NEUVOSTON DIREKTIIVI,

annettu 15 päivänä lokakuuta 1968,

sijoittautumisvapauden ja palvelujen tarjoamisen vapauden toteuttamisesta itsenäisten ammatinharjoittajien vähittäiskauppatoiminnassa (ISIC-ryhmästä 612) (68/363/ETY)

EUROOPAN YHTEISÖJEN NEUVOSTO, joka

ottaa huomioon Euroopan talousyhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 54 artiklan 2 ja 3 kohdan sekä 63 artiklan 2 ja 3 kohdan,

ottaa huomioon sijoittautumisvapauden rajoitusten poistamiseksi annetun yleisen toimintaohjelman (1) ja erityisesti sen IV osaston C jakson,

ottaa huomioon palvelujen tarjoamisen vapauden rajoitusten poistamiseksi annetun yleisen toimintaohjelman (2) ja erityisesti sen V osaston C jakson,

ottaa huomioon komission ehdotuksen,

ottaa huomioon Euroopan parlamentin lausunnon (3),

ottaa huomioon talous- ja sosiaalikomitean lausunnon (4),

sekä katsoo, että

yleisissä toimintaohjelmissa määrätään kaiken sijoittautumiseen ja palvelujen tarjoamiseen liittyvän kansallisuuteen perustuvan syrjinnän poistamisesta vähittäiskaupan osalta siirtymäkauden toisen vaiheen toisen vuoden päätyttyä ja ennen toisen vaiheen päättymistä,

jäsenvaltioiden lainsäädännön vähittäiskauppaa koskevien eroavuuksien johdosta on suotavaa määritellä mahdollisimman tarkasti ne toiminnot, joihin tätä direktiiviä sovelletaan,

liikkuvaa kauppaa harjoittavien ja katukauppiaiden tai kaupustelijoiden kaupallinen toiminta, mukaan lukien torilla toimivat ja kauppahalleissa muista kuin kiinteästi asennetuista rakennelmista myyntiä harjoittavat vapautetaan myöhemmin annettavalla direktiivillä,

hyödykkeiden vuokraamiseen liittyvä toiminta, joka ei kuulu muiden direktiivien piiriin, kuuluu tämän direktiivin soveltamisalaan,

hyödykkeitä voidaan jälleenmyydä tai antaa vuokralle, ei ainoastaan yksityishenkilöille tai kotitalouksille yksityiskäyttöön vaan myös pienkäyttäjille liike- tai ammattikäyttöön, jos tällainen jälleenmyynti tai vuokraus on toissijaista vähittäiskauppiaan kokonaistoimintaan nähden,

tätä direktiiviä sovelletaan myös sellaisten hyödykkeiden jälleenmyyntiin tai vuokraukseen, jotka on työstetty, käsitelty tai valmisteltu myyntiä varten, milloin tällaiset toimenpiteet ovat tavanomaisia kyseisellä elinkeinon alalla,

sijoittautumisvapauden ja palvelujen tarjoamisen vapauden saavuttamisesta itsenäisten ammatinharjoittajien toiminnassa kaivos- ja louhintatyössä (ISIC-pääryhmät 11-19) 7 päivänä heinäkuuta 1964 annetun neuvoston direktiivin (5) 2 artiklan 3 kohdalla sekä sijoittautumisvapauden ja palvelujen tarjoamisen vapauden saavuttamiseksi itsenäisten ammatinharjoittajien ISIC-pääryhmiin 23-40 (teollisuus ja pienteollisuus) kuuluvassa teollisessa tuotanto- ja jalostustoiminnassa 7 päivänä heinäkuuta 1964 annetun neuvoston direktiivin (6) 2 artiklan 2 kohdalla rajoitetaan tuottajana toiseen jäsenvaltioon liikkeensä perustavan ja omia tuotteitaan tuossa valtiossa myyvän tuottajan oikeudet yhdestä liikkeestä tuotantovaltiossa tapahtuvaan myyntiin siihen asti, kunnes kyseisten tuotteiden kauppa on vapautettu muilla direktiiveillä,

tämän direktiivin voimaantulon vaikutuksesta monien tuotteiden vähittäiskauppa vapautuu; vapautettujen tuotteiden osalta rajoitusta yhdestä liikkeestä tuotantovaltiossa tapahtuvaan myyntiin ei vastaavasti enää sovelleta; siksi edellä mainittujen neuvoston 7 päivänä heinäkuuta 1964 antamien direktiivien mukaisesti toiseen jäsenvaltioon sijoittautuva tuottaja on, näiden samojen direktiivien mukaisesti ja siinä määrin kuin kyseisten tuotteiden kauppa on vapautettu, oikeutettu myymään tuotteitaan tuossa jäsenvaltiossa useammasta kuin yhdestä liikkeestä,

tämän direktiivin vaikutuksesta tulee myös teollisuus- tai pienteollisuustuottajien saada sijoittautua toiseen jäsenvaltioon, ei tuottajien ominaisuudessa vaan myydäkseen omia tuotteitaan suoraan kuluttajille yhdestä tai useammasta liikkeestä, sikäli kuin kyseisten tuotteiden vähittäiskauppa vapautuu tämän direktiivin vaikutuksesta,

tämän direktiivin soveltamisalaan kuuluu myös huutokaupoin tapahtuva hyödykkeiden vähittäismyyntitoiminta,

tätä direktiiviä ei sovelleta lääke- ja apteekkituotteiden vähittäiskauppaan; tämä toiminta vapautetaan yleisten toimintaohjelmien mukaisesti,

ottaen huomioon, että tupakan ja suolan vähittäiskauppa on järjestetty jäsenvaltioissa eri tavoin, tämä toiminta tulisi sulkea tämän direktiivin soveltamisalan ulkopuolelle,

tätä direktiiviä ei sovelleta myrkyllisten tuotteiden tai patogeenien vähittäiskauppaan; on ilmeistä jäsenvaltioissa voimassa olevien lakien ja asetusten säännökset tai hallinnolliset määräykset huomioon ottaen, että tämän toiminnan osalta muodostuu erityisiä kansanterveyden turvaamiseen liittyviä ongelmia,

sijoittautumisvapauden rajoitusten poistamiseksi annetussa yleisessä toimintaohjelmassa edellytetään, että poistetaan rajoitukset, jotka koskevat oikeutta liittyä ammatillisiin tai toimialajärjestöihin, milloin asianomaisen henkilön ammatinharjoittaminen välttämättä edellyttää tämän oikeuden käyttämistä,

palveluja tarjoavan tai hänen puolestaan toimivan henkilön mukana seuraavien palkattujen työntekijöiden asemasta säädetään perustamissopimuksen 48 ja 49 artiklan mukaisesti annetuilla säännöksillä,

erillisiä, kaikkeen itsenäisten ammatinharjoittajien toimintaan soveltuvia työntekijöiden liikkumisesta ja oleskelusta annettuihin säännöksiin liittyviä direktiivejä ja tarvittaessa direktiivejä jäsenvaltioiden yhtiöiltä niin yhtiön jäsenten kuin ulkopuolisten henkilöiden etujen suojelemiseksi vaatimien takeiden yhteensovittamiseksi, on annettu tai annetaan, ja

lisäksi joissakin jäsenvaltioissa tiettyjen tuotteiden vähittäiskauppaa koskevat tämän kaupan aloittamiseen liittyvät säännökset, kun taas toiset valtiot antavat sellaisia säännöksiä tarvittaessa; tästä johtuen toisten jäsenvaltioiden kansalaisten toiminnan aloittamista ja harjoittamista vähittäiskaupassa helpottavista siirtymätoimenpiteistä annetaan erillinen direktiivi,

ON ANTANUT TÄMÄN DIREKTIIVIN:

1 artikla

Jäsenvaltioiden on poistettava sijoittautumisvapauden ja palvelujen tarjoamisen vapauden rajoitusten poistamiseksi annettujen yleisten toimintaohjelmien I osastossa tarkoitetuilta luonnollisilta henkilöiltä ja yhtiöiltä, jäljempänä "edunsaajat", kyseisten yleisten toimintaohjelmien III osastossa mainitut rajoitukset, jotka vaikuttavat oikeuteen ryhtyä harjoittamaan jotain 2 ja 3 artiklassa määriteltyä toimintaa ja harjoittaa sitä.

2 artikla

1. Tämän direktiivin säännöksiä sovelletaan itsenäisten ammatinharjoittajien toimintaan vähittäiskaupassa (ISIC- ryhmä ex 612) (7) lukuun ottamatta lääke- ja apteekkituotteiden, myrkyllisten tuotteiden ja patogeenien, tupakan ja suolan vähittäiskauppaa.

Tämän direktiivin säännöksiä ei sovelleta liikkuvan kaupan harjoittajien, katukauppiaiden tai kaupustelijoiden kaupalliseen toimintaan. Niitä ei sovelleta myöskään toreilla toimiviin tai kauppahalleissa muista kuin kiinteistä rakennelmista myyntiä harjoittaviin henkilöihin, vaikkei kansallisessa liikkuvaa kauppaa, katukauppiaita tai kaupustelijoita koskevassa lainsäädännössä olisikaan määräyksiä tällaisesta toiminnasta.

Tätä direktiiviä ei sovelleta näkö- tai kuuloelinten tai muiden elinten tai ruumiinosien sellaiseen tutkimiseen, joka on toimitettu näön tai kuulon korjausvälineiden tai ortopedisten apuneuvojen asentamiseksi, sovittamiseksi tai myymiseksi.

2. Tässä direktiivissä "vähittäiskauppatoiminnalla" tarkoitetaan minkä tahansa sellaisen luonnollisen henkilön tai yhtiön toimintaa, joka säännöllisesti kauppaa käymällä ostaa hyödykkeitä omissa nimissään ja omaan lukuunsa sekä myy nämä hyödykkeet jälleen suoraan kuluttajalle.

Hyödykkeet voidaan myydä jälleen joko sellaisenaan tai vähittäiskaupassa tavanomaisen myyntiä varten toimitettavan työstämisen, käsittelyn tai valmistelun jälkeen.

3. Tämän direktiivin säännöksiä sovelletaan myös sellaisten tuottajien vähittäismyyntitoimintaan, jotka tuotantoliikettä vastaanottajavaltiossa perustamatta myyvät itse tuotteitaan tuossa maassa kuluttajille.

4. Tämän direktiivin säännöksiä sovelletaan samalla tavoin kuin niitä sovelletaan 1-3 kohdassa mainittuun myyntitoimintaan, myös hyödykkeiden vuokraamistoimintaan siinä laajuudessa kuin sellainen toiminta ei kuulu muiden direktiivien soveltamisalaan. Toiminnan lajit, jotka tällä tavoin on suljettu tämän direktiivin soveltamisalan ulkopuolelle, on lueteltu tämän direktiivin liitteessä.

3 artikla

Tämän direktiivin säännöksiä sovelletaan myös sellaisiin itsenäisinä ammatinharjoittajina toimiviin välittäjiin, jotka säännöllisesti kauppaa käymällä harjoittavat vähittäismyyntiä järjestämällä huutokauppoja toisten puolesta.

4 artikla

Toiminta, johon jäsenvaltioissa liittyy julkisen vallan käyttämistä, ei kyseisessä jäsenvaltiossa kuulu tämän direktiivin soveltamisalaan. Tämä toiminta on seuraavaa:

Ranskassa:

hyödykkeiden ja muun irtaimen omaisuuden myynti huutokaupoin, jonka toimittavat "officiers publics"- tai "officiers ministériels" -toimihenkilöt;

Italiassa:

hyödykkeiden myynti huutokaupoin, jonka toimittavat "mediatori"-toimihenkilöt heidän täyttäessään virkavelvollisuuksiaan;Saksassa, Belgiassa, Luxemburgissa ja Alankomaissa:

oikeudenpalvelijoiden ja notaarien osanotto huutokauppoihin.

5 artikla

1. Jäsenvaltioiden on poistettava erityisesti rajoitukset, jotka:

a) estävät edunsaajia sijoittautumasta tai estävät heitä tarjoamasta palveluja vastaanottajavaltiossa samoin ehdoin ja samoin oikeuksin kuin tuon maan omat kansalaiset;b) johtuvat hallintokäytännöstä, joka edunsaajiin sovellettuna johtaa syrjivään kohteluun verrattuna maan omiin kansalaisiin.

2. Poistettaviin rajoituksiin kuuluvat etenkin sellaiset, joilla edunsaajien sijoittautumista tai palvelujen tarjoamista estetään tai rajoitetaan seuraavasti:

a) Belgiassa:

- vaatimus siitä, että henkilöllä on oltava "carte professionelle" -asiakirja (19 päivänä helmikuuta 1965 annetun lain 1 artikla);

b) Saksassa:

- se seikka, että tietyissä osavaltioissa ("Länder") räjähteiden vähittäismyyntiluvan myöntämisen edellytykseksi on ulkomaalaisille asetettu taloudellisen tarpeen osoittaminen ("Bedürfnisprüfung") ja, että toisissa osavaltioissa ("Länder") edellytetään vähintään kolmen vuoden aikaisempaa oleskelua Saksan liittotasavallassa;

- vaatimus siitä, että 18 päivänä maaliskuuta 1938 annetussa "Waffengesetz"-nimisessä säädöksessä tarkoitettua aseiden ja ammusten vähittäismyyntiä harjoittamaan halukkaiden luonnollisten henkilöiden on oltava Saksan kansalaisia ("Waffengesetz", 7 pykälän 2 momentti ja 3 pykälän 2 momentti);- määräys, joka kieltää myöntämästä aseiden ja ammusten vähittäiskauppalupaa millekään ulkomaiselle oikeushenkilölle tai millekään sellaiselle kotimaiselle oikeushenkilölle, jonka osake-enemmistö on ulkomaalaisomistuksessa ("Waffengesetz"-nimisen säädöksen täytäntöönpanosta 19 päivänä maaliskuuta 1938 annetun "Verordnung"-säädöksen 10 pykälä);

c) Ranskassa:

- vaatimus siitä, että henkilöllä on oltava "carte d'identité d'étranger commerçant" -asiakirja (12 päivänä marraskuuta 1938 annettu "décret-loi", 8 päivänä lokakuuta 1940 annettu laki);- kaupallisten vuokrasopimusten uusimisoikeuden epääminen (30 päivänä syyskuuta 1953 annetun "décret"-säädöksen 38 artikla);

- kirjekyyhkykaupan harjoittamiseen halukkailta ulkomaalaisilta edellytetty vastavuoroisuus (27 päivänä kesäkuuta 1957 annettu laki, 22 päivänä huhtikuuta 1958 annettu "décret"-säädös);

- määräys, jonka mukaan henkilöiden, joille voidaan myöntää lupia "puolustautumiseen tarkoitettujen" tuliaseiden sekä ammusten kauppaan, on oltava Ranskan kansalaisia (tai yhtiöiden kyseessä ollen, että Ranskan kansalaisuus tulee osoittaa liikkeiden ("sociétés de personnes") jäsenten ("associés en nom"), varsinaisten ja äänettömien yhtiömiesten ("commandités" ja "commanditaires") ja johtajien ("gerants") osalta sekä osakeomistukseltaan rajoitettujen yhtiöiden ("sociétés par actions") hallinnollisten johtajien ("administrateurs") ja pääjohtajien ("directeurs centraux") osalta, huhtikuun 18 päivänä 1939 annetun "décret-loi"-säädöksen 2 artikla, 14 päivänä elokuuta 1939 annetun "décret" A -säädöksen 1 artikla, 14 päivänä elokuuta 1939 annetun "décret" B -säädöksen 9 ja 6 artikla);

- vaatimus niiden yhtiöiden, joilla on erityislupia raakaöljytuotteiden maahantuontiin ja markkinointiin, osalta siitä, että johtokunnan puheenjohtajan ("conseil d'administration"), pääjohtajan ("président-directeur general") sekä johtokunnan jäsenten enemmistön on oltava Ranskan kansalaisia, ja vaatimus siitä, että tällaisen luvan haltijan on varattava yhtiön teknisestä, hallinnollisesta ja kaupallisesta johdosta tietty määrä toimia ranskalaiselle henkilökunnalle (26 päivänä helmikuuta 1965 annettu "décret"-säädös N:o 65-144);

d) Italiassa:

- vaatimus siitä, että kirjekyyhkykauppaan ryhtymiseksi ja sen harjoittamiseksi ulkomaan kansalaisten on hankittava erikoislupa (13 päivänä joulukuuta 1928 annettu laki N:o 3086);e) Luxemburgissa:

- ulkomaan kansalaisille myönnettyjen toimilupien määräaikaisuus (2 päivänä kesäkuuta 1962 annetun lain 21 artikla).

6 artikla

1. Jäsenvaltioiden on huolehdittava, että edunsaajilla on oikeus liittyä ammatillisiin tai toimialajärjestöihin samoin edellytyksin ja samoin oikeuksin ja velvollisuuksin kuin niiden omilla kansalaisilla.

2. Sijoittautumisen yhteydessä oikeus liittyä ammatillisiin tai toimialajärjestöihin käsittää sekä vaalikelpoisuuden näissä järjestöissä että kelpoisuuden tulla valituksi tällaisten järjestöjen johtaviin tehtäviin. Tällaiset tehtävät voidaan kuitenkin varata omille kansalaisille, jos asianomaisen järjestön toimintaan sisältyy lain tai asetuksen säännösten mukaisesti julkisen vallan käyttämistä.

3. Luxemburgin suurherttuakunnassa "Chambre de Commerce"- tai "Chambre des métiers" -yhteisön jäsenyys ei anna edunsaajille oikeutta ottaa osaa näiden kamarien hallinnollisten elinten vaaliin.

7 artikla

Jäsenvaltio ei saa myöntää toiseen jäsenvaltioon jonkun 2 tai 3 artiklassa tarkoitetun toiminnan harjoittamista varten lähtevälle kansalaiselleen mitään sellaista tukea, joka saattaa vääristää sijoittautumisen edellytyksiä.

8 artikla

1. Jos vastaanottajavaltio vaatii jonkin 2 tai 3 artiklassa tarkoitetun toiminnan aloittamista tai sen harjoittamista varten omilta kansalaisiltaan todisteen hyvästä maineesta ja siitä, etteivät he ole olleet konkurssissa, tai jommankumman näistä todisteista, tämän valtion tulee hyväksyä toisen jäsenvaltion kansalaisia koskevaksi riittäväksi todisteeksi esitetty ote rikosrekisteristä tai, jos tällaista ei ole, näiden vaatimusten täyttymistä osoittava vastaava asiakirja, jonka on antanut sen maan toimivaltainen oikeus- tai hallintoviranomainen, josta ulkomaan kansalainen on peräisin tai josta hän tulee.

Jos se maa, josta ulkomaan kansalainen on peräisin tai josta hän tulee, ei anna sellaista asiakirjaa, jossa todistetaan, ettei hän ole ollut konkurssissa, sen sijasta voidaan antaa valaehtoinen ilmoitus, jonka asianomainen antaa sen maan, josta hän on peräisin tai josta hän tulee, toimivaltaiselle oikeus- tai hallintoviranomaiselle, notaarille tai toimivaltaiselle ammatilliselle tai toimialayhteisön toimielimelle.

2. Jos vastaanottava jäsenvaltio vaatii omilta aseiden, ammusten tai räjähteiden vähittäiskaupan tai alkoholijuomien tai irtomaidon vähittäismyynnin aloittamista aikovilta kansalaisiltaan erityisten nuhteettomuutta tai hyvää mainetta koskevien edellytysten täyttämistä eikä todistetta tällaisten edellytysten täyttymisestä voida saada 1 kohdan ensimmäisessä alakohdassa mainituista asiakirjoista, tämän valtion tulee hyväksyä muiden jäsenvaltioiden kansalaisia koskevaksi riittäväksi todisteeksi mainittujen vaatimusten täyttymistä osoittava todistus, jonka on antanut sen maan toimivaltainen oikeus- tai hallintoviranomainen, josta henkilö on peräisin tai josta hän tulee. Tällaisen todistuksen tulee koskea niitä erityisiä seikkoja, joita vastaanottava valtio pitää asiaan vaikuttavina.

3. Tämän artiklan 1 ja 2 kohtien mukaisesti annetut asiakirjat eivät niitä esitettäessä saa olla kolmea kuukautta vanhempia.

4. Jäsenvaltioiden on 9 artiklassa asetetussa määräajassa nimettävä ne viranomaiset ja toimielimet, jotka ovat toimivaltaisia antamaan näitä asiakirjoja, sekä ilmoitettava tästä muille jäsenvaltioille ja komissiolle viipymättä.

5. Jos vastaanottavassa jäsenvaltiossa vaaditaan todistus vakavaraisuudesta, tämän valtion on pidettävä siinä valtiossa, josta ulkomaan kansalainen on peräisin tai josta hän tulee, toimivien pankkien antamia todistuksia omassa maassa annettuja todistuksia vastaavina.

9 artikla

Jäsenvaltioiden on saatettava voimaan tämän direktiivin noudattamisen edellyttämät toimenpiteet kuuden kuukauden kuluessa sen tiedoksi antamisesta ja ilmoitettava tästä komissiolle viipymättä.

10 artikla

Tämä direktiivi on osoitettu kaikille jäsenvaltioille.

Tehty Luxemburgissa 15 päivänä lokakuuta 1968.

Neuvoston puolesta

Puheenjohtaja

G. SEDATI

(1) EYVL N:o 2, 15.1.1962, s. 36/62

(2) EYVL N:o 2, 15.1.1962, s. 32/62

(3) EYVL N:o 187, 9.11.1965, s. 2914/65

(4) EYVL N:o 199, 20.11.1965, s. 3009/65

(5) EYVL N:o 117, 23.7.1964, s. 1871/64

(6) EYVL N:o 117, 23.7.1964, s. 1880/64

(7) YK:n toimialaluokitus (Yhdistyneiden Kansakuntien tilastotoimisto, Statistical Papers, M Series, N:o 4, Rev. 1, (New York 1958).

LIITE

Toiminta, joka ei kuulu tämän direktiivin soveltamisalaan

(Edellä 2 artiklan 4 kohdan toinen virke)

>TAULUKON PAIKKA>