FI Euroopan unionin virallinen lehti L 343/1

KOMISSION DELEGOITU ASETUS (EU) 2015/2446,

annettu 28 päivänä heinäkuuta 2015,

Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 952/2013 täydentämisestä tiettyjä unionin tullikoodeksin säännöksiä koskevien yksityiskohtaisten sääntöjen osalta

EUROOPAN KOMISSIO, joka

ottaa huomioon Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen ja erityisesti sen 290 artiklan,

ottaa huomioon unionin tullikoodeksista 9 päivänä lokakuuta 2013 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 952/2013 (1) ja erityisesti sen 2, 7, 10, 24, 31, 36, 40, 62, 65, 75, 88, 99, 106, 115, 122, 126, 131, 142, 151, 156, 160, 164, 168, 175, 180, 183, 186, 196, 206, 212, 216, 221, 224, 231, 235, 253 ja 265 artiklan,

sekä katsoo seuraavaa:

(1) Asetus (EU) N:o 952/2013, jäljempänä ’koodeksi’, on johdonmukainen Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen, jäljempänä ’SEUT-sopimus’, kanssa ja sillä annetaan komissiolle toimivalta täydentää tiettyjä ei-olennaisia koodeksin osia SEUT-sopimuksen 290 artiklan mukaisesti. Sen vuoksi komissiota pyydetään käyttämään Lissabonin sopimuksen mukaista uutta toimivaltaansa, jotta koodeksia voitaisiin soveltaa selkeästi ja asianmukaisesti.

(2) Valmistelutyönsä aikana komissio järjesti kuulemisia muun muassa asiantuntijoiden ja asiaankuuluvien sidosryhmien kanssa, jotka osallistuivat aktiivisesti tämän asetuksen luonnosteluun.

(3) Koodeksilla edistetään Euroopan parlamentin ja neuvoston päätöksen N:o 70/2008 (2) mukaista tieto- ja viestintätekniikan käyttöä, jolla on keskeinen sija kaupan helpottamisessa ja samalla myös tullitarkastusten tehostamisessa, mikä vähentää yritysten kustannuksia ja yhteiskunnalle aiheutuvia riskejä. Sen vuoksi tulliviranomaisten keskinäinen sekä talouden toimijoiden ja tulliviranomaisten välinen tietojenvaihto ja sähköisiä tietojenkäsittelymenetelmiä käyttäen tapahtuva tällaisten tietojen tallentaminen edellyttää, että määritetään tullitietojen tallentamisessa ja käsittelyssä käytettävät tietojärjestelmät ja että komission ja jäsenvaltioiden välillä sovitaan tällaisten sähköisten järjestelmien soveltamisalasta ja tarkoituksesta. Lisäksi on annettava tarkempia tietoja tullimuodollisuuksia tai -menettelyjä koskevia erityisjärjestelmiä varten tai, kun unionin harmonoitu rajapinta määritellään suoran ja unionin tasolla yhdenmukaistetun pääsyn kaupallisiin tietoihin tarjoavan järjestelmän osana, sähköiseen tullijärjestelmään sisältyvänä palveluna.

(4) Komission asetuksessa (ETY) N:o 2454/93 (3) säädetyt sähköisiin järjestelmiin perustuvat tuonti-, vienti- ja passitusmenettelyt ovat osoittautuneet tehokkaiksi. Sen vuoksi olisi varmistettava kyseisten sääntöjen soveltamisen jatkuminen.

(5) Sähköisten tietojenkäsittelymenetelmien käytön helpottamiseksi ja yhdenmukaistamiseksi olisi säädettävä yhteiset tietovaatimukset kaikille aloille, joilla tällaisia tietojenkäsittelymenetelmiä käytetään. Yhteisten tietovaatimusten olisi oltava voimassa olevien unionin ja kansallisten tietosuojamääräysten mukaiset.

(6) Jotta postitoiminnan harjoittajien ja muiden toimijoiden väliset tasapuoliset toimintaedellytykset varmistettaisiin, kirje- ja postilähetyksille olisi otettava käyttöön tulliselvityksen yhdenmukaiset puitteet, joissa voidaan käyttää sähköisiä järjestelmiä. Jotta kauppaa voitaisiin helpottaa ja samalla estää petoksia ja suojata kuluttajien oikeuksia, olisi säädettävä postilähetysten ilmoittamista tullille koskevat asianmukaiset ja toteuttamiskelpoiset säännöt, joissa otetaan asianmukaisella tavalla huomioon postitoiminnan harjoittajien velvoite tarjota postin yleispalveluja Maailman postiliiton sääntöjen mukaisesti.

(7) Talouden toimijoiden ja tulliviranomaisten toiminnan joustavuuden lisäämiseksi olisi oltava mahdollista käyttää muita menetelmiä kuin sähköisiä tietojenkäsittelymenetelmiä tilanteissa, joissa myös petoksen riski on rajallinen. Tällaisia tilanteita olisivat erityisesti tullivelan tiedoksi antaminen ja tuontitullittomuuden edellytyksiä koskevien tietojen vaihtaminen; tulliviranomaisten samalla menetelmällä tapahtuva tiedoksi antaminen, kun ilmoittaja on antanut ilmoituksen muulla menetelmällä kuin sähköisellä tietojenkäsittelymenetelmällä; passituksen yleisviitenumeron (MRN) esittäminen muulla tavalla kuin passituksen saateasiakirjalla, mahdollisuus antaa vienti-ilmoitus jälkikäteen, esittää tavarat poistumistullitoimipaikalle ja esittää todiste tavaroiden viemisestä unionin tullialueelta sekä sitovaa alkuperätietoa koskevaan hakemukseen ja päätökseen liittyvien tietojen vaihtaminen ja tallentaminen.

(8) Jos sähköisten tietojenkäsittelymenetelmien käyttö vaatisi liiallisia ponnistuksia talouden toimijoilta, olisi näiden ponnistusten lieventämiseksi sallittava muiden menetelmien käyttäminen erityisesti kun kyseessä on arvoltaan vähäisiin kaupallisiin lähetyksiin sisältyvien unionitavaroiden tullioikeudellista asemaa koskeva todiste tai kun viennissä annetaan suullinen ilmoitus kaupallisista tavaroista, edellyttäen ettei niiden arvo ylitä tilastollista raja-arvoa. Tämä koskee myös matkustajaa, joka ei ole talouden toimija, tilanteissa, joissa hän pyytää todistetta unionitavaroiden tullioikeudellisesta asemasta, tai kun kyseessä on tietyn pituuden alittavat kalastusalukset. Joissakin kansainvälisissä sopimuksissa määrätään paperipohjaisten menettelyjen käyttövelvollisuudesta, minkä vuoksi olisi näiden sopimusten vastaista velvoittaa käyttämään sähköisiä tietojenkäsittelymenetelmiä.

(9) Jotta talouden toimijat voitaisiin tunnistaa yksilöllisellä tavalla, olisi tehtävä selväksi, että kukin talouden toimija on rekisteröitävä vain kerran selkeästi määritellyllä tietosisällöllä. Euroopan unionin ulkopuolelle sijoittautuneiden talouden toimijoiden rekisteröinti ja muiden henkilöiden kuin talouden toimijoiden rekisteröinti mahdollistaa sellaisten sähköisten järjestelmien asianmukaisen toiminnan, joissa vaaditaan EORI-numero viittaamaan yksiselitteisesti asianomaiseen talouden toimijaan. Tietoja ei tulisi säilyttää tarvittavaa pidempään, ja sen vuoksi olisi annettava säännöt EORI-numeron mitätöimisestä.

(10) Tullilainsäädännön soveltamista koskevaa päätöstä hakeneen henkilön (hakijan) oikeutta tulla kuulluksi koskevan määräajan olisi oltava riittävän pitkä, jotta hakija voisi valmistella ja toimittaa näkökantansa tulliviranomaisille. Kyseistä määräaikaa olisi kuitenkin lyhennettävä, kun päätös liittyy sellaisten tavaroiden tarkastustuloksiin, joita ei ollut ilmoitettu asianmukaisesti tullille.

(11) Tulliviranomaisten tehtävien tehokkuuden ja oikeuden tulla kuulluksi välisen tasapainon varmistamiseksi on tarpeen vahvistaa tiettyjä poikkeuksia oikeuteen tulla kuulluksi.

(12) Jotta tulliviranomaiset voisivat tehdä päätöksiä, jotka pätevät koko unionissa mahdollisimman tehokkaasti, yhdenmukaiset ja selkeät tullihallintoon ja hakijaan sovellettavat edellytykset olisi vahvistettava. Näiden edellytysten olisi liityttävä erityisesti päätöshakemuksen hyväksymiseen, mutta ei pelkästään uusien hakemusten osalta, vaan myös mahdolliset aiemmin perutut tai kumotut päätökset olisi otettava huomioon, sillä hyväksymisen olisi koskettava ainoastaan hakemuksia, joista tulliviranomaiset saavat tarvittavat tiedot pyynnön analysoimiseksi.

(13) Jos tulliviranomaiset pyytävät lisätietoja voidakseen tehdä päätöksensä, on aiheellista pidentää kyseisen päätöksen tekemiselle asetettua määräaikaa, jotta kaikki hakijan toimittamat tiedot voidaan tutkia asianmukaisella tavalla.

(14) Päätöksen olisi tultava voimaan muuna päivänä kuin päivänä, jona hakija ottaa sen vastaan tai jona hakijan katsotaan ottaneen sen vastaan, sellaisissa tapauksissa, joissa hakija on pyytänyt eri voimaantulopäivää tai joissa päätöksen voimaantulon edellytyksenä on, että hakija suorittaa tietyt muodollisuudet. Tällaiset tapaukset olisi tunnistettava yksiselitteisesti selkeyden ja oikeusvarmuuden vuoksi.

(15) Samoista syistä tapaukset, joissa tulliviranomainen on velvollinen arvioimaan päätöksen uudelleen ja tarvittaessa keskeyttämään sen soveltamisen, olisi myös tunnistettava yksiselitteisesti.

(16) Tarvittavan joustavuuden varmistamiseksi ja kirjanpidon tarkastukseen perustuvien tarkastusten helpottamiseksi olisi vahvistettava täydentävä arviointiperuste sellaisia tapauksia varten, joissa toimivaltaista tulliviranomaista ei voida määrittää koodeksin 22 artiklan 1 kohdan kolmannen alakohdan mukaisesti.

(17) Kaupan helpottamiseksi on suotavaa määrittää, että sitovaa tietoa koskevat päätöshakemukset voidaan jättää myös siihen jäsenvaltioon, jossa asianomaista tietoa on tarkoitus käyttää.

(18) Jotta virheellisiä tai epäyhdenmukaisia sitovaa tietoa koskevia päätöksiä ei annettaisi, on aiheellista määrittää, että erityisiä määräaikoja olisi sovellettava tällaisten päätösten antamisessa silloin, kun tavanomaista määräaikaa ei voida noudattaa.

(19) Vaikka valtuutetulle talouden toimijalle (AEO) myönnettävät yksinkertaistukset olisi helppouden vuoksi määritettävä osana tulliyksinkertaistuksia koskevia erityissäännöksiä, AEO:lle myönnettäviä yksinkertaistuksia on arvioitava tiettyyn prosessiin liittyvien turvallisuus- ja vaarattomuusriskien kannalta. Koska riskeihin puututaan silloin, kun koodeksin 38 artiklan 2 kohdan b alakohdassa vaarattomuuteen ja turvallisuuteen liittyviin helpotuksiin valtuutettu talouden toimija (AEOS) antaa tulli-ilmoituksen tai jälleenvienti-ilmoituksen unionin tullialueen ulkopuolelle vietävistä tavaroista, turvallisuutta ja vaarattomuutta koskeva riskianalyysi olisi tehtävä tällaisen ilmoituksen perusteella eikä muita turvallisuuteen ja vaarattomuuteen liittyviä tietoja tulisi vaatia. AEO:n olisi aseman myöntämisperusteiden mukaisesti saatava tarkastuksissa etuuskohtelu, jolleivät tarkastukset vaarannu tietyn uhkatason vuoksi tai jollei tarkastuksia vaadita muun unionin lainsäädännön nojalla.

(20) Neuvosto hyväksyi päätöksellä 94/800/EY (4) alkuperäsäännöistä tehdyn sopimuksen (WTO-GATT 1994), joka on Marrakeshissa 15 päivänä huhtikuuta 1994 tehdyn päätösasiakirjan liitteenä. Alkuperäsääntöjä koskevassa sopimuksessa määrätään, että eräillä tuotesektoreilla alkuperäsääntöjen ensisijaisena määrittämisperusteena olisi oltava maa, jossa suoritettu tuotantoprosessi on johtanut tariffiluokittelun muuttumiseen. Ainoastaan silloin, kun tämän arviointiperusteen pohjalta ei ole mahdollista määrittää maata, jossa viimeinen merkittävä jalostus tehtiin, voidaan käyttää lisäarvon ja erityisen jalostustoiminnon kaltaisia muita arviointiperusteita. Koska unioni on mainitun sopimuksen osapuoli, on aiheellista säätää unionin lainsäädännössä säännökset, jotka vastaavat sopimuksessa määrättyjä periaatteita, joita noudattaen määritetään maa, jossa tavaroille tehtiin viimeinen merkittävä jalostus.

(21) Jotta tuontitavaroiden alkuperää ei käsiteltäisi vilpillisesti kauppapoliittisten toimenpiteiden soveltamisen välttämiseksi, viimeistä merkittävää valmistusta tai käsittelyä ei tulisi eräissä tapauksissa pitää taloudellisesti perusteltuna.

(22) Olisi vahvistettava alkuperäsäännöt, joita sovelletaan alkuperätuotteiden käsitteen määritelmän ja kumulaation yhteydessä unionin yleisen tullietuusjärjestelmän (GSP) ja unionin tiettyjen maiden tai alueiden osalta yksipuolisesti vahvistamien tullietuuksien mukaisesti, jotta varmistettaisiin, että kyseiset etuudet myönnetään ainoastaan tuotteille, jotka tosiasiallisesti ovat GSP-edunsaajamaiden tai mainittujen maiden tai alueiden alkuperätuotteita, ja että etuudet koituisivat tarkoitettujen vastaanottajien hyödyksi.

(23) Jotta vältettäisiin suhteettomat hallintokustannukset samalla kun unionin taloudellisten etujen suojaaminen varmistetaan, on tarpeen varmistaa yksinkertaistusten ja helpotusten yhteydessä, että tiettyjä arviointiperusteita noudattaen myönnettävään lupaan, joka koskee tullausarvoa koskevien erityismäärien määrittämistä, sovelletaan asianmukaisia edellytyksiä.

(24) On tarpeen vahvistaa laskentamenetelmä sisäisessä jalostuksessa saaduista jalostetuista tuotteista kannettava tuontitullin määrän määrittämiseksi ja sellaisia tilanteita varten, joissa tullivelka syntyy ulkoisessa jalostusmenettelyssä saatavien jalostettujen tuotteiden osalta ja joissa on kyse paljoustuontitullista..

(25) Vakuutta ei tulisi vaatia väliaikaisen maahantuonnin menettelyyn asetetuista tavaroista silloin, kun tämä ei ole taloudellisesti perusteltua.

(26) Yleisimmin tullivelan maksamisen varmistamisessa käytetty vakuuden tyyppi on käteistalletus tai vastaava taikka takaajan antama sitoumus; talouden toimijoiden olisi kuitenkin voitava antaa tulliviranomaisille muunlaisia vakuuksia, jos tällaisilla vakuustyypeillä turvataan vastaavalla tavalla tullivelkaa vastaavan tuonti- tai vientitullin määrän ja muiden maksujen määrän maksaminen. Sen vuoksi on tarpeen määrittää tällaiset muuntyyppiset vakuudet ja niiden käyttöä koskevat erityissäännöt.

(27) Unionin ja jäsenvaltioiden taloudellisten etujen suojaamiseksi asianmukaisella tavalla ja talouden toimijoiden välisten tasapuolisten toimintaedellytyksen varmistamiseksi olisi talouden toimijoille myönnettävä yleisvakuuden tason alentaminen tai vapautus vakuuden antamisesta ainoastaan, jos ne täyttävät tietyt edellytykset osoittamalla luotettavuutensa.

(28) Oikeusvarmuuden takaamiseksi on tarpeen täydentää koodeksin säännöksiä, jotka koskevat vakuuden vapauttamista silloin, kun tavarat asetetaan unionin passitusmenettelyyn ja kun käytetään CPD- tai ATA-carnet’ta.

(29) Tullivelan tiedoksi antaminen ei ole perusteltua tietyissä olosuhteissa, kun tullivelan määrä on alle 10 euroa. Sen vuoksi tulliviranomaisille olisi myönnettävä vapautus tullivelan tiedoksi antamisesta tällaisissa tapauksissa.

(30) Jotta vältetään kantomenettelyt tilanteissa, joissa tuonti- tai vientitullin peruuttaminen todennäköisesti myönnetään, on tarpeen säätää tullin maksamista koskevan määräajan kulumisen keskeyttämisestä siihen saakka, kun asiassa on tehty päätös. Unionin ja jäsenvaltioiden taloudellisten etujen suojaamiseksi olisi vaadittava vakuuden antamista, jotta tällainen määräajan kuluminen voidaan keskeyttää tilanteissa, jotka eivät aiheuta vakavia taloudellisia tai sosiaalisia vaikutuksia. Tätä tulisi soveltaa myös silloin, kun säännösten noudattamatta jättäminen on johtanut tullivelan syntymiseen, edellyttäen ettei asianomaisen henkilön voida osoittaa syyllistyneen vilpilliseen menettelyyn tai ilmeiseen laiminlyöntiin.

(31) Jotta koodeksin täytäntöönpanolle varmistettaisiin yhdenmukaiset edellytykset ja jotta sellaiset yksityiskohtaiset säännöt saataisiin selkeytettyä, joiden perusteella unionin tullikoodeksin säännöksiä, mukaan lukien noudatettavat määritykset ja menettelyt, käytännössä sovelletaan, vaatimuksia ja selvennyksiä olisi lisättävä edellytyksiin, jotka koskevat tullin palauttamis- tai peruuttamishakemusta, tullin palauttamis- tai peruuttamispäätöksen tiedoksiantoa sekä kyseisen päätöksen tekemiseen sovellettavia muodollisuuksia ja sen tekemiselle asetettua määräaikaa. Yleisiä säännöksiä olisi sovellettava, kun päätöksen tekevät jäsenvaltioiden tulliviranomaiset, ja erityisistä menettelyistä olisi aiheellista säätää sellaisia tapauksia varten, joissa päätöksen tekee komissio. Tässä asetuksessa vahvistetaan komission tekemän tullin palauttamis- tai peruuttamispäätöksen osalta noudatettava menettely ja siinä säädetään erityisesti asiakirja-aineiston toimittamisesta komissiolle, päätöksen tiedoksiantamisesta ja oikeudesta tulla kuulluksi ottaen huomioon unionin etu varmistaa tullilainsäädännön noudattaminen ja vilpittömässä mielessä toimivien talouden toimijoiden edut.

(32) Kun tullivelka lakkaa sellaisten laiminlyöntien vuoksi, joilla ei ole merkittävää vaikutusta asianomaisen tullimenettelyn asianmukaiseen toimintaan, tällaisiin tilanteisiin olisi ennen kaikkea kuuluttava tapaukset, joissa tiettyjä velvoitteita ei ole noudatettu, edellyttäen että tällainen vaatimusten noudattamatta jättäminen voidaan korjata jälkikäteen.

(33) Saapumisen yleisilmoituksiin liittyvistä sähköisistä järjestelmistä ja lentorahdin turvatoimia koskevasta EU:n toimintasuunnitelmasta (5) johtuvista vaatimuksista saatu kokemus on osoittanut, että tällaisten ilmoitusten tietojen laatua on parannettava erityisesti edellyttämällä, että toimitusketjuun tosiasiallisesti osallistuvat toimijat käynnistävät asianomaisen toimen ja tavaroiden siirron. Koska sopimusjärjestelyt estävät liikenteenharjoittajaa antamasta kaikkia vaadittavia tietoja, tällaiset tapaukset ja asianomaiset tiedot hallussaan pitävät henkilöt, joiden on annettava nämä tiedot, olisi määritettävä.

(34) Turvallisuuteen ja vaarattomuuteen liittyvän riskianalyysin tehokkuuden parantamiseksi ilmaliikenteessä ja, kun kyseessä on konttirahti, meriliikenteessä, vaadittavat tiedot olisi toimitettava ennen ilma-aluksen tai aluksen lastaamista, kun taas muissa tavaraliikennemuodoissa riskianalyysi voidaan tehdä tehokkaalla tavalla myös silloin, kun tiedot on toimitettu ennen tavaroiden saapumista unionin tullialueelle. Samasta syystä on perusteltua korvata yleinen vapautus velvoitteesta antaa saapumisen yleisilmoitus Maailman postiliiton sääntöjen mukaisesti siirrettävistä tavaroista kirjelähetyksiä koskevalla vapautuksella ja luopua tavaroiden arvoon perustuvista vapautuksesta, koska arvoa ei voida käyttää turvallisuus- ja vaarattomuusriskin arviointiperusteena.

(35) Tavaroiden siirron sujuvuuden varmistamiseksi on aiheellista soveltaa tiettyjä tullimuodollisuuksia ja -tarkastuksia unionitavaroiden kauppaan, jota käydään neuvoston direktiivin 2006/112/EY (6) tai neuvoston direktiivin 2008/118/EY (7) säännösten soveltamisalaan kuuluvien unionin tullialueen osien ja näiden säännösten soveltamisalan ulkopuolisten tullialueen osien välillä, tai kauppaan, jota käydään näiden säännösten soveltamisalan ulkopuolisten tullialueen osien välillä.

(36) Tavarat olisi esitettävä tullille niiden saapuessa unionin tullialueelle pääsääntöisesti toimivaltaisen tullitoimipaikan tiloissa ja tavaroiden väliaikaisen varastoinnin olisi pääsääntöisesti tapahduttava väliaikaisissa varastotiloissa, joita pitää yksinomaan tulliviranomaisten myöntämän luvan haltija. Lisäjoustavuuden mahdollistamiseksi talouden toimijoille ja tulliviranomaisille, on aiheellista säätää mahdollisuudesta hyväksyä muu paikka kuin toimivaltainen tullitoimipaikka tavaroiden esittämispaikaksi tai muu paikka kuin väliaikaiset varastotilat tavaroiden väliaikaiseksi varastointipaikaksi.

(37) Unionin tullialueelle saapuvien tavaroiden tullikohtelua koskevan tilanteen selkeyttämiseksi talouden toimijoille olisi määriteltävä säännöt sellaisia tilanteita varten, joissa unionitavaraolettamaa ei sovelleta. Lisäksi säännöt olisi vahvistettava sellaisia tilanteita varten, joissa tavarat säilyttävät unionitavaran tullioikeudellisen asemansa, kun ne on väliaikaisesti viety unionin tullialueelta ja ne palaavat sinne, jotta sekä kaupan alan toimijat että tullihallinnot voivat käsitellä kyseisiä tavaroita tehokkaasti niiden palatessa. Edellytykset unionitavaroiden tullioikeudellista asemaa koskevien todisteiden antamista koskevan helpotuksen myöntämiselle olisi määritettävä, jotta talouden toimijoille aiheutuva hallinnollinen rasite lieventyisi.

(38) Jotta vapautusta tuontitullista olisi helpompi soveltaa asianmukaisesti, on aiheellista määrittää tapaukset, joissa tavarat katsotaan palautetun samassa tilassa kuin jossa ne vietiin, sekä sellaisia palautustavaroita koskevat erityistapaukset, joihin on sovellettu yhteisen maatalouspolitiikan mukaisia toimenpiteitä ja jotka on myös vapautettu tuontitullista.

(39) Jos tavaroiden asettamisessa tullimenettelyyn käytetään säännöllisesti yksinkertaistettua ilmoitusta, luvanhaltijan olisi täytettävä AEO:ta koskevia edellytyksiä ja arviointiperusteita vastaavat edellytykset ja arviointiperusteet, jotta tällaisen ilmoituksen asianmukainen käyttö varmistettaisiin. Näiden edellytysten ja arviointiperusteiden olisi oltava oikeassa suhteessa yksinkertaistettujen ilmoitusten säännöllisen käytön antamiin hyötyihin. Lisäksi olisi vahvistettava täydentävän ilmoituksen ja muiden täydentävien asiakirjojen antamisen määräaikoja koskevat yhdenmukaiset säännöt, kun ne puuttuvat yksinkertaistetun ilmoituksen antamishetkellä.

(40) Helpotusten ja valvonnan välisen tasapainon saavuttamiseksi olisi vahvistettava erityismenettelyihin sovellettavista edellytyksistä erilliset asianmukaiset käyttöedellytykset tavaroiden asettamista tullimenettelyyn koskevina yksinkertaistuksina pidettäville yksinkertaistetuille ilmoituksille ja ilmoittajan kirjanpitoon tehtävälle merkinnälle.

(41) Tavaroiden poistumisen valvontaa koskevien vaatimusten vuoksi olisi viennissä tai jälleenviennissä ilmoittajan kirjanpitoon tehtävän merkinnän oltava mahdollista ainoastaan erityistapauksissa silloin, kun tulliviranomaiset voivat toimia ilman tulli-ilmoitusta asianomaisen toiminnan pohjalta.

(42) Jos tuontitullia ei mahdollisesti tarvitse maksaa tariffikiintiöpyynnön vuoksi, tavaroiden luovuttamisen ei pitäisi edellyttää vakuuden antamista, jos ei ole mitään syytä olettaa, että tariffikiintiö täyttyy erittäin pian.

(43) Jotta lisäjoustavuutta saataisiin talouden toimijoille ja tulliviranomaisille, valtuutettujen banaanien punnitsijoiden olisi voitava laatia banaanien punnitustodistus, jota käytetään täydentävänä asiakirjana vapaaseen liikkeeseen luovutusta koskevan tulli-ilmoituksen tarkastamisessa.

(44) Tietyissä tilanteissa on aiheellista, ettei tullivelkaa synny eikä tuontitulli tule luvanhaltijan maksettavaksi. Sen vuoksi olisi oltava mahdollista pidentää erityismenettelyn päättämisen määräaikaa tällaisissa tapauksissa.

(45) Jotta saavutettaisiin tasapaino tullihallinnolle ja talouden toimijoille aiheutuvan hallinnollisen taakan vähentämisen ja passitusmenettelyjen asianmukaisen soveltamisen ja väärinkäytösten estämisen välillä, luotettavien talouden toimijoiden olisi voitava saada passitusta koskevia yksinkertaistuksia mahdollisimman laajalti yhdenmukaistettuja arviointiperusteita noudattaen. Sen vuoksi näiden yksinkertaistusten myöntämisvaatimukset olisi yhdenmukaistettava niiden edellytysten ja arviointiperusteiden kanssa, joita sovelletaan AEO-asemaa hakeviin talouden toimijoihin.

(46) Mahdollisten väärinkäytösten estämiseksi tietyissä vientiin liittyvissä passitustoimenpiteissä, erityistapauksia koskevat säännöt olisi määritettävä silloin, kun tavarat, joilla on unionitavaran tullioikeudellinen asema, asetetaan ulkoiseen passitusmenettelyyn.

(47) Unioni on väliaikaista maahantuontia koskevan yleissopimuksen (Istanbulin yleissopimuksen) (8) ja siihen myöhemmin tehtyjen muutosten osapuoli. Sen vuoksi tässä asetuksessa säädettyjen väliaikaisessa maahantuonnissa tapahtuvaa erityiskäyttöä koskevien vaatimusten, joilla sallitaan muiden kuin unionitavaroiden tilapäinen käyttö unionin tullialueella kokonaan tai osittain tuontitullitta, on oltava mainitun yleissopimuksen mukaiset.

(48) Tullivarastointia, vapaa-alueita, tiettyä käyttötarkoitusta, sisäistä jalostusta ja ulkoista jalostusta koskevat tullimenettelyt olisi yksinkertaistettava ja järkiperäistettävä, jotta erityismenettelyjen käyttö olisi houkuttelevampaa kaupan alan toimijoille. Sen vuoksi sisäiset jalostusmenettelyt tullipalautus- tai suspensiojärjestelmässä ja tullivalvonnassa tapahtuva valmistus olisi sulautettava yhdeksi sisäiseksi jalostusmenettelyksi.

(49) Oikeusvarmuus ja talouden toimijoiden tasapuolinen kohtelu edellyttävät, että sisäisen ja ulkoisen jalostuksen taloudellisten edellytysten tutkimista vaativat tapaukset eritellään.

(50) Jotta kaupan alan toimijat voisivat käyttää hyväkseen vastaavien tavaroiden käyttöä koskevaa lisääntynyttä joustavuutta, olisi oltava mahdollista käyttää vastaavia tavaroita ulkoisessa jalostusmenettelyssä.

(51) Hallintokustannusten alentamiseksi olisi erityiskäyttöä ja jalostusta koskevien lupien voimassaoloaikaa pidennettävä asetuksessa (ETY) N:o 2454/93 säädetystä.

(52) Päätöstilitys olisi sisäisen jalostuksen ohella vaadittava tietystä käyttötarkoituksesta, jotta tuontitullin kantaminen helpottuisi ja siten unionin taloudellisia etuja suojattaisiin.

(53) On aiheellista määrittää selkeästi tapaukset, joissa muuhun erityismenettelyyn kuin passitukseen asetettujen tavaroiden siirto on sallittua, jottei ole tarpeen käyttää unionin ulkoista passitusmenettelyä, joka edellyttäisi kahta tulli-ilmoitusta lisää.

(54) Jotta riskianalyysi olisi sekä mahdollisimman tehokas että mahdollisimman vähän häiriöitä aiheuttava, ennen lähtöä annettava ilmoitus olisi annettava sellaisen määräajan kuluessa, jossa otetaan huomioon asianomaisen liikennemuodon erityistilanne. Meriliikenteessä, kun kyseessä on konttirahti, vaadittavat tiedot olisi toimitettava määräajassa jo ennen alukseen lastaamista, kun taas muissa tavaraliikennemuodoissa riskianalyysi voidaan tehdä tehokkaalla tavalla myös silloin, kun tiedot toimitetaan tavaroiden lähtemiselle unionin tullialueelta asetetun määräajan kuluessa. Velvollisuudesta antaa ennen lähtöä annettava ilmoitus olisi luovuttava, kun tavaroiden tyyppi, niiden kuljetusmuoto tai niiden erityistilanne mahdollistaa sen toteamisen, ettei turvallisuuteen ja vaarattomuuteen liittyviä tietoja tarvitse vaatia, sanotun kuitenkaan rajoittamatta vienti- tai jälleenvienti-ilmoituksiin sovellettavien velvoitteiden noudattamista.

(55) Jotta tulliviranomaisille annettaisiin lisäjoustavuutta tiettyjen sääntöjenvastaisuuksien käsittelemiseksi vientimenettelyssä, tulli-ilmoitus olisi voitava mitätöidä tullin aloitteesta.

(56) Talouden toimijoiden oikeutettujen etujen suojaamiseksi ja tulliviranomaisten koodeksin säännösten, neuvoston asetuksen (ETY) N:o 2913/92 (9) ja asetuksen (ETY) N:o 2454/93 perusteella tekemien päätösten ja myöntämien lupien voimassaolon jatkumisen varmistamiseksi on tarpeen antaa siirtymäsäännöksiä, jotta kyseiset päätökset ja luvat voidaan mukauttaa uusiin säännöksiin.

(57) Jotta jäsenvaltioille annettaisiin riittävästi aikaa mukauttaa passitusmenettelyssä olevien tavaroiden tunnistamisen varmistamiseksi käytettävät tullisinetit ja erityiset tullisinetit tässä asetuksessa säädettyihin uusiin vaatimuksin, on aiheellista vahvistaa siirtymäaika, jonka aikana jäsenvaltiot saavat jatkaa asetuksessa (ETY) N:o 2454/93 säädettyjen teknisten erittelyjen mukaisten sinettien käyttämistä.

(58) Koodeksia täydentävät yleiset säännöt liittyvät läheisesti toisiinsa eikä niitä aihepiiriensä keskinäisen suhteen vuoksi voida erottaa niin kauan kuin niissä on laaja-alaisia sääntöjä, jotka koskevat useita eri tullimenettelyjä. Sen vuoksi on aiheellista ryhmittää ne yhteen yhdeksi asetukseksi oikeudellisen johdonmukaisuuden varmistamiseksi.

(59) Tämän asetuksen säännöksiä olisi sovellettava 1 päivästä toukokuuta 2016, jotta koodeksia voitaisiin soveltaa täysimääräisesti,

ON HYVÄKSYNYT TÄMÄN ASETUKSEN:

I OSASTO

YLEISET SÄÄNNÖKSET

1 LUKU

Tullilainsäädännön soveltamisala, tullin tehtävät ja määritelmät

1 artikla

Määritelmät

Tässä asetuksessa tarkoitetaan:

1) ’maatalouspoliittisella toimenpiteellä’ säännöksiä, jotka koskevat liitteessä 71–02 olevan 1, 2 ja 3 kohdan soveltamisalaan kuuluvien tavaroiden tuonti- ja vientitoimia;

2) ’ATA-carnet’lla’ ATA-yleissopimuksen tai Istanbulin yleissopimuksen mukaisesti annettua väliaikaisen maahantuonnin kansainvälistä tulliasiakirjaa;

3) ’ATA-yleissopimuksella’ Brysselissä 6 päivänä joulukuuta 1961 tehtyä tavaroiden väliaikaisen maahantuonnin ATA-carnet’ta koskevaa tulliyleissopimusta;

4) ’Istanbulin yleissopimuksella’ Istanbulissa 26 päivänä kesäkuuta 1990 tehtyä yleissopimusta väliaikaisesta maahantuonnista;

5) ’matkatavaroilla’ kaikkia luonnollisen henkilön matkan yhteydessä millä menetelmällä tahansa kuljettamia tavaroita;

6) ’koodeksilla’ unionin tullikoodeksista 9 päivänä lokakuuta 2013 annettua Euroopan parlamentin ja neuvoston asetusta (EU) N:o 952/2013;

7) ’unionin lentoasemalla’ mitä tahansa unionin tullialueella sijaitsevaa lentoasemaa;

8) ’unionin satamalla’ mitä tahansa unionin tullialueella sijaitsevaa merisatamaa;

9) ’yhteistä passitusmenettelyä koskevalla yleissopimuksella’ yhteisestä passitusmenettelystä tehtyä yleissopimusta (10);

10) ’yhteistä passitusta soveltavalla maalla’ sellaista muuta maata kuin unionin jäsenvaltiota, joka on yhteisestä passitusmenettelystä tehdyn yleissopimuksen osapuoli;

11) ’kolmannella maalla’ unionin tullialueen ulkopuolella olevaa maata tai aluetta;

12) ’CPD-carnet’lla’ Istanbulin yleissopimuksen mukaisesti annettua kansainvälistä tulliasiakirjaa, jota käytetään kuljetusvälineen väliaikaisessa maahantuonnissa;

13) ’lähtötullitoimipaikalla’ tullitoimipaikkaa, jossa passitusmenettelyyn asetettavien tavaroiden tulli-ilmoitus hyväksytään;

14) ’määrätullitoimipaikalla’ tullitoimipaikkaa, jossa passitusmenettelyyn asetetut tavarat esitetään menettelyn päättämiseksi;

15) ’ensimmäisellä saapumistullitoimipaikalla’ tullitoimipaikkaa, joka on toimivaltainen suorittamaan tullivalvontaa paikassa, jonne tavaroita kuljettava kuljetusväline saapuu unionin tullialueelle kyseisen alueen ulkopuolelta.

16) ’vientitullitoimipaikalla’ tullitoimipaikkaa, jolle viennin tulli-ilmoitus tai jälleenvienti-ilmoitus annetaan unionin tullialueen ulkopuolelle vietävistä tavaroista;

17) ’asettamistullitoimipaikalla’ koodeksin 211 artiklan 1 kohdassa tarkoitetussa erityismenettelyä koskevassa luvassa mainittua tullitoimipaikkaa, joka on toimivaltainen luovuttamaan tavarat erityismenettelyyn;

18) ’taloudellisen toimijan rekisteröinti- ja tunnistenumerolla’, jäljempänä ’EORI-numero’, ainoastaan unionin tullialueella käytettävää tunnistenumeroa, jonka tulliviranomainen on antanut talouden toimijalle tai muulle henkilölle kyseisen toimijan tai henkilön rekisteröimiseksi tullitarkoituksia varten;

19) ’viejällä’ a) unionin tullialueelle sijoittautunutta henkilöä, jolla on ilmoituksen hyväksymishetkellä sopimus kolmannessa maassa olevan vastaanottajan kanssa ja toimivalta määrittää, että tavarat on määrä viedä unionin tullialueen ulkopuoliseen määräpaikkaan, b) yksityishenkilöä, joka kantaa kyseiset vietäviksi tarkoitetut tavarat, kun nämä tavarat sisältyvät yksityishenkilön henkilökohtaisiin matkatavaroihin, c) muissa tapauksissa unionin tullialueelle sijoittautunutta henkilöä, jolla on toimivalta määrittää, että tavarat on määrä viedä unionin ulkopuoliseen määräpaikkaan.

20) ’yleisesti hyväksytyillä kirjanpitoperiaatteilla’ sellaisia tunnettuja periaatteita, jotka tunnustetaan yksimielisesti tai joita viranomaiset kannattavat laajalti jossakin maassa tiettynä ajankohtana ja joissa määritetään, mitkä taloudelliset voimavarat ja velvoitteet olisi kirjattava varoiksi ja veloiksi, millaiset muutokset varoissa ja veloissa olisi kirjattava, miten varat ja velat ja niissä tapahtuneet muutokset olisi laskettava, mitä tietoja olisi julkaistava ja millä tavoin sekä mitä rahoituslaskelmia olisi laadittava;

21) ’tavaroilla, joilla ei ole kaupallista luonnetta’, a) yksityishenkilön toiselle yksityishenkilölle lähettämiin lähetyksiin sisältyviä tavaroita, kun tällaiset lähetykset i) ovat luonteeltaan satunnaisia, ii) sisältävät tavaroita, jotka on tarkoitettu yksinomaan vastaanottajan tai hänen perheensä henkilökohtaiseen käyttöön ja joilla ei niiden luonteen tai paljouden perusteella katsota olevan minkäänlaista kaupallista merkitystä, ja iii) on lähetty vastaanottajalle ilman että lähettäjä on vaatinut minkäänlaista maksua; b) matkustajien henkilökohtaisiin matkatavaroihin sisältyviä tavaroita, kun i) niiden tuonti on luonteeltaan satunnaista, ja ii) tavarat sisältävät yksinomaan matkustajien tai heidän perheensä henkilökohtaiseen käyttöön tarkoitettuja tavaroita tai lahjoiksi tarkoitettuja tavaroita; tällaisten tavaroiden luonteen ja paljouden perusteella ei ole aihetta epäillä, että tarkoituksena olisi tuoda tai viedä ne kaupallisia tarkoituksia varten;

22) ’yleisviitenumerolla’ (MRN) rekisteröintinumeroa, jonka toimivaltainen tulliviranomainen antaa koodeksin 5 artiklan 9–14 kohdassa tarkoitetuille ilmoituksille ja tiedoksiannoille, TIR-toimenpiteille tai unionitavaran tullioikeudellista asemaa koskeville todisteille;

23) ’päättämisajalla’ aikaa, johon mennessä johonkin erityismenettelyyn, lukuun ottamatta passitukseen, asetetut tavarat tai jalostetut tavarat on asetettava seuraavaan tullimenettelyyn, hävitettävä, vietävä unionin tullialueelta tai käytettävä niille määrättyyn tiettyyn käyttötarkoitukseen. Kun kyseessä on ulkoinen jalostus, päättämisaika tarkoittaa aikaa, jonka kuluessa väliaikaisesti viedyt tavarat voidaan jälleentuoda unionin tullialueelle jalostettuina tuotteina ja luovuttaa vapaaseen liikkeeseen, jotta niille voitaisiin myöntää tuontitullittomuus kokonaan tai osittain;

24) ’postilähetyksiin sisältyvillä tavaroilla’ kirjelähetyksiä lukuun ottamatta tavaroita, jotka sisältyvät postipakettiin tai -pakkaukseen ja jotka kuljetetaan postitoiminnan harjoittajan vastuulla Yhdistyneiden kansakuntien puitteissa10 päivänä heinäkuuta 1984 tehdyn Maailman postiliiton yleissopimuksen mukaisesti;

25) ’postitoiminnan harjoittajalla’ jäsenvaltioon sijoittautunutta toimijaa, jonka jäsenvaltio on nimennyt suorittamaan Maailman postiliiton yleissopimuksen mukaisia palveluja;

26) ’kirjelähetyksellä’ kirjeitä, postikortteja, sokeainkirjoituksella kirjoitettuja kirjeitä ja painotuotteita, joista ei kanneta tuonti- ja vientitullia;

27) ’ulkoisella jalostuksella IM/EX’ koodeksin 223 artiklan 2 kohdan d alakohdassa tarkoitettua, ulkoisessa jalostuksessa vastaavista tavaroista tuotettujen jalostettujen tuotteiden tuontia ennen niiden tavaroiden vientiä, joiden sijasta vastaavia tavaroita on käytetty;

28) ’ulkoisella jalostuksella EX/IM’ unionitavaroiden vientiä ulkoisessa jalostuksessa ennen jalostettujen tuotteiden tuontia;

29) ’sisäisellä jalostuksella EX/IM’ koodeksin 223 artiklan 2 kohdan c alakohdassa tarkoitettua, sisäisessä jalostuksessa vastaavista tavaroista tuotettujen jalostettujen tuotteiden vientiä ennen niiden tavaroiden tuontia, joiden sijasta vastaavia tavaroita on käytetty;

30) ’sisäisellä jalostuksella IM/EX’ muiden kuin unionitavaroiden tuontia sisäisessä jalostuksessa ennen jalostettujen tuotteiden vientiä;

31) ’yksityishenkilöllä’ luonnollisia henkilöitä, jotka eivät ole neuvoston direktiivissä 2006/112/EY määriteltyjä verovelvollisia;

32) ’tyypin I yleisellä tullivarastolla’ yleistä tullivarastoa, jossa koodeksin 242 artiklan 1 kohdassa tarkoitetut velvoitteet lankeavat luvanhaltijalle ja menettelynhaltijalle;

33) ’tyypin II yleisellä tullivarastolla’ yleistä tullivarastoa, jossa koodeksin 242 artiklan 2 kohdassa tarkoitetut velvoitteet lankeavat menettelynhaltijalle;

34) ’yhdellä kuljetusasiakirjalla’ tullioikeudellisen aseman yhteydessä jäsenvaltiossa annettua kuljetusasiakirjaa, joka kattaa tavaroiden kuljetuksen unionin tullialueella sijaitsevasta lähtöpaikasta kyseisellä alueella sijaitsevaan määräpaikkaan asiakirjan antaneen liikenteenharjoittajan vastuulla;

35) ’erityisellä veroalueella’ unionin tullialueen osaa, jossa ei sovelleta yhteisestä arvonlisäverojärjestelmästä 28 päivänä marraskuuta 2006 annettua neuvoston direktiiviä 2006/112/EY eikä valmisteveroja koskevasta yleisestä järjestelmästä 16 päivänä joulukuuta 2008 annettua neuvoston direktiiviä 2008/118/EY;

36) ’valvovalla tullitoimipaikalla’ a) koodeksin IV osastossa tarkoitetun väliaikaisen varastoinnin tai jonkin koodeksin VII osastossa tarkoitetun muun erityismenettelyn kuin passituksen kyseessä ollessa tullitoimipaikkaa, joka luvassa ilmoitetun mukaisesti valvoo joko tavaroiden väliaikaista varastointia tai asianomaista erityismenettelyä; b) koodeksin 166 artiklassa tarkoitetun yksinkertaistetun tulli-ilmoituksen, koodeksin 179 artiklassa tarkoitetun keskitetyn tulliselvityksen ja koodeksin 182 artiklassa tarkoitetun kirjanpitoon tehtävän merkinnän kyseessä ollessa tullitoimipaikkaa, joka luvassa ilmoitetun mukaisesti valvoo tavaroiden asettamista asianomaiseen tullimenettelyyn;

37) ’TIR-yleissopimuksella’ Genevessä 14 päivänä marraskuuta 1975 tehtyä TIR-carnet’isiin merkittyjen tavaroiden kansainvälistä kuljetusta koskevaa tulliyleissopimusta;

38) ’TIR-toimenpiteellä’ tavaroiden siirtoa unionin tullialueella TIR-yleissopimuksen mukaisesti;

39) ’uudelleenlastaamisella’ ja ’jälleenlaivauksella’ kuljetusvälineessä olevien tuotteiden ja tavaroiden lastaamista tai purkamista toiseen kuljetusvälineeseen;

40) ’matkustajalla’ luonnollista henkilöä, joka a) saapuu väliaikaisesti unionin tullialueelle, jossa hänellä ei ole pysyvää asuinpaikkaa, tai b) palaa unionin tullialueelle, jossa hänellä on pysyvä asuinpaikka, sen jälkeen, kun hän oli väliaikaisesti oleskellut kyseisen alueen ulkopuolella; c) lähtee väliaikaisesti unionin tullialueelta, jossa hänellä on pysyvä asuinpaikka, tai d) lähtee väliaikaisen oleskelun jälkeen unionin tullialueelta, jossa hänellä ei ole pysyvää asuinpaikkaa;

41) ’jätteellä ja romulla’ jompaakumpaa seuraavista: a) tavaroita tai tuotteita, jotka luokitellaan yhdistetyssä nimikkeistössä jätteeksi ja romuksi; b) tietyn käyttötarkoituksen tai sisäisen jalostuksen yhteydessä jalostustoiminnosta syntyneitä tavaroita tai tuotteita, joilla ei ole taloudellista arvoa tai joiden taloudellinen arvo on alhainen ja joita ei voida käyttää ilman jatkojalostusta.

42) ’kuormalavoilla’ laitetta, jonka kannelle voidaan koota tavaroita ja muodostaa ne yksikkökuormaksi sen kuljettamiseksi, käsittelemiseksi tai pinoamiseksi mekaanisten laitteiden avulla. Laite koostuu jalustoilla erotetuista kahdesta kannesta tai jaloilla tuetusta yhdestä kannesta; sen kokonaiskorkeus pidetään mahdollisimman alhaisena, jotta sitä voitaisiin käsitellä haarukkatrukilla tai haarukkavaunulla; siinä voi olla korirakenne;

43) ’unionin tehdasaluksella’ unionin tullialueeseen kuuluvan jäsenvaltion alueen osassa alusrekisteriin merkittyä alusta, joka purjehtii jäsenvaltion lipun alla ja jolla ei pyydetä merikalastustuotteita, mutta jolla jalostetaan tällaisia tuotteita;

44) ’unionin kalastusaluksella’ unionin tullialueeseen kuuluvan jäsenvaltion alueen osassa alusrekisteriin merkittyä alusta, joka purjehtii jäsenvaltion lipun alla ja jolla pyydetään merikalastustuotteita ja tarvittaessa jalostetaan niitä;

45) ’säännöllisellä alusliikenteellä’ palvelua, jossa tavaroita kuljetaan aluksilla, jotka purjehtivat ainoastaan unionin satamien välillä ja joiden lähtö-, määrä- tai käyntipaikat sijaitsevat unionin tullialueella tai unionin sataman vapaa-alueella.

2 LUKU

Tullilainsäädännön mukaiset henkilöiden oikeudet ja velvollisuudet

1 jakso

Tietojen antaminen

1 alajakso

Yhteiset tietovaatimukset tietojen vaihtamiselle ja säilyttämiselle

2 artikla

Yhteiset tietovaatimukset

(Koodeksin 6 artiklan 2 kohta)

1. Hakemuksia ja päätöksiä varten tarvittavien tietojen vaihtamiseen ja säilyttämiseen sovelletaan liitteessä A säädettyjä yhteisiä tietovaatimuksia.

2. Ilmoituksia, tiedoksiantoja ja tullioikeudellista asemaa koskevia todisteita varten tarvittavien tietojen vaihtamiseen ja säilyttämiseen sovelletaan liitteessä B säädettyjä yhteisiä tietovaatimuksia.

2 alajakso

Henkilöiden rekisteröiminen tulliviranomaisille

3 artikla

EORI-tietueen tietosisältö

(Koodeksin 6 artiklan 2 kohta)

Tulliviranomaisten on henkilön rekisteröintihetkellä kerättävä ja säilytettävä kyseistä henkilöä koskevat liitteessä 12–01 säädetyt tiedot. Kyseiset tiedot muodostavat EORI-tietueen.

4 artikla

Tietojen toimittaminen EORI-rekisteröintiä varten

(Koodeksin 6 artiklan 4 kohta)

Tulliviranomaiset voivat sallia, että henkilöt toimittavat EORI-rekisteröintiä varten tarvittavat tiedot muulla menetelmällä kuin sähköisellä tietojenkäsittelymenetelmällä.

5 artikla

Unionin tullialueen ulkopuolelle sijoittautuneet talouden toimijat

(Koodeksin 22 artiklan 2 kohta ja 9 artiklan 2 kohta)

1. Unionin tullialueen ulkopuolelle sijoittautuneen talouden toimijan on rekisteröidyttävä ennen kuin se

a) antaa unionin tullialueella muun tulli-ilmoituksen kuin jonkin seuraavista ilmoituksista: i) 135–144 artiklan mukaisesti tehtävä tulli-ilmoitus; ii) tavaroiden väliaikaiseen maahantuonnin menettelyyn asettamista koskeva tulli-ilmoitus tai kyseisen menettelyn päättävä jälleenvienti-ilmoitus; iii) yhteistä passitusta soveltavaan maahan sijoittautuneen talouden toimijan tulli-ilmoitus, joka on laadittu yhteisestä passitusmenettelystä tehdyn yleissopimuksen (11) mukaisesti; iv) Andorraan tai San Marinoon sijoittautuneen talouden toimijan unionin passitusmenettelyssä tekemä tulli-ilmoitus;

b) antaa unionin tullialueella poistumisen tai saapumisen yleisilmoituksen;

c) antaa unionin tullialueella väliaikaista varastointia koskevan ilmoituksen;

d) toimii meri-, sisävesi- tai ilmaliikenteen liikenteenharjoittajana;

e) toimii liikenteenharjoittajana, joka on liitettynä tullijärjestelmään ja joka haluaa vastaanottaa tullilainsäädännössä säädettyjä tiedoksiantoja saapumisen yleisilmoitusten antamisesta tai muuttamisesta.

2. Sen estämättä, mitä 1 kohdan a alakohdan ii alakohdassa säädetään, unionin tullialueen ulkopuolelle sijoittautuneiden talouden toimijoiden on rekisteröidyttävä tulliviranomaisille ennen kuin kyseiset toimijat antavat väliaikaista maahantuontia koskevaan menettelyyn asettamista koskevan tulli-ilmoituksen tai jälleenvienti-ilmoituksen kyseisen menettelyn päättämiseksi, jos rekisteröinti vaaditaan yhteisen vakuudenhallintajärjestelmän käyttämiseksi.

3. Sen estämättä, mitä 1 kohdan a alakohdan iii alakohdassa säädetään, yhteistä passitusta soveltavaan maahan sijoittautuneiden talouden toimijoiden on rekisteröidyttävä tulliviranomaisille ennen kuin kyseiset toimijat antavat yhteistä passitusmenettelyä koskevan yleissopimuksen mukaisen tulli-ilmoituksen silloin, kun kyseinen ilmoitus annetaan saapumisen yleisilmoituksen sijaan tai sitä käytetään lähtöä edeltävänä ilmoituksena.

4. Sen estämättä, mitä 1 kohdan a alakohdan iv alakohdassa säädetään, Andorraan tai San Marinoon sijoittautuneiden talouden toimijoiden on rekisteröidyttävä tulliviranomaisille ennen kuin kyseiset toimijat antavat tulli-ilmoituksen unionin passitusmenettelyssä silloin, kun kyseinen ilmoitus annetaan saapumisen yleisilmoituksen sijaan tai sitä käytetään lähtöä edeltävänä ilmoituksena.

5. Poiketen siitä, mitä 1 kohdan d alakohdassa säädetään, meri-, sisävesi- tai ilmaliikenteen liikenteenharjoittajana toimivan talouden toimijan ei tarvitse rekisteröityä tulliviranomaisille, jos kyseiselle toimijalle on annettu kolmannen maan yksilöllinen tunnistenumero unionin tunnustamassa kolmannen maan kauppakumppanuusohjelmassa;

6. Kun rekisteröitymistä vaaditaan tämän artiklan mukaisesti, sen tekee siitä paikasta vastaavat tulliviranomaiset, jossa talouden toimija antaa ilmoituksen tai hakee päätöstä.

6 artikla

Muut henkilöt kuin talouden toimijat

(Koodeksin 9 artiklan 3 kohta)

1. Muiden henkilöiden kuin talouden toimijoiden on rekisteröidyttävä tulliviranomaisille, kun jokin seuraavista edellytyksistä täyttyy:

a) tällaista rekisteröintiä vaaditaan jäsenvaltion lainsäädännössä;

b) henkilö suorittaa toimia, jotka edellyttävät EORI-numeron antamista liitteiden A ja B mukaisesti.

2. Poiketen siitä, mitä 1 kohdassa säädetään, kun muu henkilö kun talouden toimija antaa tulli-ilmoituksia vain satunnaisesti ja tulliviranomaiset pitävät tätä perusteltuna, rekisteröitymistä ei vaadita.

7 artikla

EORI-numeron mitätöinti

(Koodeksin 9 artiklan 4 kohta)

1. Tulliviranomaisten on mitätöitävä EORI-numero seuraavissa tapauksissa:

a) rekisteröityneen henkilön pyynnöstä;

b) tulliviranomainen tietää, että asianomainen rekisteröitynyt henkilö on lopettanut rekisteröitymistä edellyttävän toimintansa.

2. Tulliviranomaisen on kirjattava ylös EORI-numeron mitätöintipäivä ja annettava se tiedoksi asianomaiselle rekisteröityneelle henkilölle.

2 jakso

Tullilainsäädännön soveltamista koskevat päätökset

1 alajakso

Oikeus tulla kuulluksi

8 artikla

Määräaika oikeudelle tulla kuulluksi

(Koodeksin 22 artiklan 6 kohta)

1. Määräaika, jonka kuluessa hakijan on ilmaistava näkökantansa ennen häneen kielteisesti vaikuttavan päätöksen tekemistä, on 30 päivää.

2. Sen estämättä, mitä 1 kohdassa säädetään, kun päätös liittyy sellaisten tavaroiden tarkastustuloksiin, joista ei ole annettu yleisilmoitusta eikä väliaikaista varastointia koskevaa ilmoitusta, jälleenvienti-ilmoitusta tai tulli-ilmoitusta, tulliviranomaiset voivat vaatia asianomaista henkilöä ilmaisemaan näkökantansa 24 tunnin kuluessa.

9 artikla

Perusteiden tiedoksiantomenetelmä

(Koodeksin 6 artiklan 3 kohdan a alakohta)

Kun koodeksin 22 artiklan 6 kohdan ensimmäisessä alakohdassa tarkoitettu tiedoksianto annetaan osana varmennus- tai tarkastusprosessia, kyseinen tiedoksianto voidaan antaa muulla menetelmällä kuin sähköisellä tietojenkäsittelymenetelmällä.

Kun hakemus jätetään tai kun päätös annetaan tiedoksi muulla menetelmällä kuin sähköisellä tietojenkäsittelymenetelmällä, tiedoksianto voidaan antaa samalla menetelmällä.

10 artikla

Poikkeukset oikeudesta tulla kuulluksi

(Koodeksin 22 artiklan 6 kohdan toinen alakohta)

Erityistapaukset, joissa hakijalle ei anneta mahdollisuutta ilmaista näkökantaansa, ovat seuraavat:

a) päätöshakemus ei täytä 11 artiklassa säädettyjä edellytyksiä;

b) tulliviranomaiset ilmoittavat saapumisen yleisilmoituksen antaneelle henkilölle, että tavaroita ei saa lastata, kun kyseessä on meriliikenteessä käytettävä kontti tai ilmaliikenne;

c) päätös koskee koodeksin 116 artiklan 3 kohdassa tarkoitetun komission päätöksen hakijalle annettavaa tiedoksiantoa;

d) EORI-numero on määrä mitätöidä.

2 alajakso

Hakemuksen perusteella tehtäviä päätöksiä koskevat yleiset säännöt

11 artikla

Hakemuksen hyväksymisedellytykset

(Koodeksin 22 artiklan 2 kohta)

1. Tullilainsäädännön soveltamista koskeva päätöshakemus on hyväksyttävä, kun seuraavat edellytykset täyttyvät:

a) ilmoittaja on rekisteröitynyt koodeksin 9 artiklan mukaisesti, kun tätä vaaditaan hakemuksen kohteena olevassa menettelyssä;

b) ilmoittaja on sijoittautunut unionin tullialueelle, kun tätä vaaditaan hakemuksen kohteena olevassa menettelyssä;

c) hakemus on jätetty tulliviranomaiselle, joka on nimetty hakemusten vastaanottajaksi koodeksin 22 artiklan 1 kohdan kolmannessa alakohdassa tarkoitetun toimivaltaisen tulliviranomaisen jäsenvaltiossa;

d) hakemus ei koske päätöstä, jonka tarkoitus on sama kuin samalle hakijalle osoitetun edellisen päätöksen tarkoitus, joka peruutettiin tai kumottiin hakemusta edeltäneen vuoden aikana, koska hakija ei noudattanut mainitussa päätöksessä asetettua velvoitetta.

2. Poiketen siitä, mitä 1 kohdan d alakohdassa säädetään, kyseisessä alakohdassa tarkoitettu aika on kolme vuotta, kun aiempi päätös peruutettiin koodeksin 27 artiklan 1 kohdan mukaisesti, tai kun hakemus on koodeksin 38 artiklan mukaisesti toimitettu valtuutetun talouden toimijan asemaa koskeva hakemus.

12 artikla

Päätöksen tekemiseen toimivaltainen tulliviranomainen

(Koodeksin 22 artiklan 1 kohta)

Jos ei ole mahdollista määrittää koodeksin 22 artiklan 1 kohdan kolmannen alakohdan mukaista toimivaltaista tulliviranomaista, toimivaltainen tulliviranomainen on sen paikan tulliviranomainen, jossa hakijan sellainen kirjanpito- tai asiakirja-aineisto (tullitarkoituksissa käytettävä pääkirjanpito) säilytetään tai pidetään saatavilla, jonka perusteella tulliviranomainen voi tehdä päätöksen.

13 artikla

Päätöksen tekemisen määräajan pidentäminen

(Koodeksin 22 artiklan 3 kohta)

1. Jos hakemuksen hyväksymisen jälkeen asianomaisen päätöksen tekemiseen toimivaltainen tulliviranomainen katsoo, että on tarpeen pyytää hakijalta lisätietoja päätöksen tekemiseksi, sen on asetettava hakijalle määräaika, joka on enintään 30 päivää ja jonka kuluessa hakijan on annettava kyseiset tiedot. Koodeksin 22 artiklan 3 kohdassa päätöksen tekemiselle asetettua määräaikaa pidennetään vastaavalla ajalla. Hakijalle on ilmoitettava päätöksen tekemiselle asetetun määräajan pidentämisestä.

2. Kun 8 artiklan 1 kohtaa sovelletaan, koodeksin 22 artiklan 3 kohdassa päätöksen tekemiselle asetettua määräaikaa on pidennettävä 30 päivällä. Hakijalle on ilmoitettava tällaisesta pidennyksestä.

3. Jos asianomaisen päätöksen tekemiseen toimivaltainen tulliviranomainen on pidentänyt toisen tulliviranomaisen konsultaatiolle asetettua määräaikaa, päätöksen tekemiselle asetettua määräaikaa on pidennettävä yhtä pitkällä ajalla kuin konsultaatiota. Hakijalle on ilmoitettava päätöksen tekemiselle asetetun määräajan pidentämisestä.

4. Jos on vakavia syitä epäillä tullilainsäädännön rikkomista ja tulliviranomaiset tekevät tutkimuksia näiden syiden perusteella, asianomaisen päätöksen tekemiselle asetettua määräaikaa on pidennettävä kyseisten tutkimusten päätökseen saattamiseksi tarvittavalla ajalla. Pidennys saa olla enintään yhdeksän kuukautta. Hakijalle on ilmoitettava pidennyksestä, jos se ei vaaranna tutkimuksia.

14 artikla

Voimaantulopäivä

(Koodeksin 22 artiklan 4 ja 5 kohta)

Päätös tulee voimaan muuna päivänä kuin sinä päivänä, jona hakija vastaanottaa sen tai jona hakijan katsotaan vastaanottaneen sen, seuraavissa tapauksissa:

a) päätös vaikuttaa suotuisasti hakijaan ja hakija on pyytänyt eri voimaantulopäivää, missä tapauksessa päätös tulee voimaan hakijan pyytämänä päivänä, edellyttäen että se tulee voimaan sen päivän jälkeen, jona hakija vastaanottaa päätöksen tai jona hakijan katsotaan vastaanottaneen päätöksen;

b) edellisen päätöksen voimassaoloaika on rajoitettu ja uuden päätöksen ainoana tarkoituksena on pidentää sen voimassaoloaikaa, missä tapauksessa päätös tulee voimaan edellisen päätöksen voimassaoloajan päättymistä seuraavana päivänä;

c) päätöksen voimaantulo edellyttää, että hakija suorittaa tietyt muodollisuudet, missä tapauksessa päätös tulee voimaan päivänä, jona hakija vastaanottaa tai jona hänen katsotaan vastaanottaneen toimivaltaiselta tulliviranomaiselta ilmoituksen siitä, että muodollisuudet on suoritettu asianmukaisesti.

15 artikla

Päätöksen uudelleenarviointi

(Koodeksin 23 artiklan 4 kohdan a alakohta)

1. Päätöksen tekemiseen toimivaltaisen tulliviranomaisen on arvioitava päätöstä uudelleen seuraavissa tapauksissa:

a) asiaankuuluvaan unionin lainsäädäntöön on tehty päätökseen vaikuttavia muutoksia;

b) suoritettu valvonta tekee tämän tarpeelliseksi;

c) päätöksenhaltijan koodeksin 23 artiklan 2 kohdan mukaisesti antamat tiedot tai muiden viranomaisten antamat tiedot tekevät tämän tarpeelliseksi.

2. Asianomaisen päätöksen tekemiseen toimivaltaisen viranomaisen on annettava uudelleenarvioinnin tulokset tiedoksi päätöksenhaltijalle.

16 artikla

Päätöksen soveltamisen keskeyttäminen

(Koodeksin 23 artiklan 4 kohdan b alakohta)

1. Sen sijaan, että asianomaisen päätöksen tekemiseen toimivaltainen tulliviranomainen peruuttaa tai kumoaa päätöksen tai muuttaa sitä koodeksin 23 artiklan 3 kohdan, 27 artiklan tai 28 artiklan mukaisesti, sen on keskeytettävä sen soveltaminen seuraavissa tapauksissa:

a) tulliviranomainen katsoo, että päätöksen peruuttamiseen, kumoamiseen tai muuttamiseen voi olla riittävät perusteet, mutta sillä ei vielä ole kaikkia tarvittavia tietoja päätöksen tekemiseksi peruuttamisesta, kumoamisesta tai muuttamisesta;

b) tulliviranomainen katsoo, että päätöksen edellytykset eivät täyty tai että päätöksenhaltija ei noudata kyseisessä päätöksessä asetettuja velvoitteita, ja on asianmukaista antaa päätöksenhaltijalle aikaa toteuttaa tarvittavat toimenpiteet edellytysten täyttymisen tai velvoitteiden noudattamisen varmistamiseksi;

c) päätöksenhaltija pyytää tällaista keskeyttämistä, koska hän ei väliaikaisesti pysty täyttämään kyseistä päätöstä varten määrättyjä edellytyksiä tai noudattamaan siinä asetettuja velvoitteita.

2. Edellä 1 kohdan b ja c alakohdassa tarkoitetuissa tapauksissa päätöksenhaltijan on ilmoitettava asianomaisen päätöksen tekemiseen toimivaltaiselle tulliviranomaiselle toimenpiteet, jotka päätöksenhaltija toteuttaa edellytysten täyttymisen tai velvoitteiden noudattamisen varmistamiseksi, sekä kuinka pitkän ajan hän tarvitsee kyseisten toimenpiteiden toteuttamiseksi.

17 artikla

Päätöksen soveltamisen keskeyttämisen kesto

(Koodeksin 23 artiklan 4 kohdan b alakohta)

1. Edellä 16 artiklan 1 kohdan a alakohdassa tarkoitetuissa tapauksissa toimivaltaisen tulliviranomaisen määrittämän soveltamisen keskeyttämisen keston on vastattava aikaa, jonka kyseinen tulliviranomainen tarvitsee päättääkseen, täyttyvätkö peruuttamisen, kumoamisen tai muuttamisen edellytykset. Kyseinen aika saa olla enintään 30 päivää.

Jos tulliviranomainen kuitenkin katsoo, ettei päätöksenhaltija välttämättä täytä koodeksin 39 artiklan a alakohdassa säädettyjä arviointiperusteita, päätöksen soveltaminen on keskeytettävä siihen asti, kun päätetään, onko jokin seuraavista henkilöistä syyllistynyt vakavaan tai toistuvaan rikkomiseen:

a) päätöksenhaltija;

b) henkilö, joka johtaa yritystä, joka on asianomaisen päätöksen haltija, tai vastaa sen liikkeenjohdosta;

c) henkilö, joka vastaa tulliasioista yrityksessä, joka on asianomaisen päätöksen haltija.

2. Edellä 16 artiklan 1 kohdan b ja c alakohdassa tarkoitetuissa tapauksissa asianomaisen päätöksen tekemiseen toimivaltaisen tulliviranomaisen määrittämän keskeyttämisen keston on vastattava aikaa, jonka päätöksenhaltija on ilmoittanut 16 artiklan 2 kohdan mukaisesti. Keskeyttämisen kestoa voidaan tarvittaessa vielä pidentää päätöksenhaltijan pyynnöstä.

Keskeyttämisen kestoa voidaan vielä pidentää ajalla, jonka toimivaltainen tulliviranomainen tarvitsee varmentaakseen, että kyseisillä toimenpiteillä varmistetaan edellytysten täyttyminen tai velvoitteiden noudattaminen. Kyseinen aika saa olla enintään 30 päivää.

3. Jos asianomaisen päätöksen tekemiseen toimivaltainen tulliviranomainen aikoo keskeyttämispäätöksen jälkeen peruuttaa tai kumota kyseisen päätöksen tai muuttaa sitä koodeksin 23 artiklan 3 kohdan, 27 artiklan tai 28 artiklan mukaisesti, tämän artiklan 1 ja 2 kohdan mukaisesti määritettyä keskeytyksen kestoa on pidennettävä tarvittaessa siihen asti, kun peruuttamis-, kumoamis- tai muuttamispäätös tulee voimaan.

18 artikla

Keskeyttämisen päättyminen

(Koodeksin 23 artiklan 4 kohdan b alakohta)

1. Päätöksen soveltamisen keskeyttäminen päättyy keskeyttämisajan umpeutuessa, jollei ennen kyseisen ajan umpeutumista tapahdu jokin seuraavista tilanteista;

a) keskeyttäminen peruutetaan, kun 16 artiklan 1 kohdan a alakohdassa tarkoitetuissa tapauksissa ei ole mitään perusteita kyseisen päätöksen peruuttamiseen, kumoamiseen tai muuttamiseen koodeksin 23 artiklan 3 kohdan, 27 artiklan tai 28 artiklan mukaisesti, missä tapauksessa keskeyttäminen päättyy peruutuspäivänä;

b) keskeyttäminen peruutetaan, koska 16 artiklan 1 kohdan b ja c alakohdassa tarkoitetuissa tapauksissa päätöksenhaltija on toteuttanut asianomaisen päätöksen tekemiseen toimivaltaista tulliviranomaista tyydyttävällä tavalla tarvittavat toimenpiteet, joilla varmistetaan kyseistä päätöstä varten vahvistettujen edellytysten täyttyminen tai kyseisessä päätöksessä asetettujen velvoitteiden noudattaminen, missä tapauksessa keskeyttäminen päättyy peruutuspäivänä;

c) keskeytetty päätös peruutetaan tai kumotaan tai sitä muutetaan, missä tapauksessa keskeyttäminen päättyy peruuttamis-, kumoamis- tai muuttamispäivänä.

2. Asianomaisen päätöksen tekemiseen toimivaltaisen viranomaisen on ilmoitettava päätöksenhaltijalle keskeyttämisen päättymisestä.

3 alajakso

Sitovaa tietoa koskevat päätökset

19 artikla

Sitovaa tietoa koskevan päätöksen hakemus

(Koodeksin 22 artiklan 1 kohdan kolmas alakohta ja 6 artiklan 3 kohdan a alakohta)

1. Poiketen siitä, mitä koodeksin 22 artiklan 1 kohdan kolmannessa alakohdassa säädetään, sitovaa tietoa koskevan päätöksen hakemus ja mahdolliset sen oheisasiakirjat tai sitä täydentävät asiakirjat on jätettävä joko sen jäsenvaltion toimivaltaiselle tulliviranomaiselle, johon hakija on sijoittautunut, tai sen jäsenvaltion toimivaltaiselle tulliviranomaiselle, jossa kyseistä tietoa on määrä käyttää.

2. Kun hakija jättää sitovaa tietoa koskevan päätöksen hakemuksen, hänen katsotaan hyväksyvän, että komission internetsivustolla julkaistaan kyseisen päätöksen kaikki tiedot, mukaan lukien valokuvat, muut kuvat ja esitteet mutta pois lukien luottamukselliset tiedot. Tietoja julkistettaessa noudatetaan oikeutta henkilötietojen suojaan.

3. Jos käytössä ei ole sähköistä järjestelmää sitovaa alkuperätietoa, jäljempänä ’SAT’, koskevan päätöshakemuksen jättämiseksi, jäsenvaltiot voivat sallia, että tällaiset hakemukset jätetään muulla menetelmällä kuin sähköisellä tietojenkäsittelymenetelmällä.

20 artikla

Määräajat

(Koodeksin 22 artiklan 3 kohta)

1. Jos komissio antaa tulliviranomaisille tiedoksi, että STT- ja SAT-päätösten tekeminen keskeytetään koodeksin 34 artiklan 10 kohdan a alakohdan mukaisesti, koodeksin 22 artiklan 3 kohdan ensimmäisessä alakohdassa tarkoitetun päätöksen tekemisen määräaikaa on pidennettävä siihen asti, kun komissio antaa tulliviranomaisille tiedoksi, että virheetön ja yhdenmukainen tariffiin luokittelu tai alkuperän määrittäminen voidaan varmistaa.

Edellä ensimmäisessä alakohdassa tarkoitettu pidennetty määräaika saa olla enintään 10 kuukautta, mutta poikkeuksellisissa olosuhteissa sitä voidaan pidentää vielä enintään viidellä kuukaudella.

2. Koodeksin 22 artiklan 3 kohdan toisessa alakohdassa tarkoitettu määräaika voi olla pidempi kuin 30 päivää, jos kyseisen määräajan kuluessa ei ole mahdollista saattaa päätökseen analyysia, jota päätöksen tekemiseen toimivaltainen tulliviranomainen pitää tarpeellisena päätöksen tekemiseksi.

21 artikla

SAT-päätöksistä ilmoittaminen

(Koodeksin 6 artiklan 3 kohdan a alakohta)

Kun SAT-päätöstä koskeva hakemus on jätetty muuta menetelmää kuin sähköistä tietojenkäsittelymenetelmää käyttäen, tulliviranomaiset voivat ilmoittaa hakijalle SAT-päätöksestä muulla menetelmällä kuin sähköisellä tietojenkäsittelymenetelmällä.

22 artikla

Uudelleenarviointia ja soveltamisen keskeyttämistä koskevien sääntöjen soveltamisrajoitukset

(Koodeksin 23 artiklan 4 kohta)

Päätösten uudelleenarviointia ja soveltamisen keskeyttämistä koskevaa 15–18 artiklaa ei sovelleta sitovaa tietoa koskeviin päätöksiin.

3 jakso

Valtuutettu talouden toimija

1 alajakso

Valtuutetun talouden toimijan asemasta saatavat edut

23 artikla

Lähtöä edeltäviä ilmoituksia koskevat helpotukset

(Koodeksin 38 artiklan 2 kohdan b alakohta)

1. Jos koodeksin 38 artiklan 2 kohdan b alakohdassa tarkoitettu vaarattomuutta ja turvallisuutta koskevan valtuutuksen saanut talouden toimija, jäljempänä ’AEOS’, antaa omasta puolestaan lähtöä edeltävän ilmoituksen tulli-ilmoituksena tai jälleenvienti-ilmoituksena, ainoastaan kyseisissä ilmoituksissa olevia tietoja vaaditaan.

2. Kun AEOS antaa toisen henkilön puolesta, joka on myös AEOS, lähtöä edeltävän ilmoituksen tulli-ilmoituksena tai jälleenvienti-ilmoituksena, ainoastaan kyseisissä ilmoituksissa olevia tietoja vaaditaan.

24 artikla

Suotuisampi kohtelu riskinarvioinnissa ja tarkastuksissa

(Koodeksin 38 artiklan 6 kohta)

1. Valtuutetulle talouden toimijalle, jäljempänä ’AEO’, tehdään vähemmän fyysisiä ja asiakirjoihin perustuvia tarkastuksia kuin muille talouden toimijoille.

2. Kun AEOS on antanut saapumisen yleisilmoituksen tai koodeksin 130 artiklassa tarkoitetuissa tapauksissa tulli-ilmoituksen tai väliaikaista varastointia koskevan ilmoituksen tai jos AEOS on antanut tiedoksi omassa tietojärjestelmässään olevaa omaa saapumisen yleisilmoitusta koskevat tiedot ja antanut niihin koodeksin 127 artiklan 8 kohdassa tarkoitetun pääsyn, koodeksin 127 artiklan 3 kohdassa tarkoitetun ensimmäisen saapumistullitoimipaikan on annettava asia tiedoksi kyseiselle AEOS:lle, kun lähetys on valittu fyysiseen tarkastukseen. Kyseinen tiedoksianto on annettava ennen kuin tavarat saapuvat unionin tullialueelle.

Tiedoksianto on annettava myös liikenteenharjoittajan saataville, jos liikenteenharjoittaja ei ole sama kuin ensimmäisessä alakohdassa tarkoitettu AEOS, edellyttäen että liikenteenharjoittaja on AEOS ja se on liitettynä ensimmäisessä alakohdassa tarkoitettuja ilmoituksia koskeviin sähköisiin järjestelmiin.

Kyseistä tiedoksiantoa ei anneta, jos se voi vaarantaa tarkastuksen tekemisen tai tarkastuksen tulokset.

3. Kun AEO antaa väliaikaista varastointia koskevan ilmoituksen tai tulli-ilmoituksen koodeksin 171 artiklan mukaisesti, kyseisen väliaikaista varastointia koskevan ilmoituksen tai kyseisen tulli-ilmoituksen vastaanottamiseen toimivaltaisen tullitoimipaikan on annettava asia tiedoksi kyseiselle AEO:lle, kun lähetys on valittu tullitarkastukseen. Kyseinen ilmoitus on annettava ennen kuin tavarat esitetään tullille.

Kyseistä tiedoksiantoa ei anneta, jos se voi vaarantaa tarkastuksen tekemisen tai tarkastuksen tulokset.

4. Kun AEO:n ilmoittamat lähetykset on valittu fyysiseen tai asiakirjoihin perustuvaan tarkastukseen, tällaiset tarkastukset on asetettava etusijalle.

AEO:n pyynnöstä tarkastukset voidaan tehdä muussa paikassa kuin siinä, jossa tavarat on esitettävä tullille.

5. Edellä 2 ja 3 kohdassa tarkoitetut tiedoksiannot eivät koske tapauksia, joissa tavaroiden tullille esittämisen jälkeen päätetään väliaikaista varastointia koskevan ilmoituksen tai tulli-ilmoituksen perusteella tehdä tullitarkastuksia.

25 artikla

Poikkeukset suotuisammasta kohtelusta

(Koodeksin 38 artiklan 6 kohta)

Edellä 24 artiklassa tarkoitettua suotuisampaa kohtelua ei sovelleta tullitarkastuksiin, jotka liittyvät erityisiin korotettuihin uhkatasoihin tai muussa unionin lainsäädännössä säädettyihin tarkastusvelvoitteisiin.

Tulliviranomaisten on kuitenkin suoritettava tarvittavat käsittelyt, muodollisuudet ja tarkastukset AEOS:n ilmoittamille lähetyksille ensisijaisesti.

2 alajakso

Valtuutetun talouden toimijan asemaa koskeva hakemus

26 artikla

AEO-asemaa koskevan hakemuksen hyväksymisedellytykset

(Koodeksin 22 artiklan 2 kohta)

1. Edellä 11 artiklan 1 kohdassa säädettyjen hakemuksen hyväksymisedellytysten lisäksi hakijan on AEO-asemaa hakiessaan toimitettava hakemuksensa mukana itsearviointi, jonka tulliviranomaisten on asetettava saataville.

2. Yksi talouden toimittaja saa jättää vain yhden AEO-asemaa koskevan hakemuksen, jotka kattaa sen kaikki pysyvät toimipaikat unionin tullialueella.

27 artikla

Toimivaltainen tulliviranomainen

(Koodeksin 22 artiklan 1 kohdan kolmas alakohta)

Kun toimivaltaista tulliviranomaista ei voi määrittää koodeksin 22 artiklan 1 kohdan kolmannen alakohdan tai tämän asetuksen 12 artiklan mukaisesti, hakemus on jätettävä sen jäsenvaltion tulliviranomaisille, jossa hakijalla on pysyvä toimipaikka ja jossa tiedot sen unionissa toteuttamista yleisistä logistisista hallintotoimista säilytetään tai ovat saatavilla hakemuksen mukaisesti.

28 artikla

Määräaika päätösten tekemiselle

(Koodeksin 22 artiklan 3 kohta)

1. Koodeksin 22 artiklan 3 kohdan ensimmäisessä alakohdassa tarkoitettua päätöksen tekemisen määräaikaa voidaan pidentää enintään 60 päivällä.

2. Jos vireillä on rikosoikeudellinen menettely, joka antaa aiheen epäillä, täyttääkö hakija koodeksin 39 artiklan a alakohdassa tarkoitetut edellytykset, päätöksen tekemisen määräaikaa on pidennettävä kyseisen menettelyn päätökseen saattamiseksi tarvittavan ajan.

29 artikla

AEO-valtuutuksen voimaantulopäivä

(Koodeksin 22 artiklan 4 kohta)

Poiketen siitä, mitä koodeksin 22 artiklan 4 kohdassa säädetään, AEO-aseman myöntävä valtuutus, jäljempänä ’AEO-valtuutus’, tulee voimaan viidentenä päivänä päätöksen tekemisen jälkeen.

30 artikla

Soveltamisen keskeyttämisen oikeudelliset vaikutukset

(Koodeksin 23 artiklan 4 kohdan b alakohta)

1. Kun AEO-valtuutuksen soveltaminen keskeytetään sen vuoksi, ettei jotain koodeksin 39 artiklassa tarkoitettua edellytystä ole noudatettu, päätöksen tehneen tulliviranomaisen on keskeytettävä sellaisen kyseisen AEO:n osalta tekemänsä päätöksen soveltaminen, joka perustuu yleisesti AEO-valtuutukseen tai johonkin AEO-valtuutuksen keskeyttämiseen johtaneeseen erityiseen edellytykseen.

2. AEO:n osalta tehdyn tullilainsäädännön soveltamista koskevan päätöksen soveltamisen keskeyttäminen ei saa johtaa asianomaisen AEO-valtuutuksen soveltamisen keskeyttämiseen ilman eri toimenpiteitä.

3. Jos koodeksin 39 artiklan d alakohdassa säädettyjen edellytysten täyttämättä jättämisen vuoksi keskeytetään 16 artiklan 1 kohdan mukaisesti sellaista henkilöä koskevan päätöksen soveltaminen, joka on sekä AEOS että koodeksin 38 artiklan 2 kohdan a alakohdassa tarkoitettu tulliyksinkertaistuksiin oikeutettu valtuutettu talouden toimija, jäljempänä ’AEOC’, kyseisen AEOC-valtuutuksen soveltaminen on keskeytettävä, mutta toimijan AEOS-valtuutus pysyy voimassa.

Jos koodeksin 39 artiklan e alakohdassa säädettyjen edellytysten täyttämättä jättämisen vuoksi keskeytetään 16 artiklan 1 kohdan mukaisesti sellaista henkilöä koskevan päätöksen soveltaminen, joka on sekä AEOS että AEOC, kyseisen AEOS-valtuutuksen soveltaminen on keskeytettävä, mutta toimijan AEOC-valtuutus pysyy voimassa.

II OSASTO

TUONTI- TAI VIENTITULLIEN JA MUIDEN TAVARAKAUPPAA KOSKEVIEN TOIMENPITEIDEN SOVELTAMISPERUSTEET

1 LUKU

Tavaroiden alkuperä

1 jakso

Muu kuin tullietuuskohteluun oikeuttava alkuperä

31 artikla

Yhdessä maassa tai yhdellä alueella kokonaan tuotetut tavarat

(Koodeksin 60 artiklan 1 kohta)

Seuraavia tavaroita on pidettävä yhdessä maassa tai yhdellä alueella kokonaan tuotettuina:

a) kyseisestä maasta tai kyseiseltä alueelta louhitut kivennäistuotteet;

b) siellä korjatut kasvituotteet;

c) siellä syntyneet ja kasvatetut elävät eläimet;

d) siellä kasvatetuista elävistä eläimistä saadut tuotteet;

e) siellä metsästämällä tai kalastamalla saadut tuotteet;

f) merikalastustuotteet ja muut tuotteet, jotka on pyydetty asianomaisessa maassa tai asianomaisella alueella rekisteröidyillä ja kyseisen maan tai alueen lipun alla purjehtivilla aluksilla minkä tahansa maan aluevesien ulkopuolella sijaitsevalta mereltä;

g) tavarat, jotka on tuotettu tehdasaluksilla kyseisen maan tai alueen f alakohdassa tarkoitetuista alkuperätuotteista, edellyttäen että tällaiset tehdasalukset on rekisteröity kyseisessä maassa tai alueella ja ne purjehtivat sen lipun alla;

h) merenpohjasta tai merenpohjan alapuolisesta aluskerroksesta aluevesien ulkopuolella saadut tuotteet, edellyttäen että kyseisellä maalla tai alueella on yksinoikeus hyödyntää kyseistä merenpohjaa tai aluskerrosta;

i) valmistustoiminnoista ja käytetyistä tavaroista saadut jätteet ja romu, jos ne kerättiin siellä ja ne soveltuvat ainoastaan raaka-aineiden talteenottoon;

j) siellä yksinomaan a–i alakohdassa eritellyistä tuotteista tuotetut tavarat.

32 artikla

Tavarat, joiden tuotanto tapahtuu useammassa kuin yhdessä maassa tai useammalla kuin yhdellä alueella

(Koodeksin 60 artiklan 2 kohta)

On katsottava, että liitteessä 22–01 luetelluille tavaroille on tehty viimeinen merkittävä valmistus tai käsittely, joka on johtanut uuden tuotteen valmistukseen tai edustaa merkittävää valmiusastetta siinä maassa tai sillä alueella, jossa tai jolla kyseisessä liitteessä vahvistetut säännöt täytetään tai joka yksilöidään kyseisissä säännöissä.

33 artikla

Valmistus- tai käsittelytoiminnot, jotka eivät ole taloudellisesti perusteltuja

(Koodeksin 60 artiklan 2 kohta)

Muussa maassa tai muulla alueella suoritettua valmistusta tai käsittelyä on pidettävä taloudellisesti perustelemattomana, jos saatavilla olevien tietojen perusteella todetaan, että toiminnon tarkoituksena oli välttää koodeksin 59 artiklassa tarkoitettujen toimenpiteiden soveltaminen.

Liitteen 22–01 soveltamisalaan kuuluviin tavaroihin sovelletaan kyseisiä tavaroita koskevia ryhmän jäännössääntöjä.

Kun liitteen 22-01 soveltamisalaan kuulumattomien tavaroiden viimeinen valmistus tai käsittely katsotaan taloudellisesti perustelemattomaksi, on katsottava, että tavaroille on tehty viimeinen merkittävä taloudellisesti perusteltu valmistus tai käsittely, joka on johtanut uuden tuotteen valmistukseen tai edustaa merkittävää valmiusastetta, siinä maassa tai sillä alueella, josta tai jolta suurin osa aineksista on peräisin kyseisten ainesten arvon perusteella määritettynä.

34 artikla

Riittämättömät toiminnot

(Koodeksin 60 artiklan 2 kohta)

Seuraavia toimintoja ei pidetä alkuperää antavana merkittävänä, taloudellisesti perusteltuna valmistuksena tai käsittelynä:

a) toiminnot tuotteiden kunnon säilymisen varmistamiseksi kuljetuksen ja varastoinnin aikana (tuuletus, ripustus, kuivaus, vahingoittuneiden osien poisto ja niidenkaltaiset toiminnot) tai toiminnot lähetyksen tai kuljetuksen helpottamiseksi;

b) yksinkertaiset toimet, jotka käsittävät pölyn poiston, seulonnan, lajittelun, luokittelun, yhteensovituksen, pesun, paloittelun;

c) uudelleen pakkaaminen sekä kollien jakaminen ja yhdistäminen, yksinkertainen pullotus, tölkitys, pussitus, koteloihin tai rasioihin pakkaaminen, kartongille tai levyille kiinnittäminen ja kaikki muut yksinkertaiset pakkaustoimenpiteet;

d) tavaroiden asettaminen sarjoiksi tai yhdistelmiksi tai myyntiin;

e) merkkien, nimilappujen tai muiden niidenkaltaisten tunnisteiden kiinnitys tuotteisiin tai niiden pakkauksiin;

f) tuotteiden osien pelkkä yhdistäminen täydelliseksi tavaraksi;

g) purkaminen osiin tai käyttötarkoituksen muuttaminen;

h) kahden tai useamman a–g alakohdassa eritellyn toiminnon toteuttaminen yhdessä.

35 artikla

Tarvikkeet, varaosat ja työkalut

(Koodeksin 60 artikla)

1. Tarvikkeiden, varaosien ja työkalujen, jotka toimitetaan joidenkin yhdistetyn nimikkeistön XVI, XVII ja XVIII jaksossa lueteltujen tavaroiden kanssa ja jotka ovat niiden tavanomaisen varustuksen osa, katsotaan olevan samaa alkuperää kuin kyseisten tavaroiden.

2. Joidenkin yhdistetyn nimikkeistön XVI, XVII ja XVIII jaksossa lueteltujen ja unionissa aiemmin vapaaseen liikkeeseen luovutettujen tavaroiden kanssa käytettäviksi tarkoitettujen olennaisten varaosien katsotaan olevan samaa alkuperää kuin tavarat, jos olennaisten varaosien käyttö tuotantovaiheessa ei olisi muuttanut niiden alkuperää.

3. Tässä artiklassa olennaisina varaosina pidetään osia, jotka ovat

a) komponentteja, joita ilman vapaaseen liikkeeseen luovutetun tai aiemmin viedyn laitteiston, koneen, laitteen tai ajoneuvon toimivuutta ei voida varmistaa, ja

b) luonteenomaisia näille tavaroille, ja

c) tarkoitettuja niiden tavanomaiseen kunnossapitoon ja vastaavien vaurioituneiden tai käyttökelvottomiksi tulleiden osien korvaamiseen.

36 artikla

Neutraalit tekijät ja pakkaaminen

(Koodeksin 60 artikla)

1. Sen määrittämiseksi, onko tavarat jonkin maan tai alueen alkuperää, seuraavien tekijöiden alkuperää ei oteta huomioon:

a) energia ja polttoaineet;

b) laitokset ja laitteistot;

c) koneet ja työkalut;

d) ainekset, jotka eivät sisälly ja joiden ei ole tarkoitus sisältyä tavaran lopullisen koostumukseen.

2. Jos neuvoston asetuksen (ETY) N:o 2658/87 (12) liitteessä I olevan yhdistetyn nimikkeistön 5 tulkintasäännön mukaan pakkauspäällyksiä ja pakkausaineita pidetään tuotteen osana luokittelutarkoituksissa, niitä ei otetaan huomioon alkuperää määritettäessä, jollei asianomaista tavaraa koskeva liitteen 22–01 sääntö pohjaudu lisäarvon prosenttimäärään.

2 jakso

Etuuskohteluun oikeuttava alkuperä

37 artikla

Määritelmät

Tässä jaksossa tarkoitetaan:

1) ’edunsaajamaalla’ Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 978/2012 (13) liitteessä II lueteltuja yleisen tullietuusjärjestelmän, jäljempänä ’GSP’, edunsaajamaata

2) ’valmistuksella’ kaikenlaista valmistusta tai käsittelyä, myös kokoamista;

3) ’aineksella’ kaikkia aineosia, raaka-aineita, komponentteja, osia jne., joita käytetään tuotteen valmistuksessa;

4) ’tuotteella’ valmistettavaa tuotetta, vaikka se olisi tarkoitettu käytettäväksi myöhemmin toisessa valmistustoiminnossa;

5) ’tavaroilla’ sekä aineksia että tuotteita;

6) ’kahdenvälisellä kumulaatiolla’ järjestelmää, jossa unionin alkuperätuotteita voidaan pitää edunsaajamaan alkuperäaineksina, jos niitä on jatkojalostettu tai ne on käytetty jonkin tuotteen valmistukseen kyseisessä edunsaajamaassa;

7) ’kumulaatiolla Norjan, Sveitsin tai Turkin kanssa’ järjestelmää, jossa Norjan, Sveitsin tai Turkin alkuperätuotteita voidaan pitää edunsaajamaan alkuperäaineksina, jos niitä on jatkojalostettu tai ne on käytetty jonkin tuotteen valmistukseen kyseisessä edunsaajamaassa ja tuotu unioniin;

8) ’alueellisella kumulaatiolla’ järjestelmää, jossa tämän jakson mukaisia alueelliseen ryhmään kuuluvan maan alkuperätuotteita pidetään samaan alueelliseen ryhmään kuuluvan toisen maan alkuperäaineksina (tai muuhun alueelliseen ryhmään kuuluvan maan alkuperäaineksina, kun ryhmien välinen kumulaatio on mahdollista), jos niitä on jatkojalostettu kyseisessä maassa tai ne on käytetty siellä valmistetun tuotteen valmistukseen;

9) ’laajennetulla kumulaatiolla’ järjestelmää, joka edellyttää komission jonkin edunsaajamaan esittämästä pyynnöstä myöntämää lupaa ja jossa sellaisen maan alkuperäaineksia, jonka kanssa unioni on tehnyt tullitariffeja ja kauppaa koskevan yleissopimuksen (GATT) XXIV artiklan mukaisen voimassa olevan vapaakauppasopimuksen, pidetään asianomaisen edunsaajamaan alkuperäaineksina, jos niitä on jatkojalostettu kyseisessä maassa tai ne on käytetty siellä valmistetun tuotteen valmistukseen;

10) ’keskenään korvattavissa olevilla aineksilla’ samanlaisia aineksia, jotka ovat samaa kaupallista laatua, joiden tekniset ja fyysiset ominaisuudet ovat samat ja joita ei voida erottaa toisistaan sen jälkeen, kun ne on käytetty valmiin tuotteen valmistukseen;

11) ’alueellisella ryhmällä’ sellaisten maiden ryhmää, joiden välillä sovelletaan alueellista kumulaatiota;

12) ’tullausarvolla’ tullitariffeja ja kauppaa koskevan yleissopimuksen VII artiklan soveltamisesta 1994 tehdyn sopimuksen (WTO:n sopimus tullausarvosta) mukaisesti määritettyä arvoa;

13) ’ainesten arvolla’ käytettyjen ei-alkuperäainesten tullausarvoa tuontihetkellä tai, jos tätä arvoa ei tiedetä eikä voida todeta, ensimmäistä todettavissa olevaa, tuotantomaassa kyseisistä aineksista maksettua hintaa: kun käytettyjen alkuperäainesten arvo on todettava, tätä alakohtaa olisi sovellettava soveltuvin osin;

14) ’noudettuna-hinnalla’ sille valmistajalle, jonka yrityksessä viimeinen valmistus tai käsittely on suoritettu, tuotteesta maksettua noudettuna-hintaa, johon sisältyvät kaikkien valmistuksessa käytettyjen ainesten arvo ja muut sen tuottamiseen liittyvät kustannukset ja josta on vähennetty mahdolliset sisäiset verot, jotka palautetaan tai voidaan palauttaa valmista tuotetta vietäessä. Jos todellinen maksettu hinta ei vastaa kaikkia tuotteen valmistukseen liittyviä kustannuksia, jotka tosiasiallisesti aiheutuivat tuotantomaassa, noudettuna -hinnalla tarkoitetaan kaikkien näiden kustannusten summaa, josta on vähennetty mahdolliset sisäiset verot, jotka palautetaan tai voidaan palauttaa valmista tuotetta vietäessä. Jos viimeisen valmistuksen tai käsittelyn suorittaa alihankkija, ensimmäisessä alakohdassa tarkoitettu ilmaisu ’valmistaja’ voi tarkoittaa yritystä, joka on teettänyt toimen kyseisellä alihankkijalla.

15) ’ei-alkuperäainesten enimmäismäärällä’ sitä, kuinka paljon enintään ei-alkuperäaineksia sallitaan, jotta valmistusta voidaan pitää riittävänä valmistuksena tai käsittelynä antamaan tuotteelle alkuperäaseman. Tämä voidaan ilmaista prosenttiosuutena tuotteen noudettuna-hinnasta tai prosenttiosuutena sellaisten käytettyjen ainesten nettopainosta, jotka kuuluvat tiettyyn ryhmäkokonaisuuteen, ryhmään, nimikkeeseen tai alanimikkeeseen;

16) ’nettopainolla’ tavaroiden painoa ilman mitään pakkausaineita ja pakkauspäällyksiä;

17) ’ryhmillä’, ’nimikkeillä’ ja ’alanimikkeillä’ (neli- tai kuusinumeroisia) ryhmiä, nimikkeitä ja alanimikkeitä, joita käytetään harmonoidun järjestelmän muodostavassa nimikkeistössä, sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna tulliyhteistyöneuvoston 26 päivänä kesäkuuta 2004 antamalla suosituksella;

18) ’luokittelulla’ tuotteen tai aineksen luokittelua harmonoidun järjestelmän tiettyyn nimikkeeseen tai alanimikkeeseen;

19) ’lähetyksellä’ tuotteita, jotka joko a) lähetetään samanaikaisesti yhdeltä viejältä yhdelle vastaanottajalle; tai b) kuljetetaan yhdellä kuljetusasiakirjalla, joka kattaa lähetyksen viejältä vastaanottajalle, tai jos tällaista asiakirjaa ei ole, yhdellä kauppalaskulla;

20) ’viejällä’ henkilöä, joka vie tavarat unioniin tai edunsaajamaahan ja joka pystyy todistamaan tavaroiden alkuperän riippumatta siitä, onko hän valmistaja ja suorittaako hän itse vientimuodollisuudet;

21) ’rekisteröidyllä viejällä’: a) edunsaajamaahan sijoittautunutta viejää, joka on rekisteröity kyseisen edunsaajamaan toimivaltaisissa viranomaisissa tuotteiden viemiseksi asianomaisessa järjestelmässä joko unioniin tai sellaiseen toiseen edunsaajamaahan, jonka kanssa alueellinen kumulaatio on mahdollinen; tai b) jäsenvaltioon sijoittautunutta viejää, joka on rekisteröity kyseisen jäsenvaltion tulliviranomaisissa unionin alkuperätuotteiden viemiseksi siinä tarkoituksessa, että ne käytetään aineksina jossakin edunsaajamaassa kahdenvälisen kumulaation mukaisesti; tai c) jäsenvaltioon sijoittautunutta tavaroiden jälleenlähettäjää, joka on rekisteröity kyseisen jäsenvaltion tulliviranomaisissa korvaavien alkuperävakuutusten laatimiseksi siinä tarkoituksessa, että alkuperätuotteet jälleenlähetetään muualle unionin tullialueelle tai soveltuvin osin Norjaan, Sveitsiin tai Turkkiin, jäljempänä ’rekisteröity jälleenlähettäjä’.

22) ’alkuperävakuutuksella’ tavaroiden viejän tai jälleenlähettäjän laatimaa vakuutusta, josta käy ilmi, että sen kattamat tavarat noudattavat asianomaisen järjestelmän alkuperäsääntöjä.

1 alajakso

Alkuperäselvitysten antaminen tai laatiminen

38 artikla

INF 4 -tiedotustodistusten hakemis- ja myöntämismenetelmä

(Koodeksin 6 artiklan 3 kohdan a alakohta)

1. INF 4 -tiedotustodistusta voidaan hakea muulla menetelmällä kuin sähköisellä tietojenkäsittelymenetelmällä, ja tällaisten hakemusten on täytettävä liitteessä 22–02 luetellut tietovaatimukset.

2. INF 4 -tiedotustodistuksen on täytettävä liitteessä 22–02 luetellut tietovaatimukset.

39 artikla

Valtuutetun viejän luvan hakemis- ja myöntämismenetelmä

(Koodeksin 6 artiklan 3 kohdan a alakohta)

Etuuskohteluun oikeuttavien alkuperäselvitysten laatimiseen oikeuttavaa valtuutetun viejän asemaa voidaan hakea ja valtuutetun viejän lupa myöntää muulla menetelmällä kuin sähköisellä tietojenkäsittelymenetelmällä.

40 artikla

Rekisteröidyn viejän luvan hakemismenetelmä

(Koodeksin 6 artiklan 3 kohdan a alakohta)

Rekisteröidyksi viejäksi voidaan hakea muulla menetelmällä kuin sähköisellä tietojenkäsittelymenetelmällä.

2 alajakso

Unionin GSP-järjestelmän puitteissa sovellettava alkuperätuotteiden käsitteen määritelmä

41 artikla

Yleiset periaatteet

(Koodeksin 64 artiklan 3 kohta)

Seuraavia tuotteita on pidettävä edunsaajamaan alkuperätuotteina:

a) kyseisessä maassa 44 artiklan mukaisesti kokonaan tuotetut tuotteet;

b) kyseisessä maassa tuotetut tuotteet, jotka sisältävät muita kuin siellä kokonaan tuotettuja aineksia, jos näille aineksille on suoritettu 45 artiklan mukainen riittävä valmistus tai käsittely.

42 artikla

Alueperiaate

(Koodeksin 64 artiklan 3 kohta)

1. Tässä alajaksossa vahvistetut alkuperäaseman saamista koskevat edellytykset on täytettävä asianomaisessa edunsaajamaassa.

2. Ilmaisulla ’edunsaajamaa’ tarkoitetaan myös Yhdistyneiden kansakuntien merioikeusyleissopimuksessa (10 päivänä joulukuuta 1982 tehdyssä Monoego Bayn yleissopimuksessa) tarkoitettuja ja siinä tarkasti määriteltyjä kyseisen maan aluevesiä.

3. Jos edunsaajamaasta toiseen maahan viedyt alkuperätuotteet palautetaan, niitä on pidettävä ei-alkuperätuotteina, jollei toimivaltaisten viranomaisten hyväksymällä tavalla voida osoittaa, että seuraavat edellytykset täyttyvät:

a) palautetut tuotteet ovat samat kuin viedyt tuotteet, ja

b) niille ei ole suoritettu kyseisessä maassa tai viennin aikana muita kuin niiden kunnon säilyttämiseksi tarvittavia toimintoja.

43 artikla

Tavaroiden käsittelemättömyys

(Koodeksin 64 artiklan 3 kohta)

1. Vapaaseen liikkeeseen unionissa luovutettaviksi ilmoitettujen tuotteiden on oltava samat kuin siitä edunsaajamaasta viedyt tuotteet, jonka alkuperää niiden katsotaan olevan. Ennen niiden ilmoittamista vapaaseen liikkeeseen luovutettaviksi niitä ei saa olla muutettu tai jalostettu millään tavalla eikä niille saa olla tehty mitään muita kuin niiden kunnon säilyttämiseksi tai merkkien, nimilappujen, sinettien tai unionissa sovellettavien kansallisten erityisvaatimusten noudattamisen varmistavien muiden asiakirjojen lisäämiseksi tai kiinnittämiseksi tarvittavia toimintoja.

2. Edunsaajamaahan 53, 54, 55 ja 56 artiklan mukaista kumulaatiota varten tuotujen tuotteiden on oltava samat kuin siitä maasta viedyt tuotteet, joiden alkuperää niiden katsotaan olevan. Ennen niiden ilmoittamista tuontimaassa asiaankuuluvaan tullimenettelyyn niitä ei saa olla muutettu tai jalostettu millään tavalla eikä niille saa olla tehty mitään muita kuin niiden kunnon säilyttämiseksi tarvittavia toimintoja.

3. Tuotteet voidaan varastoida, jos ne pysyvät tullivalvonnassa kauttakulkumaassa tai -maissa.

4. Viejä voi jakaa lähetykset tai tämä voidaan tehdä viejän vastuulla, jos asianomaiset tavarat pysyvät tullivalvonnassa kauttakulkumaassa tai -maissa.

5. Edellä 1–4 kohtaa katsotaan noudatetun, jollei tulliviranomaisilla ole aihetta toisin epäillä; tällaisissa tapauksissa tulliviranomaiset voivat pyytää ilmoittajaa antamaan vaatimustenmukaisuutta koskevia todisteita, jotka voidaan antaa millä tahansa tavalla, ja jotka voivat olla esimerkiksi konossementin kaltaisia sopimusperusteisia kuljetusasiakirjoja tai kollien merkintöihin tai numeroihin perustuva konkreettisia todisteita taikka muita itse tavaroihin liittyviä todisteita.

44 artikla

Kokonaan tuotetut tuotteet

(Koodeksin 64 artiklan 3 kohta)

1. Seuraavia on pidettävä edunsaajamaassa kokonaan tuotettuina:

a) sen maaperästä tai sen merenpohjasta louhitut kivennäistuotteet;

b) siellä kasvatetut tai korjatut kasvit ja kasvituotteet;

c) siellä syntyneet ja kasvatetut elävät eläimet;

d) siellä kasvatetuista elävistä eläimistä saadut tuotteet;

e) siellä syntyneistä ja kasvatetuista teurastetuista eläimistä saadut tuotteet;

f) siellä metsästämällä tai kalastamalla saadut tuotteet;

g) vesiviljelytuotteet, jos asianomaiset kalat, äyriäiset ja nilviäiset ovat syntyneet ja kasvatetut siellä;

h) sen alusten aluemerten ulkopuolelta pyytämät merikalastustuotteet ja muut sen alusten aluemerten ulkopuolelta saamat tuotteet;

i) sen tehdasaluksilla ainoastaan h alakohdassa tarkoitetuista tuotteista valmistetut tuotteet;

j) siellä kerätyt yksinomaan raaka-aineiden talteenottoon soveltuvat käytetyt tavarat;

k) siellä suoritetuista valmistustoiminnoista syntyneet jätteet ja romu;

l) minkä tahansa aluemeren ulkopuolisesta merenpohjasta tai merenpohjan alaisista kerrostumista saadut tuotteet, jos sillä on yksinoikeus hyödyntää tätä merenpohjaa tai sen alaisia kerrostumia;

m) siellä yksinomaan a–l alakohdassa tarkoitetuista tuotteista valmistetut tavarat.

2. Edellä 1 kohdan h ja i alakohdassa käytetyillä ilmaisuilla ’sen alusten’ ja ’sen tehdasaluksilla’ tarkoitetaan ainoastaan sellaisia aluksia ja tehdasaluksia, jotka täyttävät kaikki seuraavat vaatimukset:

a) ne on merkitty edunsaajamaan tai jäsenvaltion alusrekisteriin;

b) ne purjehtivat edunsaajamaan tai jäsenvaltion lipun alla;

c) ne täyttävät toisen seuraavista edellytyksistä: i) ne ovat vähintään puoliksi edunsaajamaan tai jäsenvaltioiden kansalaisten omistamia; tai ii) ne ovat sellaisten yritysten omistamia, — joiden kotipaikka tai päätoimipaikka on edunsaajamaassa tai jäsenvaltiossa, ja — jotka ovat vähintään puoliksi edunsaajamaan tai jäsenvaltioiden omistuksessa taikka edunsaajamaan tai jäsenvaltioiden julkisyhteisöjen tai kansalaisten omistuksessa.

3. Kaikki 2 kohdan edellytykset voidaan täyttää jäsenvaltioissa tai eri edunsaajamaissa, jos kaikkiin asianomaisiin edunsaajamaihin sovelletaan 55 artiklan 1 ja 5 kohdanmukaista kumulaatiota. Tällaisessa tapauksessa tuotteet on katsottava sen edunsaajamaan alkuperätuotteiksi, jonka lipun alla alus tai tehdasalus purjehtii 2 kohdan b alakohdan mukaisesti.

Ensimmäistä alakohtaa sovelletaan ainoastaan, jos 55 artiklan 2 kohdan a, c ja d alakohdassa säädetyt edellytykset täyttyvät.

45 artikla

Riittävästi valmistetut tai käsitellyt tuotteet

(Koodeksin 64 artiklan 3 kohta)

1. Tuotteita, joita ei ole tuotettu kokonaan asianomaisessa edunsaajamaassa 44 artiklassa tarkoitetulla tavalla, on pidettävä sen alkuperätuotteina, jos liitteessä 22–03 olevassa luettelossa säädetyt edellytykset täyttyvät asianomaisten tavaroiden osalta, sanotun kuitenkaan rajoittamatta 47 ja 48 artiklan soveltamista.

2. Jos tuote, joka on saanut jossakin maassa alkuperäaseman 1 kohdan mukaisesti, jatkojalostetaan kyseisessä maassa ja sitä käytetään aineksena jonkin toisen tuotteen valmistuksessa, kyseisen aineksen valmistuksessa mahdollisesti käytettyjä ei-alkuperäaineksia ei oteta huomioon.

46 artikla

Keskiarvot

(Koodeksin 64 artiklan 3 kohta)

1. Kunkin tuotteen osalta on määritettävä, täyttyvätkö 45 artiklan 1 kohdan vaatimukset.

Jos kuitenkin asiaankuuluva sääntö perustuu ei-alkuperäainesten enimmäismäärän noudattamiseen, ei-alkuperäaineisten arvo voidaan laskea keskiarvon perusteella 2 kohdan mukaisesti kustannusten ja valuuttakurssien vaihtelujen huomioon ottamiseksi.

2. Edellä1 kohdan toisessa alakohdassa tarkoitetussa tapauksessa tuotteen keskimääräinen noudettuna-hinta on laskettava näiden tuotteiden kaikesta edellisenä verovuonna tapahtuneesta myynnistä veloitettujen noudettuna-hintojen summan perusteella ja käytettyjen ei-alkuperäainesten keskiarvo on laskettava edellisenä verovuonna tapahtuneessa tuotteiden valmistuksessa käytettyjen ei-alkuperäaineisten arvon summan perusteella, sellaisina kuin ne on määritelty viejämaassa, tai, jos koko verovuotta koskevia lukuja ei vielä ole saatavilla, käytetään lyhyempää, kuitenkin vähintään kolmen kuukauden pituista ajanjaksoa.

3. Jos viejät ovat valinneet keskiarvoihin perustuvat laskelmat, niiden on johdonmukaisesti sovellettava tällaista menetelmää viiteverovuotta seuraavana vuonna tai, soveltuvin osin, viitekautena käytettyä lyhyempää ajanjaksoa seuraavana vuonna. Ne voivat lopettaa tällaisen järjestelmän soveltamisen, jos ne toteavat jonkin verovuoden tai vähintään kolmen kuukauden pituisen lyhyemmän edustavan ajanjakson aikana, että tällaisen menetelmän käytön perusteena olleita kustannusten tai valuuttakurssin vaihteluja ei enää ole.

4. Edellä 2 kohdassa tarkoitettuja keskiarvoja on käytettävä noudettuna-hintana ja ei-alkuperäaineisten arvona ei-alkuperäainesten enimmäismäärää koskevan vaatimuksen noudattamisen toteamiseksi.

47 artikla

Riittämätön valmistus tai käsittely

(Koodeksin 64 artiklan 3 kohta)

1. Seuraavia valmistus- tai käsittelytoimia pidetään riittämättöminä antamaan alkuperäasema riippumatta siitä, täyttyvätkö 45 artiklassa säädetyt edellytykset, sanotun kuitenkaan rajoittamatta 3 kohdan soveltamista:

a) toiminnot tuotteiden kunnon säilymisen varmistamiseksi kuljetuksen ja varastoinnin aikana;

b) kollien jakaminen ja yhdistäminen;

c) pesu, puhdistus; pölyn, oksidin, öljyn, maalin tai muiden peiteaineiden poistaminen;

d) tekstiilien ja tekstiilitavaroiden silitys tai prässäys;

e) yksinkertainen maalaus ja kiillotus;

f) riisin esikuorinta ja hiominen osittain tai kokonaan; viljan ja riisin kiillotus ja lasitus;

g) sokerin värjäys tai maustaminen taikka sokeripalojen muodostus; kidesokerin hienontaminen osittain tai kokonaan;

h) hedelmien, pähkinöiden ja vihannesten kuoriminen ja kivien poisto;

i) teroitus, yksinkertainen hiominen tai yksinkertainen leikkaaminen;

j) seulonta, lajittelu, luokittelu, ryhmittely, yhteensovitus (myös tavaroiden järjestäminen sarjoiksi);

k) yksinkertainen pullotus, tölkitys, pussitus, koteloihin tai rasioihin pakkaaminen, kartongille tai levyille kiinnittäminen ja kaikki muut yksinkertaiset pakkaustoimenpiteet;

l) merkkien, nimilappujen, logojen ja muiden niiden kaltaisten tunnusten kiinnittäminen tai painaminen tuotteisiin tai niiden pakkauksiin;

m) erilaistenkin tuotteiden yksinkertainen sekoittaminen; sokerin sekoittaminen minkä tahansa ainesten kanssa;

n) yksinkertainen veden lisääminen tai tuotteiden laimentaminen, dehydratointi tai denaturointi;

o) osien yksinkertainen yhdistäminen kokonaiseksi tuotteeksi tai tuotteiden purkaminen osiin;

p) eläinten teurastus;

q) kahden tai useamman a–p alakohdassa tarkoitetun toiminnon toteuttaminen yhdessä;

2. Edellä 1 kohtaa sovellettaessa toimintoja on pidettävä yksinkertaisina silloin, kun niiden suorittamiseksi ei tarvita erityistaitoja eikä nimenomaisesti näitä toimintoja varten tuotettuja tai asennettuja koneita, laitteita tai välineitä.

3. Kaikki tietylle tuotteelle jossakin edunsaajamaassa suoritetut toiminnot on otettava huomioon määritettäessä, pidetäänkö tälle tuotteelle suoritettua valmistusta tai käsittelyä 1 kohdassa tarkoitetulla tavalla riittämättömänä.

48 artikla

Yleinen toleranssi

(Koodeksin 64 artiklan 3 kohta)

1. Poiketen siitä, mitä 45 artiklassa säädetään, ja tämän artiklan 2 ja 3 kohdan mukaisesti ei-alkuperäaineksia, joita liitteessä 22–03 olevassa luettelossa vahvistettujen edellytysten mukaan ei saa käyttää tietyn tuotteen valmistuksessa, voidaan kuitenkin käyttää, jos niiden arvioitu yhteisarvo tai nettopaino on enintään

a) 15 prosenttia tuotteen painosta, kun kyse on harmonoidun järjestelmän 2 ja 4–24 ryhmän tuotteista, lukuun ottamatta 16 ryhmän jalostettuja kalastustuotteita;

b) 15 prosenttia tuotteen noudettuna-hinnasta, kun kyse on muista tuotteista, lukuun ottamatta harmonoidun järjestelmän 50–63 ryhmän tuotteita, joihin sovelletaan liitteessä 22–03 olevan I osan 6 ja 7 huomautuksessa mainittuja poikkeamia.

2. Edellä 1 kohtaa sovellettaessa mitään liitteessä 22–03 olevassa luettelossa vahvistetuissa säännöissä eriteltyä ei-alkuperäaineisten enimmäismäärää koskevaa prosenttiosuutta ei saa ylittää.

3. Mitä 1 ja 2 kohdassa säädetään ei sovelleta tuotteisiin, jotka on tuotettu kokonaan edunsaajamaassa 44 artiklassa tarkoitetulla tavalla. Kyseisissä kohdissa säädettyä toleranssia on kuitenkin sovellettava kaikkien sellaisten jonkin tuotteen valmistuksessa käytettyjen ainesten summaan, joiden osalta liitteessä 22-03 olevassa luettelossa vahvistettu kyseistä tuotetta koskeva sääntö edellyttää, että tällaisten ainesten on oltava kokonaan tuotettuja, sanotun kuitenkaan rajoittamatta 47 artiklan ja 49 artiklan 2 kohdan soveltamista.

49 artikla

Kelpuuttamisen yksikkö

(Koodeksin 64 artiklan 3 kohta)

1. Kelpuuttamisen yksikkö tämän alajakson säännöksiä sovellettaessa on se tuote, jota pidetään perusyksikkönä määritettäessä nimike harmonoidun järjestelmän nimikkeistön mukaan.

2. Kun lähetys koostuu useasta samanlaisesta tuotteesta, jotka luokitellaan samaan harmonoidun järjestelmän nimikkeeseen, kukin yksittäinen tuote on otettava huomioon tämän alajakson säännöksiä sovellettaessa.

3. Jos harmonoidun järjestelmän 5 yleisen tulkintasäännön mukaan pakkausta pidetään tuotteeseen kuuluvana luokiteltaessa, sitä on pidettävä tuotteeseen kuuluvana myös alkuperää määritettäessä.

50 artikla

Tarvikkeet, varaosat ja työkalut

(Koodeksin 64 artiklan 3 kohta)

Tarvikkeiden, varaosien ja työkalujen, jotka toimitetaan yhdessä laitteiston, koneen, laitteen tai ajoneuvon kanssa, jotka kuuluvat tavanomaisena varustuksena tähän laitteistoon, koneeseen, laitteeseen tai ajoneuvoon ja jotka sisältyvät sen noudettuna-hintaan, on katsottava muodostavan kyseisen laitteiston, koneen, laitteen tai ajoneuvon kanssa yhden kokonaisuuden.

51 artikla

Sarjat

(Koodeksin 64 artiklan 3 kohta)

Harmonoidun järjestelmän 3 yleisen tulkintasäännön b alakohdan mukaisia sarjoja on pidettävä alkuperätuotteina, jos kaikki sarjaan kuuluvat tuotteet ovat alkuperätuotteita.

Jos sarja koostuu sekä alkuperätuotteista että ei-alkuperätuotteista, sitä on kuitenkin kokonaisuutena pidettävä alkuperätuotteena, jos ei-alkuperätuotteiden arvo on enintään 15 prosenttia sarjan noudettuna-hinnasta.

52 artikla

Neutraalit tekijät

(Koodeksin 64 artiklan 3 kohta)

Määritettäessä, onko jokin tuote alkuperätuote, huomioon ei oteta sen valmistuksessa mahdollisesti käytettyjen seuraavien tuotteiden alkuperää:

a) energia ja polttoaineet;

b) laitokset ja laitteistot;

c) koneet ja työkalut;

d) muut tavarat, jotka eivät sisälly ja joiden ei ole tarkoitus sisältyä tuotteen lopullisen koostumukseen.

3 alajakso

Unionin GSP-järjestelmän puitteissa sovellettavat kumulaatiota ja ainesten varastojen hallinnointia koskevat säännöt

53 artikla

Kahdenvälinen kumulaatio

(Koodeksin 64 artiklan 3 kohta)

Kahdenvälisessä kumulaatiossa unionin alkuperätuotteita voidaan pitää edunsaajamaan alkuperäaineksina, jos ne on käytetty kyseisessä maassa valmistetun tuotteen valmistukseen ja jos siellä suoritettu valmistus tai käsittely ylittää 47 artiklan 1 kohdassa kuvatut toiminnot.

Unionista edunsaajamaahan kahdenvälistä kumulaatiota varten suuntautuvaan vientiin sovelletaan soveltuvin osin 41–52 artiklaa ja alkuperäselvitysten jälkitarkastusta koskevia säännöksiä.

54 artikla

Kumulaatio Norjan, Sveitsin tai Turkin kanssa

(Koodeksin 64 artiklan 3 kohta)

1. Kumulaatiossa Norjan, Sveitsin tai Turkin kanssa kyseisten maiden alkuperätuotteita on pidettävä edunsaajamaan alkuperäaineksina, jos siellä suoritettu asianomainen valmistus tai käsittely ylittää 47 artiklan 1 kohdassa kuvatut toiminnot.

2. Kumulaatiota Norjan, Sveitsin tai Turkin kanssa ei sovelleta harmonoidun järjestelmän 1–24 ryhmään kuuluviin tuotteisiin.

55 artikla

Alueellinen kumulaatio

(Koodeksin 64 artiklan 3 kohta)

1. Alueellista kumulaatiota sovelletaan seuraaviin neljään erilliseen alueelliseen ryhmään:

a) I ryhmä: Brunei, Filippiinit, Indonesia, Kambodža, Laos, Malesia, Myanmar/Burma, Thaimaa ja Vietnam;

b) II ryhmä: Bolivia, Costa Rica, Ecuador, El Salvador, Guatemala, Honduras, Kolumbia, Nicaragua, Panama, Peru ja Venezuela;

c) III ryhmä: Bangladesh, Bhutan, Intia, Malediivit, Nepal, Pakistan ja Sri Lanka;

d) IV ryhmä: Argentiina, Brasilia, Paraguay ja Uruguay.

2. Samaan ryhmään kuuluvien maiden välistä alueellista kumulaatiota sovelletaan ainoastaan, jos seuraavat edellytykset täyttyvät:

a) kumulaatioon osallistuvat maat ovat sinä ajankohtana, jona tuote viedään unioniin, edunsaajamaita, joiden etuuskohtelujärjestelyjä ei ole väliaikaisesti peruutettu asetuksen (EU) N:o 978/2012 mukaisesti;

b) johonkin alueelliseen ryhmään kuuluvien maiden välisessä alueellisessa kumulaatiossa sovelletaan 2 alajaksossa säädettyjä alkuperäsääntöjä;

c) alueellisen ryhmän maat ovat sitoutuneet: i) noudattamaan tämän alajakson säännöksiä tai varmistamaan niiden noudattamisen; ja ii) tekemään tarvittavaa hallinnollista yhteistyötä varmistaakseen, että tämä alajakso pannaan täytäntöön asianmukaisesti sekä unionin osalta että alueellisen ryhmän maiden välillä;

d) asianomaisen alueellisen ryhmän sihteeristö tai muu ryhmän kaikkia jäseniä edustava toimivaltainen yhteiselin on antanut komissiolle tiedoksi c alakohdassa tarkoitetut sitoumukset.

Edellä b alakohtaa sovellettaessa, jos liitteessä 22–03 olevassa II osassa säädetty riittävän valmistuksen ehto ei ole sama kaikille kumulaatioon osallistuville maille, alueellisen ryhmän yhdestä maasta alueellisen ryhmän toiseen maahan alueellista kumulaatiota varten viedyn tuotteen alkuperä on määritettävä sen säännön perusteella, jota sovellettaisiin, jos tuotteet vietäisiin unioniin.

Jos alueelliseen ryhmään kuuluvat maat ovat noudattaneet ensimmäisen alakohdan c ja d alakohtaa jo ennen 1 päivää tammikuuta 2011, uutta sitoumusta ei vaadita.

3. Liitteessä 22–04 luetellut ainekset jätetään 2 kohdassa säädetyn alueellisen kumulaation ulkopuolelle, jos

a) unionissa sovellettava tullietuus ei ole sama kaikille kumulaation osallistuville maille; ja

b) asianomaiset ainekset saisivat kumulaatiossa suotuisamman tullikohtelun kuin jos ne vietäisiin suoraan unioniin.

4. Samaan alueelliseen ryhmään kuuluvien edunsaajamaiden välistä alueellista kumulaatiota sovelletaan ainoastaan, jos siinä edunsaajamaassa suoritettu valmistus tai käsittely, jossa ainekset jatkojalostetaan tai käytetään jonkin tuotteen valmistukseen, ylittää 47 artiklan 1 kohdassa kuvatut toiminnot ja, kun kyseessä ovat tekstiilituotteet, ylittää myös liitteessä 22–05 vahvistetut toiminnot.

Jos ensimmäisessä alakohdassa säädetty edellytys ei täyty ja aineksille tehdään yksi tai useampi 47 artiklan 1 kohdan b–q alakohdassa kuvatuista toiminnoista, tuotteiden viemiseksi unioniin annetussa tai laaditussa alkuperäselvityksessä on alkuperämaaksi ilmoitettava se alueellisen ryhmän maa, jonka osuus kyseisen alueellisen ryhmän maiden käytettyjen alkuperäainesten arvosta on suurin.

Jos tuotteet viedään ilman lisävalmistusta tai -käsittelyä tai niille tehtiin ainoastaan 47 artiklan 1 kohdan a alakohdassa kuvattu toiminto, tuotteiden viemiseksi unioniin annetussa tai laaditussa alkuperäselvityksessä on alkuperämaaksi ilmoitettava se edunsaajamaa, joka mainitaan siinä edunsaajamaassa, jossa tuotteet valmistettiin, annetuissa tai laadituissa alkuperäselvityksissä.

5. I tai III ryhmään kuuluvan edunsaajamaan viranomaisten pyynnöstä komissio voi hyväksyä näiden ryhmien maiden välisen alueellisen kumulaation, jos komissio katsoo seuraavien edellytysten täyttyvän:

a) 2 kohdan a ja b alakohdassa säädetyt edellytykset täyttyvät, ja

b) tällaiseen alueelliseen kumulaatioon osallistuvat maat ovat yhdessä ilmoittaneet komissiolle sitoutuvansa: i) noudattamaan tätä alajaksoa, 2 alajaksoa ja kaikkia muita alkuperäsääntöjen täytäntöönpanoa koskevia säännöksiä tai varmistamaan niiden noudattamisen; ii) tekemään tarvittavaa hallinnollista yhteistyötä varmistaakseen, että tämä alajakso ja 2 alajakso pannaan täytäntöön asianmukaisesti sekä unionin osalta että alueellisen ryhmän maiden välillä.

Ensimmäisessä alakohdassa tarkoitetun pyynnön tukena on oltava todiste siitä, että kyseisessä alakohdassa säädetyt edellytykset täyttyvät. Se on osoitettava komissiolle. Komissio päättää pyynnöstä ottaen huomioon kaikki kumulaatioon liittyvät asiaankuuluvina pidettävät seikat, mukaan lukien kumuloitavat ainekset.

6. Jos I ryhmän tai III ryhmän edunsaajamaiden välinen alueellinen kumulaatio myönnetään, siinä on yhteen alueelliseen ryhmään kuuluvan maan alkuperäaineksia pidettävä toiseen alueelliseen ryhmään kuuluvan maan alkuperäaineksina, jos ne on käytetty siellä tuotetun tuotteen valmistukseen, edellyttäen että jälkimmäisenä mainitussa edunsaajamaassa suoritettu valmistus tai käsittely ylittää 47 artiklan 1 kohdassa kuvatut toiminnot ja, kun kyseessä ovat tekstiilituotteet, myös liitteessä 22–05 vahvistetut toiminnot.

Jos ensimmäisessä alakohdassa säädetty edellytys ei täyty ja aineksille tehdään yksi tai useampi 47 artiklan 1 kohdan b–q alakohdassa kuvatuista toiminnoista, tuotteiden viemistä unioniin koskevassa alkuperäselvityksessä on alkuperämaaksi ilmoitettava se kumulaatioon osallistuva maa, jonka osuus kyseiseen kumulaatioon osallistuvien maiden käytettyjen alkuperäainesten arvosta on suurin.

Jos tuotteet viedään ilman lisävalmistusta tai -käsittelyä tai niille tehtiin ainoastaan 47 artiklan 1 kohdan a alakohdassa kuvattu toiminto, tuotteiden viemiseksi unioniin annetussa tai laaditussa alkuperäselvityksessä on alkuperämaaksi ilmoitettava se edunsaajamaa, joka mainitaan siinä edunsaajamaassa, jossa tuotteet valmistettiin, annetuissa tai laadituissa alkuperäselvityksissä.

7. Komissio julkaisee Euroopan unionin virallisen lehden C-sarjassa päivämäärän, jona I ja III ryhmään kuuluvien maiden välinen 5 kohdassa säädetty kumulaatio tulee voimaan, sekä kyseiseen kumulaatioon osallistuvat maat ja tarvittaessa luettelon aineksista, joihin tätä kumulaatiota sovelletaan.

8. Edellä 41–52 artiklaa, alkuperäselvitysten antamista tai laatimista koskevia säännöksiä ja alkuperäselvitysten jälkitarkastusta koskevia säännöksiä sovelletaan soveltuvin osin vientiin yhdestä edunsaajamaasta toiseen edunsaajamaahan alueellisen kumulaation