KOMISSION TIEDONANTO yrityskeskittymän käsitteestä yrityskeskittymien valvonnasta annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 4064/89 mukaan (98/C 66/02) (ETA:n kannalta merkityksellinen teksti)

I. JOHDANTO

II. ITSENÄISTEN YRITYSTEN SULAUTUMINEN

III. MÄÄRÄYSVALLAN HANKKIMINEN

1. Yksinomainen määräysvalta

2. Yhteinen määräysvalta

2.1. Päätöksentekoelimiä koskeva yhtäläinen äänioikeus ja nimittämisoikeus

2.2. Veto-oikeudet

2.3. Äänioikeuksien yhteinen käyttö

2.4. Muita yhteiseen määräysvaltaan liittyviä näkökohtia

2.5. Rajatun ajan kestävä yhteinen määräysvalta

3. Veto-oikeuteen perustuva yhden osakkaan määräysvalta

4. Määräysvallan rakenteen muutokset

IV. POIKKEUKSET

V. LOPPUHUOMAUTUS

I. JOHDANTO

1. Tiedonannon tarkoitus on selvittää komission tapaa tulkita 21 päivänä joulukuuta 1989 yrityskeskittymien valvonnasta annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 4064/89 (1), jäljempänä "sulautuma-asetus", sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna asetuksella (EY) N:o 1310/97 (2), 3 artiklan mukaista yrityskeskittymän käsitettä. Näiden 3 artiklan tulkintaa koskevien tietojen ja ohjeiden tarkoituksena on parantaa yritysten valmiuksia arvioida jo ennen kuin yritykset ottavat yhteyttä komission yksiköihin, sovelletaanko niihin ja missä laajuudessa niihin sovelletaan keskittymiä koskevaa yhteisön valvontaa.

Tällä tiedonannolla korvataan edellinen tiedoksianto yrityskeskittymien käsitteestä (3).

Tämä tiedonanto käsittelee sulautuma-asetuksen 3 artiklan 1, 3, 4 ja 5 kohtaa. Erityisesti 3 artiklan 2 kohdassa tarkoitettujen yhteisyritysten käsitteen tulkintaa on täsmennetty komission tiedonannossa, joka koskee kaiken itsenäiselle taloudelliselle yksikölle kuuluvan toiminnan hoitavien yhteisyritysten käsitettä.

2. Tässä tiedonannossa esitettävät tiedot perustuvat komission kokemuksiin 21 päivänä syyskuuta 1990 voimaantulleen sulautuma-asetuksen soveltamisesta. Komissio noudattaa ja kehittää edelleen tässä tiedonannossa esitettyjä periaatteita käsitellessään yksittäisiä tapauksia.

3. Asetuksen (ETY) N:o 4064/89 johdanto-osan 23 kappaleen mukaan keskittymän käsite on tarkoituksenmukaista määritellä niin, että siihen kuuluvat vain toimet, joiden seurauksena asianomaisten yritysten rakenne muuttuu pysyvästi. Asetuksen 3 artiklan 1 kohdassa säädetään, että tällainen rakenteen muutos tapahtuu, kun kaksi aikaisemmin itsenäistä yritystä sulautuu taikka kun hankitaan määräysvalta koko yrityksestä tai sen osasta.

4. Arvioidessaan, onko jossakin toimenpiteessä kysymys sulautuma-asetuksessa tarkoitetusta keskittymisestä, komissio soveltaa enemmän laadullisia kuin määrällisiä perusteita niin, että painopiste on määräysvallan käsitteessä. Arvionnissa otetaan huomioon sekä oikeudelliset että tosiasialliset perusteet. Tästä seuraa, että keskittyminen voi olla joko oikeudellista tai tosiasiallista.

5. Sulautuma-asetuksen 3 artiklan 1 kohdassa määritellään kaksi keskittymätyyppiä:

- keskittymät, jotka syntyvät itsenäisten yritysten sulautuessa (a alakohta) ja

- keskittymät, jotka syntyvät siten, että hankitaan määräysvalta toisissa yrityksissä (b alakohta).

Näitä kahta keskittymätyyppiä tarkastellaan jäljempänä II ja III jaksossa.

II. ITSENÄISTEN YRITYSTEN SULAUTUMINEN

6. Sulautuma-asetuksen 3 artiklan 1 kohdan a alakohdan mukaisen keskittymän katsotaan syntyvän, jos vähintään kaksi aikaisemmin itsenäistä yritystä sulautuu uudeksi yritykseksi ja lakkaa olemasta erillisinä oikeushenkilöinä. Sulautuma voi syntyä myös siten, että yritys sulautuu vastaanottavaan yritykseen ja menettää näin asemansa erillisenä oikeushenkilönä.

7. Asetuksen 3 artiklan 1 kohdan a alakohdan mukainen keskittymä voi syntyä myös silloin, kun aikaisemmin itsenäisten yritysten toiminnan yhdistämisen seurauksena perustetaan yksi taloudellinen yksikkö (4), vaikka oikeudelliselta kannalta tarkasteltuna ei olisikaan kyse sulautumasta. Tällaisesta tapauksesta on kyse etenkin, jos kaksi yritystä tai useampi yritys säilyttää erilliset oikeushenkilöllisyytensä, mutta ne ottavat sopimuksen perusteella käyttöön yhteisen taloushallinnon (5). Jos tämä johtaa näiden yritysten tosiasialliseen sulautumiseen yhdeksi yhteiseksi taloudelliseksi yksiköksi, kyseessä on keskittymä. Yhteisen taloudellisen yksikön perustaminen edellyttää välttämättä pysyvän yhteisen taloushallinnon olemassaoloa. Muita huomioon otettavia tekijöitä voivat olla voittojen ja tappioiden jakaminen yhtymän eri yritysten välillä sekä solidaarinen vastuu. Tosiasiallista sulautumista voidaan vahvistaa taloudellisen yksikön muodostavien yritysten ristikkäisillä omistuksilla.

III. MÄÄRÄYSVALLAN HANKKIMINEN

8. Asetuksen 3 artiklan 1 kohdan b alakohdassa säädetään, että keskittymä syntyy, kun hankitaan määräysvalta toisessa yrityksessä. Yritys voi saada määräysvallan yksin taikka kaksi yritystä tai useampi yritys voivat saada sen yhdessä.

Määräysvallan voi saada myös henkilö, jolla on jo määräysvalta (yksin tai yhdessä muiden kanssa) ainakin yhdessä muussa yrityksessä tai useampi henkilö (joilla on jo määräysvalta toisessa yrityksessä) ja/tai useampi yritys. Tässä yhteydessä "henkilöllä" tarkoitetaan julkisoikeudellisia (6) ja yksityisoikeudellisia yhteisöjä sekä luonnollisia henkilöitä.

Sulautuma-asetuksen mukaan "keskittymän" käsitteellä tarkoitetaan vain määräys-vallassa tapahtuvia muutoksia. Ryhmän sisäisien uudelleenjärjestelyjen ei näin ollen katsota muodostavan keskittymää.

Poikkeustilanteissa on mahdollista, että määräysvallan hankkiva yritys ja hankinnan kohteena oleva yritys ovat molemmat valtionyhtiöitä, joiden osakepääoman omistaa sama valtio (tai sama julkisoikeudellinen yhteisö). Tällaisessa tapauksessa sen arvioiminen, onko kyseinen toimenpide katsottava sisäiseksi uudelleenjärjestelyksi, riippuu siitä, olivatko nämä kaksi yritystä aikaisemmin osa samaa taloudellista yksikköä asetuksen (ETY) N:o 4064/89 johdanto-osan 12 kappaleessa tarkoitetulla tavalla. Jos nämä yritykset kuuluivat aiemmin erillisiin taloudellisiin yksikköihin, joilla oli itsenäinen päätösvalta, toimenpide on katsottava keskittymiseksi eikä yhtymän sisäiseksi uudelleenjärjestelyksi (7). On kuitenkin huomattava, että tällaista itsenäistä päätösvaltaa ei yleensä ole, jos yritykset kuuluvat samaan holdingyhtiöön (8).

9. Jotta voitaisiin arvioida, merkitseekö toimenpide määräysvallan hankkimista yrityksessä, sitä on tarkasteltava sekä oikeudelliselta kannalta että tosiasioiden perusteella. Omistusoikeuksien hankkiminen tai osakkaiden väliset sopimukset ovat tärkeitä tekijöitä, mutta myös muita seikkoja on otettava arvioinnissa huomioon. Myös pelkät taloudelliset suhteet voivat olla ratkaisevia. Poikkeuksellisissa olosuhteissa on näin mahdollista, että taloudellinen riippuvuus aiheuttaa tosiasiallisen määräysvallan syntymisen esimerkiksi, jos erittäin tärkeät pitkän aikavälin jakelusopimukset taikka jakelijoiden tai asiakkaiden, joihin liittyy rakenteellisia yhteyksiä, myöntämät pitkäaikaiset luotot antavat ratkaisevan vaikutusvallan (9).

Osapuoli voi saada määräysvallan, vaikka se ei olisikaan osapuolten nimenomaisesti ilmaisema tarkoitus (10). Asetuksessa määritellään selkeästi määräysvalta "mahdollisuudeksi käyttää ratkaisevaa vaikutusvaltaa", eikä niinkään tämän vaikutusvallan todelliseksi käyttämiseksi.

10. Yleensä määräysvallan saavat henkilöt tai yritykset, jotka ovat määräysvaltaan oikeuttavien oikeuksien haltijoita tai edunsaajia (3 artiklan 4 kohdan a alakohta). Poikkeustilanteissa on mahdollista, että osake-enemmistön muodollinen haltija ei ole sama henkilö tai yritys, jolla on tosiasiallinen valta käyttää osake-enemmistön suomia oikeuksia. Tällaisesta tapauksesta voi olla kyse esimerkiksi silloin, kun yritys käyttää toista henkilöä tai yritystä hankkiakseen osake-enemmistön ja hyödyntää siihen liittyviä oikeuksia tämän henkilön tai yrityksen kautta, vaikka ei itse olekaan muodollisesti näiden oikeuksien haltija. Tällaisessa tilanteessa määräysvallan saa yritys, joka tosiasiassa on koko toimenpiteen taustalla ja jolla on itse asiassa määräysvalta hankinnan kohteena olevassa yrityksessä (3 artiklan 4 kohdan b alakohta). Tämäntyyppisen välillisen määräysvallan osoittamiseksi tarvittavaan aineistoon voi kuulua etenkin rahoituslähteitä ja perhesuhteita koskevia tietoja.

11. Määräysvallan hankinnan kohteena voi olla yksi tai useampi yritys, jolla on oikeushenkilöllisyys tai tällaisten oikeushenkilöiden varallisuus tai tietyt varallisuus-erät(11). Jälkimmäisessä tapauksessa, jota voitaisiin soveltaa tavaramerkkeihin tai lisenssisopimuksiin vaaditaan, että kyseessä olevalla varallisuudella voidaan harjoittaa liiketoimintaa, johon puolestaan voidaan kohdistaa tietty liikevaihto.

12. Määräysvallan hankkiminen yrityksessä voi tapahtua yksin tai yhdessä. Kummassakin tapauksessa määräysvalta määritellään oikeuksiin, sopimuksiin tai muihin seikkoihin perustuvaksi mahdollisuudeksi käyttää ratkaisevaa vaikutusvaltaa yrityksessä (3 artiklan 3 kohta).

1. Yksinomainen määräysvalta

13. Yksinomainen määräysvalta saadaan tavallisesti oikeudellisesti siten, että yritys hankkii jonkin yhtiön äänimäärän enemmistön. Sillä ei sinänsä ole merkitystä, onko osakkuus 50 prosenttia ja yksi osake koko osakepääomasta (12) vai 100 prosenttia osakepääomasta (13). Muiden tekijöiden puuttuessa sellainen hankinta, jonka seurauksena hankkiva osapuoli ei saa äänimäärän enemmistöä, ei tavallisesti johda määräysvaltaan yhtiössä, vaikka se toteutettaisiinkin hankkimalla osake-enemmistö.

14. Yksinomainen määräysvalta voidaan saada myös määrävähemmistön kautta, joka voi perustua oikeudellisiin ja/tai tosiasiallisiin seikkoihin.

Oikeudellisesti arvioituna tämä on mahdollista, jos vähemmistöosakkuuteen liittyy erityisoikeuksia. Kysymys voi olla etuoikeutetuista osakkeista, joihin kuuluu enemmistö äänistä tai muita oikeuksia, jotka antavat vähemmistöosakkaalle mahdollisuuden päättää hankinnan kohteena olevalle yritykselle strategisesti tärkeistä asioista, kuten valtuuden nimittää yli puolet hallintoneuvoston tai hallituksen jäsenistä.

Vähemmistöosakkaalla voi olla myös tosiasiallinen yksinomainen määräysvalta. Tällaisesta tapauksesta on kysymys esimerkiksi silloin, kun on erittäin todennäköistä, että osakas saa enemmistön yhtiökokouksessa, koska muut osuudet ovat hajautuneet laajalle (14). Tällaisessa tilanteessa on epätodennäköistä, että kaikki pienosakkaat voivat osallistua tai lähettää edustajansa yhtiökokoukseen. Yksittäistapauksessa sen arvioiminen, onko kysymys yksinomaisesta määräysvallasta, perustuu osakkaiden osallistumiseen aikaisempien vuosien yhtiökokouksiin. Jos vähemmistöosakas saa pysyvän enemmistön äänistä yhtiökokouksessa siihen osallistuvien osakkaiden lukumäärän perusteella, tällä vähemmistöosakkaalla katsotaan olevan yksinomainen määräysvalta (15).

Yksinomaista määräysvaltaa voi käyttää myös vähemmistöosakas, jolla on oikeus päättää yrityksen toimintalinjasta pitkällä aikavälillä.

15. Osakkeiden ostamiseen tai vaihtamiseen oikeuttava mahdollisuus ei sinänsä merkitse yksinomaista määräysvaltaa, ellei tätä mahdollisuutta hyödynnetä lähitulevaisuudessa oikeudellisesti velvoittavien sopimusten perusteella (16). Mahdollisuuden todennäköinen hyödyntäminen voidaan kuitenkin ottaa huomioon lisätekijänä, joka yhdessä muiden seikkojen kanssa saattaa johtaa siihen, että yksinomaisen määräysvallan katsotaan syntyvän.

16. Yhteisen määräysvallan muuttumista yksinomaiseksi määräysvallaksi pidetään sulautuma-asetuksessa tarkoitettuna keskittymisenä, koska ratkaisevan vaikutusvallan käyttö yksin eroaa olennaisesti ratkaisevan vaikutusvallan käytöstä yhdessä (17). Samasta syystä toimenpiteen, joka merkitsee saman yrityksen yhden osan ottamista yhteiseen määräysvaltaan ja toisen osan ottamista yksinomaiseen määräysvaltaan, voidaan periaatteessa katsoa merkitsevän kahta erillistä asetuksessa tarkoitettua keskittymää (18).

17. Sulautuma-asetuksen mukainen määräysvallan käsite voi erota muilla lainsäädännön aloilla sovelletuista määräysvallan käsitteistä. Tällaisia määräysvaltaa koskevia muita käsitteitä voi olla esimerkiksi toiminnan vakauden valvontaa, verotusta, lento-liikennettä ja tiedotusvälineitä koskevissa säädöksissä. Lisäksi jäsenvaltiossa sovellettava kansallinen lainsäädäntö voi sisältää erityissääntöjä, jotka koskevat yritysten päätöksentekoelinten rakennetta etenkin työntekijöiden edustajien osalta. Vaikka lainsäädännössä voidaankin joskus antaa määräysvaltaa muille henkilöille kuin osakkaille, sulautuma-asetuksessa tarkoitettua määräysvallan käsitettä sovelletaan ainoastaan niihin vaikutusvallan keinoihin, jotka yleensä kuuluvat yrityksen omistajille. Jos valtio hyödyntää etuoikeuksiaan pelkästään julkisena viran-omaisena yleisen edun suojelemiseksi, eikä osakkaan ominaisuudessa, nämä etuoikeudet eivät merkitse sulautuma-asetuksessa tarkoitetun määräysvallan olemassaoloa, jollei niiden tavoitteena tai vaikutuksena ole saattaa kyseistä valtiota asemaan, jossa sillä on ratkaiseva vaikutusvalta yrityksen toimintaan (19).

2. Yhteinen määräysvalta

18. Kuten yksinomaisen määräysvallan tapauksessa, yhteisen määräysvallan hankkiminen (mihin sisältyy siirtyminen yksinomaisesta yhteiseen määräysvaltaan) voi olla oikeudellista tai tosiasiallista. Kysymys on yhteisestä määräysvallasta, jos osakkaiden (emoyhtiöiden) on päästävä yksimielisyyteen niiden määräysvallassa olevaa yritystä (yhteisyritystä) koskevista tärkeimmistä päätöksistä.

19. Yhteisen määräysvallan tapauksessa kahdella tai useammalla yrityksellä tai henkilöllä on mahdollisuus käyttää ratkaisevaa vaikutusvaltaa toisessa yrityksessä. Ratkaisevalla vaikutusvallalla tarkoitetaan tässä tavallisesti mahdollisuutta estää yritykselle strategisesti tärkeitä asioita koskevat päätökset. Toisin kuin yksinomainen määräysvalta, joka antaa tietylle osakkaalle valtuuden tehdä yrityksen strategiset päätökset, yhteiselle määräysvallalle on ominaista mahdollisuus lukkiutuneen tilanteen syntymiseen, joka seuraa siitä, että kahdella tai useammalla emoyhtiöllä on valtuus hylätä ehdotetut strategiset päätökset. Näin ollen näiden osakkaiden on päästävä yhteisymmärrykseen yhteisyrityksen toimintalinjaa koskevien päätösten tekemisestä.

2.1. Päätöksentekoelimiä koskeva yhtäläinen äänioikeus tai nimitysoikeus

20. Yhteisen määräysvallan selkein muoto on tapaus, jossa kaksi emoyhtiötä jakavat äänioikeuden yhteisyrityksessä yhtä suurin osuuksin. Tällaisessa tapauksessa emoyhtiöiden ei ole tarpeen tehdä virallista sopimusta. Jos ne ovat kuitenkin tehneet sopimuksen, se ei saa olla vastoin yhdenvertaisuuden periaatetta emoyhtiöiden välillä eli siinä on määrättävä esimerkiksi, että kummallakin emoyhtiöllä on oikeus yhtä moneen edustajaan johtoelimissä ja että kenelläkään jäsenellä ei ole ratkaisevaa ääntä (20). Yhdenvertaisuus voidaan saavuttaa myös siten, että molemmilla emoyhtiöillä on oikeus nimittää yhtä monta edustajaa yhteisyrityksen päätöksentekoelimiin.

2.2. Veto-oikeudet

21. Vaikka emoyhtiöillä ei olisikaan yhtäläistä ääni- tai edustusoikeutta hallintoelimissä tai vaikka emoyhtiöitä on useampi kuin kaksi, kysymys voi olla yhteisestä määräys-vallasta. Tällaisesta tapauksesta on kysymys, jos vähemmistöosakkailla on ylimääräisiä oikeuksia, jotka antavat niille mahdollisuuden vastustaa yhteisyritykselle strategisesti ratkaisevia päätöksiä (21). Tällaiset veto-oikeudet voi olla kirjattu yhteisyrityksen yhtiöjärjestykseen tai ne voi olla vahvistettu emoyhtiöiden välisellä sopimuksella. Veto-oikeudet voivat toimia siten, että tiettyjen päätösten tekemiselle yhtiökokouksessa tai yhtiön hallituksessa asetetaan erityinen päätösvaltaisuutta koskeva vaatimus, jossa edellytetään, että emoyhtiöt ovat edustettuina hallituksessa. On myös mahdollista, että strategisille päätöksille on saatava hyväksyntä tietyltä toimielimeltä kuten hallintoneuvostolta, jossa vähemmistöosakkaat ovat edustettuina ja jossa päätöksenteko edellyttää määräenemmistöä.

22. Näiden veto-oikeuksien on liityttävä yhteisyritykselle strategisesti tärkeitä asioita koskeviin päätöksiin. Niiden on oltava laajempia kuin vähemmistöosakkaille yleensä annetut veto-oikeudet, joilla suojataan yhteisyritykseen sijoituksia tehneiden vähemmistöosakkaiden taloudellisia etuja. Vähemmistöosakkaiden oikeuksien tavanomainen suojelu liittyy yhteisyrityksen olemusta koskeviin päätöksiin, kuten esimerkiksi yhtiöjärjestyksen muuttamista, pääoman korottamista tai alentamista tai selvitystilaa koskeviin päätöksiin. Tästä syystä esimerkiksi sellainen veto-oikeus, jolla voidaan estää yhteisyrityksen myyminen tai purkaminen, ei anna kyseessä olevalle vähemmistöosakkaalle yhteistä määräysvaltaa (22).

23. Sen sijaan veto-oikeudet, jotka johtavat yhteiseen määräysvaltaan, koskevat yleensä päätöksiä tai kysymyksiä, jotka liittyvät talousarvioon, liiketoimintasuunnitelmaan, suuriin investointeihin tai ylemmän johdon nimittämiseen. Yhteinen määräysvalta ei kuitenkaan aina edellytä sitä, että sillä, joka on saanut määräysvallan, on ratkaiseva vaikutusvalta yrityksen päivittäiseen toimintaan. Ratkaisevaa on, että veto-oikeudet riittävät siihen, että emoyhtiöillä on mahdollisuus käyttää tällaista vaikutusvaltaa yhteisyritykselle strategisesti tärkeitä asioita koskevissa päätöksissä. Ei ole myöskään tarpeen osoittaa, että yhteisen määräysvallan haltuunottaja todella käyttää ratkaisevaa vaikutusvaltaansa yhteisyrityksessä. Mahdollisuus tämän vaikutusvallan käyttöön ja näin ollen pelkkä veto-oikeuden voimassaolo riittää.

24. Jotta saatu määräysvalta katsottaisiin yhteiseksi määräysvallaksi ei ole välttämättä tarpeen, että vähemmistöosakkaalla on kaikki edellä mainitut veto-oikeudet. Jo joidenkin veto-oikeuksien tai jopa yhden veto-oikeuden olemassaolo voi riittää. Onko tällaisesta tapauksesta kysymys, riippuu veto-oikeuden täsmällisestä sisällöstä ja myös tämän oikeuden merkityksestä yhteisyrityksen harjoittamalle toiminnalle.

Johdon nimittäminen ja talousarvion laatiminen

25. Yleensä merkittävimmät veto-oikeudet ovat johdon nimittämistä ja talousarvion laatimista koskevat oikeudet. Valtuus osallistua johdon rakennetta koskeviin päätöksiin antaa haltijalleen mahdollisuuden käyttää ratkaisevaa vaikutusvaltaa yrityksen liiketoiminnan suunnittelussa. Sama koskee talousarvioon liittyviä päätöksiä, sillä talousarviolla määrätään täsmälliset puitteet yhteisyrityksen toiminnalle ja erityisesti niille investoinneille, joita se voi tehdä.

Liiketoimintasuunnitelma

26. Liiketoimintasuunnitelmassa esitetään yleensä yksityiskohtaisesti yhtiön tavoitteet ja toimenpiteet asetettujen tavoitteiden saavuttamiseksi. Liiketoimintasuunnitelmaa koskeva veto-oikeus voi täyttää yhteiselle määräysvallalle asetetut vaatimukset, vaikka mitään muita veto-oikeuksia ei olisikaan. Sen sijaan, jos liiketoiminta-suunnitelma sisältää vain yleisiä selvityksiä yhteisyrityksen tavoitteista, veto-oikeuden voimassaolo on vain yksi yhteistä määräysvaltaa koskeva yleinen arviointiperuste, muttei sellaisenaan riitä synnyttämään yhteistä määräysvaltaa.

Investoinnit

27. Jos veto-oikeus koskee investointeja, tämän oikeuden merkittävyys riippuu ensinnäkin emoyhtiöiden hyväksyntää edellyttävien investointien tasosta ja toiseksi siitä, miten merkittävä tekijä investoinnit ovat niillä markkinoilla, joilla yritys toimii. Jos emoyhtiön hyväksyntää edellyttävien investointien taso ensiksi mainitussa tapauksessa on erittäin korkea, veto-oikeus voi muistuttaa enemmän tavallista vähemmistöosakkaan etujen suojelua kuin oikeutta, joka antaa valtuuden yhteispäätösten tekoon yhteisyrityksen toimintalinjaa koskevissa asioissa. Toiseksi mainitussa tapauksessa yrityksen investointipolitiikka muodostaa tavallisesti tärkeän lähtökohdan arvioitaessa yhteisen määräysvallan olemassaoloa. On kuitenkin mahdollista, että joillakin markkinoilla investoinnit eivät muodosta merkittävää osuutta yrityksen markkinakäyttäytymisestä.

Markkinakohtaiset oikeudet

28. Edellä mainittujen tavallisten veto-oikeuksien lisäksi esiintyy joitakin muita sellaisiin erityispäätöksiin liittyviä veto-oikeuksia, jotka ovat tärkeitä niillä markkinoilla, joilla yhteisyritys toimii. Tästä esimerkkinä voidaan mainita päätös, joka koskee yhteisyrityksen hyödyntämää teknologiaa, kun kyseinen teknologia on yrityksen toiminnassa ratkaisevassa asemassa. Toinen esimerkki liittyy markkinoihin, joille on ominaista tuotteiden eriyttäminen ja korkea innovaatioaste. Tällaisilla markkinoilla veto-oikeus päätöksissä, jotka koskevat yhteisyrityksen suunnittelemia uusia tuotanto-linjoja, on merkittävä seikka tutkittaessa, onko kyseessä yhteisen määräysvallan käyttäminen.

Yleinen yhteys

29. Jotta voitaisiin arvioida veto-oikeuksien suhteellista merkitystä, silloin kun niitä on useampia, veto-oikeuksia ei saa arvioida erillisinä veto-oikeuksina. Sitä vastoin yhteisen määräysvallan olemassaolon määrittäminen perustuu näiden oikeuksien arvioimiseen kokonaisuutena. Sellaisen veto-oikeuden, joka ei liity yrityksen toimintalinjaan tai sen strategiaan, talousarvioon tai liiketoimintasuunnitelmaan, ei kuitenkaan voida katsoa antavan haltijalleen yhteistä määräysvaltaa (23).

2.3. Äänioikeuksien yhteinen käyttö

30. Vaikka erityisiä veto-oikeuksia ei olisi, kaksi tai useampi jostakin toisesta yrityksestä vähemmistöosuuden hankkivaa yritystä voi saada yhteisen määräysvallan. Tällaisesta tapauksesta voi olla kysymys, jos vähemmistöosuudet voivat yhdessä tarjota mahdollisuuden määräysvaltaan hankinnan kohteena olevassa yrityksessä. Tämä merkitsee sitä, että vähemmistöosakkailla on yhteensä äänimäärän enemmistö ja että ne käyttävät yhdessä äänioikeuksiaan. Tämä voi perustua oikeudellisesti velvoittavaan sopimukseen tai se voidaan osoittaa tosiseikkojen perusteella.

31. Oikeudellinen keino äänioikeuden yhteisen käytön varmistamiseksi voi olla holding-yhtiö, jolle vähemmistöosakkaat luovuttavat oikeutensa, tai sopimus, jonka perusteella vähemmistöosakkaat sitoutuvat toimimaan yhteistyössä (yhteistyö-sopimus).

32. Erittäin poikkeuksellisissa tapauksissa yhteistoiminta voi perustua tosiasiallisiin olosuhteisiin, jos vähemmistöosakkailla on niin merkittävä yhteinen intressi, että se estää niitä toimimasta toisiaan vastaan, kun ne käyttävät yhteisyritystä koskevia oikeuksiaan.

33. Vähemmistöosakkuuksia hankittaessa vähemmistöosakkaiden väliset aikaisemmat yhteydet tai yhtenäinen toiminta osakkuuksien hankinnassa voi merkitä tällaista yhteistä intressiä.

34. Uuden yhteisyrityksen perustamisen yhteydessä on todennäköisempää kuin hankittaessa vähemmistöosakkuuksia jo toimivasta yrityksestä, että emoyhtiöt noudattavat tarkoituksellisesti yhteistä toimintalinjaa. Tämä pitää paikkansa etenkin, jos kunkin emoyhtiön osallistuminen yhteisyritykseen on elintärkeää sen toiminnalle (esim. erityisteknologia, paikallinen tieto-taito tai jakelusopimukset). Tällaisissa olosuhteissa voi olla mahdollista, että emoyhtiöt johtavat yhteisyritystä tiiviissä yhteistyössä ja tekevät strategiset päätökset yhteisymmärryksessä, vaikka veto-oikeuksista ei olisi nimenomaisesti sovittu. Mitä enemmän tällaisessa yhteisyrityksessä on emoyhtiöitä, sitä epätodennäköisempää on tällaisen tilanteen syntyminen.

35. Edellä kuvailtujen kaltaisten merkittävien yhteisten intressien puuttuessa, mahdollisuus vähemmistöosakkaiden vaihtuvien yhteenliittymien syntymiseen sulkee pois tavallisesti olettamuksen yhteisestä määräysvallasta. Jos päätöksenteko-menettelyyn ei liity pysyvää enemmistöä ja jos enemmistö voi kussakin tilanteessa muodostua mistä tahansa mahdollisesta vähemmistöosakkaiden yhdistelmästä, ei voida olettaa, että yritys on vähemmistöosakkaiden yhteisessä määräysvallassa. Tässä yhteydessä ei katsota riittävän, että kahden tai useamman sellaisen osapuolen, joilla on yhtä suuri osuus yrityksen pääomasta, välillä on tehty sopimuksia, jotka antavat niille samanlaiset oikeudet ja valtuudet. Esimerkiksi sellaisessa yrityksessä, joka koostuu kolmesta osakkaasta, jolla kullakin on kolmannes osakepääomasta ja joista kukin valitsee kolmanneksen hallituksen jäsenistä, osakkailla ei ole yhteistä määräysvaltaa yrityksessä, koska päätökset on tehtävä yksinkertaisella äänten enemmistöllä. Sama pitää paikkansa myös monimutkaisemman hallintorakenteen osalta esimerkiksi yrityksessä, jossa yrityksen pääoma jakautuu tasan kolmen osakkaan kesken ja jonka hallitus koostuu 12 jäsenestä siten, että osakkaat A, B ja C valitsevat kukin erikseen kaksi jäsentä hallitukseen ja osakkaat yhdessä kaksi jäsentä. Näin valitut kahdeksan jäsentä valitsevat yhdessä loput neljä jäsentä. Tällaisessa tapauksessa osakkailla ei ole yhteistä määräysvaltaa eikä siis sulautuma-asetuksessa tarkoitettua määräysvaltaa.

2.4. Muita yhteiseen määräysvaltaan liittyviä näkökohtia

36. Yhteisestä määräysvallasta voi olla kyse myös silloin, kun yhdellä emoyhtiöistä on erityistuntemusta ja -kokemusta yhteisyrityksen toimialasta. Tällaisessa tapauksessa toisella emoyhtiöllä voi olla vaatimaton tai jopa mitätön osuus yhteisyrityksen tavanomaisen toiminnan johtamisessa. Sen osallistuminen yhteisyritykseen perustuu tällöin rahoitukseen, pitkän aikavälin strategiaan, tuotekuvaan tai toimintalinjoihin liittyviin näkökohtiin. Tällä emoyhtiöllä on kuitenkin aina oltava todellinen mahdollisuus vastustaa toisen emoyhtiön tekemiä päätöksiä, sillä muutoin kysymys on yksinomaisesta määräysvallasta.

37. Yhteistä määräysvaltaa ei voi esiintyä, jos ratkaiseva äänivalta on vain yhdellä emoyhtiöllä. Yhteinen määräysvalta on kuitenkin mahdollinen, jos tällaista ratkaisevaa äänivaltaa voi käyttää ainoastaan pitkän sovittelumenettelyn ja useiden välitysyritysten jälkeen tai jos se koskee vain hyvin rajattua alaa (24).

2.5. Rajatun ajan kestävä yhteinen määräysvalta

38. Jos toimenpide aiheuttaa sen, että toiminnan käynnistysvaiheen ajaksi (25) syntyy yhteinen määräysvalta, mutta oikeudellisesti velvoittavien sopimusten olemassaolo osoittaa, että tämä yhteinen määräysvalta korvataan yhden osakkaan yksinomaisella määräysvallalla, koko toimenpidettä on tavallisesti pidettävä yrityksen hankkimisena yksinomaiseen määräysvaltaan.

3. Veto-oikeuteen perustuva yhden osakkaan määräysvalta

39. Poikkeuksellisissa tilanteissa on mahdollista, että ainoastaan yhdellä osakkaalla on mahdollisuus veto-oikeuttaan käyttämällä estää yrityksen strategiset päätökset, mutta että tällä osakkaalla ei ole valtuuksia yksinään tehdä tällaisia päätöksiä. Tällainen tilanne on mahdollinen, jos yhdellä osakkaalla on 50 prosenttia yrityksen pääomasta ja loput 50 prosenttia on kahden tai useamman vähemmistöosakkaan hallussa tai jos strategisten päätösten tekemisen edellyttämälle päätösvaltaisuudelle on asetettu vaatimus, jonka perusteella veto-oikeus on käytännössä ainoastaan yhdellä vähemmistöosakkaalla (26). Tällaisissa olosuhteissa yhdellä osakkaalla on tosiasiassa samantasoinen vaikutusvalta kuin yhteistä määräysvaltaa käyttävillä useilla osakkailla on yleensä yhdessä, eli toimivalta estää strategisten päätösten tekeminen. Tällaisella osakkaalla ei kuitenkaan ole sellaista vaikutusvaltaa, joka yleensä liittyy yksinomaiseen määräysvaltaan yrityksessä, eli toimivaltaa strategisten päätösten tekemiseen. Koska tämä osakas voi aiheuttaa samanlaisen lukkiutuneen tilanteen kuin tavallisissa yhteisen määräysvallan tapauksissa, osakas saa ratkaisevan vaikutusvallan ja näin ollen sulautuma-asetuksessa tarkoitetun määräysvallan (27).

4. Määräysvallan rakenteen muutokset

40. Toimenpide on myös katsottava keskittymiseksi, jos se johtaa muutoksiin määräys-vallan rakenteessa. Tällaiseksi tilanteeksi katsotaan siirtyminen yhteisestä määräys-vallasta yksinomaiseen määräysvaltaan sekä yhteistä määräysvaltaa käyttävien osakkaiden määrän lisääntyminen. Periaatteita sen määrittämiseksi, katsotaanko tällaisissa olosuhteissa kysymyksen olevan keskittymästä, esitetään yksityiskohtaisesti komission tiedonannossa keskittymään osallistuvien yritysten käsitteestä (28).

IV. POIKKEUKSET

41. Asetuksen 3 artiklan 5 kohdassa määritellään kolme erityistapausta, joissa määräysvaltaan oikeuttavan osuuden saamista ei katsota sulautuma-asetuksessa tarkoitetuksi keskittymiseksi.

42. Keskittymän ei katsota syntyvän, jos luottolaitoksilla tai muilla rahoituslaitoksilla taikka vakuutusyhtiöillä, joiden tavanomaiseen toimintaan kuuluvat arvopaperitoimet ja arvopaperikauppa niiden omaan tai muiden lukuun, on väliaikaisesti yrityksen arvopapereita (3 artiklan 5 kohdan a alakohta). Jotta tätä poikkeusta voidaan soveltaa, seuraavien edellytysten on täytyttävä:

- Arvopaperit hankkivan yrityksen on oltava luottolaitos tai muu rahoituslaitos taikka vakuutusyhtiö, jonka tavanomaiseen toimintaan kuuluvat kyseiset arvopaperitoimet ja arvopaperikauppa.

- Arvopaperit on hankittava edelleenmyyntiä varten.

- Arvopaperit hankkiva yritys ei saa käyttää niihin liittyvää äänioikeutta päättääkseen yritykselle strategisesti tärkeistä asioista tai se saa käyttää tätä äänioikeutta ainoastaan valmistellakseen yrityksen tai sen osan, yrityksen kaikkien tai joidenkin varojen taikka kyseisten arvopapereiden tai niiden osan myyntiä.

- Arvopaperit hankkivan yrityksen on realisoitava osuutensa vuoden kuluessa arvopapereiden hankkimisesta, sen on siis yhden vuoden määräajan kuluessa varmistettava, että sen hallussa on enää enintään sellainen osuus, joka ei oikeuta määräysvaltaan. Komissio voi pyynnöstä pidentää tätä vuoden pituista määräaikaa, jos arvopaperit saanut yritys voi osoittaa, että realisointi ei ollut kohtuudella mahdollista määräajan kuluessa.

43. Toimenpide ei aiheuta muutosta määräysvallan rakenteeseen eikä sitä näin ollen pidetä asetuksessa tarkoitettuna keskittymisenä, jos määräysvalta siirtyy toimitsijalle yrityksen selvitystilaa, purkautumista, maksukyvyttömyyttä, maksujen lakkauttamista, akordia tai vastaavaa menettelyä koskevan jäsenvaltion lain mukaisesti (3 artikla 5 kohdan b alakohta).

44. Keskittymän ei myöskään katsota syntyvän, jos neljännessä neuvoston direktiivissä N:o 78/660/ETY (29) tarkoitettu hallintayhtiö saa määräysvallan yrityksessä edellyttäen, että äänioikeutta käytetään vain näiden sijoitusten täyden arvon säilyttämiseksi eikä määräämään suoraan tai välillisesti yritysten kilpailukäyttäytymisestä.

45. Asetuksen 3 artiklan 5 kohdan poikkeusten osalta voidaan kysyä, katsotaanko pelastustoimenpiteet sulautuma-asetuksessa tarkoitetuksi keskittymiseksi. Yleensä tällaiseen toimenpiteeseen sisältyy velkojen siirtäminen uuteen yritykseen, jonka kautta pankkisyndikaatti voi ottaa yhteisen määräysvallan tällaisessa yrityksessä. Jos tällainen toimenpide täyttää edellä kuvaillut yhteiselle määräysvallalle asetetut edellytykset, toimenpidettä pidetään yleensä keskittymisenä (30). Vaikka pankkien päätarkoituksena olisikin hankinnan kohteena olevan yrityksen rahoituksen tervehdyttäminen yrityksen myöhemmin tapahtuvaa edelleenmyyntiä varten, asetuksen 3 artiklan 5 kohdan b alakohdan poikkeusta ei yleensä voida soveltaa tällaisiin toimenpiteisiin. Tämä johtuu siitä, että uudelleenjärjestelysuunnitelma velvoittaa yleensä määräysvaltaa käyttävät pankit päättämään pelastustoimenpiteen kohteena olevalle yritykselle strategisesti tärkeistä asioista. Ei ole myöskään realistista odottaa, että taloudellisissa vaikeuksissa oleva yritys voitaisiin yleensä muuttaa uudeksi taloudellisesti elinkelpoiseksi yksiköksi ja myydä se sallitun yhden vuoden määräajan aikana. Lisäksi tämän tavoitteen saavuttamiseen tarvittavan ajan pituus voi osoittautua niin vaikeasti määriteltäväksi, että voi olla vaikeaa myöntää lisäaikaa osakkuuden realisoinnille.

V. LOPPUHUOMAUTUS

46. Komission tässä tiedonannossa esittämä tulkinta 3 artiklasta ei rajoita Euroopan yhteisöjen tuomioistuimen tai ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen mahdollisesti antamia asiaa koskevia tulkintoja.

(1) EYVL L 395, 30.12.1989, s.1; Oikaistu versio EYVL L 257, 21.9.1990, s. 13.

(2) EYVL L 180, 9.7.1997, s. 1.

(3) EYVL C 385, 31.12.1994, s. 5.

(4) Määritettäessä sitä, missä määrin yritykset olivat aikaisemmin itsenäisiä, tarkastellaan sitä, onko yritys toisen yrityksen määräysvallassa. Määräysvallan käsitettä käsitellään yleisemmin jäljempänä 12 kohdassa ja sitä seuraavissa kohdissa. Tässä tapauksessa vähemmistöosakkailla katsotaan olevan määräysvalta yrityksessä, jos niillä on äänimäärän enemmistö yhtiökokouksissa tehtävissä merkittävimmissä päätöksissä. Tavallisesti huomioon otettava aika on kolme vuotta.

(5) Tästä voisi olla kyse etenkin "Gleichordnungskonzern" -tapausten kohdalla Saksan lainsäädännön mukaan, tiettyjen "general partnership" -tapausten kohdalla anglosaksisen lainsäädännön mukaan ja tiettyjen "groupement d'intérêt économique" -tapausten kohdalla Ranskan lainsäädännön mukaan.

(6) Mukaan lukien myös valtio itse, kuten Belgian valtiota koskevassa asiassa IV/M.157, Air France/Sabena, 5.10.1992, tai muut julkisoikeudelliset yhteisöt kuten Treuhand asiassa IV/M.308, Kali und Salz/MDK/Treuhand, 14.12.1993.

(7) Asia IV/M.097, Péchiney/Usinor, 24.6.1991; asia IV/M.216, CEA Industrie/France Telecom/SGS-Thomson, 22.2.1993.

(8) Katso keskittymään osallistuvien yritysten käsitteestä annetun tiedonannon 55 kohta.

(9) Esimerkiksi asiassa Usinor/Bamesa EHTY:n perustamissopimuksen mukaan tehty komission päätös. Katso myös asia IV/M.258, CCIE/GTE, 25.9.1992, ja asia IV/M.697, Lockheed Martin Corporation/Loral Corporation, 27.3.1996.

(10) Asia IV/M.157, Air France/Sabena, 5.10.1992.

(11) Asia IV/M.286, Zürich/MMI, 2.4.1993.

(12) Asia IV/M.296, Crédit Lyonnais/BFG Bank, 11.1.1993.

(13) Asia IV/M.299, Sarah Lee/BP Food Division, 8.2.1993.

(14) Asia IV/M.025, Arjomari/Wiggins Teape, 10.2.1990.

(15) Asia IV/M.343, Société générale de Belgique/Générale de Banque, 3.8.1993.

(16) Yhteisöjen tuomioistuimen asiassa T-2/93, Air France v. komissio, 19.5.1994 antama tuomio, (Kok. 1994 II, s. 323).

(17) Tätä kysymystä käsitellään keskittymään osallistuvien yritysten käsitteestä annetun komission tiedonannon 30-32 kohdassa.

(18) Asia IV/M.409, ABB/Renault Automation, 9.3.1994.

(19) Asia IV/M.493, Tractebel/Distrigaz, 1.9.1994.

(20) Asia IV/M.272, Matra/CAP Gemini Sogeti, 17.3.1993.

(21) Asia T-2/93, Air France v. komissio (ibid). Asia IV/M.010, Conagra/Idea, 3.5.1991.

(22) Asia IV/M.062, Eridania/ISI, 30.7.1991.

(23) Asia IV/M.295, SITA-RPC/SCORI, 19.3.1993.

(24) Asia IV/M.425, British Telecom/Banco Santander, 28.3.1994.

(25) Tämä käynnistysvaihe ei saa ylittää kolmea vuotta. Asia IV/M.425, British Telecom/Banco Santander, 28.3.1994.

(26) Asia IV/M.258, CCIE/GTE, 25.9.1992, jossa yhdellä osakkaalla olevia veto-oikeuksia sai käyttää ainoastaan kyseisen osakkaan nimeämä hallituksen jäsen.

(27) Koska tämä osakas saa ainoana määräysvallan, sulautuma-asetuksen mukainen ilmoitusvelvollisuus koskee ainoastaan sitä.

(28) Tiedonannon 30-48 kohta.

(29) EYVL L 222, 14.8.1978, s. 11, sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna Itävallan, Suomen ja Ruotsin liittymisasiakirjalla. Tämän direktiivin 5 artiklan 3 kohdassa määritellään hallintayhtiöt "yhtiöiksi, joiden ainoana tarkoituksena on hankkia osuuksia muista yrityksistä, hoitaa tällaisia osuuksia ja saada ne tuottamaan voittoa osallistumatta itse välittömästi tai välillisesti näiden yritysten johtamiseen muuten kuin osakkeenomistajille tai jäsenelle kuuluvia oikeuksia käyttämällä".

(30) Asia IV/M.116, Kelt/American Express, 28.8.1991.