Komission päätös,

tehty 12 päivänä heinäkuuta 2000,

valtiontuesta, jonka Ranska on myöntänyt Scott Paper SA:lle / Kimberly-Clarkille

(tiedoksiannettu numerolla K(2000)2183)

(Ainoastaan ranskankielinen teksti on todistusvoimainen)

(ETA:n kannalta merkityksellinen teksti)

(2002/14/EY)

EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO, joka

ottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 88 artiklan 2 kohdan ensimmäisen alakohdan,

on mainitun artiklan(1) mukaisesti kehottanut aisanomaisia esittämään huomautuksensa ja ottanut huomioon nämä huomautukset,

sekä katsoo seuraavaa:

1 MENETTELY

(1) Ranskalaisen Cour des comptes -tuomioistuimen julkaistua marraskuussa 1996 selvityksen alueviranomaisten tukitoimenpiteistä yritysten hyväksi(2) komissio vastaanotti 23 päivänä joulukuuta 1996 päivätyllä kirjeellä kantelun, joka koski edullisia ehtoja, joilla Orléansin kaupungin (jäljempänä "kaupunki") ja Loiret'n maakuntaneuvoston (jäljempänä "maakuntaneuvosto") - joista käytetään jäljempänä yhteisnimitystä "viranomaiset" - väitettiin myyneen La Saussayen teollisuusalueelta 48 hehtaaria yhdysvaltalaiselle Scott Paper Companylle, joka valmistaa saniteetti- ja kotitaloustarkoituksiin käytettävää paperia.

(2) Komissio pyysi Ranskan viranomaisilta lisätietoja 17 päivänä tammikuuta 1997 päivätyllä kirjeellä. Ranskan viranomaiset pyysivät 14 päivänä helmikuuta 1997 päivätyllä kirjeellä komissiolta tietojen toimittamiseen 15 päivän lisäaikaa, jonka komissio myönsi 3 päivänä maaliskuuta 1997. Ranskan viranomaiset toimittivat 19 päivänä maaliskuuta 1997 osan pyydetyistä tiedoista. Koska toimitetut tiedot eivät olleet kattavia, komissio lähetti Ranskan viranomaisille uuden tietopyynnön 26 päivänä maaliskuuta 1997 päivätyllä kirjeellä, johon Ranskan viranomaiset vastasivat osittain 21 päivänä huhtikuuta 1997 päivätyllä kirjeellä. Ranskan viranomaiset pyysivät kyseisessä kirjeessä jälleen tietojen toimittamiseen 20 päivän lisäaikaa, jonka komissio myönsi 2 päivänä toukokuuta 1997.

(3) Komissio sai pyytämänsä lisätiedot 3 päivänä kesäkuuta 1997. Komissio pyysi 8 päivänä elokuuta 1997 Ranskan viranomaisilta jälleen yksityiskohtaisempia tietoja. Komissio muistutti viranomaisia asiasta 24 päivänä syyskuuta 1997 ja 24 päivänä lokakuuta 1997. Ranskan viranomaiset toimittivat komissiolle 3 päivänä marraskuuta 1997 lisätietoja, jotka toimitettiin kantelijalle 17 päivänä marraskuuta 1997. Kantelija toimitti 8 päivänä joulukuuta 1997 lisätietoja, joihin komissio vastasi 6 päivänä tammikuuta 1998. Kantelija lähetti komissiolle lisätietoja vielä 29 päivänä tammikuuta 1998 ja 1 päivänä huhtikuuta 1998.

(4) Komissio päätti 20 päivänä toukokuuta 1998 aloittaa EY:n perustamissopimuksen 88 artiklan 2 kohdan mukaisen menettelyn kyseisten toimenpiteiden tutkimiseksi, koska oli edelleen aihetta epäillä ehtoja, joita Ranskan viranomaiset olivat soveltaneet Scott Paper -yhtiöön, ja kyseisten ehtojen yhteensopivuutta perustamissopimuksen kanssa. Komissio ilmoitti Ranskan viranomaisille päätöksestään 10 päivänä heinäkuuta 1998 päivätyllä kirjeellä SG(98) D/5663.

(5) Ranskan viranomaiset pyysivät 31 päivänä heinäkuuta 1998 komissiolta vastauksen antamiseen kuukauden lisäaikaa, jonka komissio myönsi 5 päivänä elokuuta 1998. Ranskan viranomaiset pyysivät 18 päivänä syyskuuta 1998 vastaamiseen vielä 20 päivän lisäaikaa, jonka komissio myönsi 25 päivänä syyskuuta 1998. Ranskan viranomaiset vastasivat menettelyn avaamisesta annettuun ilmoitukseen 25 päivänä marraskuuta 1998.

(6) Komission päätös menettelyn aloittamisesta on julkaistu Euroopan yhteisöjen virallisessa lehdessä(3). Komissio on kehottanut asianomaisia esittämään huomautuksensa näistä toimenpiteistä.

(7) Komissio on saanut huomautuksia asianomaisilta. Komissio käännätti huomautukset ranskaksi ja pyysi erästä huomautusten esittäjää 16 päivänä helmikuuta 1999 päivätyllä kirjeellä peruuttamaan pyyntönsä tietojen luottamuksellisesta käsittelystä. Tämän jälkeen komissio toimitti huomautukset Ranskan viranomaisille 2 päivänä maaliskuuta 1999 päivätyllä kirjeellä. Ranskan viranomaisten ja kolmansien toimittamien huomautusten jälkeen oli jäljellä vielä monia seikkoja, joista oli saatava lisätietoja ennen asian käsittelyn lopettamista. Komissio pyysi tästä syystä maaliskuussa 1999 Ranskan viranomaisille lähettämässään kirjeessä myös yksityiskohtaisempia tietoja.

(8) Ranskan viranomaiset pyysivät 18 päivänä maaliskuuta 1999 päivätyllä kirjeellä tietojen toimittamiseen 10 päivän lisäaikaa, jonka komissio myönsi 24 päivänä maaliskuuta 1999 päivätyllä kirjeellä. Ranskan viranomaiset toimittivat komissiolle osan pyydetyistä tiedoista 30 päivänä huhtikuuta 1999.

(9) Koska Ranskan viranomaisten huomattavasti viivästyneet vastaukset olivat edelleen riittämättömät, komissio kehotti 8 päivänä heinäkuuta 1999 viranomaisia toimittamaan sille tarvittavat tiedot. Komissio ilmoitti Ranskan viranomaisille päätöksestään 20 päivänä heinäkuuta 1999 päivätyllä kirjeellä SG(99) D/5459, jossa viranomaisia kehotettiin toimittamaan komissiolle huomautuksensa 15 arkipäivän kuluessa päätöksen tiedoksiantamisesta eli viimeistään 11 päivänä elokuuta 1999.

(10) Ranskan viranomaiset pyysivät 9 päivänä elokuuta 1999 päivätyllä kirjeellä määräajan pidentämistä 30 arkipäivällä, mihin komissio suostui 12 päivänä elokuuta 1999. Ranskan viranomaiset vastasivat 15 päivänä lokakuuta 1999 osittain tietojen toimittamista edellyttävään komission välipäätökseen.

(11) Komission ja Ranskan viranomaisten edustajat käsittelivät aihetta viranomaisten aloitteesta 7 päivänä joulukuuta 1999 pidetyssä kokouksessa. Tutkintamenettelyn edistämiseksi komissio antoi kokouksessa Ranskan viranomaisille poikkeuksellisesti luvan lisätietojen toimittamiseen joulukuun 1999 loppuun mennessä. Tiedot toimitettiin lopulta 10 päivänä tammikuuta ja 21 päivänä helmikuuta 2000.

2 YKSITYISKOHTAINEN KUVAUS TUESTA

2.1 TUENSAAJA

(12) Scott Paper Company osti vuonna 1969 ranskalaisen Bouton Brochard -yrityksen ja perusti sittemmin erillisen yhtiön, Bouton Brochard Scottin, joka jatkoi Bouton Brochardin liiketoimintaa. Bouton Brochard Scottin nimi muutettiin marraskuussa 1987 Scott SA:ksi(4).

(13) Scott SA, jonka osakkeet Kimberly-Clark Corporation (jäljempänä "KC") osti tammikuussa 1996, omisti saniteetti- ja kotitaloustarkoituksiin käytettävän paperin tuotantolaitoksen, joka toimi Orléans-Solognen teollisuusalueella Saint-Cyr-en-Valin kunnassa Loiret'ssa. Tehtaassa oli noin 170 työntekijää. KC ilmoitti tammikuussa 1998 tehtaan sulkemisesta. Tehtaan omaisuus eli maa-alue ja paperitehdas myytiin Procter& Gamblelle (jäljempänä "P & G") kesäkuussa 1998(5).

2.2 MAA-ALUEEN MYYNTI

(14) Tarjotakseen Scott Paper Companyn ranskalaiselle tytäryhtiölle Boton Brochard Scott SA:lle (jäljempänä "Scott") tilaisuuden talouspaperin tuotantolaitoksen perustamiseen alueelle maakuntaneuvosto ja kaupunki antoivat 12 päivänä syyskuuta 1987 Société d'économie mixte pour l'équipement du Loiret -yhtiön (jäljempänä "Sempel") tehtäväksi toteuttaa La Saussayen teollisuusalueella ja La Planchen alueella (jäljempänä "La Saussayen teollisuusalue") sijaitsevien pinta-alaltaan noin 68 hehtaarin suuruisten maa-alueiden suunnittelu- ja kehitystöiden edellyttämät tutkimukset ja toimenpiteet(6).

(15) Kaupunki myi tästä syystä kyseiset 68 hehtaaria Sempelille symboliseen yhden frangin hintaan(7). Kaupunki oli ostanut tämän tontin, joka oli tuolloin maatalousalue, vuosien 1975 ja 1987 välisenä aikana 16 Ranskan frangilla/m2 (2,4 eurolla/m2) eli yhteensä 10,9 miljoonalla frangilla (1,7 milj. eurolla)(8).

(16) Sempel oli yksityisoikeuden alaan kuuluva paikallinen yksityisen ja julkisen pääoman yhtiö, joka kuului 7 päivänä heinäkuuta 1983 annetun lain 83-597 soveltamisalaan. Tämän lain soveltamisalaan kuuluvat yhteisöt ovat yksityisoikeudellisia oikeushenkilöitä, joissa alueelliset yhteisöt (alueet, departementit ja kunnat) ja niiden muodostamat ryhmittymät toimivat yhdessä yksityisoikeudellisten oikeushenkilöiden ja mahdollisesti muiden julkisoikeudellisten oikeushenkilöiden ja mahdollisesti muiden julkisoikeudellisten oikeushenkilöiden kanssa aluesuunnittelu-, kehitys- ja rakennusprojektien toteuttamiseksi, toiminnan harjoittamiseksi julkisoikeudellisissa teollisuus- tai liikelaitoksissa tai muun yleishyödyllisen toiminnan harjoittamiseksi. Vaikka kyseiset yhteisöt ovat julkisoikeudellisten oikeushenkilöiden määräysvallassa - tässä tapauksessa paikallisviranomaisten määräysvallassa, koska näiden on omistettava 50-80 prosenttia yhteisön pääomasta - ne kuuluvat yksityisoikeuden ja erityisesti kaupallisista yhtiöistä 24 päivänä heinäkuuta 1996 annetun lain soveltamisalaan(9).

(17) Sempelin sopimuksen 2 artiklan mukaisesti yhtiön tehtävänä oli toteuttaa erityisesti seuraavat työt maa-alueella, jolle Scottin suunnittelemat laitokset oli tarkoitus sijoittaa: "- tutkimukset ja hankesuunnitelmat,

- tiestö ja verkot sekä muu kunnallistekniikka, joita käytetään veden, kaasun ja sähkön toimituksiin tämän sopimuksen kohteena olevalle alueelle,

- rekka-autojen ja kevyiden ajoneuvojen pysäköintialueet,

- rautatieyhteydet tämän sopimuksen kohteena olevalle alueelle,

- teiden ja pysäköintialueiden valaistus,

- viheralueet,

- tehtaan ja varaston rakentamiseen varattu perustus sekä itse rakennus on tehtävä Scott Paper -yrityksen kanssa tehtävän sopimuksen mukaisesti,

- aluesuunnittelu- ja kehitystöiden kohteena olevalla alueella sijaitsevat tai alueen ja ulkopuolisten verkkojen välisten suorien yhteyksien luomiseen tarvittavat ensisijaiset, toissijaiset ja kolmannen tason infrastruktuuripalvelut,

- maa-alueen käyttötarkoituksen muuttamisen edellyttämät aluesuunnittelu- ja kehitystyöt."

(18) Kun Scottin sopimus tehtiin vuonna 1987, kaupunki ja departementti sitoutuivat rahoittamaan alueen aluesuunnittelu- ja kehityskustannuksia "enintään 80 miljoonan frangin arvosta"(10). Tämä summa jakautui "kahteen erään, josta Orléansin kaupungin osuus oli 50 miljoonaa frangia ja Loiret'n departementin 30 miljoonaa"(11).

(19) Sempelin La Saussayen teollisuusalueen aluesuunnittelu- ja kehitystöistä laatimasta tulo- ja menolaskelmasta, joka on päivätty 26 päivänä heinäkuuta 1993(12) (jäljempänä "Sempelin tulo- ja menolaskelma"), ja kaupunginvaltuuston istuntopöytäkirjasta ilmenee kuitenkin, että alueella toteutettujen töiden kokonaiskustannukset olivat todennäköisesti huomattavasti korkeammat. Sempelin tulo- ja menolaskelman mukaan kustannukset nousivat noin 140 miljoonaan Ranskan frangiin (21,4 milj. euroon), joka jakautui seuraavasti:

>TAULUKON PAIKKA>

(20) Kaupunginvaltuuston istuntopöytäkirjan kohdan 2.2 mukaan departementille aiheutui kaupasta noin 37,2 miljoonan Ranskan frangin (5,7 milj. euron) ja kaupungille noin 92, 5 miljoonan frangin (14,1 milj. euron) kokonaiskustannukset, joista Sempelille myönnetyn 34,2 miljoonan frangin (5,2 milj. euron) lainan kuoletuksen osuus oli 65,85 miljoonaa frangia (10 milj. euroa), maa-alueen ostohinnan osuus 10,9 miljoonaa frangia (1,7 milj. euroa) ja viemäröintitöiden osuus 13,6 miljoonaa frangia (2,1 milj. euroa).

(21) Sempel myi saatavilla olleista 68 hehtaarista vuonna 1987 Scottille 48 hehtaaria 65 Ranskan frangilla/m2 (9,9 eurolla/m2). Kokonaishinta oli siten 31 miljoonaa frangia (4,7 milj. euroa)(13). Tästä hinnasta oli sovittu jo Sempelin sopimuksessa (kohta 12.3): "[...] tehtaan, varaston ja maa-alueiden verollinen myyntihinta Scott Paper -yhtiölle on 31 miljoonaa frangia". Loput 20 hehtaaria luovutettiin vuosina 1989 ja 1992(14) takaisin Orléansin kaupungin kunnallisviranomaisille symboliseen yhden frangin hintaan. Tämän jälkeen Sempel lakkautettiin(15).

(22) La Saussayen teollisuusalueen pinta-ala oli vuonna 1998 noin 200 hehtaaria, ja alueella toimi 70 yritystä, joissa työskenteli 2000 henkilöä(16).

2.3 VEDENPUHDISTUSMAKSUUN LIITTYVÄ HINTAETU

(23) Yrityksiltä veloitetaan kulutetun veden määrään perustuva vedenpuhdistusmaksu (FRF/m3). Orléansin kaupunki laski tämän maksun suuruuden käyttämällä 12 päivänä joulukuuta 1978 päivätyn ministeriöiden välisen kiertokirjeen(17) mukaista menetelmää. Kiertokirjeessä tarkennettiin maksun laskentamenetelmä (käytetty kuutiomäärä x päästökerroin x alennuskerroin x saastekerroin) niiden kuluttajien osalta, joiden vedenkulutus oli yli 6000 m3 vuodessa(18). Kaupunginvaltuusto on 1 päivästä tammikuuta 1986 lähtien voinut päättää vapaasti vedenpuhdistusmaksun suuruuden(19).

(24) Vedenkulutuksen ylittäessä tietyt raja-arvot kunta-asetuksen(20) R.372 §:ssä säädetään kuitenkin, että "vedenpuhdistusmaksun määräytymisperusteena käytettävää kulutettua kuutiomäärää korotetaan tai alennetaan yrityksen toiminnasta aiheutuvan saastumisen laajuuden tai muodon perusteella, jotta puhdistuslaitokselle aiheutuvat erityiskustannukset voidaan ottaa huomioon". Orléansin kaupunginvaltuusto päättää myös tämän alennuskertoimeksi kutsutun kertoimen suuruuden.

(25) Scottin sopimuksen 7 artiklassa määrätään tavanomaista edullisemman vedenpuhdistusmaksun veloittamisesta Scottilta: "Orléansin kaupunki sitoutuu muuttamaan vedenpuhdistusmaksua, jota sovelletaan erityisasemassa oleviin teollisuuslaitoksiin, ja myöntämään näille hinnan, joka on enintään 25 prosenttia edullisimmasta nykyisestä hinnasta. Edellyttäen, että Scott noudattaa teknisiä normeja ja voimassa olevaa lainsäädäntöä, Orléansin kaupunki soveltaa siihen tätä hintaetua."

(26) Orléansin kaupunginvaltuusto vahvisti 1 päivänä tammikuuta 1989 uuden vedenpuhdistusmaksun(21) ja uuden alennuskertoimen(22). Jos määrät olivat 0-50000 m3, alennuskerroin laski 1:stä 0,5:een määrään suhteutettuna. Vastaavasti 50001-150000 m3:n osalta alennuskerroin nousi 0,6:sta 0,8:aan. Kaupunginvaltuuston istuntopöytäkirjassa vuodelta 1988 todetaan, että tavoitteena oli kannustaa veden suurkuluttajia vähentämään jätevesipäästöjään(23). On huomattava, että 150000 m3 ylittävän kulutuksen kerroin laskettiin perusteettomasti 0,25:een. Alennuskertoimet luetellaan seuraavassa taulukossa:

>TAULUKON PAIKKA>

(27) Scottin kulutus oli vuonna 1996 noin [...](24) m3(25) Scottin kulutuksesta [olennainen osa](26) (150000 m3 ylittävään osaan) sovellettiin alennuskerrointa 0,25. Ranskan viranomaisten mukaan Scott ei kuitenkaan ollut ainoa, joka hyötyi hintaedusta, sillä sitä sovellettiin myös La Sourcen sairaalaan. Vuonna 1996 kyseisen sairaalan vedenkulutus oli noin 150000 m3(27), josta 150000 m3 ylittävään osaan (3 prosenttiin kokonaiskulutuksesta) sovellettiin kerrointa 0,25.

3. MENETTELYN ALOITTAMISEN SYYT

(28) Komissio julkaisi vuonna 1997 tiedonannon julkisten viranomaisten tekemiin maa-alueita ja rakennuksia koskeviin kauppoihin sisältyvistä tuista(28) (jäljempänä "tiedonanto"). Tiedonannossa käsitellään toimintalinjoja, joita oli tiedonannon julkaisemishetkellä noudatettu jo yli kymmenen vuotta, ja kuvaillaan menettelyä, jota noudattamalla jäsenvaltiot voivat myydä maa-alueita ja rakennuksia siten, että valtiontuen esiintyminen estetään automaattisesti (myynti tarjouskilpailulla, jolle ei aseteta ehtoja, tai myynti hintaan, joka on vahvistettu riippumattoman asiantuntijan kanssa etukäteen myynnin kohteena olevan omaisuuden arvioimiseksi pidetyissä neuvotteluissa). Lisäksi luetellaan myyntitapahtumat, joista on ilmoitettava komissiolle.

(29) Koska tarkasteltavana olevassa tapauksessa ei ole järjestetty tarjouskilpailua, jolle ei ole asetettu ehtoja, eikä riippumaton asiantuntija ole laatinut maa-alueesta arviota, komissio katsoi menettelyn aloittamista koskevassa päätöksessään, että maa-alueen myyntihinta voi olla perusteltu seuraavissa tapauksissa: i) hinta kattoi vähintään alueesta viranomaisille aiheutuneet kustannukset tai jos samanlaisista maa-alueista oli ylitarjontaa, joka laski hintoja, ii) hinta vastasi vähintään markkinahintaa(29).

(30) Komissio on päätellyt käytettävissään kyseisenä ajankohtana olleiden tietojen perusteella, ettei voitu varmuudella todeta, että Scottilta maa-alueesta veloitettu myyntihinta i) kattoi viranomaisille aiheutuneet kustannukset ja ii) vastasi markkinahintaa. Komission mielestä oli lisäksi selvitettävä, sisältyikö vedenpuhdistusmaksuihin valtiontukea.

4 TIETOJEN ANTAMISTA KOSKEVAN VÄLIPÄÄTÖKSEN PERUSTELUT

(31) Komissio oli tyytymätön vastaukseen, jonka Ranskan viranomaiset antoivat menettelyn aloittamista koskevassa päätöksessä esitettyihin kysymyksiin, ja kehotti siitä syystä viranomaisia toimittamaan pyydetyt tiedot. Viranomaisille esitetyt kysymykset olivat käytännöllisesti katsoen samat kuin 2 päivänä maaliskuuta 1999 päivätyssä kirjeessä.

(32) Komissio piti viranomaisten vastausta riittämättömänä seuraavien tietojen puuttumisen vuoksi:

- yksityiskohtainen kuvaus ja todisteet maa-alueen myynnin julkistamisesta Ranskassa ja Euroopassa,

- yksityiskohtainen eritelmä kaikista töistä (maansiirtotyöt, sähköistys, infrastruktuuri, rakennukset jne.), jotka Sempel on tehnyt Scottin omistamalla maa-alueella, kyseisten töiden todelliset kustannukset, eritelmä Sempelin ottamien lainojen käytöstä ja kopio Orléansin kaupungin, Loiret'n maakuntaneuvoston ja Sempelin välisestä sopimuksesta,

- aiemmat myyntisopimukset ja erityisesti Orléansin kaupungin ja jäljelle jääneellä 20 hehtaarin alueella sijaitsevia maa-alueita ostaneiden kuuden muun yrityksen sopimat myyntihinnat(30).

- selvitys siitä, kuinka 7 päivänä maaliskuuta 1977 päivätty asetus 77-241 voi muodostaa vedenpuhdistusmaksusta kulutetun määrän perusteella myönnetyn alennuksen oikeusperustan, kun otetaan huomioon, että kyseisen asetuksen mukaisesti vedenpuhdistusmaksu on mukautettava yrityksen toiminnasta aiheutuvan saastumisen laajuuteen,

- muita sellaisia kyseisellä alueella sijaitsevia yrityksiä koskevat laskut ja lisätiedot, joille myönnettiin sama alennus vedenpuhdistusmaksusta kuin Scott Paperille.

(33) Menettelyn aloittamista koskevan päätöksen jälkeen kolmansilta saatujen huomautusten perusteella komissio kehotti Ranskan viranomaisia toimittamaan sille erityisesti seuraavat asiakirjat:

- kopio Scott Paperin, Orléansin kaupungin ja Loiret'n departementin vuonna 1987 tekemistä sopimuksista,

- kopio Orléansin kaupungin tehdystä sopimuksesta, joka koskee niiden lainojen yhteisvakuuksia, jotka Sempel otti kaupungin ja departementin kanssa tekemänsä sopimuksen mukaisesti.

5 ASIANOMAISTEN HUOMAUTUKSET

(34) Sekä kantelija että tuensaajayritys Scott, kolmansiin kuuluvaksi katsottuna, ovat esittäneet huomautuksia menettelyn aloittamisesta.

5.1 KANTELIJAN HUOMAUTUKSET

(35) Kantelija tuki 28 päivänä lokakuuta 1998 päivätyssä kirjeessään näkemystä, jonka komissio oli esittänyt menettelyn aloittamisesta tekemässään päätöksessä. Kantelija korosti kirjeessään erityisesti, että paikallisviranomaisten, Sempelin ja Scott Paper -yhtiön välisistä suhteista (44 ja 45 kohta) ja Loiret'n eri viranomaisten osuudesta asiaan (36-43 kohta) olisi hankittava lisätietoja. Kantelija otti kantaa myös ehtoihin, joilla Saint-Cyr-en-Valissa sijaitsevan tehtaan omaisuus myytiin P & G:lle, ja KC:n Loiret'hen perustamaan uuteen tuotantolaitokseen (46, 47 ja 48 kohta).

5.1.1 PAIKALLISVIRANOMAISTEN, SEMPELIN JA SCOTT PAPERIN -YHTIÖN VÄLISIÄ SUHTEITA KOSKEVAT LISÄTIEDOT

(36) Paikallisviranomaisten ja Sempelin välisiä suhteita koskevien tietojen täydentämiseksi kantelija pyysi selvittämään, miten Sempel oli käyttänyt ottamansa lainat. Kantelija pyysi komissiota kiinnittämään huomiota siihen, että Sempel oli asetettu selvitystilaan velkasaneerauksen seurauksena välittömästi Orléansin kaupungin, Loiret'n maakuntaneuvoston ja Sempelin 12 päivänä syyskuuta 1987 tekemän, vuodet 1987-1993 kattavan sopimuksen päätyttyä ja että Sempelin tehtävänä oli "toteuttaa La Saussayen teollisuusalueella sijaitsevien maa-alueiden suunnittelu- ja kehitystöiden edellyttämät tutkimukset ja toimenpiteet".

(37) Kantelija muistutti tähän asiaan liittyen myös, että Orléansin kauppatuomioistuin oli todennut Sempel-yhtiön velkasaneerauksesta 19 päivänä maaliskuuta 1996 antamassaan tuomiossa, että tammikuussa 1995 julkaistussa Sempeliä koskevassa tilintarkastusraportissa oli ilmoitettu 4-5 miljoonan frangin tappio vuosille 1994 ja 1995. Kantelija kehotti komissiota pyytämään asiasta vastuussa olleita Ranskan paikallisviranomaisia toimittamaan Sempelin, Loiret'n maakuntaneuvoston ja Orléansin kaupungin välisen sopimuksen.

(38) Kantelija väitti Sempelin Saint-Cyr-en-Valin teollisuusalueella Scott Paperin hyväksi toteuttamista töistä, että Sempelin ottamien lainojan tarkoituksena oli todellisuudessa tarjota ainoastaan Scott Paper -yhtiötä suosivaa piilorahoitusta töille, jotka Scott Paperin olisi vääristymättömän kilpailun järjestelmän mukaisesti pitänyt rahoittaa kokonaan itse.

(39) Kantelijan mukaan 17 päivänä syyskuuta 1987(31) ilmestyneessä Le Journal de Gien lehdessä ilmoitetaan selkeästi paikallisviranomaisten vuodesta 1987 noudattamat toimintalinjat Scott Paperin tuotantolaitoksen saamiseksi Loiret'n departementtiin: "Orléansin riemuitessa on aika tarkastella tekijöitä, jotka ovat taanneet onnistuneen lopputuloksen vuoden jatkuneiden neuvotteluiden päätteeksi. Viranomaiset ovat paljastaneet keinot, joilla amerikkalainen jätti saatiin alueelle, ja tästä aiheutuneet kustannukset: 80 miljoonaa frangia."

(40) Kantelija totesi lisäksi, että kyseisestä lehtikirjoituksesta ilmeni selvästi, että paikallisviranomaisten myöntämissä tuissa oli pääasiassa kyse Scott Paperin tuotantolaitoksen sijoittamispaikaksi valittujen maa-alueiden suunnittelu- ja kehitystöistä mutta myös ainoastaan Scott Paperia hyödyttävien infrastruktuuritöiden toteuttamisesta. "Viranomaiset tarjoavat tarvittavat julkiset infrastruktuuripalvelut La Saussayen teollisuusalueen muuttamiseksi Scott paperin toiveiden mukaiseksi. Scott Paper hyötyy lisäksi 50 hehtaarin maa-alueen luovuttamisesta sille maksutta Sempelin välityksellä."

(41) Kantelijan mukaan lehtikirjoituksessa kerrottiin lisäksi, että "Sempel vastaa myös alueella toteutettavista töistä: kunnallistekniikasta, aluesuunnittelu- ja kehitystöistä sekä tehtaan ja varaston rakentamisesta. Lasku: 80 miljoonaa frangia, jonka departementti (35 milj. frangia) ja Orléans (45 milj. frangia) jakavat keskenään. Ensi vuoden helmikuussa maksumiehet odottavat saavansa takaisin osan investoinneistaan, kun Scott Paperin tytäryhtiö Bouton-Brochard-Scott ostaa rakennuksen takaisin 31 miljoonalla frangilla. Tämä määrä vastaa hankkeen ensimmäistä vaihetta, joka on ainoa vaihe, johon paikallisviranomaisten on tarkoitus osallistua."

(42) Kantelija päättelee huomautuksissaan näiden seikkojen vahvistavan ranskalaisen Cour des comptes -tuomioistuimen marraskuussa 1996 julkaisemassa selvityksessä esitetyt tiedot: "Kiertääkseen aluejakoa koskevia säännöksiä jotkut viranomaiset eivät epäröi salata saamiensa tai jakamiensa tukien kohdetta. Näin on toimittu tukien jakamisessa Loiret'n departementtiin perustetuille teollisuuslaitoksille. Loiret'n departementti ei kuulu maa-alueiden suunnittelu- ja kehityspalkkion soveltamisalaan. Yritysten kanssa tehdyissä sopimuspöytäkirjoissa määrätään, että tuki on tarkoitettu maa-alueen suunnittelu- ja kehitystöihin; tuki ylittää kuitenkin monissa keskeisissä tapauksissa selvästi suunnittelu- ja kehitystöiden kohteena olevan maa-alueen kustannukset, ja sitä käytetään rakennustöiden lainvastaiseen rahoittamiseen. Tuki-intensiteetti voi joissakin tapauksissa olla jopa 40-50 prosenttia kiinteään omaisuuteen tehtyjä investointeja koskevan hankkeen ilmoitetuista kustannuksista."

(43) Kantelijan mukaan Loiret'n viranomaisten päätös myöntää rahoitusta infrastruktuurin rakentamiseen oli ratkaiseva tekijä Scott Paperin päättäessä sijoittaa Ranskan tuotantolaitoksensa Saint-Cyr-en-Valiin sen sijaan, että se olisi valinnut jonkun muun alueen viranomaisten tekemän "kilpailevan" tarjouksen. La Nouvelle République(32) kuvasi heinäkuussa 1987 Scott Paperin epäröintiä Ranskan tuotantolaitoksensa sijaintipaikan valinnassa seuraavasti: "Scott Paper etenee tästä syystä hitaasti - hallituksen epäröidessä kansallisten markkinoiden avaamisessa ulkomaiselle jättiyhtiölle ja ehdokaskaupunkien käydessä keskinäistä kilpailua [ja Scott Paper käyttää tätä kilpailua hyväkseen] - voidakseen perustaa tuotantolaitoksensa parhain mahdollisin edellytyksin.

[...]

Kaupungeista Orléans näytti jo eliminoineen vastustajansa yksi kerrallaan, kunnes Scott Paper kiinnostui Sensin eteläpuolella olleesta 25000 m2 varastosta.

[...]

Orléansin haasteena onkin vastedes löytää oikeat aseet taistelussa kelloa vastaan. Ensiksi on lunastettava lupaus rakentaa tilat viiden kuukauden kuluessa. Tämä on varmasti Scott Paperin kannalta mieluisa tilaisuus, joka mahdollistaisi toiminnan aloittamisen viiden kuukauden määräajan päätyttyä ja joka on sitäkin houkuttelevampi kun otetaan huomioon, että amerikkalaisen monikansallisen yhtiön alkuperäisenä tavoitteena oli perustaa Ranskaan varasto ja jalostusketju, jolle toimitettaisiin paperia Belgian (Antwerpen) ja Italian (Torino) tehtailta."

5.1.2 LOIRET'N ERI VIRANOMAISTEN OSUUDET

(44) Eri paikallisviranomaisten osuuksien osalta on huomattava, että Le Canard enchaîné(33) selosti tammikuussa 1998 Scott Paperin ja paikallisviranomaisten välistä sopimusta seuraavasti:

(45) "Mitä tulee Orléansin kaupunkiin ja Loiret'n departementtiin, niillä ei ole mitään toivoa investointiensa saamisesta takaisin. Scottin kanssa tehdyssä sopimuksessa ei ole nimittäin mitään määräyksiä takaisinmaksusta siinä tapauksessa, että yhtiön johto laiminlyö velvoitteensa. Kaikki toivo kohdistuukin nyt Brysseliin [...]."

5.1.3 EHDOT SAINT-CYR-EN-VALIN TUOTANTOLAITOKSEN MYYNNILLE PROCTER& GAMBLELLE JA KIMBERLY CLARKIN UUSI TUOTANTOLAITOS LOIRET'SSA

(46) KC/Scott Paper -yhtiö aloitti vuoden 1998 alussa toimenpiteet Saint-Cyr-en-Valin tuotantolaitoksen myymiseksi P & G-yhtiölle. La république du Centre -sanomalehti vihjasi 19 päivänä syyskuuta 1998(34), että P & G "hankki Saint-Cyr-en-Valin (ent. Scott Paper) tuotantolaitoksen omistukseensa" markkinahintoja edullisemmin ehdoin, ja korosti erityisesti sitä, että kyseinen laitos oli ostettu "200 miljoonan frangin hintaan, vaikka sen todellinen arvo oli 600 miljoonaa frangia".

(47) Les Échos-päivälehti selosti 22 päivänä lokakuuta 1998 - vain 10 kuukauden kuluttua siitä, kun KC oli ilmoittanut sulkevansa Saint-Cyr-en-Valin tuotantolaitoksensa - yhtiön uuden tuotantolaitoksen perustamisesta Loiret'hen(35).

(48) Kantelijan huomautuksissa korostetaan, että Ranskan viranomaisten toimittamia tietoja tarkistaessaan komissiolla on oltava käytettävissään Sempelin ja paikallisviranomaisten 12 päivänä syyskuuta 1987 tekemä sopimus, jossa oli kolme osapuolta, ja Scott Paper -yhtiön ja paikallisviranomaisten alun perin tekemä sopimus.

5.2 OLETETUN TUENSAAJAN HUOMAUTUKSET

(49) Scott otti 23 päivänä marraskuuta 1998 päivätyssä kirjeessään kantaa Orléansin maa-alueen hankintahintaa koskevan menettelyn aloittamiseen (johdanto-osan 50-59 kappale), vedenpuhdistuspalveluihin liittyvän hintaedun tarjoamiseen Scottille (60 kappale) ja Scottin saamien tukien takaisinmaksuun (61 kappale).

5.2.1 ORLÉANSIN MAA-ALUEEN HANKINTAHINTA

5.2.1.1 Scottin maksama hinta vastasi markkinahintaa

(50) Kasvattaakseen markkinaosuuttaan Ranskassa Scott ilmoitti kesäkuussa 1986 aikovansa perustaa sinne keskipitkällä aikavälillä tehtaan, johon se arvioi investoivansa enintään 80-100 miljoonaa Yhdysvaltain dollaria. Scott toimitti tuolloin paperia Ranskaan Italiassa ja Belgiassa sijaitsevilta tehtailtaan. Scottin mukaan se aloitti sen jälkeen vaatimukset täyttävien tuotantolaitosten etsinnän (vaatimukset liittyivät maantieteelliseen sijaintiin, joka vaikuttaa kuljetuskustannuksiin, maa-alueen kokoon, joka vaikuttaa laajentamismahdollisuuksiin, infrastruktuuripalveluihin, koulutettuun työvoimaan ja riittäviin veden- ja energiantoimituksiin). Monet alueet toimittivat Scottille tämän seurauksena tietoja saatavilla olleista maa-alueista ja tuotantolaitoksen perustamiselle asetetuista taloudellisista ehdoista. Scottin mukaan markkinoinnin laajuudesta ja tarkoitukseen varattujen määrärahojen suuruudesta huolimatta konsulttiyhtiöt eivät "löytäneet" Scottia vaan "vastasivat" sen ilmoitukseen, jossa se ilmoitti olevansa kiinnostunut tuotantolaitoksen perustamisesta Ranskaan.

(51) Scott tutki seuraavien kuukausien aikana perusteellisesti useita ehdotettuja maa-alueita. Se valitsi lopulta kahdeksan aluetta, joista valittiin edelleen neljä (maaliskuussa 1987). Myös La Saussaye pysyi kilpailussa mukana. Scott huomauttaa kuitenkin kirjeessään, ettei se tehnyt tuolloin asiasta lopullista päätöstä, koska näytti siltä, että muut ranskalaiset paikallisviranomaiset aikoivat tarjota sille maa-alueita.

(52) Scottin huomautuksissa korostetaan, että markkinahinta on yksinkertaisesti hinta, jonka ostaja ja myyjä sopivat olevan kummankin osapuolen kannalta hyväksyttävä. Arvioinnissa onkin näin ollen määritettävä markkinahinta, jonka yksityiseltä sektorilta tuleva Solognen teollisuusalueen omistaja ja rakennuttaja olisi hyväksynyt, ja ehdot, joilla tämä sijoittaja olisi myynyt maa-alueen.

(53) Scottin mukaan monet paikallisviranomaiset etsivät markkinoilta kyseisenä ajankohtana Scottin kaltaisia teollisuussijoittajia, jotka olivat valmiita ostamaan maa-alueen sijoittaakseen siihen pääomaa ja harjoittaakseen sillä toimintaa. Tällaisia yrityksiä ei kuitenkaan tuolloin ollut monia, mikä johti siihen, että kysyntä ylitti niiden määrän. Tämä vahvisti kyseisten yritysten neuvotteluasemaa.

(54) Lisäksi Scottin maksama hinta (31 milj. Ranskan frangia eli 4,7 milj. euroa) oli hinta, jonka se oli valmis maksamaan kyseisestä maa-alueesta, kun otetaan huomioon toisaalta i) edeltävinä kuukausina toteutetut laajat tutkimukset saatavilla olevien kilpailevien maa-alueiden nettohankintakustannuksista ja ii) sen oma analyysi kokonaisinvestoinneista, jotka se oli valmis tekemään. Lisäksi hintaan vaikutti toisaalta se, että a) Scott voisi helposti jatkaa toimituksia Ranskan markkinoille muualla yhteisössä sijaitsevalta alueelta ja että b) Ranskaan perustettavan uuden tuotantolaitoksen toiminta olisi tappiollista viiden vuoden ajan.

(55) Scott korosti huomautuksissaan paitsi sitä, että se olisi houkutellut kyseiselle teollisuusalueelle myös muita yrityksiä, myös sitä, että ostohinta ja sen toiminnasta saatava välitön tuotto olisivat viime kädessä kattaneet täysin paikallisviranomaisille aiheutuneet kustannukset ja tämä tulolähde olisi luonnollisesti ollut viranomaisten käytössä myös jatkossa. Scott viittasi tältä osin komission päätökseen asiassa Daimler-Benz(36), joka Scottin mukaan osoittaa, että elinkeinovero ja muut paikallisten verojen muodot voidaan sisällyttää paikallisviranomaisten saamiin tuloihin määritettäessä, onko virnaomaisille maksettu hinta asianmukainen.

(56) Scott painotti sille myydyn maa-alueen hinnan ja läheisten maa-alueiden hintojen välisen erotuksen osalta, että 48 hehtaarin suuruisen maa-alueen ja vain parin tuhannen neliömetrin suuruisen maa-alueen välinen kokoero vaikutti väistämättä alueen myyntihintaan. Scott muistutti lisäksi, että läheiset maa-alueet oli myyty joitakin vuosia Scottin maa-alueen myynnin jälkeen, ja monet tekijät olivat näin ollen voineet vaikuttaa lähialueiden hintoihin - varsinkin Scottin sijoittautumisesta alueelle seurannut maan arvon kohoaminen.

5.2.1.2 Maa-alue myytiin mittavien markkinointikampanjoiden jälkeen

(57) Scott katsoi, että paikallisviranomaisten tai esimerkiksi Recherche et Développement Internationalin (jäljempänä "RDI") niiden nimissä toteuttamat markkinointi- ja myynninedistämistoimet läpäisevät vaikeuksitta "rittävän julkistamisen" testin sellaisena kuin se ymmärrettiin vuosina 1986-1987, jolloin komissio ei ollut antanut asiasta lisätietoja tai ohjeita. Scottin mukaan yrityksen ei komission mainitseman tiedonannon mukaan - vaikka tiedonanto julkaistiinkin vasta vuonna 1997 - voida tässä tapauksessa katsoa saaneen tukea.

5.2.1.3 Vuonna 1997 annetun tiedonannon periaatteiden soveltaminen takautuvasti

(58) Scott ilmoitti huomautuksissaan, ettei se hyväksy vuonna 1997 annetun tiedonannon soveltamista vuonna 1987 toteutettuun julkisessa omistuksessa olleen maa-alueen myyntiin. Scott väitti, että komissio oli pyrkinyt soveltamaan tähän tapaukseen toimintalinjoja, jotka oli kehitetty maa-alueen myyntiä seuranneen yli kymmenen vuoden pituisen jakson aikana. Vaikka komissio olikin tehnyt kyseisenä aikana joitakin päätöksiä viranomaisten tekemistä maa-aluekaupoista, toimintalinjoja oli tarkoitus selventää aiheesta vuonna 1997 julkaistulla tiedonannolla. Scott totesi myös, että säädösteksti (vuonna 1997 annettu tiedonanto), johon komissio ilmeisesti viittasi, on kodifioimaton asiakirja ("soft law"), joka ei näin ollen ole missään mielessä oikeudellisesti sitova.

5.2.1.4 Scottille myönnettyjen tukien oikeusperusta oli annettu tiedoksi komissiolle

(59) Scottin mukaan Ranska oli ilmoittanut sille, että vaikka paikallisviranomaiset olisivatkin myöntäneet sille tukea muodossa tai toisessa, tuki olisi myönnetty lain 82-6 mukaisena välillisenä tukena, ja oli varmaa, että laki 82-6 oli annettu tiedoksi komissiolle vuonna 1982. Scott väitti, että vaikka lakia 82-6 ei annettu virallisesti tiedoksi komissiolle vuonna 1982, komissiolle toimitettiin lain toisinto, ja komission olisi näin ollen pitänyt puuttua viipymättä sekä asian valmisteluun että sen alustavaan tutkintaan(37). Koska näin ei toimittu, Ranskalla oli oikeus alkaa soveltaa lakia 82-6 tukien myöntämiseen sillä perusteella, että asiassa Lorenz(38) annetussa tuomiossa määriteltyjen periaatteiden mukaisesti tuesta oli tullut voimassa olevaa tukea.

5.2.2 VEDENPUHDISTUSMAKSUUN LIITTYVÄN HINTAEDUN MYÖNTÄMINEN SCOTTILLE

(60) Scottin käsitys sille väitetysti myönnetystä vedenpuhdistusmaksuun liittyvästä hintaedusta on, että kyseistä etua sovelletaan kaikkiin asiakkaisiin, jotka kuluttavat saman vesimäärän kuin Scott, ja muut yritykset tai laitokset maksavat yhtä suuria maksuja kuin Scott. Scott maksaa näin ollen lakisääteisiä maksuja, jotka ovat samat kaikille sen kanssa samaan luokkaan kuuluville yrityksille.

5.2.3 SCOTTIN SAAMIEN TUKIEN TAKAISINMAKSU

(61) Scottin huomautusten mukaan Euroopan yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännön perusteella sääntöjenvastaisesti myönnettyjen tukien saajilla on mahdollisuus vedota poikkeuksellisiin olosuhteisiin, joiden perusteella tuensaaja on perustellusti olettanut tukien olleen sääntöjenmukaisia. Sääntöjenvastaisia tukia ei tarkasteltavana olevassa tapauksessa tarvitse maksaa takaisin seuraavista syistä: a) Scottin mahdollisesti tehtaasta saamat edut kumoutuivat, kun P & G osti maa-alueen ja tehtaan niiden täydellä markkinahinnalla; b) Scott ei saa tällä hetkellä enää etua yhteismarkkinoille soveltumattomista tuista, sillä kun maa-alue ja tehdas myytiin P & G:lle, niiden kirjanpitoarvo oli paljon alhaisempi kuin kyseisten omaisuuserien Scottille aiheuttamat kokonaiskustannukset, ja omaisuuserät myytiin P & G:lle hintaan, joka oli alle puolet niiden kirjanpitoarvosta; c) avoimuuden puute niiden lakien käsittelyssä, jotka Ranska oli antanut tiedoksi tai toimittanut komissiolle vuonna 1982 ja jotka koskivat tukia, joita paikallis- ja alueviranomaiset voivat myöntää, aiheutti sen, että yrityksen on ollut lähes mahdotonta saada tietoja kyseisten säädösten oikeudellisesta asemasta suhteessa yhteisön oikeuteen.

6. RANSKAN VIRANOMAISTEN HUOMAUTUKSET

(62) Ranskan viranomaiset vastasivat komission päätökseen aloittaa perustamissopimuksen 88 artiklan 2 kohdan mukainen menettely ja komission tietopyyntöön viidellä eri kirjeellä (25 päivänä marraskuuta 1998, 30 päivänä huhtikuuta 1999, 6 päivänä lokakuuta 1999, 7 päivänä tammikuuta 2000 ja 21 päivänä helmikuuta 2000 päivätyt kirjeet), joiden sisältöä kuvataan lyhyesti jäljempänä.

(63) Ranskan viranomaiset perustelivat sitä, että Scott ei ole saanut tukea, seuraavasti: maa-alueen myyntihetkellä ei ollut olemassa maaseudulla sijaitsevien teollisuusalueiden markkinoita (64 kappale); vaikka komissio päättelisi, että maaseudulla sijaitsevien teollisuusalueiden markkinat olivat olemassa, maa-alue myytiin markkinahintaan (65-72 kappale); maa-alue oli tiedonannossa tarkoitetun riittävän julkistamisen kohteena (73-83 kappale); jos komissio katsoisi, että maa-alueen myynti on tukea, tuen määrästä olisi vähennettävä aiheutuneet kustannukset (89, 90 ja 91 kappale); vedenpuhdistusmaksuun liittyvä hintaetu (92, 93 ja 94 kappale); vanhentumisaika (95 kappale) ja KC:n osuus asiassa (96 kappale).

6.1 MAASEUDULLA SIJAITSEVIEN TEOLLISUUSALUEIDEN MARKKINOIDEN PUUTTUMINEN

(64) Maa-alueen myyntihetkellä ei ehdottomasti ollut olemassa maaseudulla sijaitsevien teollisuusalueiden markkinoita(39). Ranskan viranomaisten mukaan Orléansin alueella ei ollut vuonna 1987 tämäntyyppisiä aluesuunnittelu- ja kehitystöitä toteuttavia yksityisiä yrityksiä. Teollisuusalueiden markkinoiden puuttuminen vaikeutti tiedonannossa tarkoitetun markkinahinnan määrittämistä. Ranskan viranomaiset väittivät huomautuksissaan, että luodakseen kyseiset markkinat ja vauhdittaakseen ja kehittääkseen alueen taloutta paikallisviranomaisten oli toteutettava maa-alueilla suunnittelu- ja kehitystöitä ja myytävä alueet yrityksille. Viranomaiset muistuttivat, että ensimmäisen yrityksen - Scottin - sijoittautuminen alueelle houkutteli sinne myös muita yrityksiä. Teollisuusalueen koko vuonna 1998 ei viranomaisten mukaan mahdollista päätelmien tekemistä tämäntyyppisten maa-alueiden markkinoiden olemassaolosta vuonna 1987.

6.2 MAA-ALUE MYYTIIN MARKKINAHINTAAN

(65) Vaikka komissio päättelisi maaseudulla sijaitsevien teollisuusalueiden markkinoiden olleen olemassa, maa-alue myytiin markkinahintaan seuraavien kolmen syyn perusteella(40):

6.2.1 HINTAERO SCOTTILLE MYYDYN MAA-ALUEEN JA MUIDEN MAA-ALUEIDEN VÄLILLÄ ON PERUSTELTAVISSA MITTAKAAVAEDUILLA

(66) Sempel myi vuonna 1987 Scottille 48 hehtaarin maa-alueen 31 miljoonalla Ranskan frangilla (4,7 milj. eurolla) eli 65 frangilla/m2 (9,9 eurolla/m2). Lopuista 20 hehtaarista, jotka luovutettiin takaisin kaupungille, vain 2,8 hehtaaria myytiin vuosina 1990-1994 yrityksille keskimäärin 72 frangilla/m2 (11 eurolla/m2). Myydessään tämän kokoisen (48 hehtaaria) tontin Scottille kaupunki hyötyi neliömetriä kohden noin 11 frangin mittakaavaedusta(41), jotka olivat perusteena alueen myynnille 72 frangin/m2 sijaan (11 euron/m2) noin 65 frangilla/m2 (9,9 eurolla/m2). Eri myyntitapahtumat on koottu seuraavaan taulukkoon:

>TAULUKON PAIKKA>

6.2.2 OSTOHINTA EI KATTANUT KAIKKIA KUSTANNUKSIA(42)

(67) Se, että Scott myi tuotantolaitoksen P & G:lle, osoittaa erittäin selvästi, että kaikki yksityisen sektorin paperinmyyjät eivät välttämättä pääse aina omilleen, vaikka määrittelyperusteena olisivat kustannukset poistojen jälkeen. Scott ja KC myivät toukokuussa 1998 Orléansin tehtaan P & G:lle [...] hintaan. Myynti toteutettiin tavanomaisin markkinaehdoin. Myydyn tehtaan omakustannushinta Scottille ja KC:lle oli yhteensä [...]. Tehtaan omakustannushinta poistojen jälkeen (tai nettoarvo) oli [...].

(68) P & G:lle myyty tehdas kuului osittain Scottille ja osittain KC:lle. Omaisuuteen, jonka Scott myi P & G:lle, sisältyi Sempeliltä vuonna 1987 ostettu maa-alue, Sempelin myymän maa-alueen myyntihintaan sisältynyt rakennus ja muita rakennuksia, jotka Scott-yhtiö oli rakennuttanut ja maksanut itse. Scottin P & G:lle myymän omaisuuden omakustannushinta oli yhteensä [...], joka sisältää Sempelille maksetut 31 miljoonaa frangia (4,7 milj. euroa) ja muista rakennuksista maksetut [...]. Myyntiajankohtana kyseisen omaisuuden omakustannushinta poistojen jälkeen oli [...]. Scott sai P & G:ltä [...] tälle myymästään omaisuudesta. Scottille aiheutui näin ollen hankintahinnasta [...] tappiot (tai 38 prosenttia hankintahinnasta). Scott sai arvosta poistojen jälkeen vain pienen [...] voiton (tai 5 prosenttia arvosta).

(69) Menettelyn aloittamista koskevasta päätöksestä antamassaan tiedonannossa komissio arvioi alustavasti, että Scott oli voinut saada noin 59,3-98,7 miljoonan Ranskan frangin (9-15 milj. euron) suuruiset tuet. Jos nämä määrät lisätään hintaan, jonka Scott maksoi P & G:lle myymästään omaisuudesta, omaisuuden omakustannushinta nousee [...] [...] tai [...]. Scottille aiheutui näin ollen P & G:lle myymästään omaisuudesta seuraavat tappiot:

Hankintakustannukset [...]

- jos poistoja ei tehdä, hankintakustannuksista aiheutuvat tappiot olisivat [...] tai 59 prosenttia,

- jos poistot tehdään, hankintakustannuksista aiheutuvat tappiot olisivat [...] tai 25 prosenttia.

Hankintakustannukset [...]:

- jos poistoja ei tehdä, hankintakustannuksista aiheutuvat tappiot olisivat [...] tai 66 prosenttia,

- jos poistot tehdään, hankintakustannuksista aiheutuvat tappiot olisivat [...] tai 38 prosenttia.

(70) Ranskan viranomaisten mukaan Scottin ja KC:n Orléansin tuotantolaitoksesta saamat kokemukset ovat osoittaneet, että aisantuntijoiden arvioihin on suhtauduttava usein erittäin varauksellisesti, sillä arvioita ei aina voida toteuttaa markkinoilla. Galtier-konsulttiyhtiö on arvioinut Scottille ja KC:lle kuuluneen ja P & G:lle myydyn omaisuuden arvon seuraavasti: Scott [...] ja KC [...] eli yhteensä [...].

(71) Ranskan viranomaiset ovat päätelleet, että ammattilaisten arviot olivat noin 22 prosenttia alhaisemmat kuin kustannukset, joista on tehty poistot omaisuudesta [...]. Scott ja KC eivät kuitenkaan päässeet lähellekään arviossa esitettyä hintaa: Scott ja KC löysivät vain yhden ostajan, joka oli valmis maksamaan [...]. Ne joutuivat näin ollen myymään omaisuuttaan P & G:lle tappioilla, jotka olivat [...], jos lähtökohtana on Galtier-konsulttiyhtiön arvio, ja [...], jos lähtökohtana käytetään kustannuksia, joista on tehty poistot omaisuudesta.

6.2.3 OMAISUUDEN ARVO VUONNA 1987 VUODEN 1998 TODELLISEN MARKKINAHINNAN MUKAAN(43)

(72) Ranskan viranomaiset korostivat huomautuksissaan, että kyseisen maa-alueen markkina-arvo oli todennäköisesti 31 miljoonaa Ranskan frangia (4,7 milj. euroa) seuraavista kahdesta syystä: Scott myi vuonna 1998 P & G:lle [...] omaisuuserät, jotka se oli ostanut vuonna 1987 Sempeliltä 31 miljoonalla frangilla (4,7 milj. eurolla), vaikka maan arvo oli kyseisenä ajankohtana nousussa. Lisäksi Scott sovelsi väärin komission käyttämää ajallisen arvon käsitettä P & G:lle myymäänsä maa-alueeseen ja rakennuksiin laskeakseen tuen nykyarvon. Kun sovelletaan 6 prosentin keskikorkoa, Scottin P & G:lle vuonna 1998 [...] myymän omaisuuden markkina-arvo vuonna 1987 olisi ollut [...]. Suhteutettuna vain Sempeliltä ostettuihin maa-alueeseen ja rakennuksiin markkina-arvo olisi ollut [...].

6.3 MAA-ALUE OLI TIEDONANNOSSA TARKOITETUN RIITTÄVÄN JULKISTAMISEN KOHTEENA

(73) Maa-alueen myynnin julkistamisesta Ranskassa ja yhteisössä Ranskan viranomaiset muistuttavat, että Scott Paper perusti Ranskaan tuotantolaitoksen vuonna 1987 ja tuona ajankohtana tapahtunutta julkistamista on vaikea todistaa nykyhetkellä(44).

(74) Ranskan viranomaiset korostavat ensiksikin, että mahdollisten sijoittajien hankkimiseksi ei riitä, että "julkaistaan" lehdistössä ilmoitus saatavilla olevasta maa-alueesta. Sijoittajien hankkimiseksi on a) kartoitettava kohdeyritykset, jotka voivat sijoittautua Eurooppaan tai Ranskaan pysyvästi ja tuloksellisesti; b) lähestyttävä näitä yrityksiä suoraan tai konsulttiyhtiön tai erikoistuneen välittäjän kautta; c) esiteltävä aluetta; d) valittava ensimmäisten yhteydenottojen jälkeen yritykset, jotka todennäköisesti vievät tarjoustaan eteenpäin; ja e) käytävä neuvotteluja lopullisesta sijoittautumisesta(45).

(75) Kartoitusta ei voida laatia yhden ainoan saatavilla olevan sijoittautumispaikan perusteella, sillä tämä voi johtaa sijoittajien kanssa käytävien neuvotteluiden päättymiseen liian varhaisessa vaiheessa. Sijoittajille tarjotaan yleensä useita paikkoja, ja jos suunnitelmissa on teollisuusalueen perustaminen, sen aluesuunnittelu- ja kehitystyöt jätetään yleensä yritysten vastuulle tai pelkästään käynnistetään. Paikallisviranomaiset ovat yleensä haluttomia maksamaan suuria aluesuunnittelu- ja kehityskustannuksia, jos sijoittajien löytymisestä ei ole varmuutta(46).

(76) Tarkasteltavana olevassa tapauksessa Ranskan viranomaiset väittävät(47), että departementti ja kaupunki ovat harjoittaneet vuosien mittaan laajaa markkinointitoimintaa - perustamalla esimerkiksi departementin tasolla toimivan taloudellisen kehityksen toimiston (ADEL) - muun muassa Yhdysvalloissa tehtäviä liiketoimintainvestointeja käsittelevän RDI-konsulttiyhtiön kautta edistääkseen uuden elinkeinotoiminnan sijoittautumista kaupunkiin ja luonnollisesti myös Orléans-Solognen teollisuusalueelle. Departementti antoi vuonna 1986 ranskalaisen DML et Associés -konsulttiyhtiön tehtäväksi yhtenäisen markkinoinnin Pariisin alueella toimiville eurooppalaisille ja Euroopan ulkopuolisille mahdollisille sijoittajille(48).

(77) Ranskan viranomaisten mukaan(49) vuosien 1986 ja 1987 markkinointitoiminta keskitettiin alunperin Michiganin osavaltioon. Toimintaa harjoitettiin pääasiassa seuraavissa muodoissa: a) messujen näyttelyosastot, joissa amerikkalaisille yrityksille esiteltiin investointimahdollisuuksia departementissa (esimerkiksi Detroit syyskuussa 1986); b) sellaisten sijoittajien etsiminen, jotka olivat halukkaita tulemaan Loiret'hen ja/tai Orléansiin; c) Orléanissa pidetty paikallisten kehittämiskeskusten kokous, johon oli kutsuttu erityisesti Michiganin ja Hannoverin toimistojen edustajat; d) kaupungin ja departementin taloudelliset kehittämistoimistot tekivät toukokuussa 1987 viisitoistapäiväisen virallisen vierailun Yhdysvaltoihin; ja e) tiivis yhteydenpito Yhdysvalloissa pakallisiin kauppakamareihin, asianajotoimistoihin, kirjanpitotoimistoihin, ranskalaisiin yrityksiin ja pankkeihin, kehittämistoimistoihin sekä DATARiin. Tämän toiminnan ansiosta RDI löysi yhdysvaltalaisia yrityksiä (esimerkiksi Symplex Inc., Saturn Inc. ja ICB), jotka osoittivat alustavasti olevansa kiinnostuneita investoimaan Loiret'hen tai Orléansiin.

(78) ADEL on lisäksi laatinut liikealan ammattilaisille oppaan "Orléans, environnement pour hommes d'affaires"(50). ADEL on hoitanut kauppa- ja teollisuuskamarin tehtäviä hankkiessaan ostajia, sillä se on perustettu nimenomaan mahdollisten sijoittajien hankkimista varten. Se on ollut yhteydessä paikallisiin kauppa- ja teollisuuskamareihin(51).

(79) Ranskan viranomaiset toimittivat(52) komissiolle myös DML:n 17 päivänä joulukuuta 1999 päivätyn kirjeen Scottille, jossa kuvailtiin edellytyksiä uusien sijoittajien hankkimiseksi Loiret'ssa vuosina 1985-1986 saatavilla olleille alueilla. Kirjeen mukaan DML on erikoistunut avustamaan yrityksiä ja teollisuuskonserneja rakenneuudistusten toteuttamisessa ja paikallisviranomaisia ja alueellisia kehittämistoimistoja teollisuussijoittajien hankkimisessa.

(80) DML esittelee kirjeessään työskentelytapojaan. DML:n mukaan se pyrkii aluksi kartoittamaan, millaista toimintaa olisi pyrittävä saamaan kyseiselle alueelle ja mitkä yritykset harjoittavat kyseistä toimintaa kohdealueella. Kartoitettuaan mahdolliset sijoittajat DML:n konsultit tapaavat kyseisten yritysten edustajia saadakseen käsityksen niiden tarpeista ja investointisuunnitelmista. ADEL luetteloi sen jälkeen alueella saatavilla olevat teollisuusalueet löytääkseen niiden joukosta alueet, jotka vastaavat parhaiten kyseisen sijoittajan vaatimuksia. ADEL esittelee sopivat alueet sijoittajalle, joka valitsee niiden joukosta ne, joihin se haluaa tutustua paikan päällä. Viimeisessä vaiheessa ADEL esittelee sijoittajalle tekniset ja taloudelliset tutkimukset, joiden perusteella sijoittaja voi päättää, voidaanko sen ehdottama hanke toteuttaa kannattavasti valitulla alueella ja ehdotetussa tuotantolaitoksessa.

(81) DML:n mukaan "esimerkkinä ADELin meillä teettämistä töistä, jotka aloitettiin heinäkuussa 1986, voidaan mainita Pariisin eteläpuolella yhteydenottoja varten kartoitetut yli 500 yritystä. Ensimmäisten kolmen kuukauden aikana otettiin yhteyttä 150 yritykseen seuraavin tuloksin: 130 yritystä ei ollut lainkaan kiinnostuneita, 12 halusi lisätietoja Loiret'sta ja 5 pyysi yhteydenottoa. [...] Seuraavien kuukausien aikana DML otti yhteyttä loppuihin 350 yritykseen määrittääkseen niiden kiinnostuksen, kartoittaakseen uusia toimintatapoja ja seuratakseen hankkeita".

(82) DML:n katsoi, ettei mahdollisten sijoittajien hankkiminen yleensä onnistu julkaisemalla ilmoituksia lehdistössä ja odottamalla yrityksen vastaavan niihin vaan suorilla yhteydenotoilla yritysten vastuuhenkilöihin.

(83) DML:n kuvaa tilannetta seuraavasti: "DML:n työskentelytapa on kehitetty tiedostamalla, että mahdollisia sijoittajia voidaan hankkia vain laajamittaisten valmisteluiden, henkilökohtaisten yhteydenottojen ja pitkäaikaisen avustamisen kautta. Sijoittaja on saatava ensiksi valitsemaan kyseinen alue ja sen jälkeen tietty tuotantolaitos. Lopullinen päätösvalta sijoittautumispaikasta tai uudelleen sijoittautumisesta kuuluu luonnollisesti sijoittajalle. Meidän kaltaistemme yritysten, jotka toimivat paikallisten kehittämistoimistojen lukuun, tehtävänä on ohjata sijoittajia ennemminkin kohti tiettyä aluetta kuin kohti tiettyä tuotantolaitosta. Varsinaisen tuotantolaitoksen valinta tapahtuu sijoittajan teknisten ja taloudellisten vaatimusten mukaan."

(84) DML toteaa kirjeessään, että "vahvistamme lopuksi, että DML ole ollut millään tavalla mukana Scott Paper -yhtiön päätöksessä sijoittautua ja investoida Orléansiin".

(85) Ranskan viranomaiset katsovat, että koska komissio ei ollut tarkentanut toimintalinjojaan vuonna 1987, edellä kuvattujen hankkeiden olisi katsottava täyttävän ehdon, jonka mukaan tarjouskilpailuiden on oltava "riittävästi julkistettuja" tiedonannossa tarkoitetulla tavalla, kun riittävyys arvioidaan kyseisenä ajankohtana käytettävissä olleiden perusteiden mukaan(53).

(86) Komission näkemykseen, jonka mukaan Scott-yhtiön myyntiolosuhteet eivät kuuluneet tiedonannon soveltamisalaan, koska julkisten viranomaisten toteuttama tai niiden lukuun toteutettu julkistaminen ei koskenut riittävän spesifisesti kyseistä tuotantolaitosta, Ranskan viranomaiset vastasivat korostamalla, että komissio sovelsi vuonna 1997 annettua tiedonantoa joustavasti asiassa Frensenius(54).

(87) Ranskan viranomaiset väittivät, että asiassa Fresenius tiedonannonmukaiset edellytykset eivät täyttyneet kahden kohdan osalta. Ensiksikin tiedonannossa hyväksytään maa-alueiden myynti hintaan, joka voi olla jopa viisi prosenttia arvioitua hintaa alhaisempi, jos maa-alueelle ei ole löydetty ostajaa kohtuullisessa määräajassa. Fresenius-yhtiön tapauksessa maa-alue myytiin yli kymmenen prosenttia arvioitua hintaa edullisempaan hintaan. Toiseksi tiedonannossa määrätään, että jos maa-aluetta ei voida myydä kohtuullisessa määräajassa hintaan, joka on vähintään 95 prosenttia arvioidusta hinnasta, on laadittava uusi arvio uuden realistisemman markkina-arvon vahvistamiseksi. Asiassa Fresenius ei laadittu uutta arviota(55).

(88) Ranskan viranomaiset päättelivät, että kyseinen tapaus osoitti, ettei komissio soveltanut vuonna 1994 tiukasti ja joustamattomasti perustetta, jota sen oli tarkoitus tarkentaa kolme vuotta myöhemmin tiedonannossa. Scott-yhtiöön oli sovellettava samaa lähestymistapaa erityisesti sen vuoksi, että tähän asiaan liittyvät tapahtumat sijoittuivat seitsemän vuotta asiassa Fresenius tehtyä päätöstä aikaisempaan ajankohtaan. Tästä syystä vuonna 1987 oli sitäkin vaikeampi arvioida, millaisia menettelyjä paikallisviranomaisten edellytettiin noudattavan ottaakseen käyttöön kaavoittamattoman maa-alueen.

6.4 JOS KOMISSIO PÄÄTTELISI, ETTÄ MAA-ALUEEN MYYNNISSÄ ON KYSE TUESTA, TUEN MÄÄRÄSTÄ OLISI VÄHENNETTÄVÄ SEURAAVAT KUSTANNUKSET

(89) Kaupungille hankkeesta aiheutuneista kokonaiskustannuksista olisi vähennettävä seuraavat määrät(56):

- 31,7 miljoonaa Ranskan frangia (4,8 milj. euroa) (65,85 milj. frangia - 34,2 milj. frangia), joka vastaa 37,2 miljoonan frangin (5,7 milj. euron) lainan kuoletuskustannuksia; kustannusten laskennassa on otettava huomioon vain lainan nimellisarvo,

- 13,6 miljoonaa frangia (2,1 milj. euroa), joka vastaa Scottin lisäksi koko 25000 asukkaan yhteisöä ja muita yrityksiä hyödyttävän julkisen jätevesiviemärin rakentamisesta aiheutuneita kustannuksia; ennen viemärin rakentamista jätevedet puhdistettiin ja laskettiin suoraan jokeen; paikallisviranomaiset olivat ympäristöpaineiden takia suunnitelleet jo jonkin aikaa kyseisen viemärin rakentamista; Scottin sijoittautuminen alueelle on epäilemättä nopeuttanut rakentamispäätöstä, mutta ei ollut syy siihen,

- 8,3 miljoonaa frangia (1,3 milj. euroa), joka vastaa maa-alueen suunnittelu- ja kehitystöistä maksetun arvonlisäveron palautusta,

- on yleisesti ottaen muistettava, että nämä kustannukset koskevat koko 68 hehtaarin maa-aluetta eikä yksinomaan Scottille myytyjä 48 hehtaaria.

(90) Ranskan viranomaiset muistuttivat, että komission asiassa Daimler Benz(57) tekemän päätöksen mukaisesti "tuotantolaitoksen ostajan maksamat paikalliset verot olisi otettava huomioon tarkasteltaessa laitoksesta maksettua hintaa". Seitsemännessätoista kilpailua koskevassa kertomuksessa huomautetaan nimenomaan, että Baden-Württembergin osavaltion ja Ratstattin viranomaisten maksamia kuluja i) alueen puhdistamisesta ja ii) sen yhdistämisestä yleisiin verkkoihin, esimerkiksi vesijohtoverkkoon, ei katsottu tueksi, sillä ostajan oli maksettava nämä kulut paikallisina veroina. Kertomuksesta ilmenee selkeästi, että kyseisistä kuluista oli vastattu nimenomaan Daimler Benzin puolesta.

(91) Komissio hyväksyi 7 päivänä joulukuuta 1999 pidetyssä kokouksessa kannan, jonka mukaan maksettuja paikallisia veroja ei voida ottaa huomioon tuotantolaitoksen ostajan maksaman hinnan arvioinnissa. On ilmeistä, että tämä ei ollut komission näkemys eikä käytäntö ajankohtana, jona Scott osti tuotantolaitoksen Orléansin kaupungilta (vuoden 1987 lopulla), kuten myös vuonna 1987 käsitellyssä asiassa Daimler Benz annettu tuomio osoittaa.

6.5 VEDENPUHDISTUSMAKSUUN LIITTYVÄ HINTAETU

(92) Ranskan viranomaisten mukaan Scottiin sovelletut vedenpuhdistusmaksut olivat osa yleistä toimenpidettä eivätkä näin ollen tuoneet sille EY:n perustamissopimuksen 87 artiklan 1 kohdan mukaista valikoivaa etua(58). Lisäksi La Sourcen sairaalaan sovellettiin samaa vedenpuhdistusmaksutaulukkoa kuin Scottiin.

(93) Ranskan viranomaiset korostivat, että kaupunginvaltuuston vuoden 1994 istuntopöytäkirjassa mainittu vedenpuhdistusmaksuun liittyvä hintaetu perustui 16 päivänä joulukuuta 1998 pidetyssä kaupunginvaltuuston istunnossa tehtyyn päätökseen, joka koski vedenkulutukseen perustuvan alenevan maksutaulukon käyttöönottoa. Päätöksestä johtuvat tulonmenetykset otettiin huomioon La Saussayen alueen suunnittelu- ja kehitystöiden kokonaistaseessa. Scott Paperin sijoittautuminen alueelle vauhditti epäilemättä tämän päätöksen tekemistä, mutta kyse oli yleisestä toimenpiteestä, joka suosi ja suosii myös tulevaisuudessa kaikkia samat edellytykset täyttäviä laitoksia(59).

(94) Ranskan viranomaisten mukaan vedenpuhdistusmaksun laskennassa voidaan soveltaa alennuskerrointa niihin verovelvollisiin, joiden vedenkulutus on yli 6000 m3. Alennuskertoimen tarkoituksena on ottaa huomioon kyseisten verovelvollisten suuri kulutusmäärä. Orléansin kaupunki puolestaan on kannustanut suurkuluttajia - joiden vedenkulutus on yli 50000 m3 - rajoittamaan jätevesipäästöjään (mihin pöytäkirjassa mainittu kertoimen korottaminen 0,5:stä 0,8:aan perustuu). Kertoimen korottamisella pyritään ottamaan huomioon vedenpuhdistuskustannukset. Tätä periaatetta ei sovelleta verovelvollisiin, joiden vedenkulutus on yli 150000 m3, sillä suurella vedenkulutuksella voidaan kattaa puhdistuskustannukset. Lisäksi alennusprosentin korottamisen kannustinvaikutus on vähäinen tai jopa olematon, jos kyse on suurkulutuksesta (mihin pöytäkirjassa mainittu kertoimen lasku 0,25:een perustuu)(60).

6.6 VANHENTUMISAIKA

(95) Ranskan viranomaiset ovat pyytäneet komissiota kiinnittämään huomiota siihen, että Scottin sijoittautuminen Loiret'hen tapahtui vuonna 1987 ja komissio esitti ensimmäiset tietopyyntönsä tammikuussa 1997. Ranskan viranomaiset ovat huomauttaneet, että uudessa menettelyasetuksessa säädetään 10 vuoden vanhentumisajasta ja ovat toivoneet, että komissio ottaisi käsiteltävänä olevassa tapauksessa huomioon sen, että sen vanhentumisaika oli lähes päättynyt. Viranomaiset katsoivat, että aika, joka kantelijalta kului ilmoituksen tekemiseen komissiolle, osoittaa, ettei kilpailulle todennäköisesti aiheutunut minkäänlaista haittaa(61).

6.7 KIMBERLY CLARKIN OSUUS ASIASSA

(96) Ranskan viranomaisten mukaan(62) KC luottaa perustellusti siihen, ettei sitä voida vaatia maksamaan tukea takaisin, ja tämä johtuu seuraavista syistä:

a) KC ei ole saanut tukea Ranskalta. Mahdolliset tuet maksettiin Scottille noin seitsemän vuotta ennen ajankohtaa, jona KC hankki osakkuuden Scottista.

b) Varmistustoimenpiteissä, jotka KC toteutti Scottin ostohetkellä ja joita ei tavanmukaisen liiketoiminta- ja oikeuskäytännön mukaisesti toteutettu vuoteen 1987 saakka, ei ilmennyt, että Scottille olisi myönnetty tukea vuonna 1987.

c) Scottin tilinpäätöksistä ensimmäisen tilinpäätöksen julkaisupäivän ja vuoden 1995 välisenä aikana, jolloin KC osti Scottin, ei ilmennyt, että Scott olisi saanut Ranskassa mistään lähteestä tukea.

d) Ainoa keino, jolla KC olisi voinut saada selville, oliko Scott saanut Ranskassa tukea, olisi ollut paikallisten tai valtakunnallisten lehtien tai paikallisviranomaisten kokouspöytäkirjojen tutkiminen tai yhteydenotto toimivaltaisiin viranomaisiin. On erittäin epätodennäköistä, että kyseiset viranomaiset olisivat ilmoittaneet KC:lle Scottille mahdollisesti maksamastaan tuesta ja edellytyksistä, joilla mahdollinen tuki oli maksettu.

7. ARVIOINTI TUKITOIMENPITEISTÄ

7.1 TUKITOIMENPITEIDEN ARVIOINTI TIETOJEN ANTAMISTA KOSKEVAN VÄLIPÄÄTÖKSEN KANNALTA

(97) Vaikka komissio on kehottanut Ranskan viranomaisia toimittamaan lisätietoja, se ei ole edelleenkään saanut tietoja tai sillä on vain puutteelliset tiedot seuraavista seikoista:

- yksityiskohtainen eritelmä kaikista töistä (maansiirtotyöt, sähköistys, infrastruktuuri, rakennukset jne.), jotka Sempel on tehnyt Scottin omistamalla maa-alueella, kyseisten töiden todelliset kustannukset, eritelmä Sempelin ottamien lainojen käytöstä ja kopio Orléansin kaupungin, Loiret'n maakuntaneuvoston ja Sempelin välisestä sopimuksesta,

- aiemmat myyntisopimukset ja erityisesti Orléansin kaupungin ja maa-alueita jäljelle jääneellä 20 hehtaarin alueella ostaneiden kuuden muun yrityksen sopimat myyntihinnat; komissio muistuttaa tässä yhteydessä Ranskan viranomaisten ilmoittaneen 2 päivänä kesäkuuta 1999 päivätyssä kirjeessään, että "ne eivät voi toimittaa komissiolle tämän pyytämiä asiakirjoja (paikallisviranomaisten ja Sempelin välinen sopimus, muiden yritysten kanssa tehdyt myyntisopimukset), sillä kyse on tähän tapaukseen liittymättömistä asiakirjoista, joista osa on luonteeltaan yksityisiä",

- muita sellaisia kyseisellä alueella sijaitsevia yrityksiä koskevat laskut ja lisätiedot, jotka hyötyvät tai ovat voineet hyötyä Scott Paperille annettua alennusta vastaavasta alennuksesta vedenpuhdistusmaksusta.

(98) Asiassa Pleuger sovelletun oikeuskäytännön mukaan vain siinä tapauksessa, että jäsenvaltio laiminlyö tietojen toimittamisen komission kehotuksesta huolimatta, komissio voi päättää menettelyn ja tehdä hallussaan olevien tietojen perusteella päätöksen siitä, soveltuuko tuki yhteismarkkinoille, ja määrätä tarpeen vaatiessa jo maksetun tuen palautettavaksi(63). Komission mahdollisuus tehdä hallussaan olevien tietojen perusteella päätös, jos jäsenvaltio ei toimita tietoja komission kehotuksesta huolimatta, kodifioitiin sittemmin Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 93 artiklan (nykyinen 88 artikla) soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä 22 päivänä maaliskuuta 1999 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 659/1999 13 artiklan 1 kohdassa (valtiontukia koskeva menettelyasetus, jäljempänä "menettelyasetus")(64).

(99) Komissio laatii tämän mukaisesti arvionsa hallussaan olevien tietojen perusteella. Komissio arvioi erityisesti tukitoimenpiteiden arvoa, vastaavien maa-alueiden markkinahintaa ja vedenpuhdistusmaksuun liittyvää hintaetua.

7.2 OIKEUSPERUSTA

7.2.1 MAA-ALUEEN HINTAETU

(100) Scott on väittänyt, että maa-alueen hintaetu oli myönnetty lain 82-6 mukaisena välillisenä tukena eikä ollut epäilystä siitä, että kyseinen laki oli lähetetty komissiolle vuonna 1982. Viitaten asiaan C-312/90, Espanja vastaan komissio(65), Scott on lisäksi todennut, että vaikka lakia 82-6 ei ollut ilmoitettu virallisesti komissiolle vuonna 1982, komissiolle toimitettiin sen toisinto, ja komission olisi näin ollen pitänyt puuttua viipymättä sekä asian valmisteluun että sen alustavaan tutkintaan. Koska näin ei toimittu, Ranskalla oli oikeus aloittaa lain 82-6 soveltaminen tukien myöntämiseen sillä perusteella, että asiassa Lorenz(66) annetussa tuomiossa määriteltyjen periaatteiden mukaisesti tuesta oli tullut voimassa olevaa tukea.

(101) Tämä näkemys on hylättävä erityisesti seuraavista syistä:

(102) Ranskan viranomaiset eivät ole koskaan viitanneet tähän lakiin kyseisen toimenpiteen oikeusperustana. Vaikka kaikki kolmansien huomautukset - Scottin huomautukset mukaan luettuina - toimitettiin Ranskan viranomaisille, ne eivät ole kertaakaan viitanneet kyseiseen lakiin komission kanssa käymässään kirjeenvaihdossa. Viranomaiset eivät myöskään maininneet lakia Scottin kanssa tekemässään sopimuksessa vaan ilmoittivat siinä yleisesti, että "tämä sopimuspöytäkirja on tehty alueviranomaisten toimivaltaa koskevien lakien ja asetusten mukaisesti"(67). Viranomaiset eivät viitanneet lakiin myöskään kaupunginvaltuuston istuntopöytäkirjassa vuodelta 1994.

(103) Vaikka oletettaisiin, että kyseinen toimenpide myönnettiin lain 82-6 nojalla, lakia ei edelleenkään voitaisi katsoa, kuten Scott on väittänyt, asiassa Lorenz annetun tuomion mukaiseksi voimassa olevaksi tueksi.

(104) Perustamissopimuksen 88 artiklan 3 kohdasta seuraa asiassa Lorenz annetun tuomion mukaisesti, että jos komissio ei ota kantaa jäsenvaltion ilmoitukseen hankkeesta, joka voi sisältää tukea, kyseinen valtio voi kahden kuukauden määräajan päätyttyä toteuttaa kyseisen tuen, jos siitä on ilmoitettu ennakkoon komissiolle, sillä tuki kuuluu sen jälkeen voimassa olevia tukia koskevan järjestelmän soveltamisalaan (jäljempänä "Lorenzin sääntö")(68).

(105) Ranskan viranomaiset eivät ole tarkasteltavana olevan tapauksen missään vaiheessa väittäneet komissiolle, että kyseinen laki olisi pitänyt ilmoittaa komissiolle. Scott ei ole myöskään väittänyt ilmoittaneensa tuesta virallisesti vaan on huomauttanut, että "Ranska on ilmoittanut Scottille, että [...] laki 82-6 toimitettiin komissiolle vuonna 1982"(69). Ranskan viranomaiset ja Scott eivät kuitenkaan ole toimittaneet komissiolle kirjallisia todisteita siitä, että laki oli todellakin toimitettu komissiolle. Olipa tilanne mikä tahansa, Lorenzin sääntöä ei Scottin väitteistä huolimatta sovelleta toimenpiteisiin, joista ei ole annettu virallista ilmoitusta.

(106) Menettelyasetuksen 2 artiklassa säädetyn käytännön mukaisesti komissio ilmoittaa viipymättä asianomaiselle jäsenvaltiolle ilmoituksen vastaanottamisesta. Koska Ranskan viranomaiset eivät ole saaneet tällaista ilmoitusta, niiden olisi pitänyt ottaa komissioon uudelleen yhteyttä tarkistaakseen, että tämä oli saanut kyseisen ilmoituksen.

(107) On lisäksi huomautettava, että Scottin esittämä sitaatti(70) - jonka mukaan komission on puututtava viipymättä sekä asian valmisteluun että sen alustavaan tutkintaan, vaikka tukitoimenpiteestä ei olisi annettu virallista ilmoitusta, ja jos näin ei toimita, toimenpiteeseen sovelletaan Lorenzin sääntöä - on irrotettu asiayhteydestään. Sitaatti on ensiksikin otettu julkisasiamies Van Gervenin päätelmistä eikä yhteisöjen tuomioistuimen tuomiosta. Kyseinen huomautus on lisäksi esitetty alaviitteessä, jossa otetaan kantaa määräaikaan, jonka kuluessa komission on tutkittava tuki, jonka se on havainnut itse tai asianomaisten yritysten tekemien kanteluiden seurauksena.

(108) Julkisasiamies Van Gerven on korostanut päätelmissään, että "ilmoittamatta jätettyjen uusien tukien osalta komissiolla ei ole velvollisuutta lopettaa ennakkotutkimuksiaan kahden kuukauden kuluessa. [...] Tämä ei luonnollisestikaan estä komissiota puuttumasta myös siinä tapauksessa viipymättä sekä asian valmisteluun että sen alustavaan tutkintaan". Tällä virkkeellä tarkoitetaan sitä, että kun komissio tutkii tukiasiaa joko kantelun perusteella tai omasta aloitteestaan, sen on puututtava asiaan viipymättä. Se ei tarkoita kuitenkaan sitä, että jos ilmoitusta ei tehdä, Lorenzin sääntöä sovelletaan kaikkiin tapauksiin.

(109) Tämän asian osalta on huomautettava, että komissio valmisteli asian ja aloitti sen alustavan tutkinnan joulukuussa 1996 tehdyn kantelun perusteella ja päätti toukokuussa 1998 alustavan tutkinnan päätteeksi aloittaa perusteellisemmat tutkimukset.

(110) Lorenzin säännön osalta on todettava, että Ranskan viranomaiset tai Scott eivät ole väittäneet, että viranomaiset olisivat ilmoittaneet komissiolle ennakkoon lain 82-6 täytäntöönpanon aloittamisesta. Jos tällaista ennakkoilmoitusta ei ole annettu, tukitoimenpide ei kuulu sen järjestelmän soveltamisalaan, jota sovelletaan voimassaoleviin tukiin Lorenzin säännön nojalla.

(111) Näkemys on hylättävä myös siksi, että vaikka komissio oli käsitellyt asetusta 82-809(71), joka perustuu lain 82-6 4 §:n neljänteen momenttiin(72), voimassa olevana tukena, josta ei ollut ilmoitettu ennakkoon, se ei merkitse sitä, että kyseisen lain 4 §:n kuudes momentti olisi voimassa olevaa tukea(73).

(112) Vuosien 1982-1983 väliaikaisen suunnitelman hyväksymisestä 7 päivänä tammikuuta 1982 annetun lain 82-6(74) 4 §:ssä säädettiin tukitoimenpiteen myöntämisajankohtana seuraavaa: "Alueviranomaiset ja niiden ryhmittymät samoin kuin alueet voivat myöntää suoria tai välillisiä tukia yrityksille, kun niiden toteuttamien toimenpiteiden tarkoituksena on taloudellisen toiminnan aloittaminen tai laajentaminen, seuraavin edellytyksin:

Suorat tuet myönnetään alueellisina palkkioina yritysten perustamiseen tai työllistämiseen, korkohyvityksinä tai obligaatioiden keskikorkoa edullisemmin ehdoin myönnettävinä lainoina ja ennakkoina. Alue myöntää suorat tuet korkeimman hallinto-oikeuden säätämin ehdoin, joissa määritetään erityisesti tuen enimmäismääriä ja tukialueita koskevat säännöt, jotka ovat välttämättömiä kansallisen aluesuunnittelu- ja kehityspolitiikan täytäntöönpanon kannalta ja yhdenmukaisia Ranskan kansainvälisten sitoumusten kanssa.

Departementit, kunnat tai niiden ryhmittymät voivat täydentää suorien tukien eri muotoja, kun alueen myöntämä tuki ei ylitä edellisessä kappaleessa mainitussa säännöksessä säädettyä enimmäismäärää.

Alueviranomaiset tai niiden ryhmittymät samoin kuin alueet voivat myöntää välillisiä tukia yksin tai yhdessä.

Paikallisviranomaisten, niiden ryhmittymien ja alueiden on toteutettava rakennusten jälleenmyynti tai vuokraus markkinaehdoin. Näistä ehdoista voidaan kuitenkin myöntää helpotuksia ja vanhojen teollisuusrakennusten kunnostamisesta vähennyksiä toisessa kappaleessa mainitussa säännöksessä säädettyjen tukien enimmäismääriä ja tukialueita koskevien sääntöjen mukaisesti.

Muita välillisiä tukia voidaan myöntää vapaasti.

Alueviranomaiset ja niiden ryhmittymät samoin kuin alueet määrittävät niiden vakuuksien luonteen ja määrän, jotka vaaditaan tarvittaessa tuensaajayrityksiltä ja niiden johdolta.

Lisäksi alueviranomaiset ja niiden ryhmittymät samoin kuin alueet voivat toteuttaa maatalous- ja teollisuuspoliittisia toimia valtion kanssa tekemiensä sopimusten mukaisesti noudattamalla kyseisissä sopimuksissa määrättäviä yksityiskohtaisia ohjeita hyväksyttävistä tuista.

Tämä laki pannaan täytäntöön valtion lakina."

(113) Lain 82-6 4 §:n ja Ranskassa vallitsevan näkemyksen(75) perusteella voidaan päätellä, että Ranskan kansallisessa lainsäädännössä erotetaan kolme tukityyppiä. Ensimmäinen tukityyppi koostuu suorista tukitoimenpiteistä, joiden edellytykset on vahvistettava Conseil d'État'n antamalla asetuksella (jäljempänä "suorat tuet")(76) ja joita voidaan myöntää vain tukialueilla. Toiseen tukityyppiin kuuluvat yrityksen kiinteistöjä koskevat välilliset tukitoimenpiteet (jäljempänä "tyyppiä I olevat välilliset tuet")(77), joiden osalta tukien enimmäismäärät ja tukialueet on vahvistettava myös Conseil d'État'n asetuksella ja joita voidaan myöntää vain tukialueilla. Kolmanteen tukityyppiin kuuluvat "muut välilliset tuet", joiden täytäntöönpano ei edellytä lisätoimenpiteitä ja jotka ovat "vapaasti myönnettäviä" (jäljempänä "tyyppiä II olevat välilliset tuet"), mikä tarkoittaa sitä, ettei niiden myöntäminen riipu siitä, kuuluuko alue tukialueisiin(78).

(114) Asetuksessa 82-379 vahvistetaan suorien tukien täytäntöönpanoa koskevat yksityiskohtaiset ohjeet. Asetus on ilmoitettu Ranskan aluesuunnittelu- ja kehitystöitä koskevan avustusjärjestelmän oikeusperustaksi. Järjestelmä hyväksyttiin Ranskan aluesuunnittelu- ja kehitystöitä koskevan palkkiojärjestelmän soveltamisalaan kuuluvien alueiden rajaamisesta 10 päivänä lokakuuta 1984 tehdyllä komission päätöksellä 85/18/ETY(79). Asetuksessa 82-379 mainitaan lain 82-6 4 § oikeusperustana. Lain 82-6 4 §:ää ei kuitenkaan ole annettu suoraan tiedoksi komissiolle.

(115) Asetuksessa 82-809 säädetään tyyppiä I olevien tällaisten tukien - kiinteistötukien - täytäntöönpanoa koskevista yksityiskohtaisista ohjeista. Asetuksen mukaan sen oikeusperustana on lain 82-6 4 §. Vaikka asetusta ei ole annettu tiedoksi komissiolle(80), komissio on tähän asti katsonut järjestelmän olevan voimassa olevaa tukea.

(116) Tarkasteltavana olevassa tapauksessa toimenpiteet, eli a) tehtaan ja varaston rakentaminen ja b) maa-alueen suunnittelu- ja kehitystyöt, on katsottava lain 82-6 4 §:n viidennen ja kuudennen momentin mukaisiksi välillisiksi tuiksi. Tältä osin on huomautettava, että yhteisön oikeudessa ei tällä hetkellä eroteta toisistaan suoria ja välillisiä tukia. Tässä esitetyn kyseisten toimenpiteiden luokituksen tarkoituksena on ainoastaan määrittää, voidaanko toimenpiteiden katsoa kuuluvan lain 82-6 soveltamisalaan.

(117) Toimenpide a (tehtaan ja varaston rakentamiseen liittyvät kustannukset) on katsottava Ranskan lainsäädännössä tarkoitetuksi tyyppiä I olevaksi välilliseksi tueksi eli toimenpiteeksi, jonka täytäntöönpanoa koskevat yksityiskohtaiset ohjeet on vahvistettava asetuksella 82-809 ja joka voidaan myöntää vain tukialueilla.

(118) Vaikka komissio katsoi tehtaan ja varaston rakentamisajankohtana asetuksen 82-809 olevan voimassa olevaa tukea, toimenpide a ei kuitenkaan kuulu kyseisen asetuksen soveltamisalaan, koska Loiret ei ole tukialue. Asetuksen 82-809 2 §:ssä säädetään lisäksi seuraavaa: "Edellisen pykälän nojalla myönnetyn tuen lisäksi edellä mainitun 6 päivänä toukokuuta 1982 annetun asetuksen [asetus 82-379] liitteessä I luetelluilla alueilla taloudellisen toiminnan luomisen ja laajentamisen edistämiseksi alueviranomaiset, niiden ryhmittymät ja alueet voivat yksin tai yhdessä myöntää alennuksia yrityksille myytävien tai vuokrattavien kiinteistöjen myyntihinnasta tai vuokrasta, kuitenkin enintään 25 prosenttia rakennusten tai vuokrien markkinaehtojen mukaisesti arvioidusta käyvästä arvosta."

(119) Asetuksen 82-379 liitteessä I luetellaan alueet, joiden teollisille hankkeille voidaan myöntää tukea. Kyseisen asetuksen liitteen II mukaan Loiret'n departementti jää kuitenkin kokonaan palkkion soveltamisalan ulkopuolelle. Tehtaan ja varaston rakentamiseen liittyvät kustannukset eivät tästä syystä kuulu asetuksen 82-809 soveltamisalaan. Toimenpide on näin ollen katsottava uudeksi tueksi, joka Ranskan viranomaisten olisi pitänyt antaa tiedoksi komissiolle perustamissopimuksen 88 artiklan 3 kohdan mukaisesti.

(120) Toimenpide b (maa-alueen suunnittelu- ja kehitystyöt) on katsottava Ranskan lainsäädännössä tarkoitetuksi tyyppiä II olevaksi välilliseksi tueksi. Toimenpide perustuu suoraan lain 82-6 4 §:n kuudenteen momenttiin. Tämän toimenpiteen osalta on muistutettava, että kyseisen säännöksen täytäntöönpano ei edellytä lisäohjeiden antamista ja sitä sovelletaan kaikilla alueilla.

(121) Kuten 105 kohdassa todetaan, lain 82-6 4 §:ää ei ole annettu tiedoksi komissiolle. Pelkästään sen perusteella, että komissio on hyväksynyt aluesuunnittelu- ja kehitystöitä koskevan ranskalaisen tukijärjestelmän, joka perustuu asetukseen 82-379, joka puolestaan viittaa ilmoittamatta jätettyyn 4 §:n toiseen momenttiin, ei voida päätellä, että 4 §:n kuudes momentti on voimassaolevaa tukea. Tätä 4 §:n kuudetta momenttia ei voida katsoa voimassa olevaksi tueksi myöskään pelkästään sen perusteella, että komissio on katsonut, että 4 §:n viidenteen momenttiin perustuva asetus 82-809 on voimassa olevaa tukea. Toimenpide b onkin luokiteltava uudeksi tueksi, joka Ranskan viranomaisten olisi pitänyt ilmoittaa komissiolle perustamissopimuksen 88 artiklan 3 kohdan mukaisesti.

7.2.2 VEDENPUHDISTUSMAKSUUN LIITTYVÄ HINTAETU

(122) Vedenpuhdistusmaksuperuste laskettiin 12 päivänä joulukuuta 1978 päivätyn ministeriöiden välisen kiertokirjeen mukaisesti(81). Kaupunginvaltuusto on 1 päivästä tammikuuta 1986 lähtien voinut päättää vapaasti vedenpuhdistusmaksun suuruuden(82). Alennuskerroin perustuu kunta-asetuksen R. 372 §:ään(83). Näitä oikeusperustoja ei ole ilmoitettu komissiolle EY:n perustamissopimuksen 88 artiklan 3 kohdan mukaisesti.

7.3 PERUSTAMISSOPIMUKSEN 87 ARTIKLAN 1 KOHDASSA TARKOITETTU TUKI

7.3.1 MAA-ALUEEN HINTAETU

(123) On selvitettävä, liittyikö Scottille myydyn maa-alueen hintaan perustamissopimuksen 87 artiklan 1 kohdassa määrätyn kiellon soveltamisalaan kuuluvaa hintaetua.

(124) Kyseisen artiklan mukaan jäsenvaltion myöntämä taikka valtion varoista muodossa tai toisessa myönnetty tuki, joka vääristää tai uhkaa vääristää kilpailua suosimalla jotakin yritystä tai tuotannonalaa, ei sovellu yhteismarkkinoille, siltä osin kuin se vaikuttaa jäsenvaltioiden väliseen kauppaan.

(125) Maa-alueen hintaetu kuuluu 87 artiklan 1 kohdan mukaisen kiellon soveltamisalaan, kun seuraavat kolme edellytystä täyttyvät:

a) hintaetu on jäsenvaltion myöntämä tai valtion varoista myönnetty;

b) se suosii tiettyä yritystä ja/tai tuotannonalaa;

c) se vääristää tuensaajayritysten ja vastaavanlaisten yritysten ja/tai tuotannonalojen välistä kilpailua, koska kyseisillä tuotteilla käydään jäsenvaltioiden välistä kauppaa.

7.3.1.1 Jäsenvaltion myöntämä tai valtion varoista myönnetty tuki

(126) Jäsenvaltion myöntämä tai valtion varoista myönnetty tuki käsittää sekä viranomaisten itsensä suoraan myöntämät edut että sellaisten organisaatioiden välityksellä myönnetyt edut, jotka eivät varsinaisesti kuulu hallintorakenteeseen. Valtion käsite on ymmärrettävä mahdollisimman laajassa merkityksessä. Se kattaa paitsi keskushallintoviranomaiset myös hajautetun hallinnon eri tasoilla toimivat alueelliset yksiköt(84). Julkisten tai toisinaan jopa yksityisten organisaatioiden tehtäväksi on annettu valtiontukien myöntäminen. Olennaista on tällöin, että tuki on myönnetty valtion lukuun.

(127) Valtion lukuun myöntämisen perusteen mukaan on tarkoitus määritellä, toimivatko kyseiset organisaatiot itsenäisesti vai onko niiden toiminta valtion sanelemaa sillä olevan valvonta- tai määräysvallan perusteella(85). Toinen peruste antaa mahdollisuuden varmistaa, onko tuki käytännössä rahoitettu suoraan tai välillisesti valtion varoista(86).

(128) Käsiteltävänä olevassa tapauksessa Sempel on myynyt kyseisen maa-alueen Scottille edulliseen hintaan. On siis tutkittava, onko a) tämä hintaetu myönnetty valtion lukuun, eli viranomaisten lukuun kaikkein laajimmassa valtion merkityksessä, ja onko b) se myönnetty valtion varoista.

(129) Hintaetu on katsottava myönnetyksi viranomaisten lukuun seuraavista syistä:

(130) Sopimuspöytäkirjan allekirjoittivat Scott ja viranomaiset. Pöytäkirjan 2 artiklassa todetaan, että viranomaiset ovat toteuttaneet alueen suunnittelu- ja kehitystyöt Sempelin avulla(87). Tästä syystä kaupunki on myynyt Sempelille suunnittelu- ja kehitystöiden kohteena olevan maa-alueen yhdellä Ranskan frangilla(88).

(131) Sempel oli paikallisviranomaisten määräysvallassa oleva yksityisoikeuden alaan kuuluva yhtiö. Viranomaisten hallussa oli oltava 50-80 prosenttia sen pääomasta(89). Heinäkuun 7 päivänä 1983 annetussa laissa 83-597 todetaan, että sen soveltamisalaan kuuluvat yhteisöt ovat yksityisoikeudellisia oikeushenkilöitä, joissa alueelliset yhteisöt (alueet, departementit ja kunnat) ja niiden muodostamat ryhmittymät toimivat yhdessä yksityisoikeudellisten oikeushenkilöiden kanssa aluesuunnittelu-, kehitys- ja rakennusprojektien toteuttamiseksi, toiminnan harjoittamiseksi julkisoikeudellisissa teollisuus- tai liikelaitoksissa tai muun yleishyödyllisen toiminnan harjoittamiseksi.

(132) Viranomaiset vahvistivat maa-alueen ja tuotantotilojen hinnan. Tämä käy ilmi kahdesta asiakirjasta. Scottin ja viranomaisten välisen sopimuspöytäkirjan 4 artiklassa vahvistetaan Scottille myytävän tehtaan, varastorakennuksen ja tontin hinta 31 miljoonaksi Ranskan frangiksi(90). Sama hinta vahvistetaan myös Sempelin sopimuksen 12.3 kohdassa(91).

(133) Hintaetua on pidettävä viranomaisten rahoittamana. Sempelin sopimuksen 12.1 kohdan mukaan viranomaiset vastaavat hankkeen rahoituksesta siten, että ne maksavat Sempelin kyseistä tarkoitusta varten ottaman lainan annuiteetit(92).

(134) Edellä esitetystä seuraa, että Sempelin toimintaa on pidettävä viranomaisten sanelemana sen ratkaisevan vaikutusvallan perusteella, joka viranomaisilla oli yhtiössä, ja myös siksi, että hintaetu oli viranomaisten rahoittama. Näin ollen 87 artiklan 1 kohdan ensimmäinen ehto täyttyy.

7.3.1.2 Scottin suosiminen

7.3.1.2.1 Komission tiedonanto julkisten viranomaisten tekemiin maa-alueita ja rakennuksia koskeviin kauppoihin sisältyvistä tuista

(135) Tietyn yrityksen tai tuotannonalan suosimista koskevasta perusteesta komissio toteaa, että maa-alueen myynti ei ole 87 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu valikoiva etu, jos maa-alue on myyty markkinahintaan. Komissio on julkaissut asiaa koskevan tiedonannon(93). Kyseessä oleva maa-alue myytiin jo vuonna 1987 eli kymmenen vuotta ennen tiedonannon julkaisemista. Samoja periaatteita voidaan kuitenkin soveltaa, koska tiedonanto vain selvensi toimintalinjoja, joita oli jo julkaisemishetkellä noudatettu yli kymmenen vuotta. On kuitenkin muistettava, että myyntihetkellä asiaa koskevaa oikeuskäytäntöä oli vielä vähän.

(136) Tiedonannossa kuvaillaan kahta myyntimenettelyä, joiden osalta on heti ilmeistä, ettei niihin liity tukea (myynti tarjouskilpailulla, jolle ei aseta ehtoja, tai myynti hintaan, joka on vahvistettu riippumattoman asiantuntijan kanssa etukäteen myynnin kohteena olevan omaisuuden arvioimiseksi pidetyissä neuvotteluissa). Lisäksi luetellaan myyntitapahtumat, joista on ilmoitettava komissiolle. Käsiteltävänä olevassa tapauksessa maa-aluetta ei arvioitu ennen sen myyntiä Scottille. Onkin selvitettävä, onko maa-alue myyty tarjouskilpailulla, jolle ei ole asetettu ehtoja.

(137) Ranskan viranomaiset nimittivät yhden konsultin Ranskaan ja yhden Yhdysvaltoihin alueen myynninedistämistehtäviin (73-88 kappale). Koska komissio ei ollut vielä vuonna 1987 selventänyt toimintalinjojaan, Ranskan viranomaisten mielestä on katsottava, että näin täytettiin ehto, jonka mukaan tarjouskilpailun on oltava "riittävästi julistettu" tiedonannossa tarkoitetulla tavalla, kun riittävyys arvioidaan kyseisenä ajankohtana käytettyjen perusteiden mukaan. Scott on samaa mieltä (57 kappale).

(138) Tätä perustelua ei kuitenkaan voida hyväksyä.

(139) Tiedonannon mukaan tarjous on "riittävästi julkistettu", jos se on kohtuullisen pitkän ajan kuluessa (vähintään kaksi kuukautta) julkistettu useita kertoja valtakunnallisessa lehdistössä, kiinteistöalan lehdissä tai muissa soveliaissa julkaisuissa ja välittäjien keskuudessa, jotka palvelevat monia mahdollisia ostajia, niin että se on saatettu kaikkien mahdollisten ostajien tietoon(94).

(140) Vaikka ei voidakaan odottaa, että kyseistä myyntiä olisi tuolloin markkinoitu täsmälleen tiedonannon vaatimusten mukaisesti, oikeuskäytännössä vahvistettuja perusperiaatteita on kuitenkin noudatettava. Toisin sanoen teollisuusaluetta, tehdasta ja varastoa koskeva tarjous on julkistettava usein a) kotimaisissa ja kansainvälisissä lehdissä ja b) kiinteistönvälittäjien kautta. Komissio korostaa, että vain toisen edellä mainitun julkistamistavan käyttäminen maa-aluetta myytäessä ei riitä, vaan on käytettävä molempia, jotta tarjous olisi saatettu kaikkien mahdollisten ostajien tietoon.

(141) Ranskan viranomaiset ovat vedonneet Freseniusta koskevassa asiassa esitettyihin periaatteisiin, mutta niitä ei voida soveltaa. Kyseisessä asiassa ma-alueesta oli tehty arvio, toisin kuin käsiteltävänä olevassa asiassa. Tiedonantoa ei noudatettu kirjaimellisesti Fresenius-asiassa, koska tapahtumat ajoittuvat vuoteen 1994 ja tiedonanto julkaistiin vasta vuonna 1997. Yksi käsiteltävänä olevassa asiassa edellytetyistä ehdoista kuitenkin täytettiin, eli noudatettiin tiedonannon perusperiaatetta siitä, että tarjouskilpailuun ei liity ehtoja. Riippumaton asiantuntija oli tehnyt arvion ja tietty poikkeama hinnasta katsottiin markkinaolosuhteiden mukaiseksi.

(142) Ranskan viranomaiset ovat kuvailleet laajasti ADELin ja RDI:n tehtäväksi annettuja julkistamistoimenpiteitä (73-88 kappale). Vaikka viranomaisia kehotettiin toimittamaan yksityiskohtaisia kuvauksia sekä todisteita markkinoinnista Ranskassa ja Euroopassa, viranomaiset pystyivät toimittamaan vain kaksi asiakirjaa väitteidensä tueksi.

(143) Ensimmäisessä näistä asiakirjoista ("Orléans, environnement pour hommes d'affaires"(95)) kuvataan Loiret'ta seuraavien teemojen perusteella: (I) French government and Development of the Free-enterprise system; (II) Political risk and union activity in Loiret; (III) Infrastructure; (IV) Industrial network; (V) Orleans Economic Policy. Tässä asiakirjassa ei kuitenkaan mainita La Saussayen teollisuusalueen perustamista eikä sitä, että tontti, tehdas ja varasto olivat myytävinä. Asiakirjan ei siis voida katsoa täyttävän tiedonannossa määrättyä ja komission vakiintuneen käytännön mukaista "riittävästi julkistetun" tarjouksen perustetta.

(144) Toinen asiakirjoista on 17 päivänä joulukuuta 1999 päivätty DML:n kirje Scottille. Kirjeessä kuvaillaan yksityiskohtaisesti edellytyksiä uusien sijoittajien hankkimiseksi Loiret'ssa vuosina 1985-1986 saatavilla olleille alueille (79-84 kappale). Ei ole kuitenkaan tarpeen tutkia, täyttävätkö kyseiset edellytykset tiedonannossa tarkoitetun "riittävästi julkistetun" tarjouksen vaatimuksen, sillä kirjeen lopussa DML nimenomaisesti toteaa, että sillä ei ole ollut vaikutusta Scottin sijoittautumiseen alueelle vuonna 1987: "vahvistamme lopuksi, että DML ei ole ollut millään tavalla mukana Scott Paper -yhtiön päätöksessä sijoittautua ja investoida Orléansiin". Kirjeellä ei siis ole merkitystä eikä sen kirjoittaja pysty ottamaan kantaa siihen, onko Scottille myydystä tontista, tehtaasta ja varastosta ennen myyntiä tehtyä tarjousta "julkistettu riittävästi".

(145) ADELin ja RDI:n (73-88 kappale) toteuttamien markkinointitoimenpiteiden - joista ei ole toimitettu mitään todisteita - kuvauksesta voidaan todeta, että maa-aluetta koskevaa mainosta ei ole julkaistu missään kotimaisessa eikä kansainvälisessa lehdessä, kuten tiedonannossa vaaditaan (a-ehto, joka mainitaan 140 kappale). Kiinteistönvälittäjiä koskevasta ehdosta (b-ehto) voidaan todeta, että RDI-konsulttiyhtiön toiminta on keskittynyt pääasiassa Yhdysvaltojen markkinoille ja varsinkin Michiganin osavaltioon (77 kappale). Viranomaisten mukaan departementti antoi DML et Associés -konsulttiyhtiön tehtäväksi "yhtenäisen markkinoinnin Pariisin alueella toimiville eurooppalaisille ja Euroopan ulkopuolisille mahdollisille sijoittajille". Tämä väite on ristiriidassa DML:n selvityksen kanssa, jonka mukaan yhtiö ei ole osallistunut missään muodossa Scottin sijoittautumiseen kyseiselle teollisuusalueelle.

(146) Komissiolta puuttuu myös tietoja siitä, mitä todella mainostettiin. "Orléans, environnement pour hommes d'affaires" -asiakirjan perusteella näyttää siltä, että Loiret'n alueen edistämistoimet olivat luonteeltaan yleisiä eivätkä koskeneet erityisesti teollisuusaluetta, tehdasta ja varastoa. Jotta tiedonannon mukaisia edellytyksiä noudatettaisiin, mainonnassa olisi pitänyt mainita teollisuusalue, toteutettavat suunnittelu- ja kehitystyöt sekä tehtaan ja varaston rakentaminen. Tontti, tehdas ja varasto olisi pitänyt myydä markkinahintaan tiedonannon mukaista, komission vakiintunutta käytäntöä noudattaen ja huutokauppaa muistuttavan, täysin avoimen tarjouskilpailun perusteella. Tällöin siihen ei sisältyisi valtiontukea.

(147) Käsiteltävänä olevassa tapauksessa Scottin ja viranomaisten välisestä sopimuksesta sitä vastoin ilmenee, että kyse oli "mittatilauksena" Scottin tarpeisiin suunnitellusta toimenpiteestä. Kyseisen sopimuspöytäkirjan 2 artiklassa todetaan, että alueella tarvittavat suunnittelu- ja kehitystyöt oli toteutettava Scottin tarjouseritelmän mukaan ja lisäksi oli rakennettava 30000 2:n jalostuslaitos ja varasto(96).

(148) Edellä esitetyn perusteella viranomaisten markkinointitoimenpiteiden ei voida katsoa täyttävän komission vakiintuneen ja tiedonannossa vahvistetun käytännön mukaista ehtoa siitä, että myynti on tapahtunut tarjouskilpailulla, jolle ei asetettu ehtoja. Koska kumpaakaan mainittua myyntimenettelyä ei ole sovellettu kyseessä olevan maa-alueen myymiseen, ei voida sulkea pois mahdollisuutta, että kauppaan sisältyi Scottille myönnettyä valtiontukea.

7.3.1.2.2 Yksityisen sijoittajan periaate

(149) Komissio katsoo, että julkisen maa-alueen myynti ei ole 87 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu valikoiva etu, jos yksityinen talouden toimija olisi sijoittanut kyseiseen maa-alueeseen ennakoitavien tuottonäkymien perusteella ilman sosiaali-, alue- tai alakohtaisia poliittisia syitä ja myynyt tontin edelleen samaan hintaan kuin paikallisviranomaiset(97).

(150) Arvioidessaan ovatko viranomaiset toimineet tavanomaisissa markkinatalouden olosuhteissa toimivan yksityisen sijoittajan tavoin, komissio ei voi ottaa huomioon paikallisviranomaisten antamaa painoarvoa alueen talouden edistämiselle ja kehittämiselle, kuten Ranskan viranomaiset ovat tehneet. Mahdollisia verotuloja ei myöskään voida ottaa huomioon, kuten komission päätöksessä 96/631/EY(98) on säädetty.

(151) Tämä päätelmä ei ole ristiriidassa Daimler-Benziä(99) koskevan komission päätöksen kanssa, toisin kuin Ranskan viranomaiset esittävät (ks. 72 kappale). Päätöksestä ilmenee selkeästi komission päätelmä, jonka mukaan maa-alueen ehdotettu myyntihinta ei sisältänyt valtiontukea, koska Daimler-Benzin piti ostaa käyttökelvoton maatalousmaa kyseisellä alueella vastaavista alueista maksettavaan markkinahintaan ja yritys vastasi tämän jälkeen yksin aluesuunnittelun ja -kehityksen kustannuksista(100).

(152) Daimler-Benz-päätöksessään komissio arvioi, että verkkoliitynnöistä aiheutuvat kulut (viemäri, sähkö, vesi yms. kunnallistekniikka) eivät sisältäneet tukea, koska yritys osallistui niihin maksamalla paikallisia veroja. Nämä liityntäkulut ovat esimerkkejä yleisistä infrastruktuureista, jotka tavallisesti rahoitetaan valtion tai paikallisviranomaisten varoin. Ne ovat yleisiä toimenpiteitä edellyttäen, että infrastruktuureja ei rakenneta yksinomaan jonkin tai muutaman yrityksen tarpeisiin. Toisin kuin Ranskan viranomaiset esittävät, päätös ei miltään osiltaan viittaa siihen, että liityntäkustannukset olisi katettu erityisesti Daimler-Benziä hyödyttävällä tavalla, jolloin kyseessä ei siis olisi yleinen toimenpide. Daimler-Benz-päätöksessä mainittujen purkamiskustannusten osalta komissio päätteli, että toimenpiteeseen ei liity tukea, koska jokaisen kiinteistönomistajan on maksettava kyseiset kulut ennen kuin maa-alue voidaan myydä(101).

(153) Daimler-Benziä koskevien perustelujen mukaisesti komissio jättää tuen arvioinnin ulkopuolelle myös tässä asiassa julkisen jätevesiviemärin rakentamisesta aiheutuneet kustannukset. Ranskan viranomaiset ovat osoittaneet, että viemäri ei ole tarkoitettu vain Scottin käyttöön vaan se hyödyttää koko aluetta (168-172 kappale).

(154) Ranskan viranomaisten perustelu, jonka mukaan maaseudulla sijaitseville teollisuusalueille ei myyntihetkellä ollut markkinoita, on hylättävä. Scottin kolmantena osapuolena esittämistä näkemyksistä ilmenee kiistatta, että La Saussayen teollisuusalue kilpaili aluksi ainakin kahdeksan muun teollisuusalueen kanssa ja sitten neljän valikoidun alueen kanssa (ks. erityisesti 51 kappale).

(155) On muistettava, että valtiontueksi voidaan katsoa ainoastaan sellaiset hankkeet, joita koskevaa investointipäätöstä tehtäessä ei komission näkemyksen mukaan ole ollut objektiivista tai vilpitöntä syytä olettaa, että tuotto kohtuudella saavuttaa vertailukelpoisen yksityisyrityksen kannalta kohtuullisen tason(102).

(156) Viranomaisten ja Scottin välisestä sopimuksesta (4 artikla) ilmenee viranomaisten tienneen myyntihetkellä, että maa-alueen suunnittelu- ja kehitystyöt sekä tehtaan ja varaston rakentaminen maksaisivat vähintään 80 miljoonaa Ranskan frangia (12,2 milj. euroa) ja Scott maksaisi tontista 31 miljoonaa frangia (4,7 milj. euroa): "Scottin sijoittautuminen alueelle tapahtuu hankkeen mukaan useammassa vaiheessa. Viranomaiset sitoutuvat toteuttamaan suunnittelu- ja kehitystöitä La Saussayen ja La Planchen teollisuusalueella enintään 80 miljoonan frangin arvosta.

Ensimmäisessä vaiheessa aluesuunnittelu- ja kehitystöiden kustannuksiksi arvioidaan 50 miljoonaa frangia. Scott perustaa 2 artiklassa mainituin ehdoin noin 30000 m2:n tehtaan (jalostuslaitos ja varasto) alueelle. Se ostaa tehtaan Sempeliltä 31 miljoonalla frangilla [...]".

(157) Jos tontin hinta eli 10,9 miljoonaa Ranskan frangia (1,7 milj. euroa) otetaan huomioon, viranomaiset tiesivät tehdessään sopimusta Scottin kanssa, että niiden tappiot olisivat vähintään 60 miljoonaa Ranskan frangia (9,2 milj. euroa) (19,9 + 80 - 31) (168-172 kappale). Ei ole siis epäilystä siitä, että julkisten varojen käytölle ei ollut muuta uskottavaa selitystä kuin valtiontuen myöntäminen. Viranomaisten toisena vaihtoehtona olisi ollut jättää tontti myymättä ja menettää näin vain aluksi sijoitetut 10,9 miljoonaa Ranskan frangia (1,7 milj. euroa). On muistettava, että yksityinen sijoittaja pyrkii maksimoimaan voittonsa ja rajaamaan tappionsa.

(158) Ranskan viranomaiset väittävät, että Scottille myyty maa-alue oli markkinahintainen. Scott maksoi 48 hehtaarista 65 frangia/m2 (9,9 euroa/m2). Kunta sai vuosina 1990-1994 teollisuusalueen lopuista 20 hehtaarista myymästään 2,8 hehtaarista keskimäärin 72 frangia/m2 (11 euroa/m2). Viranomaisten mukaan Scottin maksaman hinnan ja keskihinnan välinen erotus on perusteltavissa mittakaavasyillä.

(159) Komissio ei ole samaa mieltä.

(160) Ranskan viranomaisille esitetystä kehotuksesta huolimatta ne ovat kieltäytyneet perustelemasta lopulle maa-alueelle vahvistettua hintaa ja toimittamasta jäljennöksiä myyntisopimuksista. Koska komissiolla ei ole kyseisiä sopimuksia, se ei voi varmistaa, pitävätkö hintaa koskevat väitteet pakkansa.

(161) On syytä muistaa, että viranomaiset olivat eri tilanteessa myydessään maa-aluetta Scottille kuin myydessään loppuosaa jo kaavoitetusta ja kunnallistekniikalla varustetusta alueesta. Jälkimmäisessä tilanteessa alueen suunnittelu- ja kehityskustannukset oli jo maksettu ja yksityinen sijoittaja voisi hyvinkin väittää, että kannatti mieluummin myydä edes 2,8 hehtaaria kuin ei mitään. Perustelua ei voida soveltaa viranomaisten tapauksessa, koska ne päättivät sijoittaa 80 miljoonaa Ranskan frangia (12,2 milj. euroa) alueen suunnittelu- ja kehitystöihin tietoisina hinnasta, jonka Scott oli valmis maksamaan, eli 31 miljoonaa Ranskan frangia (4,7 milj. euroa). On myös muistettava, että maa-alueen hankintakustannukset olivat 10,9 miljoonaa Ranskan frangia (1,7 milj. euroa).

(162) Ranskan viranomaisten mielestä (67-71 kappale) markkinahinnaksi voidaan katsoa myös sellainen hinta, joka ei kata kaikkia kustannuksia. Ne mainitsevat, että KC ei pystynyt kattamaan kaikkia kustannuksiaan hinnalla, jolla se myi La Saussayen teollisuusalueen ja tehtaat P & G:lle vuonna 1998. Kyseistä hintaa on kuitenkin pidettävä markkinahintana. Ranskan viranomaiset lisäävät (72 kohta), että kyseessä olevan maa-alueen, tehtaan ja varaston markkina-arvo oli todennäköisesti 31 miljoonaa Ranskan frangia (4,7 milj. euroa), koska a) Scott myi sen vuonna 1998 P & G:lle [...], vaikka sen ostohinta Sempeliltä vuonna 1987 oli ollut 31 miljoonaa frangia (4,7 milj. euroa) ja koska b) soveltamalla 6 prosentin korkoa laskettaessa vuoden 1998 ostohintaa vuoden 1987 hinnoissa, tontin arvo vuonna 1987 oli 15,4 miljoonaa frangia (2,4 milj. euroa).

(163) Ranskan viranomaisten perustelu on hylättävä, eikä ole tarpeen tarkastaa, pitävätkö viranomaisten toimittamat luvut paikkaansa (KC:lle aiheutuneet kustannukset La Saussyen teollisuusalueen myynnistä ja P & G:n alueesta saama hinta, 67-72 kappale).

(164) Tarkasteltaessa perustelua, jonka mukaan markkinahinnan ei välttämättä tarvitse kattaa kaikkia kustannuksia, komissio korostaa, että KC oli vuonna 1998 täysin eri tilanteessa kuin viranomaiset vuonna 1987. KC oli jo vuonna 1998 sijoittanut kyseiseen teollisuusalueeseen, joten kustannukset oli jo maksettu. KC oli päättänyt sulkea tuotantolaitoksen maailmanlaajuisen rakenneuudistusprosessinsa yhteydessä ennen kuin P & G osti maa-alueen. Tämän perusteella näyttää siis siltä, että teollisuusalueen hyödyntäminen aiheutti KC:lle raskaita tappioita(103). Vuonna 1998 kotitalous- ja saniteettipaperiteollisuus kärsi liikakapasiteetista Euroopassa(104) ja varsinkin Ranskassa(105), mutta vuonna 1987 ala oli selkeässä kasvussa (ks. 182 kappale). Näistä syistä P & G:n tontista maksama hinta oli todennäköisesti paras hinta, jonka KC pystyi saamaan kannattamattomasta paperitehtaasta liikakapasiteetin vaivaamilla markkinoilla riippumatta sen investointikustannuksista. Olennaista ei siis ole tutkia, pitikö KC:n investoida La Saussayen teollisuusalueeseen, vaan se hinta, minkä KC pystyi tontista saamaan toteuttamiensa investointien jälkeen.

(165) Vuonna 1987 viranomaiset eivät sitä vastoin olleet vielä toteuttaneet investointeja lukuun ottamatta maa-alueen ostoa 10,9 miljoonan Ranskan frangin hintaan (1,7 milj. euroa). Kuten 157 kohdassa todetaan, kun viranomaiset päättivät maa-alueen suunnittelu- ja kehitystöistä sekä tehtaan ja varaston rakentamisesta, ne olivat jo tietoisia siitä, että investointi aiheuttaisi noin 60 miljoonan frangin tappiot (9,2 milj. euroa). Yksityinen sijoittaja ei olisi toteuttanut vastaavanlaista investointihanketta.

(166) Sama perustelu koskee Ranskan viranomaisten toista perustetta, jonka mukaan Scottin maksama hinta - eli 31 miljoonaa frangia (4,7 milj. euroa) - oli todennäköisesti markkinahinta vuonna 1987, kun otetaan huomioon P & G:n vuonna 1998 maksama hinta ja kyseinen hinta diskontattuna. Riippumatta siitä, onko [...] oikea hinta (Ranskan viranomaiset eivät ole toimittaneet tietoja, jotka todistaisivat summan vastaavan sen alueen ja tuotantolaitoksen hintaa, jonka Scott todella osti vuonna 1987, ja joiden perusteella voitaisiin vahvistaa, että P & G todella maksoi tuotantolaitoksesta tämän hinnan), komissio viittaa uudelleen vuoden 1998 markkinaolosuhteisiin, jotka olivat P & G:n maksaman ostohinnan kannalta ratkaisevia verrattuna vuoden 1987 olosuhteisiin. Viimeksi mainitut markkinaolosuhteet vahvistaa se, että Scott oli vuonna 1987 valmis kasvattamaan kapasiteettiaan Ranskassa. Komissio hylkää myös perustelun, jonka mukaan pelkästä nykyarvolaskelmasta, jossa muunnetaan vuoden 1998 markkina-arvo vuoden 1987 arvoksi, saataisiin lopputulokseksi vuoden 1987 markkinahinta.

(167) Viranomaisilla ei siis ollut objektiivista tai vilpitöntä syytä olettaa saavansa Scottin maksamasta myyntihinnasta kohtuullista tuottoa investoinnilleen - eli maatalousmaan muuntamisesta teollisuusalueeksi sekä tehtaan ja varaston rakentamisesta ennen tontin myymistä. Edullisen hinnan, jolla viranomaiset myivät kyseisen maa-alueen Scottille, on siis katsottava suosivan tätä yritystä.

7.3.1.2.3 Edun arvo

(168) Tarkasteltavana olevassa tapauksessa ongelmana on määrittää varmuudella kyseisen maa-alueen myyntihinta ja hinnan kattamat kustannukset. Huolimatta komission kehotuksesta, Ranskan viranomaiset eivät ole toimittaneet komission pyytämää eritelmää ja yksityiskohtia a) Sempelin alueella todella toteuttamista töistä (tontin tasoittaminen, sähköt, infrastruktuuri, rakennukset jne.), b) töiden todellisista kustannuksista ja c) niiden todellisesta rahoitustavasta. Komission on siis rajattava arviointinsa hallussaan oleviin tietoihin(106).

(169) Yksityiskohtaisten tietojen puuttuessa komissio ei voi määrittää, onko osa infrastruktuureista sellaisia, jotka tavallisesti kustannetaan valtion tai paikallisviranomaisten varoin, eikä siis sisällä tukea - kuten Scott väittää. Tämäntyyppinen infrastruktuuri voi kuulua 87 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan, jos työt toteutetaan jonkin tai muutaman yrityksen tai joidenkin tuotteiden hyväksi. Käsiteltävänä olevassa tapauksessa teollisuusalueen suunnittelun ja kehittämisen on katsottava hyödyttävän vain Scottia, koska yritys on kyseisen infrastruktuurin omistaja ja ainoa käyttäjä(107). Tämä koskee etenkin tehdasta ja varastoa, jotka rakennettiin Scottin antamien ohjeiden mukaan(108).

(170) Yksityiskohtaisimmasta Ranskan viranomaisten toimittamasta asiakirjasta ("Le bilan de liquidation: Z.I La Saussaye & La Planche", päivätty 26 päivänä heinäkuuta 1993) ilmenee, että Sempelin kokonaiskustannukset maa-alueen suunnittelu- ja kehitystöistä olivat noin 140,4 miljoonaa Ranskan frangia (21,4 milj. euroa). Tähän summaan on lisättävä tontin alkuperäinen hankintahinta eli 10,9 miljoonaa frangia (1,7 milj. euroa).

(171) Tästä summasta on vähennettävä 29,4 miljoonaa Ranskan frangia (4,5 milj. euroa), joka vastaa Sempelin ottamien lainojen rahoituskuluja(109), ja 8,3 miljoonaa frangia (1,3 milj. euroa), joka liittyy alueen suunnittelu- ja kehitystoimenpiteistä maksetun arvonlisäveron palautukseen, sekä 13,6 miljoonaa frangia (2,1 milj. euroa), joka kattaa jätevesiviemärin kustannukset, josta Ranskan viranomaisten mukaan hyötyi Scottin lisäksi koko alue, eli 25000 asukasta ja muut yritykset (89 kohta).

(172) Maa-alueen myyntitoimenpiteen hinta on siis noin 100 miljoonaa Ranskan frangia (15,2 milj. euroa). Scottiin suoraan liittyvän toimenpiteen kustannukset ovat 48/68 tästä 100 miljoonan frangin (15,2 milj. euron) summasta eli 70,588 miljoonaa frangia (10,76 milj. euroa). Kun tästä summasta vähennetään Scottin Sempelille maksama 31 miljoonaa frangia (4,7 milj. euroa), nettotappioiksi saadaan yhteensä noin 39,58 miljoonaa frangia (6,03 milj. euroa) eli nykyarvoisena 80,77 miljoonaa frangia (12,3 milj. euroa). Tämä voidaan laskea Scottille myydyn pinta-alan suhteesta koko alueen pinta-alaan (48/68). Sempelin Scottin tontilla toteuttamista töistä ei ole esitetty yksityiskohtaista eritelmää (maansiirtotyöt, sähköistys, infrastruktuuri, rakennukset jne.) eikä töiden todellisista kustannuksista ole annettu tietoja, vaikka komissio on kehottanut Ranskan viranomaisia toimittamaan tiedot. Komission mielestä on kohtuullista soveltaa tätä 48/68-osuutta ja jättää mahdolliset mittakaavaedut laskelmien ulkopuolelle. Nykyarvossa on otettu huomioon korko, jota lasketaan laittoman tuen myöntämispäivästä, eli Scottin kanssa tehdyn sopimuksen allekirjoituspäivästä, tuen takaisinmaksupäivään asti. Arvioidessaan Ranskan myöntämiin avustuksiin sisältyvän tuen määrää komissio soveltaa 5,7 prosentin viitekorkoa (viitekorko 1 päivästä tammikuuta 2000 alkaen)(110).

7.3.1.3 Kilpailun vääristyminen ja vaikutus jäsenvaltioiden väliseen kauppaan

(173) Jotta toimenpide kuuluisi 87 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan, sen on vääristettävä kilpailua ja vaikutettava jäsenvaltioiden väliseen kauppaan. Asiassa Philip Morris(111) antamassaan tuomiossa yhteisöjen tuomioistuin määritteli tämän perusteen s