FI Euroopan unionin virallinen lehti L 268/1

KOMISSION PÄÄTÖS

tehty 6 päivänä syyskuuta 2005

tukiohjelmasta, jonka Italia on toteuttanut säännellyillä markkinoilla julkisesti noteerattuihin markkina-arvoltaan pieniin ja keskisuuriin yrityksiin erikoistuneiden yhteissijoitusyritysten hyväksi

(tiedoksiannettu numerolla K(2005) 3302)

(Ainoastaan italiankielinen teksti on todistusvoimainen)

(ETA:n kannalta merkityksellinen teksti)

(2006/638/EY)

EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO, joka

ottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 88 artiklan 2 kohdan ensimmäisen alakohdan,

ottaa huomioon Euroopan talousalueesta tehdyn sopimuksen ja erityisesti sen 62 artiklan 1 kohdan a alakohdan,

on mainittujen artiklojen mukaisesti kehottanut asianomaisia esittämään huomautuksensa (1),

sekä katsoo seuraavaa:

I. MENETTELY

(1) Italiassa tuli 2 päivänä lokakuuta 2003 voimaan 30 päivänä syyskuuta 2003 annettu asetus nro 269 talouskehityksen edistämistä ja julkisen talouden kehityssuunnan korjaamista koskevista kiireellisistä toimenpiteistä, jäljempänä ’Italian asetus nro 269/2003’. Se julkaistiin 2 päivänä lokakuuta 2003 Italian tasavallan virallisessa lehdessä nro 229. Asetus muutettiin 24 päivänä marraskuuta 2003 laiksi nro 326/2003, joka julkaistiin 25 päivänä marraskuuta 2003 Italian tasavallan virallisessa lehdessä nro 274. Italian asetuksen nro 269/2003 12 §:ssä säädetään, että Euroopan unionin säännellyillä markkinoilla julkisesti noteerattujen markkina-arvoltaan pienten ja keskisuurten yritysten osakkeisiin erikoistuneiden yhteissijoitusyritysten liiketoiminnan tuloksesta kannetaan korvaava vero, jonka suuruus on 5 prosenttia, eikä tavanomainen 12,5 prosenttia, jota sovelletaan erikoistumattomiin sijoitusvälineisiin.

(2) Komissio pyysi 22 päivänä lokakuuta 2003 päivätyssä kirjeessä (D/56756) Italian viranomaisilta tietoja kyseisistä kannustimista ja niiden voimaantulosta voidakseen todeta, ovatko ne perustamissopimuksen 87 artiklassa tarkoitettua tukea. Samaisessa kirjeessä komissio muistutti Italiaa velvoitteesta ilmoittaa komissiolle kaikista niistä toimenpiteistä, jotka ovat perustamissopimuksen 88 artiklan 3 kohdassa tarkoitettua tukea, ennen niiden täytäntöönpanoa.

(3) Italian viranomaiset toimittivat pyydetyt tiedot 11 päivänä marraskuuta 2003 (A/37737) ja 26 päivänä marraskuuta 2003 (A/38138) päivätyissä kirjeissä. Komissio muistutti Italialle uudelleen 19 päivänä joulukuuta 2003 (D/58192) sille perustamissopimuksen 88 artiklan 3 kohdan mukaisesti kuuluvista velvoitteista. Se myös kehotti Italian viranomaisia ilmoittamaan mahdollisille tuensaajille perustamissopimuksessa ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 659/1999 (2) 14 artiklassa säädetyistä seurauksista, jos kyseisten kannustimien todetaan olevan sääntöjenvastaisesti täytäntöönpantua valtiontukea, jolle ei ole saatu komission ennakkohyväksyntää.

(4) Komissio ilmoitti Italialle 11 päivänä toukokuuta 2004 päivätyssä kirjeessä (SG 2004 D/202046) päättäneensä 7 päivänä toukokuuta 2004 perustamissopimuksen 88 artiklan 2 kohdan mukaisen menettelyn aloittamisesta Italian asianomaisella toimenpiteellä myöntämien kannustimien osalta.

(5) Italian viranomaiset esittivät huomautuksensa 14 päivänä heinäkuuta 2004 päivätyssä kirjeessä (A/35463).

(6) Komission päätös aloittaa tutkintamenettely julkaistiin Euroopan unionin virallisessa lehdessä9 päivänä syyskuuta 2004, ja asianomaisia osapuolia kehotettiin esittämään huomautuksensa kuukauden kuluessa päätöksen julkaisemisesta (3).

(7) Komission ja Italian veroviranomaisten edustajat kokoontuivat 16 ja 27 päivänä syyskuuta 2004 tarkastelemaan eräitä toimenpiteen näkökohtia.

(8) Italian omaisuudenhoitoyhtiöiden järjestö (Associazione delle società di gestione del risparmio italiane), jäljempänä ’Assogestioni’, esitti huomautuksensa 7 päivänä lokakuuta 2004 päivätyssä kirjeessä (A/37679). Komissio välitti huomautukset Italian viranomaisille 28 päivänä lokakuuta 2004 päivätyssä kirjeessä (D/57696). Italian viranomaiset esittivät niistä omat huomautuksensa 6 päivänä joulukuuta 2004 päivätyssä kirjeessä (A/39479).

(9) Assogestioni esitti 7 päivänä lokakuuta 2004 esittämiinsä huomautuksiin lisäyksiä 18 päivänä helmikuuta 2005 päivätyllä kirjeellä (A/31490). Komissio välitti huomautukset Italian viranomaisille 24 päivänä helmikuuta 2005 päivätyssä kirjeessä (D/51366). Italian viranomaiset esittivät niistä omat huomautuksensa 4 päivänä huhtikuuta 2005 päivätyssä kirjeessä (A/32813).

(10) Euroopan sijoitusrahastojen ja sijoitusyhtiöiden liitto (FEFSI) esitti huomautuksensa 28 päivänä helmikuuta 2005 päivätyssä kirjeessä (A/31724). Koska ne esitettiin määräajan umpeuduttua (ks. johdanto-osan 6 kappale) ja koska ne olivat samankaltaisia kuin Assogestionin esittämät, niitä ei välitetty Italian viranomaisille, eikä niitä otettu huomioon tätä päätöstä tehtäessä.

II. TOIMENPITEEN KUVAUS

(11) Italian asetuksen nro 269/2003 12 §:ssä säädetään verokannustimista tietyille Italian oikeusjärjestyksen alaisille sijoitustoimintaa arvopapereilla harjoittaville yhteissijoitusyrityksille (sijoitusvälineille). Asetuksessa säädetään muun muassa, että siitä verovuodesta lukien, jolloin tietyt vaatimukset täyttyvät, Euroopan unionin säännellyillä markkinoilla julkisesti noteerattujen markkina-arvoltaan pienten ja keskisuurten yritysten osakkeisiin erikoistuneiden yhteissijoitusyritysten liiketoiminnan tulokseen sovellettava korvaava verokanta on 5 prosenttia eikä yleensä sovellettava 12,5 prosenttia. Yhteissijoitustoimintaa koskevassa Italian verojärjestelmässä kyseinen vero kannetaan yhteissijoitusyrityksiltä vuosittain käyttäen veron perusteena määrää, joka vastaa niiden päivittäin noteerattavan omaisuuden vuotuista kasvua (liiketoiminnan nettotulos). Kyseisiin sijoitusvälineisiin sijoittaneiden mahdollisesti saamaa arvonlisää verotetaan tällä tavoin. Järjestelmän ansiosta sijoittajien ei tarvitse maksaa veroa enää silloin, kun kyseisistä sijoituksista saatuja tuottoja jaetaan.

(12) Toimenpiteellä muutetaan verojärjestelmää, jota Italiassa sovelletaan erilaisista sijoitusvälineistä saataviin pääomatuloihin. Näitä sijoitusvälineitä ovat muun muassa avoimet sijoitusrahastot, joista säädetään arvopapereihin kohdistuvaa yhteistä sijoitustoimintaa harjoittavia yrityksiä (yhteissijoitusyritykset) koskevien lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten yhteensovittamisesta 20 päivänä joulukuuta 1985 annetussa neuvoston direktiivissä 85/611/ETY (4), ns. vanhat Luxemburgin rahastot, vaihtuvapääomaiset sijoitusyhtiöt (SICAV) ja suljetut sijoitusrahastot, joista säädetään kyseisiä sijoitusvälineitä koskevassa lainsäädännössä. Asianomaiset Italian lainsäädännön säännökset ovat seuraavat: a) avoimien sijoitusrahastojen liiketoiminnan tuloksen verotuksesta 23 päivänä maaliskuuta 1983 annetun lain nro 77 9 ja 10 b §, b) eräiden sijoitusrahastojen, muun muassa niin sanottujen vanhojen Luxemburgin rahastojen, liiketoiminnan tuloksen verotuksesta 30 päivänä syyskuuta 1983 annetun asetuksen nro 512 11 a §, c) suljettujen sijoitusrahastojen liiketoiminnan tuloksen verotuksesta 14 päivänä elokuuta 1993 annetun lain nro 344 11 §, d) vaihtuvapääomaisten sijoitusyhtiöiden (SICAV) liiketoiminnan tuloksen verotuksesta 25 päivänä tammikuuta 1992 annetun asetuksen nro 84 14 §; e) Italiassa asuvien sijoittajien pääoma- ja muiden tulojen verotuksesta 21 päivänä marraskuuta 1997 annetun asetuksen nro 461 7 ja 9 §:t, f) eläkerahastojen pääomatulojen verotuksesta 21 päivänä huhtikuuta 1993 annetun asetuksen nro 124 14 §.

(13) Kyseisissä sijoitusvälineissä on kyse yhteissijoituksista arvopapereihin eli pörssissä noteerattujen tai noteeraamat tomien yritysten joukkovelkakirjoihin, osakkeisiin ja muihin arvopapereihin kaikkien sijoittajien, jäljempänä ’osakkaat’, yhteisten etujen mukaisesti. Sijoitusvälineet voivat olla muodoltaan joko erillisen rahastoyhtiön hallinnoimia sopimusperusteisia sijoitusrahastoja, jotka eivät ole oikeushenkilöitä (esimerkiksi unit trust), tai yhtiömuotoisia sijoitusrahastoja (esimerkiksi SICAV) (5) taikka eläkerahastoja (6). Unit trust -tyyppiset sijoitusvälineet ovat joko avoimia tai suljettuja rahastoja (7).

(14) Italian asetuksen nro 269/2003 12 §:ssä säädetään, että siitä verovuodesta lukien, jolloin toimenpide tulee voimaan, kyseisessä lainsäädännössä tarkoitettujen erikoistuneiden sijoitusvälineiden liikevoittoon, joka muodostuu niiden päivittäin noteerattavan omaisuuden arvon vuotuisesta kasvusta, sovelletaan 5 prosentin verokantaa tavanomaisen 12,5 prosentin verokannan sijaan.

(15) Erikoistuneina sijoitusvälineinä pidetään Italian asetuksen nro 269/2003 12 §:n mukaan seuraavia välineitä: a) sijoitusvälineet, joiden säännöissä nimenomaisesti määrätään, että vähintään kaksi kolmasosaa varoista sijoitetaan Euroopan unionin säännellyillä markkinoilla julkisesti noteerattujen markkina-arvoltaan pienten ja keskisuurten yritysten osakkeisiin, ja b) sijoitusvälineet, joiden Euroopan unionin säännellyillä markkinoilla julkisesti noteerattujen markkina-arvoltaan pienten ja keskisuurten yritysten osakkeisiin tehtyjen sijoitusten arvo vuoden kuluttua rahaston perustamisesta tai sen sääntöjen vahvistamisesta on rahaston tilinpäätöstietojen mukaan vähintään kaksi kolmasosaa sen kalenterivuoden aikana omistamista varoista ja omistusaika on vähintään kuudennes edellä mainitun ajanjakson päättymistä seuraavien rahaston toiminnassaolopäivien kokonaismäärästä (8).

(16) Italian asetuksen nro 269/2003 12 §:n mukaan markkina-arvoltaan pieniä ja keskisuuria yrityksiä ovat yritykset, joiden markkina-arvo on enintään 800 miljoonaa euroa, määriteltynä yrityksen osakkeiden markkinahinnan perusteella kunkin vuosineljänneksen viimeisenä kaupankäyntipäivänä (9).

(17) Ohjelmaa sovelletaan siitä verovuodesta lukien, jolloin sijoitusvälineen sääntöjä muutetaan tai, jos on kyseessä uusi väline, hyväksytään säännöt, joissa asetetaan nimenomainen velvoite, että kyseiset välineet sijoittavat vähintään kaksi kolmasosaa varoistaan Euroopan säännellyillä markkinoilla julkisesti noteerattujen markkina-arvoltaan pienten ja keskisuurten yritysten osakkeisiin.

(18) Ohjelmalla muutetaan kaikkien italialaisten yhteissijoitusvälineiden verosääntöjä, olivatpa sijoitusvälineet sitten Italiassa hallinnoituja tai Italian oikeusjärjestyksen mukaan hallinnoituja, jolloin kyseisten sijoitusvälineiden liikevoittoon sovelletaan Italiassa korvaavaa veroa, tai ulkomaisia, jolloin sijoitusvälineiden italialaisten osakkaiden saamaa tuottoa verotetaan Italiassa. Samalla tavoin sillä muutetaan verotussääntöjä, joita sovelletaan edellä mainitulla neuvoston direktiivillä 85/611/ETY (ulkomaiset yhteissijoitusyritykset) (10) säänneltyihin ulkomaisiin sijoitusvälineisiin, jotka joko jakavat liikevoittoaan italialaisille sijoittajille tai joiden osuuksia on italialaisten sijoitusvälineiden omistuksessa (11).

(19) Jotta voitaisiin selvittää, miten toimenpide vaikuttaa ja miten veronalennus ulottuu välillisesti myös erikoistumattomiin välineisiin ja muihin osakkaisiin, sijoitusvälineistä saataviin pääomatuloihin ja sijoitusvälineiden osakkaisiin sovellettavia verosäännöksiä, joita on muutettu Italian asetuksen nro 269/2003 12 §:llä, on tutkittava erikseen. Tarkastelussa on tarpeen pitää erillään sijoitusvälineet, jotka toimivat rahoituksen välittäjinä ja joiden tuottoon sovelletaan Italiassa korvaavaa veroa, ja sijoitusvälineet, jotka ovat osakkaina muissa sijoitusvälineissä ja joihin sovelletaan korvaavaa veroa, sillä sama sijoitusväline voi toimia sekä rahoituksen välittäjänä (sijoittamalla arvopapereihin) että osakassijoittajana (sijoittamalla muihin sijoitusvälineisiin). Sellaisten sijoittajien saamaa tuottoa, jotka eivät kuulu sijoitusvälineisiin sovellettavan korvaavan verojärjestelyn piiriin, käsitellään erillisessä luvussa.

(20) Yleisen verojärjestelmän perusteella sijoitusvälineet eivät ole tuloveron alaisia. Sijoitusvälineiden liikevoittoon sovelletaan kuitenkin yleensä korvaavaa 12,5 prosentin veroa, joka lasketaan niiden liiketoiminnan nettotuloksesta. Yleensä vero on lopullinen ja se korvaa kaikki muut verot, joita sijoitusvälineiden jakamiin tuottoihin sovelletaan.

(21) Liiketoiminnan tulos määräytyy siten, että rahaston nettovarallisuudesta vuoden lopussa ennen korvaavaa veroa ja mahdollista voitonjakoa vähennetään rahaston nettovarallisuus vuoden alussa, korvaavan veron alaisten yhteissijoitusyritysten osakkuuksista saadut tulot ja verosta vapautetut tulot sekä lähdeveron alaiset tulot (12).

(22) Italian asetuksen nro 269/2003 12 §:llä muutetaan yleistä verojärjestelmää säätämällä, että erikoistuneiden sijoitusvälineiden liikevoitosta kannetaan 5 prosentin korvaava vero.

(23) Italiassa korvaavan veron alaisten sijoitusvälineiden omille osakkaille (muut sijoitusvälineet mukaan luettuina) jakama tuotto on yleisen verojärjestelmän mukaan vapautettu muista veroista. Tarkasteltavassa toimenpiteessä säilytetään tällainen järjestely, jolla erikoistuneista sijoitusvälineistä (joihin sovelletaan korvaavaa 5 prosentin veroa) saatavat tulot vapautetaan verosta. Toimenpiteellä alennetaan myös niiden tulojen efektiivistä veroastetta, joita erikoistumattomat sijoitusvälineet saavat osuuksistaan ulkomaisissa erikoistuneissa sijoitusvälineissä ja joihin ei sovelleta Italiassa korvaavaa veroa, tasolle, joka vastaa korvaavan veron 5:tä prosenttia (13).

(24) Italialaisten osakkaiden italialaisista tai ulkomaisista sijoitusvälineistä saamia tuloja ei enää uudestaan veroteta Italiassa, koska vero on kannettu jo sijoitusvälineen tasolla (lähdevero). Jos osakas on liiketoimintaa harjoittava yritys, saadut tulot kuitenkin lisätään sen verotettavaan tuloon, johon sovelletaan 33 prosentin verokantaa. Tällaisille yrityksille myönnetään 15 prosentin veronalennus, mikä kumoaa kokonaan pääomatulon kaksinkertaisen verotuksen. Veroetu vahvistetaan tukijärjestelyllä myös niissä tapauksissa, joissa tulot ovat peräisin erikoistuneista sijoitusvälineistä (14).

(25) Italian tuloverolain 18 §:n mukaan italialaisten sijoittajien ulkomaisista sijoitusvälineistä peräisin olevista tuloista kannetaan 12,5 prosentin lähdevero. Lähdevero alennetaan tukijärjestelyllä 5 prosenttiin, jos tulot ovat peräisin erikoistuneista sijoitusvälineistä. Tällä säännöksellä varmistetaan ulkomaisiin sijoitusvälineisiin ja italialaisiin sijoitusvälineisiin sijoittaneiden yhdenvertainen kohtelu.

(26) Sijoitusvälineistä saatavat tulot sisällytetään sijoitusvälineiden osakkaina olevien eläkerahastojen liiketoiminnan tulokseen. Näihin tuloihin sovelletaan korvaavaa veroa, jonka verokanta on 11 prosenttia. Eläkerahastojen tulojen kaksinkertaisen verotuksen välttämiseksi on säädetty veronalennuksesta, joka on 15 prosenttia kyseisistä tuloista, joka vähennetään korvaavasta verosta, jota kyseisiin eläkerahastoihin sovelletaan. Erikoistuneita sijoitusvälineitä koskevaa uutta kevennettyä verojärjestelyä sovelletaan tällä toimenpiteellä eläkerahastoja koskevaan verojärjestelmään.

(27) Sen lisäksi, että järjestely alentaa erikoistuneisiin sijoitusvälineisiin sovellettavaa veroa, se alentaa italialaisista erikoistuneista sijoitusvälineistä saatavia tuloja koskevan veronalennuksen 6 prosenttiin. Asetuksen nro 269/2003 12 §:ssä säädetään lisäksi, että ulkomaisista erikoistuneista sijoitusvälineistä peräisin oleviin eläkerahastojen varoihin sovelletaan korvaavaa veroa, jonka suuruus on 5 prosenttia tavanomaisen 11 prosentin sijaan (15).

III. MENETTELYN ALOITTAMISEN SYYT

(28) Aloittaessaan virallisen menettelyn komissio katsoi, että toimenpide on kaikkien kriteerien perusteella perustamissopimuksen 87 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua valtiontukea erikoistuneille sijoitusvälineille ja sellaisille markkina-arvoltaan pienille ja keskisuurille yrityksille, joiden osakkeet ovat kyseisten erikoistuneiden välineiden omistuksessa. Komissio ei asettanut kyseenalaiseksi erikoistuneisiin sijoitusvälineisiin sijoittaneille myönnettyä välittömän veron alennusta, koska kyseessä on kaikille sijoittajille tarkoitettu yleinen toimenpide.

(29) Koska erikoistuneiden sijoitusvälineiden epäiltiin saavan tukea, komissio piti niitä perustamissopimuksen 87 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuina yrityksinä, sillä ne ovat joko yhtiömuotoisia itsenäisiä yhteisöjä tai sijoitusmarkkinoilla kilpailevien yritysten hallinnassa olevaa erillistä omaisuutta. Komissio oli myös pannut merkille, että erikoistuneet sijoitusvälineet saavat joko suoraa hyötyä verokannan alentamisesta tai epäsuoraa hyötyä siitä, että pääomasijoitukset lisääntyvät, koska sijoittajat saavat tukitoimenpiteen seurauksena alennuksen verosta, kun sijoitusvälineet tekevät sijoituksia ensisijaisesti säännellyillä eurooppalaisilla markkinoilla julkisesti noteerattuihin markkina-arvoltaan pieniin tai keskisuuriin yrityksiin. Komissio totesi lisäksi, että kyseiset edut eivät ole suhteessa kyseisten välineiden omistuksessa olevien markkina-arvoltaan pienten ja keskisuurten yritysten osakkeiden määrään, vaan niiden myöntämisperusteena on pelkästään se, että on kyse erikoistuneesta sijoitusvälineestä.

(30) Komissio painotti, että toimenpiteestä on epäsuoraa etua niille markkina-arvoltaan pienille ja keskisuurille yrityksille, joiden osakkeita on erikoistuneiden sijoitusvälineiden omistuksessa, koska se lisää niiden maksuvalmiutta parantamalla pääoman saatavuutta. Edun saamisen edellytys on, että ne ovat säännellyillä eurooppalaisilla arvopaperimarkkinoilla julkisesti noteerattuja markkina-arvoltaan pieniä tai keskisuuria yrityksiä, ei niiden toiminnan kannattavuus tai muu seikka eivätkä niiden tekemät sijoitukset.

IV. ITALIAN JA KOLMANSIEN HUOMAUTUKSET

(31) Sekä Italia että Assogestioni ovat todenneet huomautuksissaan, että kyseisiä sijoitusvälineitä ei voida pitää yrityksinä, koska ne ovat vain omaisuuseriä, joita erilliset yritykset hallinnoivat. Viimeksi mainittujen tuloja verotetaan tavanomaisesti, eivätkä ne saa Italian asetuksen nro 269/2003 12 §:ssä säädettyä veronalennusta.

(32. Sekä Italia että Assogestioni ovat lisäksi todenneet, että tarkasteltavaa toimenpidettä on pidettävä yleisenä veropoliittisena toimenpiteenä, josta sijoittajat saavat suoraa hyötyä ja joka vaikuttaa ainoastaan epäsuorasti markkina-arvoltaan pieniin ja keskisuuriin yrityksiin sekä sijoitusvälineisiin. Kolmansien mukaan toimenpiteen tarkoituksena on lisätä markkina-arvoltaan pienten ja keskisuurten yritysten markkina-arvoa suhteessa toisiin Euroopassa julkisesti noteerattuihin yrityksiin, eikä se näin ollen kuulu valtiontukien valvonnan soveltamisalaan. Sekä Italian että kolmansien mukaan toimenpiteessä ei ole kyse tuesta erikoistuneille sijoitusvälineille eikä tietyille rahastoyhtiöille. Näin ollen Italian viranomaiset korostivat, että toimenpide on avoin kaikille sellaisille yrityksille, jotka perustavat erillisiä sijoitusvälineitä tekemään sijoituksia ennen kaikkea säännellyillä eurooppalaisilla markkinoilla julkisesti noteerattujen markkina-arvoltaan pienten ja keskisuurten yritysten osakkeisiin, ja siksi kyseessä on yleisluonteinen toimenpide.

(33) Näiden huomautusten mukaan toimenpide ei vaikuta kilpailuun, koska mikä tahansa eurooppalainen markkina-arvoltaan pieni tai keskisuuri yritys voi hyötyä paremmasta pääoman saatavuudesta. Toimenpide ei olisi myöskään tukea markkina-arvoltaan pienille tai keskisuurille yrityksille, koska sijoitusvälineet tai niitä hoitavat rahastoyhtiöt tekevät sijoituspäätöksensä voittojen maksimoinnin perusteella.

(34) Assogestioni esitti yksityiskohtaisia tietoja ohjelman toiminnasta sen ensimmäisenä toimintavuotena (vuosi 2004). Vuoden 2004 lopulla toiminnassa oli kolme erikoistunutta sijoitusvälinettä: kaksi niistä oli jo olemassa olevia rahastoja, jotka olivat muuttaneet sääntönsä niin, että ne sijoittivat pääasiassa säännellyillä eurooppalaisilla markkinoilla julkisesti noteerattujen markkina-arvoltaan pienten ja keskisuurten yritysten osakkeisiin, kolmas oli uusi rahasto. Assogestioni totesi, että toimenpiteen vaikutukset valtion varoihin vuonna 2004 ovat olleet vähäpätöisiä. Komissio on laskenut Assogestionin esittämien tietojen perusteella, että verotuloja menetettiin vuonna 2004 noin 1,1 miljoonaa euroa, kun otetaan huomioon mukautukset, joilla tasapainotetaan edellisiltä vuosilta siirtyvät laskennalliset verosaatavat. Sekä Italian viranomaisten että kolmansien mukaan kyseiset tiedot osoittavat, että kyseisellä toimenpiteellä ei olisi oleellista vaikutusta kilpailuun ja yhteisön sisäiseen kauppaan, koska myös markkina-arvoltaan pienet tai keskisuuret yritykset sekä ulkomaille sijoittautuneet sijoitusvälineet hyötyisivät kyseisen veronalennuksen epäsuorista vaikutuksista.

V. TOIMENPITEEN ARVIOINTI

(35) Otettuaan huomioon Italian viranomaisten ja kolmansien esittämät huomautukset komissio vahvistaa esittämänsä kannan, jonka mukaan sijoittajien saama veronalennus on valtiontukea sekä sijoitusvälineille, jotka ovat erikoistuneet säännellyillä eurooppalaisilla markkinoilla julkisesti noteerattujen markkina-arvoltaan pienten ja keskisuurten yritysten osakesijoituksiin, että sellaisille markkina-arvoltaan pienille ja keskisuurille yrityksille, joiden osakkeita on kyseisten välineiden omistuksessa, koska se täyttää kaikki perustamissopimuksen 87 artiklan 1 kohdassa määrätyt edellytykset.

(36) Komissio vahvistaa virallisen tutkintamenettelyn aloittamista koskevassa kirjeessä esittämänsä kannan, että eräissä tapauksissa sijoitusvälineet ovat perustamissopimuksen 87 artiklassa tarkoitettuja yrityksiä ja voivat sen vuoksi hyötyä Italian asetuksen nro 269/2003 12 §:ssä säädetystä veronalennuksesta. Komissio katsoo, että vaikka erikoistuneet sijoitusvälineet eivät suoraan hyödy niihin sijoittaneille myönnettävästä veronalennuksesta, ne saavat kuitenkin epäsuoraa taloudellista hyötyä, koska erikoistuneisiin välineisiin tehtäviä sijoituksia koskeva veronalennus kannustaa sijoittajia hankkimaan niiden osakkeita, jolloin erikoistuneiden välineiden maksuvalmius lisääntyy ja ne saavat lisää tuloja merkintä- ja hallinnointipalkkioina.

(37) Valtiontuesta ja riskipääomasta annetun komission tiedonannon (16) perusteella niissä tapauksissa, joissa valtion toimenpiteellä perustetaan rahasto tai muu sijoitusväline, on määritettävä, voidaanko rahastoa tai sijoitusvälinettä pitää valtiontukea saavana yrityksenä. Tarkasteltavana olevassa tapauksessa komissio ottaa huomioon Italian viranomaisten esittämän näkemyksen, että erikoistuneet sijoitusvälineet, joille myönnetään Italian asetuksen nro 269/2003 12 §:n mukainen veronalennus, ovat pelkkiä omaisuuserien ryhmiä, eikä niitä tämän vuoksi voida pitää perustamissopimuksen 87 artiklassa tarkoitettuina yrityksinä. Komissio kuitenkin huomauttaa, että joissakin tapauksissa kyseiset sijoitusvälineet ovat yhtiömuotoisia ja voivat hyötyä eduista, vaikka yhtiöiden verotus on erillään niiden hallinnoimien varojen verotuksesta. Komissio toteaa lisäksi, että yritykset, jotka hallinnoivat sellaisia sijoitusvälineitä, jotka eivät ole oikeushenkilöitä, kilpailevat muiden omaisuudenhoitoalan toimijoiden kanssa, ja tämän vuoksi ensin mainitut yritykset voivat saada etua.

(38) Komissio katsoo, että erikoistuneet sijoitusvälineet harjoittavat taloudellista toimintaa ja että ne ovat perustamissopimuksen 87 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuja yrityksiä. Asian vahvistaa arvonlisäveroa koskeva yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytäntö. Yhteisöjen tuomioistuin on muun muassa katsonut (17), että ne SICAV-yhtiöiden (sijoitusyhtiöt, joiden pääoma vaihtelee) liiketoimet, jotka koostuvat yhteisestä sijoittamisesta siirtokelpoisiin arvopapereihin, ovat kuudennen alv-direktiivin 4 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua taloudellista toimintaa (18). Oikeuskäytännön (19) mukaan ensimmäisen direktiivin (20) johdanto-osan kappaleiden perusteella on selvää, että alv:tä koskevan lainsäädännön yhdenmukaistamisen tarkoituksena on poistaa kilpailuehtoja mahdollisesti muuttavat tekijät ja siten turvata kilpailun tasapuolisuus. Koska valtiontukisäännöillä ja alv:n yhdenmukaistamista koskevilla direktiiveillä pyritään samaan päämäärään, komissio katsoo, että on aiheellista viitata edellä mainittuja direktiivejä koskevaan oikeuskäytäntöön, jossa vahvistetaan, että kyseiset sijoitusvälineet, olivatpa ne yhtiömuotoisia tai eivät, harjoittavat taloudellista toimintaa ja ovat tämän vuoksi perustamissopimuksen 87 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuja yrityksiä.

(39) Näin ollen komissio katsoo, että erikoistuneisiin sijoitusvälineisiin sijoituksia tehneille sijoittajille myönnetystä veroedusta hyötyvät itse välineet, jos ne ovat yhtiömuotoisia, tai kyseisiä yrityksiä hallinnoivat yritykset, jos sijoitus välineet ovat sopimusperusteisia. Erikoistuneiden sijoitusvälineiden osakkeiden lisääntynyt kysyntä johtaa välineiden tai niitä hallinnoivien rahastoyhtiöiden merkintä- ja hallinnointipalkkioiden kasvuun.

(40) Väite, ettei toimenpide ole valikoiva, koska sillä ei suosita tiettyjä sijoitusvälineitä ja niiden hallintoyhtiöitä niiden koon, kansallisuuden, rekisteröintipaikan tai kokoonpanon perusteella, on epäolennainen, koska merkitystä on sillä, että toimenpiteellä myönnetään poikkeuksellinen veronalennus pelkästään sellaisille sijoitusvälineille, jotka ovat erikoistuneet julkisesti noteerattujen, markkina-arvoltaan pienten ja keskisuurten yritysten osakkeisiin, ja niitä hallinnoiville rahastoyhtiöille. Vakiintuneen oikeuskäytännön (21) perusteella se, ettei tukea ole tarkoitettu yhdelle tai useammalle ennakkoon määritellylle tuensaajalle, vaan se edellyttää objektiivisten arviointiperusteiden täyttämistä, ei riitä kyseenalaistamaan valtion toimenpiteen valikoivaa luonnetta. Komissio katsoo myös, ettei se seikka, että etuus, jonka toimenpide antaa erikoistuneita sijoitusvälineitä hallinnoiville sijoitusyhtiöille, on ainoastaan epäsuoraa, voi sulkea pois valtiontuen olemassaoloa, koska yhteisön tuomioistuimen vakiintuneen oikeuskäytännön (22) mukaan suorat veroetuudet sijoittajille, jotka eivät ole yrityksiä, ovat epäsuoria tukia niille yrityksille, joihin sijoittajat tekevät sijoituksia.

(41) Tämän vuoksi komissio päättelee, että toimenpiteestä aiheutuu edellä esitettyä epäsuoraa etua sijoitusvälineille ja niitä hallinnoiville rahoitusyhtiöille ja samalla haittaa muille, vaihtoehtoisia sijoitusmuotoja tarjoaville yrityksille.

(42) Komissio vahvistaa virallisen tutkintamenettelyn aloittamista koskevassa kirjeessään esitetyn kannan, jonka mukaan asianomaisella toimenpiteellä suositaan markkina-arvoltaan pieniä ja keskisuuria yrityksiä, joiden osakkeita on sellaisten erikoistuneiden sijoitusvälineiden omistuksessa, joille myönnetään Italian asetuksen nro 269/2003 12 §:ssä säädetty veronalennus. Komissio katsoo, että toimenpide antaa epäsuoraa valikoivaa etua sellaisille markkina-arvoltaan pienille ja keskisuurille yrityksille, joiden osakkeita on erikoistuneiden sijoitusvälineiden omistuksessa, koska niiden osakkeiden kysyntä lisääntyy ja maksuvalmius parantuu. Väitettä, että markkina-arvoltaan pienille ja keskisuurille yrityksille ei koituisi etua, koska rahastot ja sijoittajat toimivat voittojen maksimoimiseksi, ei voida hyväksyä, koska suotuisampi verokohtelu tekee sijoituksesta kiinnostavamman. Tällöin markkina-arvoltaan pienten ja keskisuurten yritysten maksuvalmius kohentuu, vaikka ne eivät kyseisen edun saamiseksi aktiivisesti itse toimisikaan.

(43) Ei voida hyväksyä myöskään sitä väitettä, että tarkasteltavana oleva toimenpide on osa yleistä veropolitiikkaa, jonka tarkoituksena olisi vahvistaa markkina-arvoltaan pienten ja keskisuurten yritysten pääomarakennetta Euroopassa ja johon ei voitaisi soveltaa valtiontukisääntöjä. Komissio katsoo, että myönnetty veroetu ei poista sitä tosiasiaa, että yhtäältä julkisesti noteerattuihin, markkina-arvoltaan pieniin ja keskisuuriin yrityksiin tehtävien yhteissijoitusten ja toisaalta muihin yrityksiin tehtävien yhteissijoitusten tai noteeraamattomiin yrityksiin tehtävien yksittäisten investointien verokohtelussa on huomattavia eroja. Toimenpide ei ole perusteltavissa myöskään sen omalla erityistavoitteella, koska veronalennus myönnetään vain säännellyillä markkinoilla julkisesti noteerattujen markkina-arvoltaan pienten ja keskisuurten yritysten osakkeisiin tehtäviin erikoistuneisiin yhteissijoituksiin, eikä se näin ollen ole tarkoituksenmukainen eikä oikeasuhteinen, jos tarkoituksena on vahvistaa kyseisten yritysten pääomarakennetta, vaan se myönnetään sillä ehdolla, että sijoituksia tehdään erikoistuneiden sijoitusvälineiden kautta.

(44) Komissio katsoo, että kyseiset etuudet ovat valtion myöntämiä tai ne on myönnetty valtion varoista. Komissio panee merkille, ettei Italia ole esittänyt asian osalta vastalauseita, ja vahvistaa toimenpiteen vaikutusten osalta virallisen tutkintamenettelyn aloittamisesta annetussa ilmoituksessa esitetyn arvion, jonka mukaan etuus myönnetään valtion varoista, koska se vähentää valtion verotuloja.

(45) Komissio vahvistaa toimenpiteen vaikutusten osalta virallisen tutkintamenettelyn aloittamisesta annetussa ilmoituksessa esitetyn arvioinnin, jonka mukaan toimenpide saattaa vääristää yritysten välistä kilpailua ja vaikuttaa jäsenvaltioiden väliseen kauppaan, koska tuensaajayritykset voivat toimia kansainvälisillä markkinoilla ja harjoittaa kaupankäyntiä ja muuta taloudellista toimintaa markkinoilla, joilla käydään kovaa kilpailua. Vakiintuneen oikeuskäytännön (23) mukaan toimenpiteen voidaan osoittaa vääristävän kilpailua, jos tuensaaja kilpailee muiden yritysten kanssa kilpailulle avoimilla markkinoilla. Arvopapereihin sijoittavat yhteissijoitusyritykset, jotka ovat erikoistuneet markkina-arvoltaan pienten ja keskisuurten yritysten osakesijoituksiin, kilpailevat muiden rahoitusalan yhtiöiden kanssa ja toimivat avoimilla markkinoilla, joilla yhteisön sisäinen kauppa on huomattavaa. Ainakin jotkin niistä markkina-arvoltaan pienistä ja keskisuurista yrityksistä, joiden osakkeita on Italian asetuksen nro 269/2003 12 §:ssä kuvattujen erikoistuneiden sijoitusvälineiden omistuksessa, toimivat sellaisilla aloilla, joilla käydään yhteisön sisäistä kauppaa.

(46) Komissio katsoo, että toimenpide on tukea, ensiksikin koska yhteisöjen tuomioistuimen vakiintuneen oikeuskäytännön (24) mukaan määrältään vähäinenkin tuki vaikuttaa kilpailuun ja toiseksi koska Italia ei ole sulkenut pois sitä mahdollisuutta, että kyseisen toimenpiteen taloudellinen vaikutus saattaa olla tulevaisuudessa paljon suurempi. Tätä päätelmää ei kumoa se, että kyseisen toimenpiteen verovaikutukset vuonna 2004 olivat vähäiset (1,1 miljoonaa euroa), eikä se, että tuona vuonna toimineiden erikoistuneiden välineiden määrä oli vähäinen (kolme) verrattuna niiden julkisesti noteerattujen markkina-arvoltaan pienten ja keskisuurten yritysten suureen määrään, joiden osakkeisiin sijoitettiin. Lisäksi on otettava huomioon, että toimenpiteen vähäinen vaikutus saattaa olla selitettävissä myös sillä, että komissio aloitti pikaisesti toimenpiteen virallisen tutkintamenettelyn, mikä on saattanut vaikuttaa toimijoiden käyttäytymiseen. Vaikka tukikelpoisten säännellyillä eurooppalaisilla markkinoilla julkisesti noteerattujen markkina-arvoltaan pienten ja keskisuurten yritysten määrä on melko huomattava verrattuna verotulojen menetykseen vuonna 2004, Italian esittämien tietojen perusteella ei voida katsoa, että yksittäisten tuensaajien saamat etuudet olisivat vähämerkityksistä tukea.

(47) Tämän vuoksi komissio päättelee, että kyseisellä toimenpiteellä muutetaan (sijoittajien verokohtelun kautta) kyseisten kaupallista toimintaa harjoittavien yritysten kilpailuasemaa ja, koska ne toimivat kansainväliselle kilpailulle avoimilla markkinoilla, vääristetään kilpailua.

(48) Italian viranomaiset ovat panneet toimenpiteen täytäntöön ilmoittamatta siitä ennakkoon komissiolle, eivätkä näin ollen ole täyttäneet niille perustamissopimuksen 88 artiklan 3 kohdassa määrättyä velvollisuutta. Koska toimenpide on perustamissopimuksen 87 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua valtiontukea ja se on pantu täytäntöön ilman komission ennakkohyväksyntää, toimenpide on luonteeltaan sääntöjenvastaista valtiontukea.

(49) Tässä tarkasteltava toimenpide on perustamissopimuksen 87 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua valtiontukea. Tämän vuoksi sen soveltuvuutta yhteismarkkinoille on arvioitava perustamissopimuksen 87 artiklan 2 ja 3 kohdassa määrättyjen poikkeusten perusteella.

(50) Italian viranomaiset eivät ole nimenomaisesti kiistäneet virallisen tutkintamenettelyn aloittamista koskevassa, 11 päivänä toukokuuta 2004 päivätyssä kirjeessä esitettyä komission arviota, jonka mukaan tähän erityistapaukseen ei voida soveltaa perustamissopimuksen 87 artiklan 2 ja 3 kohdassa määrättyjä poikkeuksia, joiden perusteella valtiontukia voidaan pitää yhteismarkkinoille soveltuvina. Komission tietoon ei ole tullut uusia seikkoja, jotka saattaisivat muuttaa sen tekemiä päätelmiä.

(51) Etuudet eivät tässä erityistapauksessa ole yhteydessä mihinkään erityisiin kustannuksiin, tai ne liittyvät menoihin, joihin ei voida soveltaa voimassa olevia ryhmäpoikkeusasetuksia tai yhteisön suuntaviivoja.

(52) Tähän tapaukseen ei voida soveltaa perustamissopimuksen 87 artiklan 2 kohdassa tarkoitettuja poikkeuksia, jotka koskevat yksittäisille kuluttajille myönnettävää sosiaalista tukea, tukea luonnonmullistusten tai muiden poikkeuksellisten tapahtumien aiheuttaman vahingon vuoksi ja tukea tiettyjen Saksan liittotasavallan alueiden taloudelle.

(53) Koska toimenpidettä sovelletaan koko Italian alueella, siihen ei voida soveltaa myöskään perustamissopimuksen 87 artiklan 3 kohdan a alakohdassa tarkoitettua poikkeusta, jolla sallitaan tuki taloudellisen kehityksen edistämiseen alueilla, joilla elintaso on poikkeuksellisen alhainen tai joilla vajaatyöllisyys on vakava ongelma. Ohjelma ei tunnu vaikuttavan millään tavalla kyseisten alueiden kehitykseen.

(54) Ohjelmaa ei myöskään voida pitää perustamissopimuksen 87 artiklan 3 kohdan b alakohdassa tarkoitettuna Euroopan yhteistä etua koskevan tärkeän hankkeen edistämisenä tai Italian taloudessa olevan vakavan häiriön poistamisena. Sillä ei myöskään edistetä kulttuuria ja kulttuuriperintöä perustamissopimuksen 87 artiklan 3 kohdan d alakohdassa tarkoitetulla tavalla.

(55) Kyseistä toimenpidettä on arvioitava perustamissopimuksen 87 artiklan 3 kohdan c alakohdan perusteella. Siinä sallitaan tuki tietyn taloudellisen toiminnan tai talousalueen kehityksen edistämiseen, jos tuki ei muuta kaupankäynnin edellytyksiä yhteisen edun kanssa ristiriitaisella tavalla. Toimenpiteellä myönnetyt verohelpotukset eivät liity eivätkä niitä ole suhteutettu erityisiin investointeihin, työpaikkojen perustamiseen tai erityisiin hankkeisiin, joilla edistettäisiin perustamissopimuksen 87 artiklan 3 kohdan c alakohdassa tarkoitettujen toimien tai talousalueiden kehitystä. Niitä ei voida pitää yhteismarkkinoille soveltuvina valtiontuesta ja riskipääomasta annetussa komission tiedonannossa (25) vahvistettujen kriteerien perusteella, koska sijoitukset, joille veronalennus myönnetään, kohdistuvat säännellyillä eurooppalaisilla markkinoilla julkisesti noteerattuihin yrityksiin eivätkä Italian viranomaiset ole osoittaneet, että kyseisten yritysten pääomarahoituksen saatavuus olisi riittämätön ja että ne joutuisivat maksamaan pääomasta enemmän kuin muut yritykset. Komissio huomauttaa lisäksi, kuten yhteisöjen tuomioistuin on todennut erään toisen määrättyjä sijoituksia suosivan tukitoimenpiteen yhteydessä, ”että kyseisen tukijärjestelmän soveltamisella ei voida taata[…] sitä, ettei järjestelmää sovelleta vaikeuksissa oleviin yrityksiin tai yrityksiin, jotka toimivat ongelmallisilla toimialoilla, joita varten on olemassa erityisiä tukisäännöstöjä” (26). Komissio katsoo, että toimenpiteestä saatavilla eduilla vähennetään kustannuksia, joista tuensaajien olisi tavallisesti vastattava taloudellisessa toiminnassaan. Tämän vuoksi niitä on pidettävä valtion myöntäminä toimintatukina, jotka ovat oikeuskäytännön mukaan yhteismarkkinoille soveltumattomia.

VI. PÄÄTELMÄT

(56) Komissio toteaa, että kyseisellä toimenpiteellä myönnetyt verohelpotukset ovat toimintatukea, johon ei voida soveltaa poikkeuksia yleisestä valtiontukikiellosta ja joka ei näin ollen sovellu yhteismarkkinoille. Komissio toteaa lisäksi, että Italia on sääntöjenvastaisesti pannut asianomaisen toimenpiteen täytäntöön.

(57) Kun sääntöjenvastaisesti myönnetty valtiontuki ei sovellu yhteismarkkinoille, tuki on luonnollisesti perittävä takaisin tuensaajilta, jotta ennen tuen myöntämistä vallinnut kilpailutilanne palautuisi mahdollisimman pitkälti ennalleen.

(58) Tämä päätös koskee tukiohjelmaa sellaisenaan, ja se on pantava täytäntöön välittömästi. Myös ohjelman mukaisesti myönnetyt tuet on perittävä takaisin soveltamisasetuksen (EY) N:o 659/1999 (27) 14 artiklan mukaisesti.

(59) Tämän vuoksi komissio kehottaa Italiaa poistamaan välittömästi liiketoiminnan tuloksen erilaisesta verokohtelusta johtuvan tuen, jolla suositaan säännellyillä eurooppalaisilla markkinoilla julkisesti noteerattujen markkina-arvoltaan pienten ja keskisuurten yritysten osakesijoituksiin erikoistuneista sijoitusvälineistä saatuja tuloja, ilmoittamalla kaikille, joiden edellytetään soveltavan kyseisiä verokannustimia Italian asetuksen nro 269/2003 12 §:n mukaisesti tämän komission päätöksen välittömästä soveltamisesta.

(60) Italian on lisäksi perittävä tuet takaisin sijoitusvälineiltä tai sopimusperusteisia sijoitusvälineitä hallinnoivilta yhtiöiltä, jotka ovat samanaikaisesti sekä ensimmäisiä tuensaajia että velvollisia maksamaan korvaavan veron liiketoimintansa tuloksesta valtiolle. Takaisinperittävien tukien määrä vastaa tavanomaisen korvaavan veron ja kyseisten verokannustimien seurauksena alhaisemman veron erotusta. Tämä päätös ei vaikuta sijoitusvälineiden tai niitä hallinnoivien yhtiöiden mahdollisuuteen vaatia vastaavaa määrää osakkailtaan, jos sellaisesta mahdollisuudesta kansallisessa lainsäädännössä säädetään. Tukien takaisinperimisvelvoite ei kuitenkaan poista sitä mahdollisuutta, että yksittäisille tuensaajille myönnetty tuki on kokonaan tai osittain EY:n perustamissopimuksen 87 ja 88 artiklan soveltamisesta vähämerkityksiseen tukeen 12 päivänä tammikuuta 2001 annetun komission asetuksen (EY) N:o 69/2001 (28) 2 artiklan mukaisesti yhteismarkkinoille soveltuvaa.

(61) Komissio kehottaa Italiaa toimittamaan pyydetyt tiedot tämän päätöksen liitteenä olevalla lomakkeella luettelemalla rahoituksen välittäjät ja muut osapuolet, joita verokannustimen takaisinperintä koskee, ja erittelemään selkeästi, mitä toimenpiteitä on suunniteltu tai jo toteutettu, jotta sääntöjenvastaisten valtiontukien tosiasiallinen takaisinperintä voidaan aloittaa välittömästi. Komissio kehottaa Italiaa toimittamaan kahden kuukauden kuluessa tämän päätöksen tekemisestä kaikki sellaiset asiakirjat (yleisohjeet, perintämääräykset yms.), joilla osoitetaan, että sääntöjenvastaisen tuen takaisinperintämenettely on aloitettu.

(62) Takaisinperittäviin määriin on lisättävä korot, jotka lasketaan Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 93 artiklan soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 659/1999 täytäntöönpanosta 21 päivänä huhtikuuta 2004 annetun komission asetuksen (EY) N:o 794/2004 (29) mukaisesti,

ON TEHNYT TÄMÄN PÄÄTÖKSEN:

1 artikla

Italian asetuksen nro 269/2003 12 §:ssä säädetty verokannustimien muodossa toteutettava valtiontukiohjelma sijoitustoimintaa arvopapereilla harjoittaville yhteissijoitusvälineille, jotka ovat erikoistuneet säännellyillä eurooppalaisilla markkinoilla julkisesti noteerattujen markkina-arvoltaan pienten ja keskisuurten yhtiöiden osakesijoituksiin ja jonka Italia on pannut täytäntöön Euroopan yhteisön perustussopimuksen 88 artiklan 3 kohdan vastaisesti, ei sovellu yhteismarkkinoille.

2 artikla

Italian on kumottava 1 artiklassa mainittu tukiohjelma kahden kuukauden kuluessa tämän päätöksen tiedoksiantamisesta.

3 artikla

1. Italian on ilmoitettava kahden kuukauden kuluessa tämän päätöksen tiedoksiantamisesta kaikille rahoituksen välittäjille, joihin kuuluvat myös yhteissijoitusyritykset, jotka ovat erikoistuneet markkina-arvoltaan pienten ja keskisuurten yritysten osakkeisiin, ja kaikille muille, joita 1 artiklassa tarkoitetun valtiontukiohjelman soveltaminen koskee, komission päätöksestä pitää mainittua ohjelmaa yhteismarkkinoille soveltumattomana.

2. Italian tasavallan on toteutettava kaikki tarvittavat toimenpiteet sellaisten 1 artiklassa tarkoitettujen tukien takaisinperimiseksi, jotka on sääntöjenvastaisesti asetettu tuensaajien käyttöön joko yhtiömuotoisten sijoitusvälineiden tai sopimusperusteisia sijoitusvälineitä hallinnoivien yhtiöiden kautta, sanotun kuitenkaan rajoittamatta kansallisessa lainsäädännössä säädettyjen muutoksenhakukeinojen käyttöä.

Italian tasavallan on ilmoitettava komissiolle kahden kuukauden kuluessa tämän päätöksen tiedoksiantamisesta tuensaajien henkilöllisyys, myönnettyjen yksittäisten tukien määrä ja menetelmät, joilla kyseiset summat on laskettu.

3. Tuki on perittävä viipymättä takaisin kansallisessa lainsäädännössä säädettyjen menettelyjen mukaisesti, jotta tämä päätös voidaan panna välittömästi ja tosiasiallisesti täytäntöön.

4. Takaisin perittävästä tuesta on maksettava korko siitä päivästä lukien, jona tuki on tullut tuensaajien käyttöön, siihen päivään saakka, jona tuki tosiasiallisesti peritään takaisin.

Korko lasketaan asetuksen (EY) N:o 794/2004 V luvun säännösten mukaisesti.

4 artikla

Italian on ilmoitettava komissiolle kahden kuukauden kuluessa tämän päätöksen tiedoksiantamisesta sen noudattamiseksi toteuttamansa ja suunnittelemansa toimenpiteet. Kyseiset tiedot on toimitettava tämän päätöksen liitteenä olevalla kyselylomakkeella. Italian on toimitettava samaan määräaikaan mennessä kaikki sellaiset asiakirjat, jotka osoittavat, että tukea on alettu periä takaisin tuensaajilta, joille sitä on sääntöjenvastaisesti myönnetty.

5 artikla

Tämä päätös on osoitettu Italian tasavallalle.

Tehty Brysselissä 6. syyskuu 2005. Komission puolesta Neelie KROES Komission jäsen

(1) EUVL C 225, 9.9.2004, s. 8.

(2) EYVL L 83, 27.3.1999, s. 1.

(3) Ks. alaviite 1.

(4) EYVL L 375, 31.12.1985, s. 3.

(5) SICAV-rahastojen (yhtiömuotoisten rahastojen) ja sopimusperusteisten rahastojen tärkein ero on, että SICAV-rahastoissa pääomaa ei jaeta erikseen sijoitettuun pääomaan ja osakepääomaan. Osuudet SICAV-rahastossa (osakkeet) muodostavat sen osakepääoman.

(6) Italian asetuksen nro 269/2003 12 §:ssä ei suoranaisesti alenneta eläkerahastojen liikevoittoon sovellettavaa verokantaa, koska eläkerahastoihin sovelletaan omia verosäännöksiä. Erikoistuneisiin sijoitusvälineisiin sijoittavien eläkerahastojen verokanta kuitenkin alennetaan 5 prosenttiin niiden tulojen osalta, jotka ovat peräisin erikoistuneista sijoitusvälineistä.

(7) Avoimet ja suljetut rahastot poikkeavat toisistaan siten, että jälkimmäisissä rahasto-osuuksien määrä on perustamisasiakirjassa lyöty lukkoon tietyksi vuosina määritellyksi ajaksi eivätkä osakkaat voi vaatia osuuksiensa lunastamista milloin tahansa. Myös uusien osuuksien liikkeeseenlaskua on rajoitettu. Avoimiin rahastoihin ei sovelleta tällaisia rajoituksia (ks. Italian keskuspankin 27 päivänä elokuuta 2003 antama ”Provvedimento del Governatore”, jolla muutetaan aiempia 20 päivänä syyskuuta 1999 annettuja yhteissijoitusyrityksiä koskevia säännöksiä ottaen huomioon 31 päivänä tammikuuta 2003 annetussa asetuksessa nro 47 säädetyt suljettuja rahastoja koskevat uudet säännökset).

(8) Kyseinen rajoitus on suljettujen rahastojen osalta kaksi kuukautta.

(9) Yritys voidaan luokitella markkina-arvoltaan pieneksi tai keskisuureksi yritykseksi yhdeksi tai useammaksi vuosineljännekseksi osakemarkkinoiden vaihteluiden mukaan.

(10) Toimenpide ei vaikuta suoraan direktiivin 85/611/ETY soveltamisalaan kuulumattomien ulkomaisten sijoitusvälineiden verotukseen.

(11) Tarkennettakoon, että kun yksittäisille italialaisille sijoittajille liikevoittoaan jakavat ulkomaiset yhteissijoitusyritykset pidättävät voitonjaon yhteydessä italialaisen lähdeveron, italialaisten sijoitusvälineiden ulkomaisten yhteissijoitusyritysten osakkuuksista saama liikevoitto vapautetaan kaksinkertaisesta verotuksesta jättämällä ulkomaisista yhteissijoitusyrityksistä tuleva osa liikevoitosta verotuksen ulkopuolelle.

(12) Italian lain nro 77/1983 10 b §:n mukaan neuvoston direktiivin 85/611/ETY soveltamisalaan kuulumattomista ulkomaisista sijoitusvälineistä saatavat tulot, jotka eivät ole lähdeveron alaisia, lasketaan mukaan nettovarallisuuteen.

(13) Yleensä vain 40 prosenttia liikevoitosta, jota Italian oikeusjärjestyksen alainen sijoitusväline saa osuudestaan ulkomaisessa sijoitusvälineessä, on Italiassa veronalaista, mikä merkitsee, että italialaisen sijoitusvälineen ulkomailta saamasta tulosta verotetaan 5 prosenttia (40 prosenttiin tuloista sovelletaan 12,5 prosentin verokantaa, mikä vastaa 5 prosentin verokantaa). Kun sijoitusvälineiden liiketoiminnan tuloksen laskennassa ei oteta huomioon pääomatuloja, jotka kertyvät erikoistuneista sijoitusvälineistä, joihin sovelletaan 5 prosentin verokantaa vastaavaa alennettua verokantaa, toimenpiteellä päästään tavoitteeseen eli varmistetaan erikoistuneisiin sijoitusvälineisiin tehtyjen sijoitusten yhdenmukainen kohtelu, olivatpa ne italialaisia tai ulkomaisia.

(14) Italian asetuksen nro 269/2003 12 §:ssä säilytetään nykyinen 15 prosentin veronalennus. Tarkoituksena on varmistaa, että yritystoimintaa harjoittaviin osakkaisiin sovellettava verokanta ei olisi erikoistuneisiin sijoitusvälineisiin sovellettavaa 5 prosentin alennettua verokantaa korkeampi. Yritystoimintaa harjoittavat osakkaat nimittäin joutuisivat maksamaan enemmän, jos veronalennus olisi rajoitettu 15 prosentin sijaan 5 prosenttiin (joka vastaa sijoitusvälineen maksaman korvaavan veron verokantaa). Toisin sanoen 15 prosentin veronalennuksen ansiosta osakkaat eivät joudu maksamaan korkeampaa veroa, vaan veron suuruus on kaiken kaikkiaan 5 prosenttia. Jotta osakkaat, jotka ovat maksaneet vain 5 prosentin veron, eivät kuitenkaan aiheettomasti saisi 15 prosentin veronalennusta kokonaisuudessaan, tukijärjestelyn mukaan veronalennus on rajoitettu siihen liiketoiminnan tuloksen osaan, johon ei sovelleta korvaavaa veroa eli 9 prosenttiin, joten sitä ei voida maksaa takaisin tai käyttää alentamaan tuloista kannettavaa veroa niinä verovuosina, jolloin tulo on saatu. Lähdeveron keventämiseksi Italian lainsäädännössä säädetään veron palauttamisesta ulkomaisille sijoittajille (joilla ei ole kotipaikkaa Italiassa), jotka ovat osakkaina Italiassa verotettavissa sijoitusvälineissä, joilla on oikeus saada 15 prosentin palautus sijoitusvälineiden jakamista tuotoista aiemmin maksetun veron kompensoimiseksi. Palautus rajoitetaan 6 prosenttiin, jos tuotto on peräisin erikoistuneesta sijoitusvälineestä, johon sovelletaan asetuksen nro 269/2003 12 §:n nojalla 5 prosentin suuruista korvaavaa veroa.

(15) Eläkerahastojen osuuksistaan erikoistuneissa sijoitusvälineissä saamaan tuloon sovellettavan korvaavan veron efektiivinen verokanta on 5 prosenttia — eläkerahastoja koskevien verosäännösten mukaisesti — koska liiketoiminnan tuloksesta, josta kannetaan 11 prosentin korvaava vero, vähennetään 54,55 prosenttia ulkomaisista erikoistuneista sijoitusvälineistä saatavista tuloista, jolloin soveltamalla 11 prosentin korvaavaa veroa 45,55 prosenttiin eläkerahastojen liiketoiminnan tuloksesta saadaan kaikkien tulojen verokannaksi 5 prosenttia. Toisaalta eläkerahastojen italialaisista erikoistuneista sijoitusvälineistä saamiin tuloihin sovelletaan korvaavaa veroa, jonka suuruus on 11 prosenttia, vaikka niihin voidaan soveltaa 6 prosentin veronalennusta, joka myönnetään hyvityksenä veroista, joita kyseisistä erikoistuneista sijoitusvälineistä on jo maksettu.

(16) EYVL C 235, 21.8.2001, s. 3, kohta IV.1.

(17) Asia C-8/03 BBL, 42 ja 43 kohta.

(18) Kuudes neuvoston direktiivi 77/388/ETY, annettu 17 päivänä toukokuuta 1977, jäsenvaltioiden liikevaihtoverolainsäädännön yhdenmukaistamisesta — yhteinen arvonlisäverojärjestelmä: yhdenmukainen määräytymisperuste (EYVL L 145, 13.6.1977, s. 1), direktiivi sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna direktiivillä 2004/66/EY (EUVL L 168, 1.5.2004, s. 35).

(19) Asia 89/81, Hong-Kong Trade Development Council (Kok. 1982, s. 1277, 6 kohta). Ks. myös asia C-317/94, Elida Gibbs (Kok. 1996, s. I-5339, 20 kohta).

(20) Ensimmäinen neuvoston direktiivi 67/227/ETY, annettu 11 päivänä huhtikuuta 1967, jäsenvaltioiden liikevaihtoverolainsäädännön yhdenmukaistamisesta (EYVL L 71, 14.4.1967, s. 1301). direktiivi sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna direktiivillä 77/388/EY (ks. alaviite 19).

(21) Asia T-55/99 CETM v. komissio (Kok. 2000, s. II-3207, 40 kohta) ja yhdistetyt asiat T-92/00 ja T103/00, Territorio Histórico de Álava e altri v. komissio (Kok. 2002, s. II-1385, 58 kohta).

(22) Asia C-156/98 Saksa v. komissio (Kok. 2000 s. I-6857, 24–28 kohta), ja asia T-93/02, Confédération nationale du Crédit mutuel v. komissio, tuomio 18.1.2005, 95 kohta.

(23) Asia T-214/95 Het Vleemse Gewest v. komissio, (Kok. 1998, s. II-717).

(24) Asia C-142/87, Belgia v. komissio, (Kok. 1990, s. I-959).

(25) EYVL C 235, 21.8.2001, s. 3.

(26) Asia C-156/98, Saksa v. komissio, (Kok. 2000, s. I-6857, 69 kohta).

(27) Ks. alaviite 2.

(28) EYVL L 10, 13.1.2001, s. 30.

(29) EUVL L 140, 30.4.2004, s. 1.