Neuvoston direktiivi 91/296/ETY, annettu 31 päivänä toukokuuta 1991, verkkojen kautta tapahtuvasta maakaasun siirrosta



Virallinen lehti nro L 147 , 12/06/1991 s. 0037 - 0040

Suomenk. erityispainos Alue 12 Nide 2 s. 0143

Ruotsink. erityispainos Alue 12 Nide 2 s. 0143



NEUVOSTON DIREKTIIVI, annettu 31 päivänä toukokuuta 1991, verkkojen kautta tapahtuvasta maakaasun siirrosta (91/296/ETY) EUROOPAN YHTEISÖJEN NEUVOSTO, joka ottaa huomioon Euroopan talousyhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 100 a artiklan, ottaa huomioon komission ehdotuksen (), toimii yhdessä Euroopan parlamentin kanssa (), ottaa huomioon talous- ja sosiaalikomitean lausunnon (), sekä katsoo, että on tarpeen päättää toimenpiteistä sisämarkkinoiden vähittäiseksi toteuttamiseksi ajanjaksona, joka päättyy 31 päivänä joulukuuta 1992; Eurooppa-neuvosto on peräkkäisissä istunnoissa tunnistanut yhtenäisten sisämarkkinoiden ja, erityisesti Rhodoksella, yhtenäisten energiamarkkinoiden tarpeen, energian sisämarkkinoiden toteuttamisessa yleensä ja erityisesti maakaasualalla, vaaditaan yhteisön energiasuunnitelman kehittämistä vastaamaan haasteisiin, jotka tulevat erityisesti P toimitusvarmuudesta; P ympäristönsuojelusta, yhtenäisten sisämarkkinoiden toteuttaminen edellyttää, että Euroopan energiamarkkinoiden on oltava yhdentyneemmät; maakaasu on olennainen osa yhteisön energiataseessa, on suotavaa tukeutua enemmän maakaasuun osana energialähteiden monipuolistumista, energian sisämarkkinoiden toteuttamisessa, erityisesti maakaasualalla, on otettava huomioon taloudellisen ja sosiaalisen yhteenkuuluvuuden tavoite, kaasun sisämarkkinoiden tavoitteena on paremman kannattavuuden, ympäristöön sopivuuden ja vapaan kaupan kautta toimitusvarmuuden varmistaminen ilman muita kuin hyväksyttäviä kilpailunrajoituksia; maakaasua koskevan kaupan erityiset piirteet on otettava huomioon, jotta tavoitteen saavuttamisessa onnistuttaisiin, maakaasun sisämarkkinoiden toteuttamisessa olisi otettava huomioon ei ainoastaan vertailukelpoiset piirteet jäsenvaltioissa vaan myös joskus merkittävät eroavuudet, maakaasun kauppa Euroopan maiden korkeapaineisten kaasunsiirtoverkkojen välillä lisääntyy vuodesta toiseen ja sillä on seurauksensa investointien edellytyksissä; yhteisön maakaasutoimitusten varmuutta voitaisiin parantaa ja kustannuksia alentaa käyttämällä kaupassa siirtoyhteyksiä, maakaasun siirtoa korkeapaineisten kaasunsiirtoverkkojen välillä harjoitetaan niin laajasti, että pyydettyjen siirtojen ja niiden seurausten olisi oltava järjestelmällisesti komission tiedossa, on mahdollista ja suotavaa lisätä maakaasun siirtoja verkkojen välillä ja myös ottaa huomioon maakaasutoimitusten varmuus ja laadun välttämättömyys, tutkimukset osoittavat, että maakaasun siirtojen lisääminen verkkojen välillä voi pienentää investointikustannuksia, tulevaisuudessa on tarpeen toteuttaa lisäyhteyksiä useiden jäsenvaltioiden välillä riittäviin toimituksiin pääsemiseksi, lisääntyvät maakaasun siirrot verkkojen välillä suosivat myös yhteistyötä kaasunsiirtoyhtiöiden välillä maakaasunsiirtolaitteiden parannuskeinojen löytymiseksi; tällaiset parannukset pienentävät myös kustannuksia, maakaasuverkkojen välisen kaupan lisäämiselle on yhä esteitä; edellyttäen, että ne eivät johdu käytettävän teknologian tai itse verkkojen laadusta, esteitä voidaan vähentää tekemällä maakaasun siirto verkkojen kautta pakolliseksi ja ottamalla käyttöön sopiva järjestelmä velvoitteen noudattamisen valvomiseksi, tämä velvoite ja valvontajärjestelmä koskevat kauppaan liittyvää maakaasun siirtoa eli siirtoa korkeapaineisten verkkojen kautta, joka on yhteisön edun mukaista, tällaisen siirron rahoitukselliset, tekniset ja oikeudelliset ehdot on pääsääntöisesti sovittava suoraan kyseisten verkkojen välillä, siirtoehtojen olisi oltava tasapuoliset eikä niistä saisi aiheutua suoraan tai epäsuoraan yhteisön kilpailusääntöjen vastaisia olosuhteita, siirtosopimusten tekemisen helpottamiseksi komissio säätää sellaisen sovittelumenettelyn järjestämisestä, johon alistuminen toisen osapuolen pyynnöstä on oltava pakollista ilman, että tämän menettelyn lopputuloksella tuotetaan oikeudellisesti sitovaa vaikutusta, on tarpeen lähentää jäsenvaltioiden antamia maakaasun siirtoa koskevia säännöksiä, maakaasun sisämarkkinoiden toteuttaminen edistää menettelyä kansallisten maakaasuverkkojen vähittäiseksi toiminnalliseksi yhdistämiseksi; tässä yhteydessä erityiset infrastruktuuria koskevat toimenpiteet auttaisivat nopeuttamaan yhteisön syrjäisten alueiden ja saarten yhdistämistä kattavaan yhteisverkkoon, ja Euroopan verkkojen yhteenliittyminen ulottuu maantieteelliselle alueelle, joka ei ole yhteisön rajojen mukainen; on ilmeisen hyödyllistä hakeutua yhteistyöhön tällä alalla Euroopan yhteen liittyneeseen verkkoon kuuluvien kolmansien maiden kanssa, ON ANTANUT TÄMÄN DIREKTIIVIN: 1 artikla Jäsenvaltioiden on toteutettava tarpeelliset säännökset helpottaakseen maakaasun siirtoa korkeapaineisten kaasunsiirtoverkkojen välillä tässä direktiivissä vahvistettujen edellytysten mukaisesti. 2 artikla 1. Jokainen seuraavilla edellytyksillä tapahtuva toimitus maakaasun kuljettamiseksi on tässä direktiivissä tarkoitettua maakaasun siirtoa verkkojen välillä, edellä sanotun kuitenkaan rajoittamatta yhteisön ja kolmansien maiden välillä sovittuja erityisjärjestelyjä: a) siirron suorittaa jokaisessa jäsenvaltiossa korkeapaineisista maakaasuverkoista vastaava yksikkö tai yksiköt, lukuun ottamatta jakeluverkkoja jäsenvaltion alueella, joka myötävaikuttaa Euroopan korkeapaineisten yhteyksien tehokkaaseen toimintaan; b) verkko, josta siirto alkaa tai johon se lopulta päättyy, on yhteisön alueella; c) siirto edellyttää vähintään yhden yhteisön sisäisen rajan ylittämistä. 2. Korkeapaineiset maakaasunsiirtoverkot ja niistä vastaavat liitteessä luetellut yksiköt jäsenvaltioissa kuuluvat tämän direktiivin alaan. Komissio saattaa kuultuaan asianomaista jäsenvaltiota tarvittaessa luettelon ajantasalle tämän direktiivin tavoitteiden mukaisesti ja erityisesti 1 kohdan a alakohdan huomioon ottaen. 3 artikla 1. Maakaasun siirtoa verkkojen välillä koskevat sopimukset neuvotellaan verkoista ja tarjottavan palvelun laadusta vastaavien yksikköjen välillä ja tarvittaessa jäsenvaltioissa maakaasun tuonnista ja viennistä vastaavien yksikköjen kanssa. 2. Siirtoehtojen on perustamissopimuksen määräysten mukaisesti oltava syrjimättömiä ja tasapuolisia kaikille asianomaisille osapuolille eikä niissä saa olla kohtuuttomia edellytyksiä tai perusteettomia rajoituksia ja niillä ei saa vaarantaa toimitusvarmuutta tai palvelun laatua, erityisesti täysin huomioon ottaen varatuotannon ja varastoinnin tehon käytön ja olemassa olevien järjestelmien tehokkaimman toiminnan. 3. Jäsenvaltioiden on toteutettava kaikki tarvittavat toimenpiteet sen varmistamiseksi, että niiden lainkäyttövaltaan kuuluvat, liitteessä tarkoitetut yksiköt viipymättä: P ilmoittavat komissiolle ja asianomaisille kansallisille viranomaisille jokaisesta siirtopyynnöstä; P aloittavat neuvottelut pyydetyn maakaasun siirtoehdoista; P ilmoittavat komissiolle ja asianomaisille kansallisille viranomaisille siirtosopimuksen tekemisestä; P ilmoittavat kahdentoista kuukauden kuluessa pyynnöstä ilmoittamisesta komissiolle ja asianomaisille kansallisille viranomaisille syistä, miksi neuvotteluissa ei onnistuttu pääsemään sopimukseen. 4. Kukin asianomainen yksikkö voi pyytää, että siirtoehdoista sopii komission perustama ja komission puheenjohdolla toimiva toimielin, jossa yhteisön verkoista vastaavat yksiköt ovat edustettuina. 4 artikla Jos syyt siihen, että siirtopyyntö ei ole johtanut sopimukseen, osoittautuvat perusteettomiksi tai riittämättömiksi, komissio toimeenpanee pyytävän toimielimen vaatimuksesta tai omasta aloitteestaan yhteisön lainsäädännössä edellytetyt menettelyt. 5 artikla Jäsenvaltioiden on saatettava tämän direktiivin noudattamisen edellyttämät lait, asetukset ja hallinnolliset määräykset voimaan 1 päivään tammikuuta 1992 mennessä. Niiden on ilmoitettava tästä komissiolle viipymättä. Näissä jäsenvaltioiden antamissa säädöksissä on viitattava tähän direktiiviin tai niihin on liitettävä tällainen viittaus, kun ne virallisesti julkaistaan. Jäsenvaltioiden on säädettävä siitä, miten viittaukset tehdään. 6 artikla Tämä direktiivi on osoitettu kaikille jäsenvaltioille. Tehty Brysselissä 31 päivänä toukokuuta 1991. Neuvoston puolesta Puheenjohtaja A. BODRY () EYVL N:o C 247, 28.9.1989, s. 6 ja EYVL N:o C 268, 24.10.1990, s. 9 () EYVL N:o C 231, 17.9.1990, s. 72 ja EYVL N:o C 129, 20.5.1991 () EYVL N:o C 75, 26.3.1990, s. 20 LIITE >TAULUKON PAIKKA>