EUROOPAN PARLAMENTIN JA NEUVOSTON DIREKTIIVI 2014/62/EU,

annettu 15 päivänä toukokuuta 2014,

euron ja muiden valuuttojen suojaamisesta rahanväärennykseltä rikosoikeuden keinoin ja neuvoston puitepäätöksen 2000/383/YOS korvaamisesta

EUROOPAN PARLAMENTTI JA EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, jotka

ottavat huomioon Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen ja erityisesti sen 83 artiklan 1 kohdan,

ottavat huomioon Euroopan komission ehdotuksen,

sen jälkeen kun esitys lainsäätämisjärjestyksessä hyväksyttäväksi säädökseksi on toimitettu kansallisille parlamenteille,

ottavat huomioon Euroopan keskuspankin lausunnon (1),

ottavat huomioon Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunnon (2),

noudattavat tavallista lainsäätämisjärjestystä (3),

sekä katsovat seuraavaa:

Euroalueen jäsenvaltioiden yhteisenä rahana eurosta on tullut merkittävä tekijä unionin taloudessa ja sen kansalaisten jokapäiväisessä elämässä. Rahanväärennystä harjoittavien järjestäytyneiden rikollisryhmien kohteena jatkuvasti olevana valuuttana euron väärentämisestä on kuitenkin aiheutunut ainakin 500 miljoonan euron vahingot sen jälkeen, kun se otettiin käyttöön vuonna 2002. On koko unionin etujen mukaista torjua kaikkea rahanväärennystä, joka uhkaa vaarantaa euron aitouden, ja saattaa tekijät vastuuseen teoistaan.

Väärä raha aiheuttaa yhteiskunnalle huomattavaa vahinkoa. Rahaväärennöksistä on haittaa kansalaisille ja yrityksille, sillä niiden vuoksi menetetyistä varoista ei makseta korvausta, vaikka väärä raha olisi otettu vastaan hyvässä uskossa. Rahaväärennökset voivat aiheuttaa kuluttajille huolta käteisrahan riittävästä suojasta sekä pelkoa väärien seteleiden ja metallirahojen saamisesta. Siksi on erittäin tärkeää huolehtia siitä, että kansalaiset, yritykset ja rahoituslaitokset kaikissa jäsenvaltioissa ja myös kolmansissa maissa voivat luottaa setelien ja metallirahojen aitouteen.

Neuvoston asetuksella (EY) N:o 974/98 (4) velvoitetaan ne jäsenvaltiot, joiden rahayksikkö on euro, säätämään riittävät seuraamukset väärien euroseteleiden ja -metallirahojen valmistamisesta ja niiden väärentämisestä.

Neuvoston asetuksissa (EY) N:o 1338/2001 (5) ja (EY) N:o 1339/2001 (6) vahvistetaan euron väärentämisen torjunnan edellyttämät toimenpiteet sekä erityisesti toimenpiteet euroseteleiden ja -metallirahojen väärennösten poistamiseksi liikkeestä.

Väärän rahan valmistamisen vastustamiseksi Genevessä 20 päivänä huhtikuuta 1929 tehdyssä kansainvälisessä yleissopimuksessa ja siihen liitetyssä pöytäkirjassa (7) , jäljempänä ’Geneven yleissopimus’, vahvistetaan säännöt rahanväärennysrikosten tehokasta ehkäisemistä, syytteeseenpanoa ja rankaisemista varten. Yleissopimuksen tarkoituksena on erityisesti varmistaa, että rahanväärennysrikoksista voidaan määrätä ankaria rikosoikeudellisia ja muita seuraamuksia. Kaikkien Geneven yleissopimuksen osapuolten on sovellettava syrjintäkiellon periaatetta muihin valuuttoihin kuin omaan kansalliseen valuuttaansa.

Tässä direktiivissä säädetyn suojan tulisi kattaa myös setelit ja metallirahat, joita Euroopan keskuspankki tai kansalliset keskuspankit ja rahapajat eivät ole vielä virallisesti laskeneet liikkeeseen. Esimerkiksi eurometallirahoja, joissa on uusi kansallinen puoli, tai eurosetelien uusia sarjoja olisi suojattava ennen kuin ne on virallisesti laskettu liikkeeseen.

Rahanväärennysrikoksista on perinteisesti määrätty jäsenvaltioissa ankarat seuraamukset. Tämä johtuu rikoksen vakavuudesta ja sen kansalaisille ja yrityksille aiheuttamista seurauksista sekä tarpeesta varmistaa kansalaisten ja yritysten luottamus euron ja muiden valuuttojen aitouteen. Tämä pätee erityisesti euroon, joka on euroalueen 330 miljoonan asukkaan yhteinen raha ja maailman toiseksi tärkein kansainvälinen valuutta.

Väärennettyjen eurosetelien ja -metallirahojen tutkiminen ja tunnistaminen on keskitetty kansallisiin setelien tutkimuskeskuksiin ja kansallisiin metallirahojen tutkimuskeskuksiin, jotka on nimetty tai perustettu asetuksen (EY) N:o 1338/2001 mukaisesti. Väärennettyjä euroseteleitä ja -metallirahoja olisi voitava tutkia, ja ne olisi voitava tunnistaa ja paljastaa myös oikeudenkäyntimenettelyjen ollessa vielä kesken, jotta voidaan nopeuttaa rahaväärennösten valmistuspaikkojen paljastamista rikostutkinnan tai syytetoimien yhteydessä sekä välttää ja lopettaa tällaisten väärennösten liikkeeseen laskeminen ja levitys, oikeudenmukaisen ja tehokkaan oikeudenkäynnin periaate asianmukaisella tavalla huomioon ottaen. Tämä tehostaisi rahanväärennysrikosten torjuntaa, ja samalla takavarikoituja rahaväärennöksiä toimitettaisiin useammin tutkittaviksi vireillä olevien rikosoikeudenkäyntien aikana kuitenkin niin, että rajoitetuissa poikkeustapauksissa olisi annettava ainoastaan mahdollisuus tutustua väärennöksiin. Toimivaltaisten viranomaisten olisi yleensäkin annettava lupa toimittaa rahaväärennökset kansallisiin setelien ja metallirahojen tutkimuskeskuksiin. Tietyissä olosuhteissa, esimerkiksi jos rikosoikeudenkäynnissä käytettävä todistusaineisto käsittää vain muutamia väärennettyjä seteleitä tai metallirahoja tai jos väärennösten siirtäminen voisi aiheuttaa riskin todistusaineiston, kuten sormenjälkien, tuhoutumisesta, toimivaltaisten viranomaisten olisi sen sijaan voitava päättää antaa mahdollisuus tutustua kyseisiin seteleihin ja metallirahoihin.

Euroopan unionista tehtyyn sopimukseen ja Euroopan unionin toiminnasta tehtyyn sopimukseen liitetyssä, Yhdistyneen kuningaskunnan ja Irlannin asemasta vapauden, turvallisuuden ja oikeuden alueen osalta tehdyssä pöytäkirjassa N:o 21 olevan 3 artiklan mukaisesti Irlanti on ilmoittanut haluavansa osallistua tämän direktiivin hyväksymiseen ja soveltamiseen.

OVAT HYVÄKSYNEET TÄMÄN DIREKTIIVIN:

’rahalla’ seteleitä ja metallirahoja, jotka on laskettu liikkeeseen laillisesti, mukaan lukien eurosetelit ja -metallirahat, jotka on laskettu liikkeeseen laillisesti asetuksen (EY) N:o 974/98 mukaisesti;

3. Jäsenvaltioiden on toteutettava tarvittavat toimenpiteet sen varmistamiseksi, että 1 ja 2 kohdassa tarkoitetut teot ovat rangaistavia myös silloin, kun ne koskevat seteleitä ja metallirahoja, joita ei ole vielä laskettu liikkeeseen mutta jotka on tarkoitettu liikkeeseen laskettaviksi laillisena maksuvälineenä.

2. Jäsenvaltioiden on toteutettava tarvittavat toimenpiteet sen varmistamiseksi, että 1 kohdan a, b ja c alakohdassa tarkoitetut teot ovat rangaistavia myös silloin, kun ne koskevat seteleitä tai metallirahoja, jotka valmistetaan tai on valmistettu laillisia välineitä tai materiaaleja käyttäen ja seteleiden ja metallirahojen liikkeeseenlaskua koskevia toimivaltaisten viranomaisten oikeuksia loukaten tai liikkeeseenlaskun ehtoja rikkoen.

1. Jäsenvaltioiden on toteutettava tarvittavat toimenpiteet sen varmistamiseksi, että seuraavat teot on säädetty rangaistaviksi rikoksiksi, kun teko on tahallinen:

2. Jäsenvaltioiden on toteutettava tarvittavat toimenpiteet sen varmistamiseksi, että yritys tehdä 3 artiklan 1 kohdan a, b tai c alakohdassa tarkoitettu rikos taikka 3 artiklan 2 tai 3 kohdassa tarkoitettu rikos, joka on yhteydessä 3 artiklan 1 kohdan a, b tai c alakohdassa tarkoitettuun tekoon, on säädetty rangaistavaksi rikokseksi.

1. Jäsenvaltioiden on toteutettava tarvittavat toimenpiteet sen varmistamiseksi, että yllytys tai avunanto 3 artiklassa tarkoitettuihin rikoksiin on säädetty rangaistavaksi rikokseksi.

5 artikla

Luonnollisille henkilöille määrättävät seuraamukset

1. Jäsenvaltioiden on toteutettava tarvittavat toimenpiteet sen varmistamiseksi, että 3 ja 4 artiklassa tarkoitetuista teoista voidaan määrätä tehokkaita, oikeasuhteisia ja varoittavia rikosoikeudellisia seuraamuksia.

2. Jäsenvaltioiden on toteutettava tarvittavat toimenpiteet sen varmistamiseksi, että 3 artiklan 1 kohdan d alakohdassa tarkoitetusta rikoksesta, 3 artiklan 2 kohdassa tarkoitetusta rikoksesta ja 3 artiklan 3 kohdassa tarkoitetusta rikoksesta, joka on yhteydessä 3 artiklan 1 kohdan d alakohdassa tarkoitettuun tekoon, voidaan määrätä enimmäisseuraamus, joka käsittää vankeusrangaistuksen.

3. Jäsenvaltioiden on toteutettava tarvittavat toimenpiteet sen varmistamiseksi, että 3 artiklan 1 kohdan a alakohdassa tarkoitetusta rikoksesta ja 3 artiklan 3 kohdassa tarkoitetusta rikoksesta, joka on yhteydessä 3 artiklan 1 kohdan a alakohdassa tarkoitettuun tekoon, voidaan määrätä vankeusrangaistus, jonka enimmäiskesto on vähintään kahdeksan vuotta.

4. Jäsenvaltioiden on toteutettava tarvittavat toimenpiteet sen varmistamiseksi, että 3 artiklan 1 kohdan b ja c alakohdassa tarkoitetusta rikoksesta ja 3 artiklan 3 kohdassa tarkoitetusta rikoksesta, joka on yhteydessä 3 artiklan 1 kohdan b ja c alakohdassa tarkoitettuun tekoon, voidaan määrätä vankeusrangaistus, jonka enimmäiskesto on vähintään viisi vuotta.