Komission tiedonanto - Ympäristöalan rahoitusvälineestä (LIFE) annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 1655/2000 4 artiklan 4 kohdan mukaiset - Ympäristön LIFE-tuen piiriin kuuluvien demonstraatiohankkeiden suuntaviivat



Virallinen lehti nro C 308 , 27/10/2000 s. 0002 - 0009



Ympäristöalan rahoitusvälineestä (LIFE) annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 1655/2000 4 artiklan 4 kohdan mukaiset Ympäristön LIFE-tuen piiriin kuuluvien demonstraatiohankkeiden suuntaviivat (2000/C 308/02) Euroopan parlamentti ja neuvosto antoivat 17 päivänä heinäkuuta 2000 ympäristöalan rahoitusvälinettä (LIFE) koskevan asetuksen (EY) N:o 1655/2000. Kyseinen asetus on LIFE-rahoitusvälineen kolmannen vaiheen (2000-2004) uusi oikeusperusta, ja sitä kutsutaan tässä asiakirjassa "uudeksi LIFE-asetukseksi" tai "asetukseksi". Euroopan komissio antoi ... ohjeet ympäristön LIFE-demonstraatiohankkeita varten. Uuden ympäristön LIFE-tuki asetuksen 4 artiklassa säädetään ympäristön LIFE-tuesta. Artiklan mukaan demonstraatiohankkeille on laadittava suuntaviivat, joilla edistetään demonstraatiotoimien ja yhteisön ympäristöpolitiikan perusperiaatteiden yhteisvaikutusta kestävän kehityksen toteuttamiseksi(1). Tämä asiakirja antaa ohjeet siitä, ketkä voivat hakea ympäristön LIFE-tukea. Rahoitusta voivat hakea Euroopan unioniin tai sellaisiin unionin jäsenyyttä hakeneisiin maihin sijoittautuneet henkilöt tai organisaatiot, jotka ovat tehneet erityisiä sopimuksia LIFE-rahoitusvälineeseen osallistumisesta. Vuosina 2000 ja 2001 siihen osallistuvat seuraavat hakijamaat: Viro, Latvia, Unkari, Romania ja Slovenia. Tämän asiakirjan ensimmäisessä osassa kerrataan asetuksessa säädetyn LIFE-rahoitusvälineen ja sen "ympäristön LIFE-tueksi" kutsutun osan pääpiirteet. Toisessa osassa käsitellään demonstraatiohankkeiden viittä asetuksessa mainittua aihepiiriä sekä näihin aihepiireihin liittyviä yhteisön poliittisia tavoitteita. Siinä selostetaan, miten ympäristön LIFE-tuen piiriin kuuluvilla demonstraatiohankkeilla voidaan edistää näiden tavoitteiden saavuttamista ja mitä muuta yhteisön rahoitusta on varattu vastaavia aihepiirejä tai samoja mutta erilaisiin poliittisiin tavoitteisiin liittyviä aihepiirejä varten. LIFE-tuen hakemisesta annetaan käytännön ohjeita tietopaketissa, joka on saatavissa LIFE-rahoitusvälinettä koskevilta www-sivuilta seuraavasta osoitteesta: http://europa.eu.int/comm/life/envir/infopk/index-en.htm 1. LIFE-RAHOITUSVÄLINEEN JA YMPÄRISTÖN LIFE-TUEN PÄÄPIIRTEET 1.1 LIFE-rahoitusvälineen soveltamisala 1. LIFE-rahoitusvälineen yleistavoitteena on edistää yhteisön ympäristöpolitiikan ja ympäristölainsäädännön täytäntöönpanoa, ajantamistamista ja kehittämistä erityisesti, kun on kyse ympäristönäkökohtien sisällyttämisestä muihin politiikan aloihin, sekä edistää kestävää kehitystä yhteisössä. 2. LIFE on rahoitusväline, johon kuuluu kolme pääasiallista aihealuetta: luonto, ympäristö ja kolmannet maat. Kaikilla kolmella aihealueella pyritään ympäristön parantamiseen, mutta jokaisella niistä on myös omat erityiset painopisteensä. a) Luonnon LIFE-tuen piiriin kuuluvat toimet, joiden tavoitteena on EU:n tärkeinä pitämien luontotyyppien ja luonnonvaraisen eläimistön ja kasviston suojeleminen. b) Ympäristön LIFE-tuen piiriin kuuluvat talouselämää koskevat ja paikallisviranomaisten toteutettaviksi tarkoitetut innovatiiviset demonstraatiotoimet sekä yhteisön lainsäädännön ja politiikan tueksi tarkoitetut valmistelevat toimet. c) Kolmansien maiden LIFE-tuen piiriin yhteisön ulkopuolisille Välimeren ja Itämeren maille annettava tekninen apu. 3. LIFE-rahoitusvälineen voimassaolon kolmatta vaihetta (2000-2004) varten on luotu 640 miljoonan euron rahoituskehys, josta 47 prosenttia on kohdennettu ympäristön LIFE-tukeen, 47 prosenttia luonnon LIFE-tukeen ja 6 prosenttia kolmansien maiden LIFE-tukeen. 1.2 Ympäristön LIFE-tuki 1. Ympäristön LIFE-tuen erityistavoitteena on edistää innovatiivisten ja integroitujen tekniikoiden ja menetelmien kehittämistä sekä yhteisön ympäristöpolitiikan edelleen kehittämistä. 2. Tämän tavoitteen saavuttamiseksi ympäristön LIFE-tuki keskittyy kahteen hanketyyppiin: demonstraatiohankkeet ja valmistelevat hankkeet. 3. Nämä suuntaviivat koskevat ainoastaan demonstraatiohankkeita. Komissio julkaisee valmistelevia hankkeita koskevan ehdotuspyynnön erikseen ja tapauskohtaisesti. 4. Ympäristön LIFE-tuen piiriin kuuluvat sellaiset demonstraatiohankkeet, joilla edistetään edellä kohdassa 1 mainitun tavoitteen saavuttamista ja jotakin seuraavista erityistavoitteista: a) Maankäytön kehittäminen ja suunnittelu: ympäristönäkökohdat ja kestävän kehityksen näkökohdat sisällytetään maankäytön kehittämiseen ja suunnitteluun, mukaan luettuina kaupunki- ja rannikkoalueet(2) tai b) Vesivarojen hallinta: edistetään pohja- ja pintavesivarojen kestävää hallintaa; tai c) Taloudellisten toimintojen vaikutukset: minimoidaan taloudellisen toiminnan ympäristövaikutuksia erityisesti kehittämällä puhtaita tekniikoita ja asettamalla painopisteeksi kasvihuonekaasupäästöjen ehkäiseminen ja vähentäminen; tai d) Jätehuolto: ehkäistään jätteen syntymistä ja joissa käytetään uudelleen, hyödynnetään ja kierrätetään kaikenlaista jätettä ja varmistetaan jätevirtojen järkevä hallinta; tai e) Kokonaisvaltainen tuotepolitiikka: vähennetään tuotteiden ympäristövaikutuksia tarkastelemalla niiden tuotantoa, jakelua, kulutusta ja loppukäsittelyä kokonaisvaltaisesti, mukaan luettuna ympäristöystävällisten tuotteiden kehittäminen. 5. Demonstraatiohankkeiden tavoitteena on oltava jonkin ympäristöongelman innovatiivisen ratkaisun testaaminen, ja niistä on saatava konkreettisia, käytännöllisiä tuloksia. Hankkeet on toteutettava laajuudessa, joka antaa mahdollisuuden arvioida, onko kyseinen ratkaisu laajamittaisesti käyttöön otettuna teknisesti ja taloudellisesti elinkelpoinen. 6. Ympäristön LIFE-tukea ei ole tarkoitettu tutkimukseen eikä investointeihin joiden kohteena on käytössä oleva teknologia tai infrastruktuuri. Tuen tavoitteena on poistaa esteet, jotka vaikeuttavat tutkimus- ja kehittämistulosten hyödyntämistä laajamittaisessa toteutuksessa. Tämän saavuttamiseksi halutaan erityisesti edistää sellaisia demonstraatiohankkeita, jotka perustuvat jo valmistuneisiin tai meneillään oleviin, onnistuneisiin ympäristöalan tutkimus-, teknologia- ja kehitysohjelmiin. 2. DEMONSTRAATIOHANKKEIDEN SUUNTAVIIVAT 1. LIFE-asetuksen ympäristön LIFE-tuki artiklassa säädetään viidestä aihepiiristä (ks. edellä jakson 1.2 kohta 4), jotka liittyvät yhteisön ympäristöpolitiikan eri aloihin, aloitteisiin ja lainsäädäntöön. Seuraavien suuntaviivojen tarkoituksena on antaa mahdollisille hakijoille tietoa kyseisistä politiikan aloista, osoittaa yhteisön politiikan pääasialliset tavoitteet näillä aloilla ja antaa tietoa asiaa koskevasta yhteisön lainsäädännöstä. 2. LIFE-rahoitusvälineestä rahoitettavien hankkeiden on oltava sellaisia, että niistä on hyötyä yhteisölle. Niillä on edistettävä yhteisön ympäristöpolitiikan ja ympäristölainsäädännön kehittämistä, täytäntöönpanoa ja ajantasaistamista erityisesti, kun on kyse ympäristönäkökohtien sisällyttämisestä muihin politiikan aloihin, sekä edistettävä kestävää kehitystä yhteisössä. Mahdollisten hakijoiden on siis oltava perillä LIFE-rahoitusvälinettä koskevan lainsäädännön ja politiikan pääasiallisesta kehityksestä. Näiden suuntaviivojen tarkoituksena on antaa hakijoille tällaista tietoa. 3. Vaikka suuntaviivat ovatkin luonteeltaan ohjeellisia, ne antavat hyvän kuvan yhteisön ympäristöpolitiikasta ja -lainsäädännöstä, joita hankkeiden tulee edistää. Ei ole kuitenkaan välttämätöntä, että hanke-ehdotukset pitäytyvät näihin suuntaviivoihin tullakseen valituiksi. Valinta tehdään vertaamalla ehdotusten ansioita LIFE-asetuksessa määriteltyjen perusteiden mukaisesti. 4. Tässä asiakirjassa viitataan tarvittaessa yhteisön muihin ohjelmiin, joissa käsitellään samankaltaisia aiheita. Näissä viittauksissa ei mainita välttämättä kaikkia mainitunlaisia ohjelmia. Hakijat voivat halutessaan tarkistaa, vastaavatko yhteisön muiden ohjelmien tavoitteet paremmin hakijan hanketta. 5. Hakijat voivat saada lisätietoa Euroopan unionin ympäristöpolitiikasta ja yhteisön muista ohjelmista alaviitteisiä mainituista asiakirjoista sekä Europa-palvelimelta seuraavasta osoitteesta: http://www.europa.eu.int/ 2.1 Maankäytön kehittäminen ja suunnittelu 1. Tässä jaksossa käsitellään ympäristön LIFE-tuen piiriin kuuluvien demonstraatiohankkeiden ensimmäistä aihepiiriä: ympäristönäkökohtien ja kestävän kehityksen näkökohtien sisällyttämistä maankäytön kehittämiseen ja suunnitteluun, mukaan luettuina kaupunki- ja rannikkoalueet. 2. Yksi ympäristön LIFE-tuen keskeisistä tavoitteista on rahoittaa hankkeita, jotka voivat vaikuttaa myöhemmin hyvinä esimerkkeinä aluepolitiikan suunnitteluun. Aluesuunnitteluun myös yhteisön rakennerahastot, koheesiorahasto ja jäsenyyttä hakeneiden maiden liittymistä edeltävä rakennepolitiikan väline. 3. Tavoitteen saavuttamiseksi edistetään hankkeita, joiden toteuttajaorganisaatiot (paikallisviranomaiset mukaan luettuina) ovat suoraan vastuussa maankäytön hallinnasta ja joita koskevien paikkallisten päätösten tekemiseen osallistuvat paikallisten asukkaiden edustajat sekä kaikki asianomaiset yhteiskunnan ja talouselämän toimijat. 4. Muita yhteisön rahoituslähteitä tällä alalla: yhteisöaloiteohjelmat (Interreg(3), Leader(4) ja Urban(5)) sekä Euroopan aluekehitysrahasto(6) innovatiivisten toimien osalta. 5. Aihepiirissä "maankäytön kehittäminen ja suunnittelu" on kehitetty uusia aloitteita tai uutta lainsäädäntöä seuraavilla aloilla: kaupunkiympäristö, ilmanlaatu ja meluntorjunta sekä rannikkoalueiden integroitu käyttö ja hoito. Näiden alojen demonstraatiohankkeita koskevat ehdotukset ovat sen vuoksi erityisen tervetulleita. 2.1.1 Kaupunkiympäristö 1. Komissio antoi lokakuussa 1998 tiedonannon, jossa esitetään Euroopan unionin kaupunkien kestävää kehitystä koskeva toimintakehys(7). Tiedonannossa esitetään yhteisön tulevan politiikan pääperiaatteet tällä alalla ja korostetaan integroidun lähestymistavan tarvetta ympäristöasioiden hallinnassa sekä maankäytön kehittämisessä ja suunnittelussa. Tällä tarkoitetaan nykyisten aloitteiden yhteensovittamista ja niiden saattamista kestävän kehityksen ja paikallisten Agenda 21 -ohjelmien periaatteiden mukaisiksi. 2. Tällä alalla edistetään seuraavia hankkeita: a) hankkeet, joiden tavoitteena on yhdistää useita erityyppisiä (oikeudellisia, taloudellisia, verotuksellisia ja tiedotukseen liittyviä) välineitä ympäristökysymysten integroimiseksi paikallisviranomaisten sosiaali- ja talouspolitiikkaan; b) hankkeet, joiden tavoitteena on kaupunkien ekologisen jalanjäljen(8) ja muiden vastaavien kestävään kehitykseen liittyvien käsitteiden, kuten ympäristöosuuden(9), esiintuominen ja niiden vaikutusten vähentäminen; c) hankkeet, joilla pyritään saavuttamaan useita ympäristötavoitteita maankäytön suunnittelun avulla. 3. Muita yhteisön rahoituslähteitä tällä alalla: tutkimuksen ja teknologisen kehittämisen viidennen puiteohjelman avaintoiminto "Huomisen kaupunki ja kulttuuriperintö"(10). Kulttuuriperintöä koskevia erityisiä demonstraatiohankkeita ei pidetä ympäristön LIFE-tukea myönnettäessä ensisijaisina hankkeina. 4. Kaupungeissa, joissa suunnitellaan tai toteutetaan Urban-yhteisöaloitteen(11) alaisia ohjelmia, mahdollisten hakijoiden on pyrittävä sisällyttämään ympäristöhankkeensa tähän viitekehykseen sen sijaan, että hakijat tekisivät erillisen hanke-ehdotuksen ympäristön LIFE-tuen saamiseksi. 2.1.2 Ilmanlaatu ja meluntorjunta 1. Teollisuuden ja energia-alan ponnistelujen ansiosta ilman rikkidioksidipitoisuudet ovat pienentyneet huomattavasti viimeisten kymmenen vuoden aikana. Vaikka Auto-oil II -ohjelmasta odotetaan myönteisiä tuloksia, typen oksidien, haihtuvien orgaanisten yhdisteiden, otsonin ja hiukkasten pitoisuudet ovat useimmissa Euroopan kaupungeissa edelleen huolestuttavia. Pitoisuuksien vähentäminen ei olla demonstraatiohankkeen aiheena. 2. Ympäristön LIFE-tuen tarkoitus on tukea tällä alalla ilmanlaatua koskevaa kehysdirektiiviä(12). Direktiivissä velvoitetaan määrittelemään ja toteuttamaan yli 250000 asukkaan taajamissa ja erittäin saastuneilla alueilla toimintaohjelmia, joiden tavoitteena on ilmanlaadun parantaminen. Ympäristön LIFE-tuella voidaan tukea kaikkein innovatiivisimpia toimenpiteitä, jotka sisältyvät direktiivin tavoitteiden saavuttamiseen tähtääviin ohjelmiin tai jotka ovat tällaisten ohjelmien käynnistämisen, seurannan tai tulosten arvioinnin kannalta välttämättömiä. 3. On suotavaa, että ympäristön LIFE-tukea haetaan myös sellaisia demonstraatiohankkeita varten, joiden tavoitteena on osoittaa käyttökelpoisiksi uusia ilmanlaadun seurannan menetelmä (kuten biologisia indikaattoreita(13) sekä yleisen tietoisuuden lisäämisen uusia menetelmiä. 4. Komissio antoi marraskuussa 1996 vihreän kirjan(14), jonka tarkoituksena oli käynnistää keskustelu tulevaisuuden meluntorjuntapolitiikasta. Tähän alaan liityvät hanke-ehdotukset voisivat koskea erityisesti seuraavia aihepiirejä: a) melulle altistumisen indikaattorien validoiminen Euroopan tasolla ja maankäytön suunnittelua koskevien päätösten mahdollisten vaikutusten simulointi; b) julkisen tiedottamisen innovatiiviset strategiat, jotka perustuvat melutasojen riittävään kartoitukseen; c) päätöksenteon tukijärjestelmät sekä melun vähentämiseen tähtäävät suunnitelmat kaupunkialueilla ja tämän alan politiikan tulosten seuranta ja arviointi. 5. Lisäksi demonstraatiohankkeiden aiheena voi olla liikenteen vaikutus ilmanlaatuun ja melutasoon. Hankkeisiin voi sisältyä aloitteita, jotka koskevat kestävää liikkuvuutta, kauttakulkuliikenteen hallintaa ja lentoliikenteen kestävää toteuttamista. 6. Muita yhteisön rahoituslähteitä tällä alalla: viidennen puiteohjelman "Kilpailukykyinen ja kestävä kasvu -ohjelma", avaintoiminto "Kestävä liikenne ja liikennemuotojen yhteensopivuus", "Huomispäivän kaupunki ja kultuuriperintö"(15). 2.1.3 Rannikkoalueiden integroitu käyttö ja hoito 1. Rannikkoalueiden ja niiden luonnonvarojen (meren ja mantereen) rasitteena ovat kasvavat ristiriidat käyttäjien välillä sekä institutionaaliset ja poliittiset ongelmat, joiden seurauksena kyseiset alueet vahingoittuvat yhä enemmän ja joskus peruuttamattomasti. 2. Euroopan komissio tutkii vuosina 1995-1999 toteutetun demonstraatio-ohjelman(16) tulosten perusteella rannikkoalueiden integroitua hallintaa koskevan eurooppalaisen strategian kehittämistä. Tämä strategia voisi pohjautua seuraaviin periaatteisiin, joiden mukaan rannikkoalueiden kestävän hallinnan täytyy a) perustua kokonaisvaltaiseen alueelliseen lähstymistapaan, jossa otetaan huomioon kaikki rannikkoalueeseen vaikuttavat ihmisten ja luonnon järjestelmät ja jossa käytetään hyödyksi luonnollisia prosesseja; b) toteuttaa osallistavaa suunnittelua, jotta saavutetaan yksimielisyys ja taataan kaikkien tarvittavien hallinnollisten ja alueellisten elinten osallistuminen sikäli kuin se välttämätöntä; c) käyttää erilaisten välineiden yhdistelmää (oikeudelliset ja taloudelliset välineet, vapaaehtoiset sopimukset, tekniset ratkaisut, tiedotus, tutkimus ja koulutus); d) taata, että tehtävät päätökset ovat paikallisten erityisolosuhteiden mukaisia eivätkä estä uusien vaihtoehtojen käyttöä tulevaisuudessa. 3. Ympäristön LIFE-tuella voidaan tukea tätä politiikkaa siten, että sen avulla rahoitetaan näitä periaatteita toteuttavia hankkeita. Erityisen tervetulleina pidetään sellaisilla alueilla toteutettavia hankkeita, joilla rannikkoaluetta käytetään monilla keskenään ristiriitaisilla tavoilla tai joilla rannikkoalueen väestömäärä kasvaa nopeasti (pysyvästi ja/tai kausittain) tai maankäyttö muuttuu huomattavasti. 2.2 Vesivarojen hallinta 1. Tässä jaksossa käsitellään toista aihepiiriä: pohja- ja pintavesivarojen kestävän hallinnan edistämistä. 2. Sekä vesivarojen laatu että määrä ovat edelleen erittäin suuren kuormituksen alaisina. Euroopan ympäristökeskuksen(17) raportissa (Ympäristö Euroopan unionissa vuosisadan vaihteessa, kesäkuu 1999) korostetaan Pohjois-Euroopassa orgaanisten aineiden ja fosfaattien aiheuttaman pilaantumisen vähenemistä. Huolestuttavaa on kuitenkin edelleen pintavesien suurista nitraattipitoisuuksista johtuva rannikkovesien ja eräiden merialueiden rehevöityminen sekä nitraattien aiheuttama pohjavesien pilaantuminen, joiden syynä on pääasiassa maataloudesta aiheutuva hajakuormitus. 3. Tällä alalla edistetään seuraaviin aihepiireihin liittyviä hankkeita: a) Vesivarojen hallinta jokivaluma-alueen tasolla: Ympäristön LIFE-tuki on tarkoitettu tulevan vesipolitiikan kehysdirektiivin(18) tueksi. Hankkeissa on pyrittävä testaamaan yleisten ja yhtenäisten toimien toteuttamista valuma-alueen tasolla eli toimia, jotka koskevat valuma-alueen kaikkia vesistöjä (makeat pintavedet, pohjavesi, murtovedet, rannikkovedet, vesistöjen välinen vuorovaikutus) ja joihin kaikki asianosaiset osallistuvat. b) Pohjaveden suojelu: innovatiivisten pohjaveden hoito- ja kunnostusmenetelmien demonstrointi, mukaan luettuina epäpuhtauksien valvonta ja vähentäminen, vuorovaikutus pintavesien kanssa, vedentarpeen vähentäminen, käyttöristiriitojen ratkaiseminen ja erityisesti hajakuormituslähteiden aiheuttamien ekologisten vahinkojen ehkäiseminen. c) Jäteveden käsittelyn: osalta tarvitaan demonstraatiohankkeita, joissa käsitellään erityisesti pienten yhteisöjen ja yksittäisten tai osittain kollektiivisten käsittelyjärjestelmien ongelmia. Lisäksi toivotaan hankkeita, joiden tavoitteena on jäteveden uudelleenkäyttö käsittelyn jälkeen sekä maatalouden valumavesien uudelleenkäyttö. Kollektiiviset jäteveden käsittelyjärjestelmät voidaan ottaa huomioon, jos niissä esitellään tärkeitä teknisiä innovaatioita. d) Vesien hajakuormituksen ehkäiseminen ja vähentäminen: On tarpeellista luoda innovaatioita ja demonstroida maatalouden ja maankäytön suunnittelun hyviä toimintapapoja ja arvioida niiden myönteisiä ympäristövaikutuksia. Olisi hyödyllistä testata ja arvioida esimerkiksi puskurivyöhyketekniikoita, joissa käytetään istutuksia rajoittamaan hajakuormituslähteistä peräisin olevien epäpuhtauksien kulkeutumista pintavesiin. e) Vesivarojen hallinnan suunnitteluun ja organisointiin: liittyviä näkökohtia koskevien hankkeiden tavoitteina voivat olla seuraavat pitkän aikavälin haasteet: - määnkäytön vaikutukset tulvariskeihin sekä veden laatuun ja määrään, - yhteisvaikutukset laatuun/määrään (epäpuhtauspitoisuudet alhaisen virtaaman vesistöissä, valuma-alueen jatkumo sekä joen vedenkorkeussuhteita ja vesimääriä muuttavien toimien vaikutukset ylä- ja alajuoksulla), - maatalouden, matkailun, teollisuuden ja paikallisten kuluttajien välinen vedenkäytön ristiriita, - vedentarpeen taloudelliset ja sosiaaliset näkökohdat, - suurten kansainvälisten vesistöjen tilan huonontuminen tai vakava happamoituminen. 4. Muita yhteisön rahoituslähteitä tällä alalla: viidennen puiteohjelman "Kilpailukykyinen ja kestävä kasvu-ohjelma"(19), "Energia ja kestävä kehitys ohjelma", erityisesti avaintoiminnot "Kestävä vesihuolto ja veden laatu"(20), "Kestävät meriympäristöt" ja yhteisöaloite Interreg(21). 2.3 Taloudellisten toimintojen vaikutukset 1. Tässä jaksossa käsitellään kolmatta aihepiiriä: taloudellisten toimintojen ympäristövaikutusten minimointia, joka toteutetaan erityisesti kehittämällä puhtaita tekniikoita ja painottamalla enaltaehkäisyä, muun muassa kasvihuonekaasupäästöjen vähentämistä. 2. Tärkeitä aloitteita ja säädöksiä pannaan parhaillaan täytäntöön seuraavassa mainituilla politiikan aloilla, jotka liittyvät tähän aihepiiriin. Näiden alojen demonstraatiohankkeet ovat siksi erityisen tervetulleita. 2.3.1 Puhtaat tekniikat 1. Puhtaat tekniikat ovat uusia teollisuusprosesseja tai nykyisten prosessien muunnoksia, joiden tarkoituksena on vähentää ympäristövaikutuksia sekä energian ja raaka-aineiden käyttöä. 2. Tällä alalla edistetään erityisesti ympäristön LIFE-tuen piiriin kuuluvia hankkeita, joita ehdottavat joko eri alojen pienet ja keskisuuret yritykset tai joissa ne ovat tiiviisti mukana. Tarkoituksena on tukea pk-yrityksiä poistamalla näiden tekniikoiden kehittämisen teknologisia ja taloudellisia esteitä. 3. Lisäksi ympäristön LIFE-tuella pyritään tukemaan ympäristön pilaantumisen ehkäisemisen ja vähentämisen yhtenäistämisestä (IPPC) annetun direktiivin(22) täytäntöönpanoa. Direktiivissä edellytetään, että useiden teollisuusalojen ja muiden alojen toimijat (luettelo näistä on direktiivin liitteessä I) noudattavat kulutus- ja päästöstandardeja, jotka perustuvat viiteasiakirjoissa kuvattujen parhaiden käytettävissä olevien tekniikoiden (BAT) soveltamiseen, joita asiakirjoja tulee laatimaan IPPC-toimisto Sevillassa, Espanjassa. Jos LIFE-tukea haetaan sellaisen alan hanketta varten, jolla on käytettävissä viiteasiakirjoja, hankeen innovattivisuuden aste on kuvattava selvästi verrattuna tekniikoihin, jotka on kuvattu viiteasiakirjoissa parhaina käytettävissä olevina tekniikkoina (BAT). Jos alalla, jolle hanke kuuluu, ei ole vielä laadittu viiteasiakirjoja, hankkeessa olisi pyrittävä tarjoamaan mahdollisimman paljon sentyyppistä tietoa, jota vaaditaan parhaiden käytettävissä olevien tekniikoiden (BAT) tunnistamiseksi (näistä on luettelo direktiivin liitteessä IV). 4. Muita yhteisön rahoituslähteitä tällä alalla: viidennen puiteohjelman "Kilpailukykyinen ja kestävä kasvu -ohjelma", avaintoiminto "Innovatiiviset tuotteet, menetelmät ja organisointi"(23). 2.3.2 Ympäristöasioiden integroitu hallinta 1. Yhteisön politiikka tukee tällä alalla yritysten ympäristönsuojelun tason jatkuvaa parantamista myös siten, että siinä ylitetään lakisääteiset vaatimukset, tai jos niitä ei ole, levittää ympäristöasioiden hallinnan hyviä toimintatapoja ja sisällyttää ne koko teollisuuden tuotantoketjuun. 2. Yhteisön ympäristöasioiden hallinta- ja auditointijärjestelmää (EMAS-järjestelmää)(24) tarkistetaan parhaillaan, ja se otetaan käyttöön myös muilla sektoreilla kuin teollisuudessa, julkinen sektori mukaan luettuna. Ympäristön LIFE-tukea toivotaan haettavan muitakin kuin teollisuussektoria koskevia ehdotuksia varten, sillä pyrkimyksenä on tukea uuden EMAS-asetuksen täytäntöönpanoa. Ympäristön LIFE-tuki on toivottavaa hankkeille, joiden tavoitteena on tukea EMAS-järjestelmän käyttöönottoa sellaisissa maissa ja sellaisilla aloilla, joilla sen soveltaminen on vähäistä ja joilla osallistumista järjestelmään voitaisiin parantaa(25). 3. Lisäksi ympäristön LIFE-tuella voidaan rahoittaa kokeiluhankkeita, jotka menevät ympäristöasioiden hallintaa pidemmälle ja käsittävät myös kestävän kehityksen näkökohdat ja voivat siten johtaa kestävyyttä koskevien audiotointijärjestelmien kehittämiseen. 2.3.3 Kasvihuonekaasupäästöjen vähentäminen 1. Joulukuussa 1997 tehdyssä Kioton pöytäkirjassa vahvistetaan kasvihuonekaasupäästöjen(26) vähentämisen määrälliset tavoitteet teollisuusmaita varten. Euroopan yhteisö sitoutui omalta osaltaan vähentämään näitä päästöjä 8 prosentilla vuoden 1990 päästötasoon verrattuna vuosien 2008 ja 2012 välisenä aikana. 2. Kioton pöytäkirjassa määrätään politiikasta ja toimenpiteitsä, joita on toteutettava niillä talouden aloilla, joilla kasvihuonekaasupäästöjä syntyy, mutta lisäksi siinä määrätään joustomekanismien käytöstä. Tunnetuin näistä mekanismeista on kasvihuonekaasuja koskeva kansainvälinen päästökauppajärjestelmä, mutta pöytäkirjassa edellytetään myös sellaisten toimien ja hankkeiden kehittämistä, joilla tällaisia päästöjä voidaan vähentää tai joilla voidaan lisätä niiden sitoutumista hiilinielujen avulla. Näillä toimilla ja hankkeilla olisi saatava aikaan ylimääräisiä vähennyksiä niiden vähennysten lisäksi, jotka toteutuisivat normaalisti ilman kyseisiä toimia tai hankkeita. 3. Tämän lähestymistavan vahvistamiseksi ympäristön LIFE-tuella edistetään hankkeita, jotka kehittävät innovatiivisia tekniikoita tai menetelmiä, jotka mahdollistavat kasvihuonekaasupäästöjen vähentämisen erityisesti teollisuudessa, energiantuotannossa, maa- ja metsätaloudessa ja jätehuollossa. Ainoastaan energiansäästöä koskevia hankkeita yllä mainituilla aloilla ei aseteta etusijalle, sillä niihin saa rahoitusta muista yhteisön välineistä. Hanke-ehdotuksissa päästövähennystä olisi kvantifioitava ja olisi osoitettava, ettei tällaista vähennystä tapahtuisi ilman kyseistä hanketta. 4. Muita yhteisön rahoituslähteitä tällä alalla: viidennen puiteohjelman avaintoiminnot "Maailmanlaajuinen muutos, ilmasto ja biologinen monimuotoisuus"(27) ja "Puhtaammat energiajärjestelmät, mukaan lukien uusiutuvat energialähteet"(28). 2.3.4 Kestävä matkailu 1. Tämän alan hankkeissa, joille haetaan ympäristön LIFE-tukea, on keskityttävä ympäristöystävällisen matkailun kehittämiseen kaikkien osapuolten näkökulmasta. 2. Tällä alalla edistetään erityisesti seuraavanlaisia hankkeita: a) demonstraatiohankkeet, joiden tavoitteena on matkailun ympäristövaikutusten entistä tarkempi arviointi ja ympäristön kantokyvyn ja joustavuuden huomioon ottavien ratkaisujen demonstrointi; b) matkailuyritysten ja -kohteiden arviointiin soveltuvien tarkoituksenmukaisten ympäristöindikaattoreiden kehittäminen ja integroitujen arviointimenetelmien demonstroiminen kaikkien asianomaisten toimijoiden myötävaikutuksella; c) ympäristöasioiden hallintaan ja ympäristömerkkeihin liittyvien menetelmien kokeellinen soveltaminen kaikilla matkailun aloilla, matkailuyrityksissä ja -kohteissa, mukaanlukien paikallisviranomaiset, silloin kun se on tarpeellista; d) demonstraatiohankkeet, mukaanlukien taloudellisten instrumenttien kokeellinen soveltaminen, joiden tavoitteena on sisällyttää ympäristönäkökulma matkailun herkimpiin osa-alueisiin (liikenne, maankäyttö, jätteet, vesi ja energianlähteet); e) innovatiiviset tekniikat ja menetelmät identifioitujen, joukkomatkailun vahingoittamien kohteiden kunnostamiseksi ottaen huomioon strategisen ja yhtenäisen suunnittelun mahdollisuudet vahinkojen estämiseksi ja korjaamiseksi ja ottaen huomioon saastuttaja maksaa -periaatteen; f) demonstraatiohankkeet, joiden tarkoituksena on vähentää sesonki- ja huippuaikojen matkailuvirtojen aiheuttamaa painetta edistämällä muun muassa yhteistyötä ja tietoisuutta kaikkien mukana olevien toimijoiden piirissä; g) demonstraatiohankkeet, joiden tarkoituksena on innovatiivinen lähestymistapa matkailuyritysten ja -kohteiden ympäristön laadun perusarvioinniksi. 2.4 Jätehuolto 1. Tässä jaksossa käsitellään ympäristön LIFE-tuen piiriin kuuluvien demonstraatiohankkeiden neljättä LIFE-asetuksessa mainittua aihepiiriä: kaikenlaisen jätteen syntymisen ennaltaehkäisemistä, uudelleenkäyttöä, hyödyntämistä ja kierrätystä sekä jätevirtojen järkevää hallintaa. 2. Komissio antoi heinäkuussa 1996 tiedonannon yhteisön ajantasaistetusta jätehuoltostrategiasta(29). Sen painopisteet ovat tärkeysjärjestyksessä: ensiksi jätteen syntymisen ehkäiseminen, toiseksi jätteen uudelleenkäyttö (uusiokäyttö, kierrätys ja energian talteenotto) ja viimeiseksi jätteen turvallinen hävittäminen (lähinnä jätteenpoltto ilman energian talteenottoa ja jätteen sijoittaminen kaatopaikoille). Uudelleenkäytössä, sikäli kun se on ympäristöllisesti hyväksyttävää, etusija tulisi yleensä antaa kierrätykselle (mukaan luettuina biologisesti hajovan jätteen kompostointi ja anaerobinen hajottaminen) ennen energian talteenottoa jätteestä. 3. Lisäksi yhteisön politiikassa kiinnitetään erityistä huomiota jätevirtoihin, jotka ovat vaarallisuutensa tai määränsä vuoksi merkittäviä. 4. Tämän alan demonstraatiohankkeiden tarpeellisuutta arvioitaessa noudatetaan samaa tärkeysjärjestystä kuin yleisessä strategiassa: Etusijalla ovat innovatiiviset tekniikat ja menetelmät, joilla ehkäistään erilaisen jätteen syntymistä. Niiden jälkeen tulevat kierrätystekniikat ja hallintamenetelmät, joiden kohteena ovat erityisesti sellaiset jätevirrat, jotka mainitaan seuraavissa kohdissa. Pelkästään jätteen keräämiseen tai lopulliseen hävittämiseen liittyviä hanke-ehdotuksia tulisi esittää vain, jos niissä esitellään tärkeitä innovaatioita. 5. Muita yhteisön rahoituslähteitä tällä alalla: viidennen puiteohjelman avaintoiminnot "Innovatiiviset tuotteet, menetelmät ja organisointi"(30) ja "Huomisen kaupunki ja kulttuuriperintö"(31). 2.4.1 Pakkaukset ja muovit 1. Hankkeet, joiden tavoitteena on vähentää pakkausjätteen syntymistä sen alkulähteillä, asetetaan etusijalle. Sinänsä ympäristö-LIFE pitää hyvänä hankkeita, jotka käsittelevät muusta materiaalista kuin lasista valmistettujen pakkausten uudelleenkäyttöä. Hankkeet, joiden tarkoituksena on pakkausmateriaalien, mukaanluettuna biologisesti hajoavat muovit, kierrätys, ovat myös kiinnostavia. 2. Muovien osalta jätelähteessä tapahtuva lajittelu olisi suotavampaa kuin eri muovityyppien lajittelukäytön jälkeen. Tässä yhteydessä suositaan hankkeita, joissa on kyse muovien merkitsemisestä ja joilla tuetaan jätelähteessä tapahtuvaa lajittelua. 3. Muovien kierrättämisessä olisi kiinnitettävä erityistä huomiota loputuotteen laatuun ja käyttöön sekä tuotteen pitkäaikaiseen kestävyyteen ja kierrätyskelpoisuuten sen elinkaaren lopussa. Muovien uudellenkäytössä on tärkeää minimoida kierrätettävään muoviin lisättävien polymeerien määrä. PVC-muoveja koskevien hankkeiden tulisi edistää kierrätystä - mekaanisesti, kemiallisesti (raaka-aineena) ja muilla tavoin - välttäen raskasmetalleja sisältävien ainesten lisäämistä ja, mikäli soveliasta, edistää raskasmetallien erottamista PVC-polymeereistä. Näitä periaatteita olisi sovellettava myös muihin muoveihin, joissa on raskasmetalleja. 2.4.2 Ongelmajätteet 1. Lajitteleva jätteenkeräys on usein edellytyksenä jätteen käsittelylle tai kierrättämiselle. Tervetulleita ovat hankkeet, joiden tavoitteena on optimoida tällainen jätteenkeräys tai kehittää keräysmenetelmiä sellaista ongelmajätettä varten, jota kerätään toistaiseksi lajittelemattomana. 2. Kierrätystekniikoita kehittävät hankkeet ovat myös tervetulleita varsinkin seuraavien jätevirtojen osalta: sähkö- ja elektroniikkalaitteista syntyvä jäte, paristot ja akut, jäteöljy, käytetyt renkaat ja käytöstä poistetut ajoneuvot. 2.4.3 Määrältään merkittävä jäte 1. Rakennus- ja purkujätehankkeet joilla edistetään valikoivaa purkamista ja jätelähteessä tapahtuvaa lajittelua, ovat suositeltavia. Ympäristön LIFE-tuella voidaan tukea myös purkujätteestä saatavien rakeiden kierrättämistä betonissa. 2. Jätevedenkäsittelylaitosten liete: tässä yhteydessä edistetään hankkeita, joilla lisätään lietteen tai lietteestä saatavien tuotteiden turvallista käyttöä maanparannuskäytössä, samoin kuin lietteen vaihtoehtoisia kierrätystapoja kokeilevia hankkeita. 3. Bilogisesti hajoava jäte: Tämäntyyppisten hankkeiden keskeisenä piirteenä on jätteen lajittelu sen alkulähteillä. Erityisesti tarvitaan hankkeita, joiden tavoitteena on parantaa kompostoidun jätteen laatua. 2.5 Kokonaisvaltainen tuotepolitiikka 1. Tässä jaksossa käsitellään viidettä aihepiiriä: tuotteiden ympäristövakutusten vähentämistä, joka toteutetaan soveltamalla kokonaisvaltaista lähestymistapaa niiden tuotantoon, jakeluun, kulutukseen ja loppukäsittelyyn, mukaan luettuna ympäristöystävällisten tuotteiden kehittäminen. 2. Kokonaisvaltainen tuotepolitiikka on suhteellisen uusi ympäristöpolitiikan ala, ja siinä pyritään ottamaan huomioon tuotteiden koko elinkaari. 3. Sellaisten vihreiden tai ekologisten tuotteiden kehittäminen, joiden muotoilu ja käyttö ottaa huomioon ympäristötavoitteet, vaatii perustava laatua olevia muutoksia tuotantotapoihin ja kulutustottumuksiin. 4. Tässä aihepiirissä ympäristön LIFE-tuki sopii erityisen hyvin seuraavassa mainituille aloille. Näiden alojen demonstraatiohankkeita koskevat ehdotukset ovat erityisen tervetulleita. 2.5.1 Ekosuunnittelu, ekotehokkuus ja vihreät rahoitusmenetelmät 1. Tuotteiden ekologinen suunnittelu (ekosuunnittelu) ottaa huomioon tuotteen elinkaaren vähentääkseen ympäristövaikutuksia koko elinkaaren aikana (mukaan luettuina raaka-aineet, tuotanto, jakelu, käyttö ja jätteenkäsittely). 2. Ekotehokkuus-käsite tarkoittaa luonnonvarojen käytön vähentämistä taloudellisessa toiminnassa, toisin sanoen suoraa tai välillistä, maailmanlaajuista vaikutusta aineen tai energian muodossa oleviin luonnonvaroihin. Tämän lähestymistavan yhtenä tuloksena voi olla, että jokin palvelu on kestävämpi keino täyttää tietty tarve kuin suora tavaroiden kulutus. 3. Tällä alalla tarvitaan demonstraatiohankkeita, joiden tavoitteena on ekosuunnittelun ja ekotehokkuuden käsitteen käytön kehittäminen, tiedon levittäminen ekosuunnitelluista tuotteista sekä sen seikan arvioiminen, miten tämä tieto vaikuttaa tuotantotapoihin ja kulutustottumuksiin. Erityistä huomiota olisi kiinnitettävä siihen, miten pk-yritykset omaksuvat tällaisen lähestymistavan. 4. Tukea voidaan antaa myös demonstraatiohankkeille, joiden aiheena on vihreiden rahoitumenetelmien (ympäristökriteereihin sidoksissa olevat investointirahastot ja luotto- tai vakuutusjärjestelmät) tekninen kehittäminen. 5. Muita rahoituslähteitä tällä alalla: viidennen puiteohjelman avaintoiminto "Innovatiiviset tuotteet, menetelmät ja organisointi"(32). 2.5.2 Ympäristömerkit ja -merkinnät 1. Hankkeet, jotka keskittyvät nykyisten ympäristömerkkien (tyyppi I) käytön kehittämiseen luomalla kumppanuus- ja verkostosuhteita ovat suositeltavia. 2. Hankkeissa voi myös olla kyse riippumattomien asiantuntijoiden sertfioimasta ympäristötiedotuksesta, joka liittyy uuteen standardiin ISO 14025(33) (tyyppi III, ympäristöprofiilimerkit, tuoteselosteet). 3. Yhteisön politiikan edun mukaista ovat myös merkkien myöntäminen palveluille ja erityisesti sellaiset aloitteet, jotka koskevat tuotteisiin liittyviä palveluita, jos ne liittyvät yhteisön uuden ympäristömerkkiä koskevan asetuksen tavoitteisiin(34) ja ISO 14024 -standardiin (tyyppi I, merkit) (1) Kestävällä kehityksellä tarkoitetaan sen kolmea ulottuvuutta, ympäristöllistä, taloudellista ja sosiaalista. (2) Kokonaisvaltainen ja yhdenmukainen aluetta koskeva lähestymistapa, jossa otetaan huomioon paikalliset ja alueelliset kysymykset. (3) Komission tiedonanto jäsenvaltioille, annettu 28 päivänä huhtikuuta 2000, Euroopan alueen sopusointuiseen ja tasapainoiseen kehittämiseen tähtäävän Euroopan laajuista yhteistyötä koskevan yhteisöaloitteen suuntaviivojen vahvistamisesta, Interreg III (EYVL C 143, 23.5.2000). (4) Komission tiedonanto jäsenavaltioille, annettu 14 päivänä huhtikuuta 2000, yhteisöaloitteen suuntaviivojen vahvistamisesta maaseudun kehittämiseksi, Leader+ (EYVL C 139, 18.5.2000). (5) Komission tiedonanto jäsenvaltioille, annettu 28 päivänä huhtikuuta 2000, kriisikaupunkien ja -lähiöiden taloudelliseen ja sosiaaliseen elvyttämiseen kestävän kaupunkikehityksen edistämiseksi tähtäävän yhteisöaloitteen suuntaviivojen vahvistamisesta, URBAN II (EYVL C 141, 19.5.2000). (6) Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EY) N:o 1783/1999 (EYVL L 213, 13.8.1999). (7) KOM(98) 605 lopullinen. (8) Ekologisella jalanjäljellä tarkoitetaan tuottavaa maa-aluetta, joka tarvitaan tukemaan tietyn väestön luonnonvarojen kulutusta ja jätteenkäsittelyn tarpeita riippumatta siitä, missä kyseinen maa-alue sijaitsee. (9) Ympäristöosuus tarkoittaa luonnonvaroja, jotka voidaan kuluttaa nykyaikana vaarantamatta tulevien sukupolvien mahdollisuutta saada käyttöönsä sama määrä ja samanlaatuisia luonnonvaroja. (10) Neuvoston päätös 1999/170/EY (EYVL L 64, 12.3.1999). (11) Yhteisöaloitteen Urban suuntaviivat: KOM(1999) 477 lopullinen. (12) Neuvoston direktiivi 92/62/EY (EYVL L 296, 21.11.1996). (13) Biologiset indikaattorit ovat organismeja tai eliöyhteisöjä, jotka reagoivat ympäristövaikutuksiin niin, että niiden elintoiminnot ja/tai kemiallinen rakenne muuttuvat, minkä perusteella voidaan tehdä päätelmiä ympäristön tilasta. (14) KOM(96) 540 lopullinen. (15) Neuvoston päätös 1999/169/EY (EYVL L 64, 12.3.1999). (16) KOM(95) 511 lopullinen. (17) Euroopan ympäristökeskus , tiedotuskeskus , Kongens Nytorv 6 , DK - 1050 København K. (18) Komissin ehdotus KOM(97) 49 lopull. (EYVL C 184, 17.6.1997), jota on viimeksi muutettu ehdotuksella KOM(1999) 271. (19) Neuvoston päätös 1999/169 EY (EYVL L 64, 12.3.1999). (20) Neuvoston päätös 1999/170/EY (EYVL L 64, 12.3.1999). (21) Yhteisöaloitteen Interreg suuntaviivat: KOM(1999) 479 lopull. (22) Direktiivi 96/61/EY (EYVL L 257, 10.10.1996). (23) Neuvoston päätös 1999/169/EY (EYVL L 64, 12.3.1999). (24) Asetus (ETY) N:o 1836/93 (EYVL L 168, 10.7.1993), muutosehdotus KOM(98) 622 lopull. (EYVL C 400, 22.12.1998). (25) Maa- ja alakohtaisia tilastoja on saatavissa EMAS-tukikeskuksesta seuraavasta osoitteesta: c/o Bradley Dunbar Associates, Scotland House, Rond-Point Schuman 6, B-1040 Bruxelles. (26) Koton pöytäkirjan liitteessä A tarkoitetut kuusi kasvihuonekaasua tai -kaasuryhmää ovat hiilidioksidi (CO2), metaani (CH4), typpioksiduuli (N2O), fluorihilivedyt (HFC), perfluorihiilivedyt (PFC) ja rikkiheksafluoridi (SF6). (27) Neuvoston päätös 1999/170/EY (EYVL L 64, 12.3.1999). (28) Neuvoston päätös 1999/170/EY (EYVL L 64, 12.3.1999). (29) KOM(96) 399 lopull. (30) Neuvoston päätös 1999/169/EY (EYVL L 64, 12.3.1999). (31) Neuvoston päätös 1999/170/EY (EYVL L 64, 12.3.1999). (32) Neuvoston päätös 1999/169/EY (EYVL L 64, 12.3.1999). (33) Kansainvälinen standardisointijärjestö (ISO) , 1, rue de Varembé , Case postale 56 , CH - 1211 Genève 20. (34) Uusi asetus yhteiseksi kannaksi (EY) N:o 6/2000, jonka neuvosto on hyväksynyt 11 päivänä marraskuuta 1999, mutta jota ei ole vielä julkaistu 20.7.2000, lisätietoja yhteisön kotisivulla http://europa.eu.int/ecolabel