, ei ole tarpeen selvittää sopimuksen ja/tai yhdenmukaistetun menettelytavan mahdollisia vaikutuksia.

76) Osallistuminen sopimuksen ja/tai yhdenmukaistettuun menettelytapaan alkoi British Sugarin ja Tate & Lylen osalta niiden ensimmäisestä kokouksesta 20 päivänä kesäkuuta 1986 ja Napier Brownin sekä James Budgettin osalta ensimmäisestä kaikkien neljän osapuolen välillä loppuvuonna 1986 pidetystä kokouksesta. Kaikkien neljän osapuolen osallistuminen sopimuksen ja/tai yhdenmukaistettuun menettelytapaan päättyi vasta 2 päivänä heinäkuuta 1990, jolloin Tate & Lylen hallituksen puheenjohtaja ja toimitusjohtaja määräsi lopetettavaksi kaikki sellaiset yhteydet kilpailijoihin, joita tämä menettely koskee (181). Tate & Lylen toimittamasta listasta (182) ilmenee, että teollista sokeria ja vähittäismyyntiin tarkoitettua sokeria koskevia kokouksia pidettiin tarkastelujakson aikana säännöllisesti 1 3 kuukauden välein. Koska viimeinen kahdenvälinen vähittäismyyntiin tarkoitettua sokeria koskeva kokous pidettiin vasta 9 päivänä toukokuuta 1990 ja viimeinen neljän osapuolen välinen teollista sokeria koskeva kokous vasta 13 päivänä kesäkuuta 1990, komissiolla on syytä uskoa, että kaikki neljä osapuolta osallistuivat sopimukseen ja/tai yhdenmukaistettuun menettelytapaan 2 päivään heinäkuuta 1990 saakka.

1.2.2 Merkityksellisyys

77) Ottaen huomioon asianosaisten yritysten markkinasouudet ja erityisesti sen, että näillä neljällä yrityksellä oli tarkastelujakson aikana hallussaan lähes koko IsonBritannian valkoisen kidesokerin markkinat, sopimus ja/tai yhdenmukaistettu menettelytapa on rajoittanut merkittävästi kilpailua.

1.3 Päätelmä

78) Edellä kuvatut tosiseikat vahvistavat sen, että tarkastelujakson aikana noudatettiin sopimusta ja/tai yhdenmukaistettua menettelytapaa, jonka tavoitteena oli rajoittaa kilpailua perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohdassa tarkoitetulla tavalla yhteensovittamalla kaikkien neljän osapuolen hinnoittelupolitiikan teollisen sokerin markkinoilla Isossa-Britanniassa ja yhteensovittamalla British Sugarin ja Tate & Lylen hinnoittelupolitiikan vähittäismyyntiin tarkoitetun sokerin markkinoilla Isossa-Britanniassa.

2. Osapuolten perustelut ja komission vastaukset

2.1 Ei sopimusta, ei yhdenmukaistettua menettelytapaa, British Sugarin hintajohtajuus

2.1.1 British Sugarin perustelut

79) British Sugar kutsui koolle kokouksen Tate & Lylen kanssa 20 päivänä kesäkuuta 1986 ja tapasisen jälkeen myös Napier Brownin ja James Budgettin edustajat ilmoittaakseen, että hintasota oli ohi ja vakuuttaakseen, ettei aio enää aloittaa agressiivista alhaisten hintojen politiikkaa vaan aikovansa sen sijaan nostaa hintoja. British Sugarin mielestä näillä tapaamisilla ei näin ollen voinut olla merkittävää vaikutusta yhtiöiden toimintaan. British Sugar oli jo tehnyt päätöksen hintasodan lopettamisesta. Koska Tate & Lyle, Napier Brown ja James Budgett seurasivat British Sugarin hinnoittelua, niillä ei ollut muuta mahdollisuutta kuin toimia samoin. Ne olisivat toimineet näin riippumatta siitä, olisiko tieto British Sugarin aikomuksista saatu yhtiöltä itseltään, markkinoita seuraamalla tai lehdistöltä. Näin ollen British Sugar katsoo (183), että hyväksynnän saaminen muilta yrityksiltä sen tekemään yksipuoliseen päätökseen ei ollut tarpeen eikä merkityksellistä tämän asian kannalta, minkä perusteella kyse ei ollut perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohdassa tarkoitetusta sopimuksesta.

80) Tarkistettuun väitetiedoksiantoon antamassaan vastauksessa (184) British Sugar viittaa Tate & Lylen lausuntoon, jonka mukaan British Sugar päätti hintojensa muuttamisesta itsenäisesti eikä tarkastelujakson aikana tehty minkäänlaista sopimusta. British Sugar myöntää, että oikeudellista käsitettä `sopimus` on tulkittava laajasti, mutta painottaa että tulevan toiminnan yhteensovittamisesta pitäisi olla todisteita. British Sugarin mukaan todisteet viittaavat siihen suuntaan, että osapuolet eivät ole sopineet keskenään toimivansa jollain tietyllä tavalla. British Sugar on lisäksi sitä mieltä, että sopimuksen ja yhdenmukaistetun menettelytavan välinen ero on vailla merkitystä ainoastaan silloin, kun voidaan todistaa molempien olemassaolo.

81) Tämän näkemyksen mukaisesti British Sugar väittää (185), että yhdenmukaista menettelytapaa ei ole sovellettu, koska komissio ei pysty osoittamaan edellä mainittujen kokousten vaikutuksia markkinoihin. British Sugarin mukaan on epäoikeudenmukaista ja yksipuolista, että komissio vertaa tarkistetussa väitetiedoksiannossa tätä asiaa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen asiassa Rhône-Poulenc vastaan komissio (186) antamaan tuomioon. British Sugarin mielestä ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ei yhtynyt komission teoriaan, jonka mukaan aina kun esiintyy sellaista yhdenmukaistettua toimintaa, jonka tarkoituksena on rajoittaa yritysten itsenäisyyttä toisiinsa nähden, on kyse yhdenmukaistetusta menettelytavasta, vaikka tällä ei olisikaan havaittu olevan mitään todellista vaikutusta markkinoihin. British Sugarin mukaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin teki kyseisessä asiassa havaintonsa runsaan todistusaineiston perusteella, joka osoitti osapuolten toiminnan vaikutukset markkinoihin, ja piti toimintaa "sopimuksena". British Sugarin mukaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin totesi, että yhteisön kilpailulainsäädännössä ei anneta selkeää vastausta siihen, voiko yhdenmukaistettua menettelytapaa olla ilman vaikutusta markkinoihin. Koska ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin kuitenkin analysoi kyseisessä asiassa ilmenneitä vaikutuksia, British Sugar päättelee kilpailua mahdollisesti rajoittavan vaikutuksen yksilöimisen olevan tarpeellista.

2.1.2 Tate & Lylen perustelut

82) Tate & Lyle toteaa kirjallisessa vastauksessaan tarkistettuun väitetiedoksiantoon (187), että sopimus tai yhteinen hinnoittelustrategia ei ollut tarpeen, koska British Sugar saattoi määräävän asemansa ansiosta päättää yksipuolisesti hinnoista, joita Tate & Lylen, Napier Brownin ja James Budgettin oli seurattava. Tate & Lylen mukaan British Sugar ei tarvinnut lupausta jatkuvasta korkeiden hintojen politiikasta, koska se päätti hinnoista yksin. "Varmuus" siitä, että Tate & Lyle, Napier Brown ja James Budgett seuraisivat British Sugarin hinnoittelua, oli silloin ja on edelleen seurausta Yhdistyneen kuningaskunnan sokerimarkkinoiden luonteesta ja yhteisön sokerialan markkinajärjestelystä eikä osapuolten osallistumisesta kokouksiin.

83) Edellä mainitut lausunnot ovat ristiriidassa Tate & Lylen alkuperäiseen väitetiedoksiantoon antaman vastauksen kanssa, jossa todettiin (188), että "yhteydenpidon myötä syntyi järjestely, joka kuuluu 85