FI Euroopan unionin virallinen lehti L 169/8

EUROOPAN PARLAMENTIN JA NEUVOSTON ASETUS (EU) 2017/1131,

annettu 14 päivänä kesäkuuta 2017,

rahamarkkinarahastoista

(ETA:n kannalta merkityksellinen teksti)

EUROOPAN PARLAMENTTI JA EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, jotka

ottavat huomioon Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen ja erityisesti sen 114 artiklan,

ottavat huomioon Euroopan komission ehdotuksen,

sen jälkeen kun esitys lainsäätämisjärjestyksessä hyväksyttäväksi säädökseksi on toimitettu kansallisille parlamenteille,

ottavat huomioon Euroopan keskuspankin lausunnon (1),

ottavat huomioon Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunnon (2),

noudattavat tavallista lainsäätämisjärjestystä (3),

sekä katsovat seuraavaa:

(1) Rahamarkkinarahastot tarjoavat lyhytaikaista rahoitusta finanssilaitoksille, yrityksille ja valtioille. Tarjoamalla rahoitusta näille yhteisöille rahamarkkinarahastot osallistuvat unionin talouden rahoittamiseen. Nämä yhteisöt käyttävät sijoituksiaan rahamarkkinarahastoihin tehokkaana keinona jakaa luottoriskiä ja vastuita yksinomaan pankkitalletuksiin turvautumisen sijasta.

(2) Kysyntäpuolella rahamarkkinarahastot ovat lyhytaikaisen kassanhallinnan välineitä, joiden etuina ovat suuri likviditeetti, hajautus, sijoitetun pääoman arvon vakaus sekä markkinaperusteinen tuotto. Rahamarkkinarahastoja käyttävät pääasiassa yritykset, jotka haluavat sijoittaa ylimääräiset käteisvaransa lyhyeksi ajaksi. Rahamarkkinarahastot toimivat siis tärkeänä linkkinä, joka yhdistää lyhyen aikavälin käteisvarojen kysynnän ja tarjonnan.

(3) Finanssikriisin aikaiset tapahtumat ovat tuoneet rahamarkkinarahastoissa esiin useita piirteitä, jotka altistavat ne häiriöille, kun finanssimarkkinoilla esiintyy ongelmia, jolloin rahamarkkinarahastot voisivat levittää tai kasvattaa riskejä koko rahoitusjärjestelmässä. Kun sellaisten omaisuuserien hinnat, joihin rahamarkkinarahasto on sijoittanut, alkavat laskea erityisesti stressikausien markkinaolosuhteissa, rahamarkkinarahasto ei pysty aina lupaustensa mukaisesti lunastamaan heti sijoittajien merkitsemiä osuuksia tai osakkeita eikä säilyttämään niiden pääoman arvoa. Tämä tilanne, joka voi finanssimarkkinoiden vakauden valvontaryhmän (FSB) ja kansainvälisen arvopaperimarkkinavalvojien yhteisön (IOSCO) mukaan olla erityisen vakava kiinteän tai vakaan nettoarvon rahamarkkinarahastoissa, voisi johtaa äkillisiin merkittäviin lunastustoimeksiantoihin, joista voi aiheutua laajempia makrotaloudellisia seurauksia.

(4) Suuret lunastustoimeksiannot voivat pakottaa rahamarkkinarahastot myymään osan sijoitusomaisuudestaan taantuvilla markkinoilla, mikä saattaa kiihdyttää likviditeettikriisiä. Näissä olosuhteissa liikkeeseenlaskijat voivat kohdata rahamarkkinoilla vakavia rahoitusvaikeuksia, jos yritystodistusten ja muiden rahamarkkinainstrumenttien markkinat hiipuvat. Tämä voi puolestaan johtaa kriisin leviämiseen lyhytaikaisen rahoituksen markkinoilla ja aiheuttaa suoraan suuria vaikeuksia finanssilaitosten, yritysten ja valtioiden rahoitukselle ja näin ollen koko taloudelle.

(5) Järjestäjien tukemat varainhoitajat voivat päättää tarjota harkinnanvaraista tukea rahamarkkinarahastojensa likviditeetin ja vakauden ylläpitämiseksi. Järjestäjien on usein pakko tukea arvoaan menettäviä rahamarkkinarahastoja, joiden järjestäjinä ne toimivat, koska ne eivät halua maineriskiä ja pelkäävät sitä mahdollisuutta, että paniikki leviää niiden muuhun liiketoimintaan. Järjestäjien antama tuki voi rahamarkkinarahaston koon ja lunastuspaineen mukaan kasvaa suuremmaksi kuin niiden helposti käytettävissä olevat varat. Sen vuoksi rahamarkkinarahasto ei saisi ottaa vastaan ulkopuolista tukea.

(6) Jotta sisämarkkinat voitaisiin säilyttää eheinä ja vakaina, on tarpeen vahvistaa säännöt rahamarkkinarahastojen toiminnasta ja erityisesti niiden sijoitussalkkujen koostumuksesta. Näillä säännöillä on tarkoitus parantaa rahamarkkinarahastojen kestokykyä ja rajoittaa häiriöiden leviämiskanavia. Sen varmistamiseksi, että rahamarkkinarahastot voivat toteuttaa sijoittajien lunastustoimeksiannot erityisesti stressikausien markkinaolosuhteissa, tarvitaan koko unionia koskevat yhtenäiset säännöt. Rahamarkkinarahastojen sijoitussalkkuja koskevia yhtenäisiä sääntöjä tarvitaan myös sen varmistamiseksi, että rahamarkkinarahastot voivat kestää tilanteen, jossa suuri joukko sijoittajia esittää äkillisesti merkittäviä lunastustoimeksiantoja.

(7) Rahamarkkinarahastoja koskevia yhtenäisiä sääntöjä tarvitaan lisäksi sen varmistamiseksi, että lyhytaikaisen rahoituksen markkinat toimivat moitteettomasti finanssilaitosten, lyhytaikaista velkaa liikkeeseen laskevien yritysten ja valtioiden kannalta. Sääntöjä tarvitaan myös sen vuoksi, että niillä varmistetaan rahamarkkinarahastojen sijoittajien yhdenvertainen kohtelu ja vältetään tilanne, jossa myöhään lunastuksia vaativille koituu haittaa, jos lunastukset keskeytetään väliaikaisesti tai jos rahamarkkinarahasto likvidoidaan.

(8) On tarpeen säätää rahamarkkinarahastoja koskevien vakavaraisuusvaatimusten yhdenmukaistamisesta vahvistamalla selkeät säännöt, joissa rahamarkkinarahastoille ja rahamarkkinarahastojen hoitajille asetetaan suoria velvoitteita unionin laajuisesti. Yhdenmukaistaminen lisäisi rahamarkkinarahastojen vakautta valtioiden ja yritysten lyhytaikaisen rahoituksen lähteenä koko unionissa. Se takaisi myös, että rahamarkkinarahastot säilyvät luotettavana välineenä, jota voidaan käyttää unionin elinkeinoelämässä kassanhallinnan tarpeisiin.

(9) Euroopan arvopaperimarkkinavalvojien komitea on 19 päivänä toukokuuta 2010 antanut eurooppalaisten rahamarkkinarahastojen yhteistä määritelmää koskevat suuntaviivat tasapuolisten vähimmäisedellytysten luomiseksi rahamarkkinarahastojen toiminnalle unionissa, mutta ainoastaan 12 jäsenvaltiota sovelsi kyseisiä ohjeita vuoden kuluttua niiden antamisesta, mikä osoittaa, että toisistaan poikkeavista kansallisista säännöistä pidetään yhä kiinni. Erilaisilla kansallisilla lähestymistavoilla ei pystytä korjaamaan unionin rahamarkkinoiden heikkouksia eikä vähentämään leviämisriskiä, minkä vuoksi ne vaarantavat sisämarkkinoiden toiminnan ja vakauden, mikä kävi ilmi finanssikriisin aikana. Tässä asetuksessa säädetyillä rahamarkkinarahastoja koskevilla yhteisillä säännöillä pyritään näin ollen luomaan korkeatasoinen sijoittajansuoja sekä ehkäisemään ja vähentämään leviämisriskejä, joita saattaa aiheutua rahamarkkinarahastoihin kohdistuvan sijoittajapaon vuoksi.

(10) Ilman asetusta, jossa vahvistetaan rahamarkkinarahastoja koskevat säännöt, kansallisella tasolla saatettaisiin edelleen toteuttaa toisistaan poikkeavia toimenpiteitä. Tällaiset toimenpiteet aiheuttaisivat jatkossakin merkittäviä kilpailun vääristymiä keskeisissä sijoitussuojanormeissa esiintyvien huomattavien erojen vuoksi. Toisistaan poikkeavat vaatimukset, jotka koskevat sijoitussalkun koostumusta, hyväksyttäviä omaisuuseriä, niiden maturiteettia, likviditeettiä ja hajautusta sekä liikkeeseenlaskijoiden ja rahamarkkinainstrumenttien luottolaatua, aiheuttavat eroja sijoittajansuojan tasossa, koska rahamarkkinarahastojen tarjoamien sijoitusmahdollisuuksien riskit vaihtelevat suuruudeltaan. Sen vuoksi on olennaisen tärkeää antaa yhtenäiset säännöt, jotta häiriöt eivät leviäisi lyhytaikaisen rahoituksen markkinoille, jolloin ne vaarantaisivat unionin finanssimarkkinoiden vakauden. Kiinteän nettoarvon rahamarkkinarahastojen olisi järjestelmäriskien vähentämiseksi toimittava unionissa ainoastaan julkisen sektorin velkainstrumentteihin sijoittavina kiinteän nettoarvon rahamarkkinarahastoina.

(11) Rahamarkkinarahastoja koskevat uudet säännöt perustuvat Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviin 2009/65/EY (4), joka muodostaa unionissa siirtokelpoisiin arvopapereihin kohdistuvaa yhteistä sijoitustoimintaa harjoittavien yritysten (yhteissijoitusyritykset) perustamisen, hoidon ja markkinoinnin oikeudellisen kehyksen, sekä Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviin 2011/61/EU (5), joka muodostaa unionissa vaihtoehtoisten sijoitusrahastojen perustamisen, hoidon ja markkinoinnin oikeudellisen kehyksen.

(12) Yhteistä sijoitustoimintaa harjoittavat yritykset voivat toimia unionissa yhteissijoitusyrityksinä, joita hoitavat direktiivin 2009/65/EY mukaisesti toimiluvan saaneet yhteissijoitusyritysten hoitajat tai yhteissijoitusyritysten sijoitusyhtiöt, tai vaihtoehtoisina sijoitusrahastoina, joita hoitavat direktiivin 2011/61/EU mukaisesti toimiluvan saaneet tai rekisteröidyt vaihtoehtoisten sijoitusrahastojen hoitajat. Rahamarkkinarahastoja koskevat uudet säännöt täydentävät näillä direktiiveillä perustettua voimassa olevaa oikeudellista kehystä, niiden täytäntöönpanemiseksi hyväksytyt säädökset mukaan lukien, ja niitä olisi siksi sovellettava kyseisten direktiivien ohella. Lisäksi rahamarkkinarahastoihin olisi sovellettava voimassa olevassa oikeudellisessa kehyksessä vahvistettuja rahaston hoitoa ja markkinointia koskevia sääntöjä ottaen huomioon, ovatko kyseiset rahastot yhteissijoitusyrityksiä vai vaihtoehtoisia sijoitusrahastoja. Direktiiveissä 2009/65/EY ja 2011/61/EU vahvistettuja palvelujen rajatylittävää tarjoamista ja sijoittautumisvapautta koskevia sääntöjä olisi vastaavalla tavalla sovellettava rahamarkkinarahastojen rajatylittäviin toimintoihin. Samalla olisi nimenomaisesti oltava soveltamatta joitakin direktiivin 2009/65/EY VII luvussa vahvistettuja yhteissijoitusyritysten sijoituspolitiikkaa koskevia sääntöjä.

(13) Yhdenmukaistettuja sääntöjä olisi sovellettava yhteistä sijoitustoimintaa harjoittaviin yrityksiin, jotka vastaavat ominaisuuksiltaan rahamarkkinarahastoja. Rahamarkkinarahastoja koskevien uusien sääntöjen soveltamisen olisi oltava pakollista yhteissijoitusyrityksille ja vaihtoehtoisille sijoitusrahastoille, joiden tavoitteena on tarjota rahamarkkinakorkoja vastaavaa tuottoa tai säilyttää sijoituksen arvo ja jotka pyrkivät saavuttamaan nämä tavoitteet sijoittamalla lyhytaikaisiin varoihin, kuten rahamarkkinainstrumentteihin tai talletuksiin, tai tekemällä takaisinostosopimuksia tai tiettyjä johdannaissopimuksia ainoastaan suojautuakseen rahaston muihin sijoituksiin liittyviltä riskeiltä.

(14) Rahamarkkinarahastojen erityisluonne johtuu omaisuuseristä, joihin ne sijoittavat, sekä tavoitteista, joihin ne pyrkivät. Tavoite tarjota rahamarkkinakorkoja vastaavaa tuottoa ja tavoite säilyttää sijoituksen arvo eivät ole toisiaan pois sulkevia. Rahamarkkinarahastolla voi olla jompikumpi näistä tavoitteista tai kummatkin niistä.

(15) Tavoite tarjota rahamarkkinakorkoja vastaavaa tuottoa olisi ymmärrettävä laajassa merkityksessä. Ennakoidun tuoton ei tarvitse olla täysin EONIAn, Liborin, Euriborin tai muun asiaankuuluvan rahamarkkinakoron mukaista. Jos yhteissijoitusyrityksen tai vaihtoehtoisen sijoitusrahaston tavoitteena on ylittää rahamarkkinakorko pienellä marginaalilla, tätä ei saisi pitää tavoitteena, jonka vuoksi yhteissijoitusyritys tai vaihtoehtoinen sijoitusrahasto olisi jätettävä tässä asetuksessa säädettyjen uusien yhtenäisten sääntöjen soveltamisalan ulkopuolelle.

(16) Tavoitetta säilyttää sijoituksen arvo ei ole pidettävä rahamarkkinarahaston lupaamana pääomatakuuna. Se on katsottava päämääräksi, johon yhteissijoitusyritys tai vaihtoehtoinen sijoitusrahasto pyrkii. Sijoitusten arvon aleneminen ei merkitse sitä, että yhteistä sijoitustoimintaa harjoittava yritys on muuttanut tavoitettaan säilyttää sijoituksen arvo.

(17) On tärkeää, että yhteissijoitusyritykset ja vaihtoehtoiset sijoitusrahastot, joilla on rahamarkkinarahastojen ominaisuudet, yksilöidään rahamarkkinarahastoiksi ja että niiden kyky noudattaa jatkuvasti rahamarkkinarahastoja koskevia uusia yhtenäisiä sääntöjä tarkistetaan nimenomaisesti. Sen vuoksi toimivaltaisten viranomaisten olisi myönnettävä rahamarkkinarahastojen toimiluvat. Jos yhteissijoitusyritykselle myönnetään lupa toimia rahamarkkinarahastona, tämä olisi tehtävä osana direktiivissä 2009/65/EY säädettyjen yhdenmukaistettujen menettelyjen mukaista luvan myöntämistä yhteissijoitusyrityksenä toimimiseen. Koska direktiivissä 2011/61/EU ei säädetä vaihtoehtoisia sijoitusrahastoja koskevista yhdenmukaistetuista toimilupa- ja valvontamenettelyistä, on tarpeen antaa toimiluvan myöntämistä koskevat yhteiset perussäännöt, jotka vastaavat yhteissijoitusyrityksiä koskevia voimassa olevia yhdenmukaistettuja sääntöjä. Tällaisilla menettelyillä olisi varmistettava, että sellaisen vaihtoehtoisen sijoitusrahaston hoitaja, joka on saanut luvan toimia rahamarkkinarahastona, on direktiivin 2011/61/EU mukaisesti toimiluvan saanut vaihtoehtoisen sijoitusrahaston hoitaja.

(18) Sen varmistamiseksi, että kaikkiin yhteistä sijoitustoimintaa harjoittaviin yrityksiin, joilla on rahamarkkinarahastojen ominaisuudet, sovelletaan rahamarkkinarahastoja koskevia uusia yhteisiä sääntöjä, olisi kiellettävä nimityksen ”rahamarkkinarahasto” tai muun sellaisen nimityksen käyttö, joka viittaa siihen, että yhteistä sijoitustoimintaa harjoittavalla yrityksellä on samat ominaisuudet kuin rahamarkkinarahastolla, jollei yritys ole saanut lupaa toimia rahamarkkinarahastona tämän asetuksen nojalla. Jotta estettäisiin tämän asetuksen sääntöjen kiertäminen, toimivaltaisten viranomaisten olisi valvottava lainkäyttöalueelleen sijoittautuneiden tai lainkäyttöalueellaan markkinoitujen yhteistä sijoitustoimintaa harjoittavien yritysten markkinakäytäntöjä sen varmistamiseksi, etteivät ne käytä väärin nimitystä ”rahamarkkinarahasto” tai anna ymmärtää olevansa rahamarkkinarahastoja noudattamatta kuitenkaan uutta oikeudellista kehystä.

(19) Koska yhteissijoitusyrityksillä ja vaihtoehtoisilla sijoitusrahastoilla voi olla erilaisia oikeudellisia muotoja, jotka eivät välttämättä anna niille oikeushenkilöllisyyttä, olisi tämän asetuksen säännöksiä, joissa rahamarkkinarahastot velvoitetaan toteuttamaan toimia, tulkittava siten, että ne viittaavat rahamarkkinarahaston hoitajaan sellaisissa tapauksissa, joissa rahamarkkinarahasto on perustettu yhteissijoitusyritykseksi tai vaihtoehtoiseksi sijoitusrahastoksi, joka ei voi toimia yksinään, koska sillä ei ole omaa oikeushenkilöllisyyttä.

(20) Rahamarkkinarahastojen sijoitussalkkua koskevissa säännöissä olisi mainittava selkeästi, mihin omaisuuserien luokkiin rahamarkkinarahastot voivat sijoittaa ja millä edellytyksillä ne voivat niihin sijoittaa. Rahamarkkinarahastojen luotettavuuden varmistamiseksi rahamarkkinarahastoja olisi myös kiellettävä osallistumasta rahoitustoimiin, jotka vaarantaisivat niiden sijoitusstrategian ja -tavoitteet.

(21) Rahamarkkinainstrumentit ovat siirtokelpoisia instrumentteja, joilla käydään yleensä kauppaa rahamarkkinoilla ja joihin kuuluvat muun muassa valtion velkasitoumukset, kuntatodistukset, sijoitustodistukset, yritystodistukset, pankkivekselit ja keskipitkän tai lyhyen aikavälin velkakirjat. Rahamarkkinarahastoilla olisi oltava mahdollisuus sijoittaa rahamarkkinainstrumentteihin vain, jos ne ovat maturiteettirajojen mukaisia ja rahamarkkinarahasto katsoo, että niiden luottolaatu on korkea.

(22) Sen lisäksi, että rahamarkkinarahasto voi sijoittaa pankkitalletuksiin sääntöjensä tai perustamisasiakirjojensa mukaisesti, olisi oltava mahdollista sallia, että kaikilla rahamarkkinarahastoilla on toiminnan edellyttämiä käteisvaroja, kuten jatkuvasti saatavilla olevia käteisvaroja pankkitilillä. Tällaisten toiminnan edellyttämien käteisvarojen pitäminen voisi olla perusteltua muun muassa juoksevien tai odottamattomien maksujen kattamiseksi myyntitilanteessa niin pitkäksi ajaksi kuin tarvitaan varojen uudelleen sijoittamiseen hyväksyttäviin omaisuuseriin.

(23) Arvopaperistamisia ja lyhytaikaisia omaisuusvakuudellisia rahamarkkinavelkakirjoja, jäljempänä ’ABCP-instrumentit’, olisi pidettävä hyväksyttävinä, jos ne ovat tiettyjen vaatimusten mukaisia. Koska tietyt arvopaperistamiset olivat finanssikriisin aikana erityisen epävakaita, arvopaperistamisille ja ABCP-instrumenteille olisi määrättävä tietyt laatukriteerit, jotta ainoastaan hyvin suoriutuvat arvopaperistamiset ja ABCP-instrumentit olisivat hyväksyttäviä. Kunnes ehdotettu Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus yksinkertaisista, läpinäkyvistä ja standardoiduista arvopaperistamisista, jäljempänä ’ehdotettu yksinkertaisia, läpinäkyviä ja standardoituja arvopaperistamisia koskeva asetus’, hyväksytään ja sitä aletaan soveltaa tämän asetuksen tarkoituksiin, rahamarkkinarahastojen olisi voitava sijoittaa arvopaperistamisiin ja ABCP-instrumentteihin enintään 15 prosenttia varoistaan. Komission olisi annettava delegoitu säädös sen varmistamiseksi, että yksinkertaisten, läpinäkyvien ja standardoitujen arvopaperistamisten yksilöintiperusteita käytetään tätä asetusta sovellettaessa. Kun delegoitua säädöstä aletaan soveltaa, rahamarkkinarahastojen olisi voitava sijoittaa enintään 20 prosenttia varoistaan arvopaperistamisiin ja ABCP-instrumentteihin, ja enintään 15 prosenttia rahamarkkinarahaston varoista olisi voitava sijoittaa sellaisiin arvopaperistamisiin ja ABCP-instrumentteihin, jotka eivät ole yksinkertaisia, läpinäkyviä ja standardoituja.

(24) Rahamarkkinarahastolle olisi annettava lupa sijoittaa talletuksiin vain, jos se pystyy nostamaan rahan milloin tahansa. Tosiasiallinen nostomahdollisuus heikkenee, jos ennenaikaisesta nostamisesta veloitettavat maksut ovat niin suuria, että ne ylittävät ennen nostoa kertyneen koron. Sen vuoksi rahamarkkinarahaston olisi huolehdittava asianmukaisesti siitä, ettei se tee talletuksia luottolaitokseen, joka vaatii keskimääräistä suurempia nostoprovisioita, tai sitoudu liian pitkäaikaisiin talletuksiin, jos se johtaa liian suuriin nostoprovisioihin.

(25) Jotta voidaan ottaa huomioon erot, jotka vallitsevat pankkirakenteissa eri puolilla unionia ja varsinkin pienemmissä jäsenvaltioissa tai jäsenvaltioissa, joissa on voimakkaasti keskittynyt pankkisektori, sekä tapauksissa, joissa rahamarkkinarahaston ei olisi kannattavaa käyttää luottolaitoksen palveluja toisessa jäsenvaltiossa esimerkiksi silloin, kun tämä edellyttäisi valuutanvaihtoa kaikkine kuluineen ja riskeineen, olisi sallittava jonkin verran joustavuutta hajauttamisvaatimuksen suhteen siten, että osa varoista voidaan sijoittaa samaan luottolaitokseen.

(26) Johdannaisinstrumenteilla, joihin rahamarkkinarahaston sallitaan sijoittaa, olisi ainoastaan pyrittävä suojautumaan korko- ja valuuttariskeiltä, ja niiden kohde-etuuksina toimivina instrumentteina saisi olla pelkästään korkoja, valuuttakursseja, valuuttoja tai indeksejä, jotka edustavat näitä luokkia. Johdannaisten käyttö muihin tarkoituksiin ja muunlaiset johdannaisten kohde-etuudet olisi kiellettävä. Johdannaisilla olisi ainoastaan täydennettävä rahamarkkinarahaston strategiaa, eikä niitä saisi käyttää tärkeimpänä välineenä, jolla rahamarkkinarahaston tavoitteet pyritään saavuttamaan. Jos rahamarkkinarahasto sijoittaa omaisuuseriin, jotka ovat muun valuutan kuin rahamarkkinarahaston valuutan määräisiä, rahamarkkinarahaston hoitajalta odotetaan, että se suojautuu koko valuuttariskiltä, myös johdannaisten avulla. Rahamarkkinarahastojen olisi saatava sijoittaa johdannaisinstrumentteihin, jos niillä käydään kauppaa direktiivin 2009/65/EY 50 artiklan 1 kohdan a, b tai c alakohdassa tarkoitetuilla säännellyillä markkinoilla tai niiden ulkopuolella (OTC-kaupankäynti), edellyttäen, että tietyt ehdot täyttyvät.

(27) Rahamarkkinarahastojen olisi voitava käyttää takaisinmyyntisopimuksia välineinä, joilla ne sijoittavat ylimääräisiä käteisvaroja hyvin lyhyeksi ajaksi, jos positio on suojattu kokonaan vakuuksilla. Sijoittajien suojaamiseksi on tarpeen varmistaa, että takaisinmyyntisopimusten yhteydessä annetut vakuudet ovat laadukkaita eivätkä ne ole vahvasti yhteydessä vastapuolen suorituskykyyn, jotta vältetään vastapuolen maksukyvyttömyydestä johtuvat kielteiset vaikutukset. Lisäksi rahamarkkinarahaston olisi voitava sijoittaa takaisinmyyntisopimuksiin enintään 10 prosenttia varoistaan. Rahamarkkinarahastot eivät saisi käyttää muita tehokkaita salkunhoitotekniikoita, kuten arvopapereiden lainaksiantoa tai -ottoa, koska nämä todennäköisesti haittaisivat rahamarkkinarahaston sijoitustavoitteiden saavuttamista.

(28) Rahamarkkinarahastojen riskinoton rajoittamiseksi on olennaisen tärkeää vähentää vastapuoliriskiä asettamalla rahamarkkinarahastojen sijoitussalkuille selkeät hajauttamisvaatimukset. Sen vuoksi takaisinmyyntisopimusten olisi oltava kokonaan vakuudellisia ja operatiivista riskiä olisi rajoitettava siten, että yhteen takaisinmyyntisopimuksen vastapuoleen liittyvä vastuu saa olla enintään 15 prosenttia rahamarkkinarahaston varoista. Kaikkiin OTC-johdannaisiin olisi sovellettava Euroopan parlamentin ja neuvoston asetusta (EU) N:o 648/2012 (6).

(29) Vakavaraisuussyistä sekä sen estämiseksi, että rahamarkkinarahasto käyttää huomattavaa vaikutusvaltaa liikkeeseenlaskijan johtamisessa, olisi vältettävä sitä, että rahamarkkinarahasto keskittyy liikaa saman liikkeeseenlaskijan liikkeeseen laskemiin sijoituskohteisiin.

(30) Rahamarkkinarahastojen, jotka toimivat pelkästään työntekijöille tarkoitettuina säästöjärjestelminä, olisi voitava poiketa tietyistä vaatimuksista, joita sovelletaan muihin rahamarkkinarahastoihin tehtäviin sijoituksiin, siltä osin kuin tällaisiin järjestelmiin osallistuviin, jotka ovat luonnollisia henkilöitä, sovelletaan rajoittavia lunastusehtoja, jotka liittyvät markkinoiden kehityksen sijasta erityisiin ja ennalta määriteltyihin elämäntapahtumiin, kuten eläkkeelle jäämiseen, ja muihin erityisiin olosuhteisiin, joita ovat muun muassa vakituisen asunnon hankinta, avioero, sairaus tai työttömyys. Työntekijöiden on tärkeää voida sijoittaa rahamarkkinarahastoihin, joita pidetään yhtenä turvallisimmista lyhytaikaisista sijoituksista. Tällainen poikkeus ei vaaranna tämän asetuksen tavoitteena olevaa rahoitusvakauden varmistamista, sillä työntekijät, jotka sijoittavat rahamarkkinarahastoihin työntekijöille tarkoitettujen säästöjärjestelmiensä välityksellä, eivät voi lunastaa sijoitustaan pyynnöstä. Lunastuksia voi tehdä vain tiettyjen ennalta määriteltyjen elämäntapahtumien yhteydessä. Työntekijät eivät sen vuoksi voi lunastaa rahamarkkinarahastoihin tekemiään sijoituksia edes stressikausien markkinaolosuhteissa.

(31) Rahamarkkinarahastoilla olisi oltava velvollisuus sijoittaa laadukkaisiin hyväksyttäviin omaisuuseriin. Sen vuoksi rahamarkkinarahastolla olisi oltava varovainen sisäinen luottolaadun arviointimenettely sellaisten rahamarkkinainstrumenttien, arvopaperistamisten ja ABCP-instrumenttien luottolaadun määrittämiseksi, joihin se aikoo sijoittaa. Liiallista luottoluokituksiin tukeutumista rajoittavan unionin oikeuden mukaisesti on tärkeää, että rahamarkkinarahastot välttävät luottoluokituslaitosten antamien luokitusten käyttämistä mekaanisesti eivätkä tukeudu niihin liikaa. Rahamarkkinarahastojen olisi voitava käyttää luokituksia täydentämään omaa hyväksyttävien omaisuuserien laadun arviointiaan. Rahamarkkinarahastojen hoitajien olisi suoritettava rahamarkkinainstrumenttien, arvopaperistamisten ja ABCP-instrumenttien uusi arviointi aina, kun tapahtuu olennainen muutos, ja varsinkin, kun rahamarkkinarahaston hoitajan tietoon tulee, että rahamarkkinainstrumentin, arvopaperistamisen tai ABCP-instrumentin luottoluokitus on alennettu jonkin Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 1060/2009 (7) mukaisesti säännellyn ja sertifioidun luottoluokituslaitoksen käyttämien kahden korkeimman lyhytaikaisen luottoluokituksen alapuolelle. Rahamarkkinarahaston hoitajan olisi tätä varten voitava ottaa käyttöön sisäinen menettely rahamarkkinarahaston omaan sijoitussalkkuun soveltuvien luottoluokituslaitosten valitsemiseksi sekä sen määrittämiseksi, kuinka usein rahamarkkinarahaston olisi seurattava kyseisten laitosten luokituksia. Luottoluokituslaitosten valinnan olisi pysyttävä johdonmukaisena ajan kuluessa.

(32) Kun otetaan huomioon työ, jota on tehty kansainvälisissä elimissä, kuten IOSCOssa ja FSB:ssä, ja unionin oikeudessa, mukaan luettuina asetus (EY) N:o 1060/2009 sekä Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2013/14/EU (8), jotta voitaisiin vähentää sijoittajien liiallista tukeutumista luottoluokituksiin, ei ole asianmukaista kieltää mitään tuotetta, rahamarkkinarahastot mukaan luettuina, pyytämästä tai rahoittamasta ulkopuolisen tekemää luottoluokitusta.

(33) On olennaisen tärkeää, että rahamarkkinarahastojen hoitajat käyttävät samoja arviointiperusteita arvioidessaan rahamarkkinainstrumentin, arvopaperistamisen tai ABCP-instrumentin luottolaatua, jotta ne eivät liittäisi samaan instrumenttiin erilaisia riskiominaisuuksia. Sen vuoksi rahamarkkinainstrumentin, arvopaperistamisen ja ABCP-instrumentin arviointia koskevat vähimmäisvaatimukset olisi yhdenmukaistettava. Sisäisiä luottolaadun arviointiperusteita ovat esimerkiksi instrumentin liikkeeseenlaskijaa koskevat kvantitatiiviset toimenpiteet, kuten taloudelliset tunnusluvut, tasedynamiikka ja kannattavuutta koskevat suuntaviivat, joita kutakin arvioidaan ja verrataan saman toimialan vastaavien yritysten ja ryhmien kanssa, sekä rahoitusinstrumentin liikkeeseenlaskijaa koskevat kvalitatiiviset toimenpiteet, kuten hallinnon tehokkuus ja yritysstrategia, joita kutakin analysoidaan sen varmistamiseksi, että liikkeeseenlaskijan kokonaisstrategia ei heikennä sen tulevaa luottolaatua. Sisäisen luottolaadun arvioinnin myönteisen tuloksen olisi perustuttava instrumenttien liikkeeseenlaskijan riittävään luottokelpoisuuteen ja instrumenttien riittävään luottolaatuun.

(34) Jotta voitaisiin kehittää avoin ja johdonmukainen sisäinen luottolaadun arviointimenettely, rahamarkkinarahaston hoitajan olisi dokumentoitava menettely ja luottolaadun arvioinnit. Tällä vaatimuksella pyritään varmistamaan, että menettelyssä noudatetaan selkeitä sääntöjä, joiden noudattamista voidaan valvoa, ja että käytetyt menetelmät ilmoitetaan pyynnöstä sijoittajille ja toimivaltaisille viranomaisille tämän asetuksen mukaisesti.

(35) Rahamarkkinarahastojen sijoitussalkun riskin vähentämiseksi on tärkeä asettaa maturiteettirajoitukset, joissa vahvistetaan suurin sallittu painotettu keskimääräinen maturiteetti ja suurin sallittu painotettu keskimääräinen elinaika.

(36) Painotetulla keskimääräisellä maturiteetilla mitataan rahamarkkinarahaston herkkyyttä rahamarkkinakorkojen muutoksille. Määrittäessään painotettua keskimääräistä maturiteettia rahamarkkinarahastojen hoitajien olisi otettava huomioon johdannaisinstrumenttien, talletusten, takaisinostosopimusten ja takaisinmyyntisopimusten vaikutukset sekä huomioitava niiden vaikutus rahamarkkinarahaston korkoriskiin. Kun rahamarkkinarahasto toteuttaa swap-transaktion ottaakseen position kiinteäkorkoisessa instrumentissa vaihtuvakorkoisen instrumentin sijasta, tämä seikka olisi otettava huomioon painotetun keskimääräisen maturiteetin määrityksessä.

(37) Painotettua keskimääräistä elinaikaa käytetään rahamarkkinarahaston sijoitussalkun luottoriskin mittaamiseen: luottoriski on sitä suurempi, mitä myöhemmin pääoma maksetaan takaisin. Painotettua keskimääräistä elinaikaa käytetään myös rahamarkkinarahaston sijoitussalkun likviditeettiriskin rajoittamiseen. Toisin kuin painotetun keskimääräisen maturiteetin laskennassa, painotettua keskimääräistä elinaikaa laskettaessa korontarkistuspäivien käyttö ei ole vaihtuvakorkoisten arvopapereiden ja strukturoitujen rahoitusinstrumenttien osalta sallittua, vaan on käytettävä ainoastaan rahoitusinstrumentin ilmoitettua lopullista maturiteettia. Painotetun keskimääräisen elinajan laskennassa maturiteettina käytetään lailliseen lunastuspäivään jäljellä olevaa maturiteettia, koska tämä on ainoa ajankohta, jona rahastoyhtiö voi kohtuudella odottaa, että instrumentti maksetaan takaisin. Joidenkin arvopaperistamisten ja ABCP-instrumenttien kohde-etuuksien erityisluonteen vuoksi jaksotettuun hankintamenoon arvostettavissa instrumenteissa painotettu keskimääräinen elinaika olisi voitava perustaa jaksotettuun hankintamenoon arvostettavien instrumenttien maturiteettilaskelmaan, joka perustuu joko tällaisten instrumenttien sopimusperusteiseen jaksotusaikatauluun tai niiden kohde-etuuksien jaksotusaikatauluun, joista tällaisten instrumenttien lunastukseen tarvittavat kassavirrat tuotetaan.

(38) Jotta voitaisiin vahvistaa rahamarkkinarahastojen kykyä hoitaa lunastukset ja estää niiden varojen likvidointi huomattavasti alennettuun hintaan, rahamarkkinarahastoilla olisi oltava jatkuvasti hallussaan vähimmäismäärä likvidejä varoja, jotka erääntyvät päivän tai viikon kuluessa. Päivän kuluessa erääntyvien omaisuuserien olisi käsitettävä sellaisia omaisuuseriä kuin käteisvarat, yhden työpäivän kuluessa erääntyvät arvopaperit ja takaisinostosopimukset. Viikon kuluessa erääntyvien omaisuuserien olisi käsitettävä sellaisia omaisuuseriä kuin käteisvarat, yhden viikon kuluessa erääntyvät arvopaperit ja takaisinmyyntisopimukset. Julkisen sektorin velkainstrumentteihin sijoittavissa kiinteän nettoarvon rahamarkkinarahastoissa ja alhaisen volatiliteetin nettoarvon rahamarkkinarahastoissa rajallinen prosenttiosuus valtion velkakirjoista, joiden jäljellä oleva maturiteetti on 190 päivää ja jotka voidaan selvittää yhden työpäivän kuluessa, olisi voitava myös huomioida viikkokohtaisissa likviditeettivaatimuksissa. Vaihtuvan nettoarvon rahamarkkinarahastoissa rajallinen prosenttiosuus rahamarkkinainstrumenteista taikka hyväksyttävien rahamarkkinarahastojen osuuksista tai osakkeista olisi myös voitava huomioida viikkokohtaisissa likviditeettivaatimuksissa edellyttäen, että ne voidaan selvittää viiden työpäivän kuluessa. Laskettaessa päivän ja viikon kuluessa erääntyvien omaisuuserien osuutta olisi käytettävä omaisuuserän laillista lunastuspäivää. Tässä yhteydessä voidaan ottaa huomioon rahamarkkinarahaston hoitajan mahdollisuus purkaa sopimus lyhyellä aikavälillä. Jos esimerkiksi takaisinmyyntisopimus voidaan purkaa yhden työpäivän ennakkoilmoituksella, sitä olisi pidettävä päivän kuluessa erääntyvänä omaisuuseränä. Jos rahamarkkinarahaston hoitajalla on mahdollisuus nostaa käteisvaroja talletustililtä yhden työpäivän ennakkoilmoituksella, niitä olisi pidettävä päivän kuluessa erääntyvänä omaisuuseränä. Jos rahoitusinstrumentti sisältää myyntioption, jota voi vapaasti käyttää päivittäin tai viiden työpäivän kuluessa, ja myyntioption lunastushinta on lähellä instrumentin odotettua arvoa, kyseistä instrumenttia olisi pidettävä päivän tai viikon kuluessa erääntyvänä omaisuuseränä.

(39) Koska rahamarkkinarahastot voivat investoida maturiteetiltaan erilaisiin omaisuuseriin, on tärkeää, että sijoittajat voivat erottaa eri rahamarkkinarahastoluokat toisistaan. Sen vuoksi rahamarkkinarahasto olisi luokiteltava joko lyhyeksi rahamarkkinarahastoksi tai tavanomaiseksi rahamarkkinarahastoksi. Lyhyiden rahamarkkinarahastojen tavoitteena on tarjota rahamarkkinakorkojen mukaista tuottoa ja varmistaa samalla mahdollisimman hyvä sijoittajansuoja. Lyhyiden rahamarkkinarahastojen duraatioriski ja luottoriski pidetään pieninä lyhyen painotetun keskimääräisen maturiteetin ja painotetun keskimääräisen elinajan avulla.

(40) Tavanomaisten rahamarkkinarahastojen tavoitteena on tarjota hieman suurempaa tuottoa kuin rahamarkkinat tarjoavat, minkä vuoksi ne sijoittavat omaisuuseriin, joilla on pitkä maturiteetti. Jotta tavanomaiset rahamarkkinarahastot saavuttaisivat tämän tuottotavoitteen, niiden olisi annettava soveltaa sijoitussalkun riskiin väljempiä rajoja, kuten painotettua keskimääräistä maturiteettia ja painotettua keskimääräistä elinaikaa.

(41) Niiden rahamarkkinarahastojen, jotka ovat yhteissijoitusyrityksiä, hoitajat voivat direktiivin 2009/65/EY 84 artiklan mukaan keskeyttää väliaikaisesti lunastukset poikkeuksellisissa tilanteissa, joissa olosuhteet sitä edellyttävät. Niiden rahamarkkinarahastojen, jotka ovat vaihtoehtoisia sijoitusrahastoja, hoitajat voivat direktiivin 2011/61/EU 16 artiklan ja komission delegoidun asetuksen (EU) N:o 231/2013 (9) 47 artiklan mukaan käyttää erityisjärjestelyjä puuttuakseen varojensa odottamattomaan epälikvidiyteen.

(42) Likviditeetin asianmukaisen hallinnan varmistamiseksi rahamarkkinarahastojen olisi luotava järkevät toimintaperiaatteet ja -menettelyt, jotta ne oppisivat tuntemaan sijoittajansa. Toimintaperiaatteiden, jotka rahamarkkinarahaston hoitaja ottaa käyttöön, olisi helpotettava rahamarkkinarahaston sijoittajapohjan ymmärtämistä siinä määrin, että laajamittaiset lunastukset pystytään ennakoimaan. Jotta rahamarkkinarahasto ei joutuisi äkillisten massiivisten lunastusten kohteeksi, olisi kiinnitettävä erityistä huomiota suuriin sijoittajiin, jotka edustavat huomattavaa osaa rahamarkkinarahaston omaisuuseristä, kuten yksittäisiin sijoittajiin, joiden osuudet ovat suuremmat kuin päivän kuluessa erääntyvät omaisuuserät. Rahamarkkinarahaston hoitajan olisi mahdollisuuksien mukaan tarkistettava sen sijoittajien henkilöllisyys, vaikka niitä edustaisivatkin hallintarekisteröidyt tilit, portaalit tai muut epäsuorat ostajat.

(43) Rahamarkkinarahastojen olisi tehtävä vähintään kahdesti vuodessa stressitestejä osana järkevää riskienhallintaa. Jos stressitestien tulokset viittaavat haavoittuvuuksiin, rahamarkkinarahaston hoitajan odotetaan toteuttavan toimia, joilla vahvistetaan rahamarkkinarahaston häiriönsietokykyä.

(44) Omaisuuserien arvo olisi määritettävä ensisijaisesti markkinahintaan, jotta se ilmaisisi niiden tosiasiallista arvoa. Rahamarkkinarahaston hoitajalle ei saisi antaa mahdollisuutta käyttää malliin perustuvaa arvostamista, kun omaisuuserän arvo voidaan määrittää luotettavasti arvostamalla se markkinahintaan, sillä malliin perustuva arvostaminen antaa helposti epätarkemman tuloksen. Yleensä oletetaan, että sellaiset varat kuin valtion velkasitoumukset, kuntatodistukset sekä keskipitkän ja lyhyen aikavälin velkakirjat voidaan arvostaa luotettavasti markkinahintaan. Rahamarkkinarahaston hoitajan olisi tarkistettava yritystodistusten tai sijoitustodistusten arvostamista varten, saadaanko tarkat hinnat jälkimarkkinoilta. Liikkeeseenlaskijan tarjoamaa takaisinostohintaa pidetään myös hyvänä estimaattina yritystodistuksen arvosta. Joitakin omaisuuseriä, esimerkiksi joitakin OTC-johdannaisia, joilla käydään vähän kauppaa, voi olla luonnostaan vaikea arvostaa markkinahintojen perusteella. Jos omaisuuserien arvoa ei tällaisissa tapauksissa voida määrittää luotettavasti arvostamalla ne markkinahintaan, rahamarkkinarahaston hoitajan olisi osoitettava omaisuuserälle käypä arvo käyttämällä malliin perustuvaa arvostamista esimerkiksi siten, että rahamarkkinarahaston hoitaja käyttää markkinatietoja, kuten vastaavien liikkeeseenlaskujen ja vastaavien liikkeeseenlaskijoiden tuottoja, tai diskonttaamalla omaisuuserän kassavirrat. Malliin perustuvassa arvostamisessa käytetään rahoitusmalleja käyvän arvon osoittamiseen omaisuuserälle. Rahamarkkinarahasto voi esimerkiksi itse kehittää tällaisia malleja tai se voi käyttää ulkopuolisten osapuolten, kuten tietojen tarjoajien, olemassa olevia malleja.

(45) Julkisen sektorin velkainstrumentteihin sijoittavien kiinteän nettoarvon rahamarkkinarahastojen tavoitteena on säilyttää sijoituksen pääoma ja varmistaa samalla suuri likviditeetti. Kun julkisen sektorin velkainstrumentteihin sijoittavat kiinteän nettoarvon rahamarkkinarahastot jakavat tuottoja sijoittajille, valtaosa niistä käyttää osuus- tai osakekohtaista nettoarvoa, joka voi olla esimerkiksi 1 euro, 1 Yhdysvaltain dollari tai 1 Englannin punta. Muut julkisen sektorin velkainstrumentteihin sijoittavat kiinteän nettoarvon rahamarkkinarahastot kerryttävät tuotoilla rahaston nettoarvoa ja pitävät samalla omaisuuserän perusarvon vakiona.

(46) Julkisen sektorin velkainstrumentteihin sijoittavien kiinteän nettoarvon rahamarkkinarahastojen ja alhaisen volatiliteetin nettoarvon rahamarkkinarahastojen erityispiirteiden huomioon ottamiseksi niiden olisi voitava käyttää tiettyjen omaisuuserien kohdalla myös kansainvälisesti tunnustettua jaksotettuun hankintamenoon perustuvaa menetelmää unionin hyväksymien kansainvälisten tilinpäätösstandardien mukaisesti. Siitä huolimatta julkisen sektorin velkainstrumentteihin sijoittavien kiinteän nettoarvon rahamarkkinarahastojen ja alhaisen volatiliteetin nettoarvon rahamarkkinarahastojen olisi sen varmistamiseksi, että kiinteän osuus- tai osakekohtaisen nettoarvon ja osuus- tai osakekohtaisen nettoarvon välistä erotusta seurataan jatkuvasti, laskettava omaisuuseriensä arvo myös käyttäen markkinahintaan arvostamista tai malliin perustuvaa arvostamista.

(47) Koska rahamarkkinarahaston olisi julkaistava nettoarvo, joka ilmaisee kaikkia muutoksia sen omaisuuserien arvossa, julkaistava nettoarvo olisi pyöristettävä enintään lähimpään korkopisteeseen tai sen vasta-arvoon. Näin ollen, jos nettoarvo julkaistaan tietyn valuutan määräisenä, esimerkiksi 1 euron suuruisena, nettoarvon muutos olisi huomioitava aina, kun se on vähintään 0,0001 euroa. Vastaavasti, jos nettoarvo on 100 euroa, nettoarvon muutos olisi huomioitava aina, kun se on vähintään 0,01 euroa. Lisäksi, jos on kyse julkisen sektorin velkainstrumentteihin sijoittavasta kiinteän nettoarvon rahamarkkinarahastosta tai alhaisen volatiliteetin nettoarvon rahamarkkinarahastosta, rahamarkkinarahaston olisi voitava julkaista kiinteä nettoarvo sekä kiinteän nettoarvon ja nettoarvon välinen erotus. Tässä tapauksessa, jos nettoarvo on 1 euro, kiinteä nettoarvo lasketaan pyöristämällä nettoarvo lähimpään senttiin (jokaisen 0,01 euron suuruisen muutoksen osalta).

(48) Jotta voidaan vähentää sijoittajien mahdollisia lunastuksia markkinoiden vakavien stressikausien aikana, julkisen sektorin velkainstrumentteihin sijoittavilla kiinteän nettoarvon rahamarkkinarahastoilla ja alhaisen volatiliteetin nettoarvon rahamarkkinarahastoilla olisi oltava käytössä likviditeettimaksuja ja lunastusrajoituksia koskevia järjestelyjä sijoittajansuojan varmistamiseksi ja ”ensimmäisen toimijan edun” estämiseksi. Likviditeettimaksun olisi ilmennettävä asianmukaisesti rahamarkkinarahastolle likviditeetin saavuttamisesta aiheutuvia kustannuksia, eikä se saisi olla sakkoluonteinen maksu, jolla kuitattaisiin muille sijoittajille lunastuksen johdosta aiheutuneita tappioita.

(49) Ulkopuolinen tuki, joka annetaan rahamarkkinarahastolle likviditeetin tai vakauden säilyttämiseksi tai jolla on tosiasiallisesti tällaiset vaikutukset, lisää leviämisriskiä rahamarkkinarahastoalan ja muun finanssialan välillä. Kolmannet osapuolet, jotka antavat tällaista tukea, mukaan luettuina luottolaitokset, muut finanssilaitokset tai oikeushenkilöt, jotka kuuluvat samaan ryhmään rahamarkkinarahaston kanssa, voivat antaa sitä oman etunsa vuoksi, koska niillä on taloudellinen intressi rahamarkkinarahastoa hoitavassa rahastoyhtiössä tai koska ne haluavat välttää sen, että niiden maine vahingoittuu, jos niiden nimi yhdistetään rahamarkkinarahaston kaatumiseen. Koska kolmannet osapuolet eivät aina nimenomaisesti sitoudu antamaan tai takaamaan tukea, epävarmaksi jää, myönnettäisiinkö tukea silloin, kun rahamarkkinarahasto sitä tarvitsee. Tällaisissa tilanteissa järjestäjän tuen harkinnanvaraisuus lisää markkinatoimijoiden keskuudessa epävarmuutta siitä, kuka kantaa rahamarkkinarahaston tappiot, kun niitä syntyy. Tämä epävarmuus todennäköisesti altistaa rahamarkkinarahastot vielä enemmän sijoittajapaoille finanssimarkkinoiden ollessa epävakaat, jolloin laajemmat rahoitusriskit ovat kaikkein ilmeisimpiä ja jolloin herää epäilyjä järjestäjien vakaudesta ja niiden kyvystä antaa tukea niihin sidoksissa oleville rahamarkkinarahastoille. Näistä syistä ulkopuolisen tuen antaminen rahamarkkinarahastoille olisi kiellettävä.

(50) Sijoittajille olisi selkeästi ilmoitettava ennen kuin ne sijoittavat rahamarkkinarahastoon, onko kyseinen rahamarkkinarahasto luonteeltaan lyhyt vai tavanomainen ja onko se julkisen sektorin velkainstrumentteihin sijoittava kiinteän nettoarvon rahamarkkinarahasto, alhaisen volatiliteetin nettoarvon rahamarkkinarahasto vai vaihtuvan nettoarvon rahamarkkinarahasto. Jotta sijoittajille ei syntyisi vääränlaisia odotuksia, kaikissa markkinointiasiakirjoissa olisi lisäksi ilmoitettava selkeästi, että rahamarkkinarahastoon tehtäviä sijoituksia ei suojata millään takuilla. Rahamarkkinarahastojen olisi myös asetettava viikoittain sijoittajien saataville tiettyjä muita tietoja, mukaan luettuina sijoitussalkun maturiteettierittely, luottoprofiili ja yksityiskohtaiset tiedot kymmenestä suurimmasta rahamarkkinarahastossa olevasta omaisuuserästä.

(51) Sen varmistamiseksi, että toimivaltaiset viranomaiset voivat havaita ja seurata rahamarkkinarahastojen markkinoilla esiintyviä riskejä ja reagoida niihin, rahamarkkinarahastojen olisi direktiivissä 2009/65/EY tai 2011/61/EU vaadittujen tietojen lisäksi toimitettava toimivaltaisille viranomaisilleen yksityiskohtainen luettelo rahamarkkinarahastoa koskevista tiedoista, mukaan luettuina rahamarkkinarahaston tyyppi ja ominaispiirteet, salkkuindikaattorit ja tiedot sijoitussalkussa olevista omaisuuseristä. Toimivaltaisten viranomaisten olisi kerättävä nämä tiedot yhdenmukaisella tavalla koko unionissa, jotta rahamarkkinarahastojen markkinoiden tärkeimmistä muutoksista saataisiin olennaisia tietoja. Tiedot olisi toimitettava Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksella (EU) N:o 1095/2010 (10) perustetulle Euroopan valvontaviranomaiselle (Euroopan arvopaperimarkkinaviranomainen), jonka olisi luotava rahamarkkinarahastoja koskeva keskustietokanta, jotta olisi helpompi laatia yhteisiä analyyseja rahamarkkinarahastojen markkinoiden mahdollisista vaikutuksista unionissa.

(52) Rahamarkkinarahaston toimivaltaisen viranomaisen olisi tarkistettava, kykeneekö rahamarkkinarahasto noudattamaan jatkuvasti tätä asetusta. Sen vuoksi toimivaltaisille viranomaisille olisi annettava kaikki valvonta- ja tutkintavaltuudet, jotka ovat tarpeen niille kuuluvien tehtävien hoitamiseksi tämän asetuksen mukaisesti, mukaan luettuna mahdollisuus määrätä tiettyjä seuraamuksia ja toimenpiteitä. Näiden valtuuksien ei pitäisi rajoittaa direktiivien 2009/65/EY ja 2011/61/EU mukaisia valtuuksia. Lisäksi yhteissijoitusyritysten tai vaihtoehtoisten sijoitusrahastojen toimivaltaisten viranomaisten olisi varmistettava, että kaikki yhteistä sijoitustoimintaa harjoittavat yritykset, jotka muistuttavat ominaisuuksiltaan rahamarkkinarahastoja ja ovat olemassa tämän asetuksen tullessa voimaan, noudattavat tätä asetusta.

(53) Komissiolle olisi tämän asetuksen teknisten seikkojen tarkentamiseksi siirrettävä valta hyväksyä Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 290 artiklan mukaisesti säädösvallan siirron nojalla annettavia delegoituja säädöksiä, jotka koskevat yksinkertaisten, läpinäkyvien ja standardoitujen arvopaperistamisten ja ABCP-instrumenttien perusteisiin viittaavan ristiviittauksen sisällyttämistä, omaisuuseriin sovellettavien kvantitatiivisten ja kvalitatiivisten likviditeettivaatimusten ja luottolaatuvaatimusten määrittämistä sekä luottolaadun arviointiperusteiden määrittämistä. On erityisen tärkeää, että komissio asiaa valmistellessaan toteuttaa asianmukaiset kuulemiset, myös asiantuntijatasolla, ja että nämä kuulemiset toteutetaan paremmasta lainsäädännöstä 13 päivänä huhtikuuta 2016 tehdyssä toimielinten välisessä sopimuksessa (11) vahvistettujen periaatteiden mukaisesti. Jotta voitaisiin erityisesti varmistaa tasavertainen osallistuminen delegoitujen säädösten valmisteluun, Euroopan parlamentille ja neuvostolle toimitetaan kaikki asiakirjat samaan aikaan kuin jäsenvaltioiden asiantuntijoille, ja Euroopan parlamentin ja neuvoston asiantuntijoilla on järjestelmällisesti oikeus osallistua komission asiantuntijaryhmien kokouksiin, joissa valmistellaan delegoituja säädöksiä.

(54) Lisäksi komissiolle olisi siirrettävä valta hyväksyä Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 291 artiklan ja asetuksen (EU) N:o 1095/2010 15 artiklan mukaisesti tekniset täytäntöönpanostandardit täytäntöönpanosäädöksillä. Arvopaperimarkkinaviranomaiselle olisi annettava tehtäväksi laatia komissiolle toimitettavat luonnokset teknisiksi täytäntöönpanostandardeiksi, jotka koskevat raportointimallia, jonka mukaan rahamarkkinarahastot toimittavat tietonsa toimivaltaisille viranomaisille.

(55) Arvopaperimarkkinaviranomaisen olisi voitava käyttää kaikkia sille direktiivien 2009/65/EY ja 2011/61/EU nojalla annettuja valtuuksia myös tämän asetuksen yhteydessä. Lisäksi sille annetaan tehtäväksi laatia teknisten täytäntöönpanostandardien luonnoksia.

(56) Komission olisi tarkasteltava tätä asetusta uudelleen viimeistään 21 päivänä heinäkuuta 2022. Uudelleentarkastelussa olisi arvioitava tämän asetuksen soveltamisesta saatuja kokemuksia ja analysoitava sen vaikutuksia rahamarkkinarahastoihin liittyviin erilaisiin taloudellisiin näkökohtiin. Siinä olisi myös arvioitava sen vaikutuksia sijoittajiin, rahamarkkinarahastoihin ja rahamarkkinarahastojen hoitajiin unionissa. Siinä olisi myös arvioitava rahamarkkinarahastojen roolia jäsenvaltioiden liikkeeseen laskeman tai takaaman valtionvelan ostamisessa ottaen huomioon tällaisen velan erityispiirteet, sillä valtionvelalla on ratkaisevan tärkeä rooli jäsenvaltioiden rahoituksessa. Lisäksi uudelleentarkastelussa olisi otettava huomioon Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 575/2013 (12) 509 artiklan 3 kohdassa tarkoitettu kertomus, tämän asetuksen vaikutus lyhytaikaisen rahoituksen markkinoihin sekä sääntelykehitys kansainvälisellä tasolla. Komission olisi viimeistään 21 päivänä heinäkuuta 2022 annettava kertomus mahdollisuudesta ottaa käyttöön EU:n julkisen sektorin velkainstrumentteja koskeva 80 prosentin kiintiö, sillä EU:n lyhytaikaisten julkisen sektorin velkainstrumenttien liikkeeseenlaskuun sovelletaan unionin oikeutta, minkä vuoksi etuuskohtelu EU:n ulkopuolisiin julkisen sektorin velkainstrumentteihin nähden on vakavaraisuuden valvonnan kannalta perusteltua. Kun otetaan huomioon EU:n lyhytaikaisten julkisen sektorin velkainstrumenttien nykyinen niukkuus ja vastikään käyttöön otettujen alhaisen volatiliteetin nettoarvon rahamarkkinarahastojen kehitykseen liittyvä epävarmuus, komission olisi viimeistään 21 päivänä heinäkuuta 2022 tarkasteltava uudelleen mahdollisuutta ottaa käyttöön EU:n julkisen sektorin velkainstrumentteja koskeva 80 prosentin kiintiö ja arvioitava samalla, onko alhaisen volatiliteetin nettoarvon rahamarkkinarahastojen mallista tullut asianmukainen vaihtoehto EU:n ulkopuolisiin julkisen sektorin velkainstrumentteihin liittyville kiinteän nettoarvon rahamarkkinarahastoille.

(57) Tässä asetuksessa säädettyjen rahamarkkinarahastoja koskevien uusien yhtenäisten sääntöjen olisi oltava Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 95/46/EY (13) ja Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 45/2001 (14) mukaiset.

(58) Jäsenvaltiot eivät voi riittävällä tavalla saavuttaa tämän asetuksen tavoitteita eli varmistaa, että rahamarkkinarahastoihin sovelletaan yhtenäisiä vakavaraisuus-, hallinnointi- ja avoimuusvaatimuksia koko unionissa, ja ottaa samalla täysimittaisesti huomioon tarve sovittaa rahamarkkinarahastojen turvallisuus ja luotettavuus tasapainoisesti yhteen rahamarkkinoiden tehokkaan toiminnan ja eri markkinatoimijoille koituvien kustannusten kanssa, vaan ne voidaan toiminnan laajuuden ja vaikutusten vuoksi saavuttaa paremmin unionin tasolla. Sen vuoksi unioni voi toteuttaa toimenpiteitä Euroopan unionista tehdyn sopimuksen 5 artiklassa vahvistetun toissijaisuusperiaatteen mukaisesti. Mainitussa artiklassa vahvistetun suhteellisuusperiaatteen mukaisesti tässä asetuksessa ei ylitetä sitä, mikä on tarpeen näiden tavoitteiden saavuttamiseksi.

(59) Tässä asetuksessa säädetyissä rahamarkkinarahastoja koskevissa uusissa yhtenäisissä säännöissä kunnioitetaan perusoikeuksia ja noudatetaan erityisesti Euroopan unionin perusoikeuskirjassa tunnustettuja periaatteita ja niistä erityisesti kuluttajansuojaa, elinkeinovapautta ja henkilötietojen suojaa. Rahamarkkinarahastoja koskevia uusia yhtenäisiä sääntöjä olisi sovellettava kyseisten oikeuksien ja periaatteiden mukaisesti,

OVAT HYVÄKSYNEET TÄMÄN ASETUKSEN:

I LUKU

Yleiset säännökset

1 artikla

Kohde ja soveltamisala

1. Tässä asetuksessa vahvistetaan unioniin sijoittautuneita taikka unionissa hoidettavia tai markkinoitavia rahamarkkinarahastoja varten säännöt, jotka koskevat rahoitusinstrumentteja, joihin rahamarkkinarahasto voi sijoittaa, rahamarkkinarahaston sijoitussalkkua, rahamarkkinarahaston varojen arvostamista sekä rahamarkkinarahastoa koskevia raportointivaatimuksia.

Tätä asetusta sovelletaan yhteistä sijoitustoimintaa harjoittaviin yrityksiin,

a) jotka tarvitsevat direktiivin 2009/65/EY mukaisen luvan toimiakseen yhteissijoitusyrityksinä tai ovat saaneet mainitun direktiivin mukaisen luvan yhteissijoitusyrityksenä toimimiseen tai jotka ovat direktiivin 2011/61/EU mukaisia vaihtoehtoisia sijoitusrahastoja;

b) jotka sijoittavat lyhytaikaisiin varoihin; ja

c) joiden erillisinä tai kumulatiivisina tavoitteina on tarjota rahamarkkinakorkoja vastaavaa tuottoa tai säilyttää sijoituksen arvo.

2. Jäsenvaltiot eivät saa asettaa lisävaatimuksia tämän asetuksen soveltamisalaan kuuluvissa asioissa.

2 artikla

Määritelmät

Tässä asetuksessa tarkoitetaan

1) ’lyhytaikaisilla varoilla’ rahoitusvaroja, joiden jäljellä oleva maturiteetti on enintään kaksi vuotta;

2) ’rahamarkkinainstrumenteilla’ direktiivin 2009/65/EY 2 artiklan 1 kohdan o alakohdassa määriteltyjä rahamarkkinavälineitä ja komission direktiivin 2007/16/EY (15) 3 artiklassa tarkoitettuja välineitä;

3) ’siirtokelpoisilla arvopapereilla’ direktiivin 2009/65/EY 2 artiklan 1 kohdan n alakohdassa määriteltyjä siirtokelpoisia arvopapereita ja direktiivin 2007/16/EY 2 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuja välineitä;

4) ’takaisinostosopimuksella’ sopimusta, jolla osapuoli siirtää arvopapereita tai niihin liittyviä oikeuksia vastapuolelle ja sitoutuu ostamaan ne takaisin sovittuun hintaan määrättynä tai myöhemmin määrättävänä ajankohtana;

5) ’takaisinmyyntisopimuksella’ sopimusta, jolla osapuoli vastaanottaa arvopapereita taikka omaisuuserään tai arvopaperiin liittyviä oikeuksia vastapuolelta ja sitoutuu myymään ne takaisin sovittuun hintaan määrättynä tai myöhemmin määrättävänä ajankohtana;

6) ’arvopapereiden lainaksi antamisella’ ja ’arvopapereiden lainaksi ottamisella’ liiketoimia, joissa laitos tai sen vastapuoli siirtää arvopapereita ja lainanottaja sitoutuu palauttamaan vastaavat arvopaperit myöhempänä ajankohtana tai arvopaperit siirtävän laitoksen pyynnöstä; kyseistä liiketointa kutsutaan ’arvopapereiden lainaksi antamiseksi’ sen laitoksen osalta, joka siirtää arvopaperit, ja ’arvopapereiden lainaksi ottamiseksi’ sen laitoksen osalta, jolle ne siirretään;

7) ’arvopaperistamisella’ asetuksen (EU) N:o 575/2013 4 artiklan 1 kohdan 61 alakohdassa määriteltyä arvopaperistamista;

8) ’arvostamisella markkinahintaan’ positioiden arvostamista saatavilla oleviin, riippumattomista lähteistä peräisin oleviin päätöshintoihin, mukaan lukien pörssihintoihin, näytöllä julkistettaviin hintoihin tai useiden riippumattomien tunnettujen arvopaperinvälittäjien antamiin hintatarjouksiin;

9) ’malliin perustuvalla arvostamisella’ arvostamista, joka edellyttää vertailuanalyysia, ekstrapolointia tai muuta yhteen tai useampaan markkinatietoon perustuvaa laskentaa;

10) ’jaksotettuun hankintamenoon perustuvalla arvostusmenetelmällä’ menetelmää, joka perustuu omaisuuserän hankintamenoon, jonka arvo mukautetaan preemioiden tai diskonttojen jaksottamiseen erääntymispäivään saakka;

11) ’julkisen sektorin velkainstrumentteihin sijoittavalla kiinteän nettoarvon rahamarkkinarahastolla’ rahamarkkinarahastoa, a) joka pyrkii pitämään osuus- tai osakekohtaisen nettoarvon muuttumattomana; b) jossa rahaston tuottoja kerrytetään päivittäin ja jossa ne voidaan maksaa sijoittajalle tai käyttää siihen, että ostetaan lisää osuuksia tai osakkeita rahastosta; c) jossa omaisuuserät arvostetaan yleensä jaksotettuun hankintamenoon perustuvalla menetelmällä ja jossa nettoarvo pyöristetään lähimpään prosenttiyksikköön tai kyseisen valuutan määräiseen vasta-arvoon; ja d) joka sijoittaa vähintään 99,5 prosenttia varoistaan 17 artiklan 7 kohdassa tarkoitettuihin instrumentteihin ja takaisinmyyntisopimuksiin, joiden vakuutena on 17 artiklan 7 kohdassa tarkoitettu julkisen sektorin velkainstrumentti, sekä käteisrahaan;

12) ’alhaisen volatiliteetin nettoarvon rahamarkkinarahastolla’ rahamarkkinarahastoa, joka täyttää 29, 30 ja 32 artiklassa sekä 33 artiklan 2 kohdan b alakohdassa asetetut erityisvaatimukset;

13) ’vaihtuvan nettoarvon rahamarkkinarahastolla’ rahamarkkinarahastoa, joka täyttää 29 ja 30 artiklassa sekä 33 artiklan 1 kohdassa asetetut erityisvaatimukset;

14) ’lyhyellä rahamarkkinarahastolla’ rahamarkkinarahastoa, joka sijoittaa 10 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuihin hyväksyttäviin rahamarkkinainstrumentteihin ja johon sovelletaan 24 artiklassa vahvistettuja, sijoitussalkkuja koskevia sääntöjä;

15) ’tavanomaisella rahamarkkinarahastolla’ rahamarkkinarahastoa, joka sijoittaa 10 artiklan 1 ja 2 kohdassa tarkoitettuihin hyväksyttäviin rahamarkkinainstrumentteihin ja johon sovelletaan 25 artiklassa vahvistettuja, sijoitussalkkuja koskevia sääntöjä;

16) ’luottolaitoksella’ asetuksen (EU) N:o 575/2013 4 artiklan 1 kohdan 1 alakohdassa määriteltyä luottolaitosta;

17) ’rahamarkkinarahaston toimivaltaisella viranomaisella’ a) yhteissijoitusyrityksen osalta direktiivin 2009/65/EY 97 artiklan mukaisesti nimettyä yhteissijoitusyrityksen kotijäsenvaltion toimivaltaista viranomaista; b) unioniin sijoittautuneiden vaihtoehtoisten sijoitusrahastojen osalta toimivaltaista viranomaista direktiivin 2011/61/EU 4 artiklan 1 kohdan p alakohdassa määritellyssä vaihtoehtoisen sijoitusrahaston kotijäsenvaltiossa; c) unionin ulkopuolelle sijoittautuneiden vaihtoehtoisten sijoitusrahastojen osalta jotakin seuraavista: i) sen jäsenvaltion toimivaltaista viranomaista, jossa unionin ulkopuolelle sijoittautunutta vaihtoehtoista sijoitusrahastoa markkinoidaan unionissa ilman passia; ii) unionin ulkopuolelle sijoittautunutta vaihtoehtoista sijoitusrahastoa hoitavan unioniin sijoittautuneen vaihtoehtoisen sijoitusrahaston hoitajan toimivaltaista viranomaista, kun unionin ulkopuolelle sijoittautunutta vaihtoehtoista sijoitusrahastoa markkinoidaan unionissa passin nojalla tai sitä ei markkinoida unionissa; iii) viitejäsenvaltion toimivaltaista viranomaista, jos unionin ulkopuolelle sijoittautunutta vaihtoehtoista sijoitusrahastoa ei hoida unioniin sijoittautunut vaihtoehtoisen sijoitusrahaston hoitaja ja jos sitä markkinoidaan unionissa passin nojalla;

18) ’laillisella eräpäivällä’ päivämäärää, jona arvopaperin pääoma on maksettava kokonaan takaisin ja johon ei liity minkäänlaista optiota;

19) ’painotetulla keskimääräisellä maturiteetilla’ kaikkien rahamarkkinarahastossa olevien kohde-etuuksien keskimääräistä maturiteettia, joka ulottuu lailliseen eräpäivään tai, jos kyseinen aika on lyhyempi, seuraavaan koron tarkistukseen rahamarkkinakorkoa vastaavaksi ja jossa otetaan huomioon, kuinka paljon kutakin omaisuuserää rahastossa on suhteellisesti;

20) ’painotetulla keskimääräisellä elinajalla’ keskimääräistä aikaa, joka ulottuu kaikkien rahamarkkinarahastossa olevien kohde-etuuksien lailliseen eräpäivään ja jossa otetaan huomioon, kuinka paljon kutakin omaisuuserää rahastossa on suhteellisesti;

21) ’jäljellä olevalla maturiteetilla’ arvopaperin lailliseen eräpäivään jäljellä olevaa aikaa;

22) ’lyhyeksimyynnillä’ sellaisen instrumentin myyntiä, jota rahamarkkinarahasto ei omista tehdessään sopimuksen sen myynnistä, mukaan lukien myynti, jossa rahamarkkinarahasto on myyntiä koskevan sopimuksen tekemisen ajankohtana lainannut rahamarkkinainstrumentin tai sopinut sen lainaamisesta, jotta se voidaan toimittaa selvityksen toteuttamisajankohtana, pois lukien a) jommankumman osapuolen suorittama myynti sellaisen takaisinostosopimuksen nojalla, jossa osapuoli on lupautunut myymään toiselle osapuolelle arvopaperin määrätyllä hinnalla siten, että jälkimmäinen sitoutuu myymään arvopaperin myöhempänä ajankohtana takaisin jollakin muulla määrätyllä hinnalla; tai b) sellaisen futuurisopimuksen tai muun johdannaissopimuksen tekeminen, jossa on sovittu arvopapereiden myymisestä määrättyyn hintaan myöhempänä ajankohtana;

23) ’rahamarkkinarahaston hoitajalla’ sellaisen rahamarkkinarahaston osalta, joka on yhteissijoitusyritys, yhteissijoitusyrityksen rahastoyhtiötä tai yhteissijoitusyrityksen sijoitusyhtiötä, jos on kyse itsehallinnoivasta yhteissijoitusyrityksestä, ja sellaisen rahamarkkinarahaston osalta, joka on vaihtoehtoinen sijoitusrahasto, vaihtoehtoisen sijoitusrahaston hoitajaa tai sisäisesti hoidettua vaihtoehtoista sijoitusrahastoa.

3 artikla

Rahamarkkinarahastojen tyypit

1. Rahamarkkinarahastot on perustettava yhteen seuraavista tyypeistä:

a) vaihtuvan nettoarvon rahamarkkinarahasto;

b) julkisen sektorin velkainstrumentteihin sijoittava kiinteän nettoarvon rahamarkkinarahasto;

c) alhaisen volatiliteetin nettoarvon rahamarkkinarahasto.

2. Rahamarkkinarahaston toimiluvassa on nimenomaisesti mainittava rahamarkkinarahaston tyyppi, jonka on oltava yksi 1 kohdassa vahvistetuista.

4 artikla

Toimiluvan myöntäminen rahamarkkinarahastolle

1. Yhteistä sijoitustoimintaa harjoittavaa yritystä ei saa perustaa unioniin taikka markkinoida tai hoitaa unionissa rahamarkkinarahastona, jollei se ole saanut tämän asetuksen mukaista toimilupaa.

Toimilupa on voimassa kaikissa jäsenvaltioissa.

2. Yhteistä sijoitustoimintaa harjoittavalle yritykselle, joka ensimmäistä kertaa hakee direktiivin 2009/65/EY nojalla lupaa toimia yhteissijoitusyrityksenä ja tämän asetuksen nojalla lupaa toimia rahamarkkinarahastona, myönnetään lupa toimia rahamarkkinarahastona direktiivin 2009/65/EY mukaisen yhteissijoitusyrityksiä koskevan toimilupamenettelyn yhteydessä.

Jos yhteistä sijoitustoimintaa harjoittavalle yritykselle on jo myönnetty direktiivin 2009/65/EY nojalla lupa toimia yhteissijoitusyrityksenä, se voi hakea lupaa toimia rahamarkkinarahastona tämän artiklan 4 ja 5 kohdassa vahvistetun menettelyn mukaisesti.

3. Yhteistä sijoitustoimintaa harjoittavalle yritykselle, joka on vaihtoehtoinen sijoitusrahasto ja joka hakee tämän asetuksen nojalla lupaa toimia rahamarkkinarahastona, myönnetään lupa toimia rahamarkkinarahastona 5 artiklassa vahvistetun toimilupamenettelyn mukaisesti.

4. Yhteistä sijoitustoimintaa harjoittavalle yritykselle saa myöntää luvan toimia rahamarkkinarahastona ainoastaan, jos rahamarkkinarahaston toimivaltainen viranomainen katsoo, että rahamarkkinarahasto pystyy täyttämään kaikki tämän asetuksen vaatimukset.

5. Rahamarkkinarahaston toimiluvan myöntämistä varten yhteistä sijoitustoimintaa harjoittavan yrityksen on toimitettava toimivaltaiselle viranomaiselleen kaikki seuraavat asiakirjat:

a) rahamarkkinarahaston säännöt tai perustamisasiakirjat, joista käy ilmi, minkä tyyppinen rahamarkkinarahasto se on; tyypin on oltava yksi 3 artiklan 1 kohdassa vahvistetuista;

b) rahamarkkinarahaston hoitajan tunnistetiedot;

c) säilytysyhteisön tunnistetiedot;

d) rahamarkkinarahaston kuvaus tai muut rahamarkkinarahastoa koskevat tiedot, jotka ovat sijoittajien saatavilla;

e) kuvaus tai muut tiedot järjestelyistä ja menettelyistä, jotka tarvitaan II–VII luvun vaatimusten noudattamiseksi;

f) muut tiedot tai asiakirjat, jotka rahamarkkinarahaston toimivaltainen viranomainen vaatii sen varmistamiseksi, että tässä asetuksessa vahvistettuja vaatimuksia noudatetaan.

6. Toimivaltaisten viranomaisten on ilmoitettava tämän asetuksen nojalla myönnetyistä tai peruutetuista toimiluvista arvopaperimarkkinaviranomaiselle neljännesvuosittain.

7. Arvopaperimarkkinaviranomainen pitää julkista keskusrekisteriä, joka sisältää tiedot kustakin tämän asetuksen nojalla toimiluvan saaneesta rahamarkkinarahastosta, sen 3 artiklan 1 kohdan mukaisesta tyypistä, siitä, onko se lyhyt vai tavanomainen rahamarkkinarahasto, rahamarkkinarahaston hoitajasta sekä rahamarkkinarahaston toimivaltaisesta viranomaisesta. Rekisteri asetetaan saataville sähköisessä muodossa.

5 artikla

Menettely, jolla myönnetään toimilupa rahamarkkinarahastoille, jotka ovat vaihtoehtoisia sijoitusrahastoja

1. Vaihtoehtoiselle sijoitusrahastolle myönnetään lupa toimia rahamarkkinarahastona vain, jos rahamarkkinarahaston toimivaltainen viranomainen hyväksyy vaihtoehtoisen sijoitusrahaston hoitajan, joka on jo saanut direktiivin 2011/61/EU nojalla luvan hoitaa rahamarkkinarahastoa, joka on vaihtoehtoinen sijoitusrahasto, jättämän hakemuksen sekä hyväksyy myös rahaston säännöt ja säilytysyhteisön valinnan.

2. Jättäessään rahamarkkinarahaston, joka on vaihtoehtoinen sijoitusrahasto, hoitamista koskevan hakemuksen toimiluvan saaneen vaihtoehtoisen sijoitusrahaston hoitajan on toimitettava rahamarkkinarahaston toimivaltaiselle viranomaiselle

a) säilytysyhteisön kanssa tehty kirjallinen sopimus;

b) tiedot tehtävien siirtämistä koskevista järjestelyistä, jotka liittyvät vaihtoehtoisen sijoitusrahaston salkunhoitoon, riskienhallintaan ja hallintoon;

c) tiedot rahamarkkinarahastojen, jotka ovat vaihtoehtoisia sijoitusrahastoja ja joita vaihtoehtoisen sijoitusrahaston hoitaja hoitaa tai aikoo hoitaa, sijoitusstrategioista, riskiprofiilista ja muista ominaisuuksista.

Rahamarkkinarahaston toimivaltainen viranomainen voi pyytää vaihtoehtoisen sijoitusrahaston hoitajan toimivaltaiselta viranomaiselta selvennyksiä ja tietoja ensimmäisessä alakohdassa tarkoitetuista asiakirjoista tai todistusta siitä, kuuluvatko rahamarkkinarahastot vaihtoehtoisen sijoitusrahaston hoitajalle rahaston hoitamista varten myönnetyn toimiluvan piiriin. Vaihtoehtoisen sijoitusrahaston hoitajan toimivaltaisen viranomaisen on vastattava tällaiseen pyyntöön kymmenen työpäivän kuluessa.

3. Vaihtoehtoisen sijoitusrahaston hoitajan on viipymättä ilmoitettava 2 kohdassa tarkoitettujen asiakirjojen mahdollisista myöhemmistä muutoksista rahamarkkinarahaston toimivaltaiselle viranomaiselle.

4. Rahamarkkinarahaston toimivaltaisen viranomaisen on hylättävä vaihtoehtoisen sijoitusrahaston hoitajan hakemus ainoastaan siinä tapauksessa, että jokin seuraavista täyttyy:

a) vaihtoehtoisen sijoitusrahaston hoitaja ei noudata tätä asetusta;

b) vaihtoehtoisen sijoitusrahaston hoitaja ei noudata direktiiviä 2011/61/EU;

c) vaihtoehtoisen sijoitusrahaston hoitajan toimivaltainen viranomainen ei ole antanut sille lupaa hoitaa rahamarkkinarahastoja;

d) vaihtoehtoisen sijoitusrahaston hoitaja ei ole toimittanut 2 kohdassa tarkoitettuja asiakirjoja.

Rahamarkkinarahaston toimivaltaisen viranomaisen on ennen hakemuksen hylkäämistä kuultava vaihtoehtoisen sijoitusrahaston hoitajan toimivaltaista viranomaista.

5. Vaihtoehtoisen sijoitusrahaston rahamarkkinarahastona toimimista koskevan luvan myöntämisen ehdoksi ei saa asettaa vaatimusta, että vaihtoehtoista sijoitusrahastoa hoitaa kyseisen sijoitusrahaston kotijäsenvaltiossa toimiluvan saanut vaihtoehtoisen sijoitusrahaston hoitaja tai että vaihtoehtoisen sijoitusrahaston hoitaja harjoittaa toimintaa vaihtoehtoisen sijoitusrahaston kotijäsenvaltiossa tai siirtää toimintoja sinne.

6. Vaihtoehtoisen sijoitusrahaston hoitajalle on ilmoitettava kahden kuukauden kuluessa täydellisen hakemuksen jättämisestä, onko vaihtoehtoisen sijoitusrahaston rahamarkkinarahastona toimimista koskeva lupa myönnetty.

7. Rahamarkkinarahaston toimivaltainen viranomainen ei saa myöntää vaihtoehtoisen sijoitusrahaston rahamarkkinarahastona toimimista koskevaa lupaa, jos vaihtoehtoisen sijoitusrahaston on oikeudellisesti mahdotonta markkinoida osuuksiaan tai osakkeitaan kotijäsenvaltiossaan.

6 artikla

Nimityksen ”rahamarkkinarahasto” käyttö

1. Yhteissijoitusyritys tai vaihtoehtoinen sijoitusrahasto saa käyttää itsestään tai liikkeeseen laskemiensa osuuksien tai osakkeiden yhteydessä nimitystä ”rahamarkkinarahasto” vain, jos kyseinen yhteissijoitusyritys tai vaihtoehtoinen sijoitusrahasto on saanut tämän asetuksen mukaisen toimiluvan.

Jos yhteissijoitusyritys tai vaihtoehtoinen sijoitusrahasto ei ole saanut tämän asetuksen mukaista lupaa toimia rahamarkkinarahastona, se ei saa käyttää harhaanjohtavaa tai epätarkkaa nimitystä, joka voisi viitata siihen, että se on rahamarkkinarahasto.

Yhteissijoitusyrityksellä tai vaihtoehtoisella sijoitusrahastolla ei saa olla ominaisuuksia, jotka ovat huomattavassa määrin samanlaisia kuin 1 artiklan 1 kohdassa tarkoitetut ominaisuudet, jollei se ole saanut tämän asetuksen mukaista lupaa toimia rahamarkkinarahastona.

2. Nimityksen ”rahamarkkinarahasto” käytöllä tai sellaisen muun nimityksen käytöllä, joka viittaa siihen, että yhteissijoitusyritys tai vaihtoehtoinen sijoitusrahasto on rahamarkkinarahasto, tarkoitetaan niiden käyttöä kaikissa ulkoisissa asiakirjoissa, esitteissä, raporteissa, lausunnoissa, mainoksissa, tiedonannoissa, kirjeissä tai muissa aineistoissa, jotka on osoitettu tai tarkoitettu jaettaviksi mahdollisille sijoittajille, osuudenhaltijoille, osakkeenomistajille tai toimivaltaisille viranomaisille kirjallisessa, suullisessa, sähköisessä tai muussa muodossa.

7 artikla

Sovellettavat säännöt

1. Rahamarkkinarahaston ja rahamarkkinarahaston hoitajan on aina noudatettava tätä asetusta.

2. Rahamarkkinarahaston, joka on yhteissijoitusyritys, sekä rahamarkkinarahaston hoitajan on aina noudatettava direktiivin 2009/65/EY vaatimuksia, jollei tässä asetuksessa toisin säädetä.

3. Rahamarkkinarahaston, joka on vaihtoehtoinen sijoitusrahasto, sekä rahamarkkinarahaston hoitajan on aina noudatettava direktiivin 2011/61/EU vaatimuksia, jollei tässä asetuksessa toisin säädetä.

4. Rahamarkkinarahaston hoitajan vastuulla on varmistaa, että tätä asetusta noudatetaan, ja se on vastuussa kaikista tappioista tai vahingoista, jotka johtuvat tämän asetuksen noudattamatta jättämisestä.

5. Tämä asetus ei estä rahamarkkinarahastoja soveltamasta sijoitusrajoituksia, jotka ovat tiukempia kuin tässä asetuksessa edellytetään.

II LUKU

Rahamarkkinarahastojen sijoituspolitiikkaa koskevat velvoitteet

I jakso

Yleiset säännöt ja hyväksyttävät omaisuuserät

8 artikla

Yleiset periaatteet

1. Jos rahamarkkinarahasto koostuu useammasta kuin yhdestä alarahastosta, kutakin alarahastoa pidetään erillisenä rahamarkkinarahastona II–VII lukua sovellettaessa.

2. Yhteissijoitusyrityksenä toimiluvan saaneisiin rahamarkkinarahastoihin ei sovelleta yhteissijoitusyrityksen sijoituspolitiikkaa koskevia velvoitteita, jotka vahvistetaan direktiivin 2009/65/EY 49–50 a artiklassa, 51 artiklan 2 kohdassa ja 52–57 artiklassa, jollei tässä asetuksessa nimenomaisesti toisin säädetä.

9 artikla

Hyväksyttävät omaisuuserät

1. Rahamarkkinarahasto saa sijoittaa ainoastaan yhteen tai useampaan seuraavista rahoitusvarojen luokista ja ainoastaan tässä asetuksessa säädetyin edellytyksin:

a) rahamarkkinainstrumentit, mukaan luettuina rahoitusinstrumentit, joiden liikkeeseenlaskijana tai takaajana ovat erikseen tai yhdessä unioni, jäsenvaltioiden keskus-, alue- ja paikallisviranomaiset tai niiden keskuspankit, Euroopan keskuspankki, Euroopan investointipankki, Euroopan investointirahasto, Euroopan vakausmekanismi, Euroopan rahoitusvakausväline, kolmannen maan keskusviranomainen tai keskuspankki, Kansainvälinen valuuttarahasto, Kansainvälinen jälleenrakennus- ja kehityspankki, Euroopan neuvoston kehityspankki, Euroopan jälleenrakennus- ja kehityspankki, Kansainvälinen järjestelypankki tai muu asiaankuuluva kansainvälinen rahoituslaitos tai rahoitusalan organisaatio, johon yksi tai useampi jäsenvaltio kuuluu;

b) hyväksyttävät arvopaperistamiset ja lyhytaikaiset omaisuusvakuudelliset rahamarkkinavelkakirjat, jäljempänä ’ABCP-instrumentit’;

c) luottolaitoksissa olevat talletukset;

d) johdannaisinstrumentit;

e) takaisinostosopimukset, jotka täyttävät 14 artiklassa vahvistetut edellytykset;

f) takaisinmyyntisopimukset, jotka täyttävät 15 artiklassa vahvistetut edellytykset;

g) muiden rahamarkkinarahastojen osuudet tai osakkeet.

2. Rahamarkkinarahasto ei saa suorittaa mitään seuraavista toiminnoista:

a) sijoittaa muihin kuin 1 kohdassa tarkoitettuihin omaisuuseriin;

b) myydä lyhyeksi mitään seuraavia instrumentteja: rahamarkkinainstrumentteja, arvopaperistamisia, ABCP-instrumentteja taikka muiden rahamarkkinarahastojen osuuksia tai osakkeita;

c) ottaa osakkeisiin tai hyödykkeisiin suoraan tai epäsuorasti liittyviä vastuita, myöskään johdannaisten, niihin oikeuttavien todistusten, niihin perustuvien indeksien tai muiden sellaisten välineiden tai instrumenttien kautta, joilla se saisi tällaisia vastuita;

d) tehdä arvopapereiden lainaksi antamista tai lainaksi ottamista koskevia sopimuksia tai muita sopimuksia, jotka rasittaisivat rahamarkkinarahaston omaisuuseriä;

e) ottaa ja antaa lainaksi käteisvaroja.

3. Rahamarkkinarahastolla saa olla toiminnan edellyttämät käteisvarat direktiivin 2009/65/EY 50 artiklan 2 kohdan mukaisesti.

10 artikla

Hyväksyttävät rahamarkkinainstrumentit

1. Rahamarkkinarahasto voi sijoittaa rahamarkkinainstrumenttiin, jos se täyttää kaikki seuraavat edellytykset:

a) se kuuluu johonkin direktiivin 2009/65/EY 50 artiklan 1 kohdan a, b, c tai h alakohdassa tarkoitettuun rahamarkkinainstrumenttien luokkaan;

b) sillä on jompikumpi seuraavista vaihtoehtoisista ominaisuuksista: i) sen laillinen maturiteetti liikkeeseenlaskuhetkellä on enintään 397 päivää; ii) sen jäljellä oleva maturiteetti on enintään 397 päivää;

c) rahamarkkinainstrumentin liikkeeseenlaskijasta ja rahamarkkinainstrumentin laadusta on annettu myönteinen arviointi 19–22 artiklan mukaisesti;

d) jos rahamarkkinarahasto sijoittaa arvopaperistamiseen tai ABCP-instrumenttiin, siihen sovelletaan 11 artiklassa säädettyjä vaatimuksia.

2. Sen estämättä, mitä 1 kohdan b alakohdassa säädetään, tavanomaisen rahamarkkinarahaston sallitaan sijoittaa myös rahamarkkinainstrumentteihin, joiden lailliseen lunastuspäivään jäljellä oleva maturiteetti on enintään kaksi vuotta, edellyttäen, että seuraavaan korontarkistuspäivään on jäljellä enintään 397 päivää. Vaihtuvakorkoisten rahamarkkinainstrumenttien ja swap-järjestelyllä suojattujen kiinteäkorkoisten rahamarkkinainstrumenttien korko on tätä varten tarkistettava rahamarkkinakorkoa tai -indeksiä vastaavaksi.

3. Edellä olevaa 1 kohdan c alakohtaa ei sovelleta unionin, jäsenvaltion keskusviranomaisen tai keskuspankin, Euroopan keskuspankin, Euroopan investointipankin, Euroopan vakausmekanismin tai Euroopan rahoitusvakausvälineen liikkeeseen laskemiin tai takaamiin rahamarkkinainstrumentteihin.

11 artikla

Hyväksyttävät arvopaperistamiset ja ABCP-instrumentit

1. Rahamarkkinarahasto voi sijoittaa sekä arvopaperistamiseen että ABCP-instrumenttiin, jos arvopaperistaminen tai ABCP-instrumentti on riittävän likvidi, siitä on annettu myönteinen arviointi 19–22 artiklan nojalla ja se on jokin seuraavista:

a) komission delegoidun asetuksen (EU) 2015/61 (16) 13 artiklassa tarkoitettu arvopaperistaminen;

b) ABCP-ohjelman liikkeeseen laskema ABCP-instrumentti, i) joka on säännellyn luottolaitoksen täysin tukema siten, että luottolaitos kattaa kaikki ABCP-instrumenttiin liittyvät likviditeetti- ja luottoriskit ja olennaiset laimentumisriskit sekä juoksevat transaktiokustannukset ja juoksevat ohjelman laajuiset kustannukset, jotta sijoittajalle voidaan tarvittaessa taata minkä tahansa määrän maksaminen kokonaisuudessaan ABCP-ohjelman mukaisesti; ii) joka ei ole uudelleenarvopaperistaminen ja jossa arvopaperistamisen kohde-etuutena oleviin vastuisiin kunkin ABCP-transaktion tasolla ei sisälly arvopaperistamispositioita; iii) joka ei sisällä asetuksen (EU) N:o 575/2013 242 artiklan 11 kohdassa määriteltyä synteettistä arvopaperistamista;

c) yksinkertainen, läpinäkyvä ja standardoitu arvopaperistaminen tai ABCP-instrumentti.

2. Lyhyt rahamarkkinarahasto saa sijoittaa 1 kohdassa tarkoitettuihin arvopaperistamisiin tai ABCP-instrumentteihin, jos tapauksen mukaan jokin seuraavista edellytyksistä täyttyy:

a) 1 kohdan a alakohdassa tarkoitettujen arvopaperistamisten laillinen maturiteetti liikkeeseenlaskuhetkellä on enintään kaksi vuotta ja seuraavaan korontarkistuspäivään on jäljellä enintään 397 päivää;

b) 1 kohdan b ja c alakohdassa tarkoitettujen arvopaperistamisten tai ABCP-instrumenttien laillinen maturiteetti liikkeeseenlaskuhetkellä tai jäljellä oleva maturiteetti on enintään 397 päivää;

c) 1 kohdan a ja c alakohdassa tarkoitetut arvopaperistamiset ovat jaksotettuun hankintamenoon arvostettavia instrumentteja ja niiden painotettu keskimääräinen elinaika on enintään kaksi vuotta.

3. Tavanomainen rahamarkkinarahasto saa sijoittaa 1 kohdassa tarkoitettuihin arvopaperistamisiin tai ABCP-instrumentteihin, jos tapauksen mukaan jokin seuraavista edellytyksistä täyttyy:

a) 1 kohdan a, b ja c alakohdassa tarkoitettujen arvopaperistamisten ja ABCP-instrumenttien laillinen maturiteetti liikkeeseenlaskuhetkellä tai jäljellä oleva maturiteetti on enintään kaksi vuotta ja seuraavaan korontarkistuspäivään on jäljellä enintään 397 päivää;

b) 1 kohdan a ja c alakohdassa tarkoitetut arvopaperistamiset ovat jaksotettuun hankintamenoon arvostettavia instrumentteja ja niiden painotettu keskimääräinen elinaika on enintään kaksi vuotta.

4. Komissio antaa kuuden kuukauden kuluessa ehdotetun yksinkertaisia, läpinäkyviä ja standardoituja arvopaperistamisia koskevan asetuksen voimaantulopäivästä 45 artiklan mukaisesti delegoidun säädöksen, jolla muutetaan tätä artiklaa sisällyttämällä siihen ristiviittaus kyseisen asetuksen vastaavissa säännöksissä oleviin yksinkertaisten, läpinäkyvien ja standardoitujen arvopaperistamisten ja ABCP-instrumenttien yksilöintiperusteisiin. Muutos tulee voimaan viimeistään kuuden kuukauden kuluttua delegoidun säädöksen voimaantulopäivästä tai ehdotetun yksinkertaisia, läpinäkyviä ja standardoituja arvopaperistamisia koskevan asetuksen vastaavien säännösten soveltamispäivänä sen mukaan, kumpi on myöhemmin.

Ensimmäistä alakohtaa sovellettaessa yksinkertaisten, läpinäkyvien ja standardoitujen arvopaperistamisten ja ABCP-instrumenttien yksilöintiperusteisiin on kuuluttava ainakin seuraavat:

a) vaatimukset, jotka liittyvät arvopaperistamisen yksinkertaisuuteen, muun muassa siihen, että kyseessä on todellinen myynti ja vastuisiin sovellettavia luotonmyöntämiskäytäntöjä noudatetaan;

b) vaatimukset, jotka liittyvät arvopaperistamisen standardointiin, mukaan luettuina riskinsäilyttämisvaatimukset;

c) vaatimukset, jotka liittyvät arvopaperistamisen läpinäkyvyyteen, mukaan luettuna tietojen antaminen mahdollisille sijoittajille;

d) ABCP-instrumenttien osalta a, b ja c alakohdan lisäksi vaatimukset, jotka liittyvät järjestäjään ja järjestäjän ABCP-ohjelmalle antamaan tukeen.

12 artikla

Hyväksyttävät luottolaitoksissa olevat talletukset

Rahamarkkinarahasto saa sijoittaa luottolaitoksessa olevaan talletukseen, jos kaikki seuraavat edellytykset täyttyvät:

a) talletus maksetaan vaadittaessa tai se voidaan nostaa milloin tahansa;

b) talletuksen maturiteetti on enintään 12 kuukautta;

c) luottolaitoksen sääntömääräinen kotipaikka on jäsenvaltiossa tai, jos sen sääntömääräinen kotipaikka on kolmannessa maassa, siihen sovelletaan vakavaraisuussääntöjä, joita pidetään asetuksen (EU) N:o 575/2013 107 artiklan 4 kohdassa säädetyn menettelyn mukaisesti unionin oikeudessa asetettuja vaatimuksia vastaavina.

13 artikla

Hyväksyttävät johdannaisinstrumentit

Rahamarkkinarahasto saa sijoittaa johdannaisinstrumenttiin, jos sillä käydään kauppaa direktiivin 2009/65/EY 50 artiklan 1 kohdan a, b tai c alakohdassa tarkoitetulla säännellyllä markkinapaikalla tai OTC-markkinoilla ja jos kaikki seuraavat edellytykset täyttyvät:

a) johdannaisinstrumentin kohde-etuus koostuu koroista, valuuttakursseista, valuutoista tai indekseistä, jotka edustavat jotakin näistä luokista;

b) johdannaisinstrumentilla pyritään ainoastaan suojautumaan korko- tai valuuttakurssiriskeiltä, jotka liittyvät rahamarkkinarahaston muihin sijoituksiin;

c) OTC-johdannaistransaktioiden vastapuolet ovat vakavaraisuussääntelyn ja -valvonnan alaisia laitoksia, jotka kuuluvat rahamarkkinarahaston toimivaltaisen viranomaisen hyväksymiin luokkiin;

d) OTC-johdannaisten arvo määritetään luotettavasti ja todennettavasti päivittäin, ja ne voidaan rahamarkkinarahaston aloitteesta milloin tahansa myydä, muuttaa rahaksi tai kattaa vastakkaisella toimella niiden käypään arvoon.

14 artikla

Hyväksyttävät takaisinostosopimukset

Rahamarkkinarahasto saa tehdä takaisinostosopimuksen, jos kaikki seuraavat edellytykset täyttyvät:

a) se tehdään väliaikaisesti enintään seitsemän työpäivän ajaksi ja sitä käytetään ainoastaan likviditeetinhallintatarkoituksiin eikä muuhun kuin c alakohdassa tarkoitettuun sijoitustarkoitukseen;

b) vastapuolta, joka saa rahamarkkinarahaston siirtämät omaisuuserät vakuutena takaisinostosopimuksen nojalla, kielletään myymästä, sijoittamasta, antamasta vakuudeksi tai muulla tavoin siirtämästä kyseisiä omaisuuseriä ilman rahamarkkinarahaston etukäteissuostumusta;

c) rahamarkkinarahaston takaisinostosopimuksen osana saamat käteisvarat voidaan i) sijoittaa talletuksiin direktiivin 2009/65/EY 50 artiklan 1 kohdan f alakohdan mukaisesti; tai ii) sijoittaa 15 artiklan 6 kohdassa tarkoitettuihin omaisuuseriin, mutta niitä ei saa muulla tavoin sijoittaa siirrettyihin tai muulla tavoin uudelleen käytettyihin 9 artiklassa tarkoitettuihin hyväksyttäviin omaisuuseriin;

d) rahamarkkinarahaston takaisinostosopimuksen osana saamat käteisvarat ovat enintään 10 prosenttia sen varoista;

e) rahamarkkinarahastolla on oikeus purkaa sopimus milloin tahansa enintään kahden työpäivän ennakkoilmoituksella.

15 artikla

Hyväksyttävät takaisinmyyntisopimukset

1. Rahamarkkinarahasto saa tehdä takaisinmyyntisopimuksen, jos kaikki seuraavat edellytykset täyttyvät:

a) rahamarkkinarahastolla on oikeus purkaa sopimus milloin tahansa enintään kahden työpäivän ennakkoilmoituksella;

b) takaisinmyyntisopimuksen osana saatujen omaisuuserien markkina-arvo on aina vähintään yhtä suuri kuin niistä maksettujen käteisvarojen arvo.

2. Rahamarkkinarahaston takaisinmyyntisopimuksen osana saamien omaisuuserien on oltava 10 artiklassa vahvistetut vaatimukset täyttäviä rahamarkkinainstrumentteja.

Rahamarkkinarahaston takaisinmyyntisopimuksen osana saamia omaisuuseriä ei saa myydä, sijoittaa uudelleen, antaa vakuudeksi tai siirtää muulla tavoin.

3. Rahamarkkinarahasto ei saa ottaa vastaan arvopaperistamisia ja ABCP-instrumentteja takaisinmyyntisopimuksen osana.

4. Rahamarkkinarahaston takaisinmyyntisopimuksen osana saamien omaisuuserien on oltava riittävän hajautettuja, ja tiettyyn liikkeeseenlaskijaan liittyvät vastuut saavat olla enintään 15 prosenttia rahamarkkinarahaston nettoarvosta, paitsi jos kyseiset omaisuuserät ovat 17 artiklan 7 kohdan vaatimukset täyttäviä rahamarkkinainstrumentteja. Lisäksi rahamarkkinarahaston takaisinmyyntisopimuksen osana saamien omaisuuserien on oltava sellaisen yhteisön liikkeeseen laskemia, joka on riippumaton vastapuolesta ja jonka ei odoteta olevan vahvasti yhteydessä vastapuolen suorituskykyyn.

5. Rahamarkkinarahaston, joka tekee takaisinmyyntisopimuksen, on varmistettava, että se voi milloin tahansa saada takaisin koko käteismäärän joko kertyneen osuuden tai markkinahinnan perusteella. Jos käteismäärän voi milloin tahansa saada takaisin markkinahinnan perusteella, rahamarkkinarahaston nettoarvon laskennassa käytetään takaisinmyyntisopimuksen markkinahintaa.

6. Poiketen siitä, mitä tämän artiklan 2 kohdassa säädetään, rahamarkkinarahasto saa ottaa vastaan takaisinmyyntisopimuksen osana likvidejä siirtokelpoisia arvopapereita tai muita kuin 10 artiklassa vahvistetut vaatimukset täyttäviä rahamarkkinainstrumentteja, jos kyseiset omaisuuserät täyttävät jommankumman seuraavista edellytyksistä:

a) niiden liikkeeseenlaskijana tai takaajana on unioni, jäsenvaltion keskusviranomainen tai keskuspankki, Euroopan keskuspankki, Euroopan investointipankki, Euroopan vakausmekanismi tai Euroopan rahoitusvakausväline, edellyttäen, että niistä on saatu myönteinen arviointi 19–22 artiklan nojalla;

b) niiden liikkeeseenlaskijana tai takaajana on kolmannen maan keskusviranomainen tai keskuspankki, edellyttäen, että niistä on saatu myönteinen arviointi 19–22 artiklan nojalla.

Tämän kohdan ensimmäisen alakohdan mukaisesti takaisinmyyntisopimuksen osana saaduista omaisuuseristä on ilmoitettava rahamarkkinarahaston sijoittajille Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) 2015/2365 (17) 13 artiklan mukaisesti.

Tämän kohdan ensimmäisen alakohdan mukaisesti takaisinmyyntisopimuksen osana saatujen omaisuuserien on täytettävä 17 artiklan 7 kohdan vaatimukset.

7. Siirretään komissiolle valta antaa 45 artiklan mukaisesti delegoituja säädöksiä, joilla täydennetään tätä asetusta määrittämällä tämän artiklan 6 kohdassa tarkoitettuihin omaisuuseriin sovellettavat kvantitatiiviset ja kvalitatiiviset likviditeettivaatimukset sekä 6 kohdan a alakohdassa tarkoitettuihin omaisuuseriin sovellettavat kvantitatiiviset ja kvalitatiiviset luottolaatuvaatimukset.

Komissio ottaa tällöin huomioon asetuksen (EU) N:o 575/2013 509 artiklan 3 kohdassa tarkoitetun kertomuksen.

Komissio antaa ensimmäisessä alakohdassa tarkoitetun delegoidun säädöksen viimeistään 21 päivänä tammikuuta 2018.

16 artikla

Rahamarkkinarahastojen hyväksyttävät osuudet tai osakkeet

1. Rahamarkkinarahasto saa hankkia muiden rahamarkkinarahastojen, jäljempänä ’kohteena oleva rahamarkkinarahasto’, osuuksia tai osakkeita, jos kaikki seuraavat edellytykset täyttyvät:

a) kohteena oleva rahamarkkinarahasto voi sääntöjensä tai perustamisasiakirjojensa mukaan sijoittaa enintään 10 prosenttia varoistaan muiden rahamarkkinarahastojen osuuksiin tai osakkeisiin;

b) kohteena olevalla rahamarkkinarahastolla ei ole osuuksia tai osakkeita hankkivassa rahamarkkinarahastossa.

Rahamarkkinarahasto, jonka osuuksia tai osakkeita on hankittu, ei saa sijoittaa hankkivaan rahamarkkinarahastoon sinä aikana, jona hankkivalla rahamarkkinarahastolla on siinä osuuksia tai osakkeita.

2. Rahamarkkinarahasto saa hankkia muiden rahamarkkinarahastojen osuuksia tai osakkeita edellyttäen, että se sijoittaa enintään 5 prosenttia varoistaan yhden rahamarkkinarahaston osuuksiin tai osakkeisiin.

3. Rahamarkkinarahasto saa sijoittaa yhteensä enintään 17,5 prosenttia varoistaan muiden rahamarkkinarahastojen osuuksiin tai osakkeisiin.

4. Rahamarkkinarahasto saa sijoittaa muiden rahamarkkinarahastojen osuuksiin tai osakkeisiin, jos kaikki seuraavat edellytykset täyttyvät:

a) kohteena oleva rahamarkkinarahasto on saanut toimiluvan tämän asetuksen nojalla;

b) jos kohteena olevaa rahamarkkinarahastoa hoitaa suoraan tai tehtävien siirtämistä koskevan järjestelyn nojalla sama rahamarkkinarahaston hoitaja kuin hankkivaa rahamarkkinarahastoa tai muu yhtiö, johon hankkivan rahamarkkinarahaston hoitaja on sidoksissa yhteisen liikkeenjohdon tai määräysvallan taikka merkittävän suoran tai välillisen omistuksen perusteella, kohteena olevan rahamarkkinarahaston hoitaja tai kyseinen muu yhtiö ei saa veloittaa merkintä- tai lunastuspalkkiota hankkivan rahamarkkinarahaston sijoituksista kohteena olevan rahamarkkinarahaston osuuksiin tai osakkeisiin;

c) jos rahamarkkinarahasto sijoittaa vähintään 10 prosenttia varoistaan muiden rahamarkkinarahastojen osuuksiin tai osakkeisiin, i) kyseisen rahamarkkinarahaston esitteessä on ilmoitettava niiden hoitopalkkioiden enimmäismäärä, jotka voidaan veloittaa itse rahamarkkinarahastolta ja niiltä muilta rahamarkkinarahastoilta, joihin se on sijoittanut; ja ii) vuosikertomuksessa on ilmoitettava itse rahamarkkinarahastolta ja muilta rahamarkkinarahastoilta, joihin se on sijoittanut, veloitettavien hoitopalkkioiden enimmäisosuus.

5. Tämän artiklan 2 ja 3 kohtaa ei sovelleta 5 artiklan mukaisesti toimiluvan saaneeseen rahamarkkinarahastoon, joka on vaihtoehtoinen sijoitusrahasto, jos kaikki seuraavat edellytykset täyttyvät:

a) rahamarkkinarahastoa markkinoidaan yksinomaan sellaisen työntekijöille tarkoitetun säästöjärjestelmän kautta, johon sovelletaan kansallista lainsäädäntöä ja jossa on sijoittajina ainoastaan luonnollisia henkilöitä;

b) edellä a alakohdassa tarkoitettu työntekijöille tarkoitettu säästöjärjestelmä sallii sijoittajien lunastaa sijoituksensa ainoastaan kansallisessa lainsäädännössä vahvistettujen rajoittavien lunastusehtojen mukaisesti, jolloin lunastuksia voidaan tehdä vain tietyissä olosuhteissa, jotka eivät liity markkinoiden kehitykseen.

Poiketen siitä, mitä tämän artiklan 2 ja 3 kohdassa säädetään, 4 artiklan 2 kohdan mukaisesti toimiluvan saanut rahamarkkinarahasto, joka on yhteissijoitusyritys, saa hankkia muiden rahamarkkinarahastojen osuuksia tai osakkeita direktiivin 2009/65/EY 55 tai 58 artiklan mukaisesti seuraavin edellytyksin:

a) rahamarkkinarahastoa markkinoidaan yksinomaan sellaisen työntekijöille tarkoitetun säästöjärjestelmän kautta, johon sovelletaan kansallista lainsäädäntöä ja jossa on sijoittajina ainoastaan luonnollisia henkilöitä;

b) edellä a alakohdassa tarkoitettu työntekijöille tarkoitettu säästöjärjestelmä sallii sijoittajien lunastaa sijoituksensa ainoastaan kansallisessa lainsäädännössä vahvistettujen rajoittavien lunastusehtojen mukaisesti, jolloin lunastuksia voidaan tehdä vain tietyissä olosuhteissa, jotka eivät liity markkinoiden kehitykseen.

6. Lyhyet rahamarkkinarahastot saavat sijoittaa ainoastaan muiden lyhyiden rahamarkkinarahastojen osuuksiin tai osakkeisiin.

7. Tavanomaiset rahamarkkinarahastot saavat sijoittaa lyhyiden rahamarkkinarahastojen ja tavanomaisten rahamarkkinarahastojen osuuksiin tai osakkeisiin.

II jakso

Sijoituspolitiikkaa koskevat säännökset

17 artikla

Hajautus

1. Rahamarkkinarahasto saa sijoittaa enintään

a) 5 prosenttia varoistaan saman yhteisön liikkeeseen laskemiin rahamarkkinainstrumentteihin, arvopaperistamisiin ja ABCP-instrumentteihin;

b) 10 prosenttia varoistaan samassa luottolaitoksessa oleviin talletuksiin, paitsi jos pankkisektorin rakenne jäsenvaltiossa, jossa rahamarkkinarahastolla on kotipaikka, on sellainen, että siellä ei ole riittävästi elinkelpoisia luottolaitoksia, jotta hajautusvaatimus täyttyisi, ja rahamarkkinarahaston ei ole taloudellisesti kannattavaa tehdä talletuksia johonkin muuhun jäsenvaltioon, missä tapauksessa enintään 15 prosenttia sen varoista voidaan tallettaa samaan luottolaitokseen.

2. Poiketen siitä, mitä 1 kohdan a alakohdassa säädetään, vaihtuvan nettoarvon rahamarkkinarahasto saa sijoittaa enintään 10 prosenttia varoistaan saman yhteisön liikkeeseen laskemiin rahamarkkinainstrumentteihin, arvopaperistamisiin ja ABCP-instrumentteihin, jos vaihtuvan nettoarvon rahamarkkinarahaston hallussa olevien kunkin liikkeeseenlaskijan, johon se on sijoittanut yli 5 prosenttia varoistaan, tällaisten rahamarkkinainstrumenttien, arvopaperistamisten ja ABCP-instrumenttien kokonaisarvo on enintään 40 prosenttia sen varojen arvosta.

3. Edellä 11 artiklan 4 kohdassa tarkoitetun delegoidun säädöksen soveltamispäivään asti rahamarkkinarahaston kaikkien arvopaperistamisiin ja ABCP-instrumentteihin liittyvien vastuiden kokonaismäärä saa olla enintään 15 prosenttia rahamarkkinarahaston varoista.

Edellä 11 artiklan 4 kohdassa tarkoitetun delegoidun säädöksen soveltamispäivästä lukien rahamarkkinarahaston kaikkien arvopaperistamisiin ja ABCP-instrumentteihin liittyvien vastuiden kokonaismäärä saa olla enintään 20 prosenttia rahamarkkinarahaston varoista, ja enintään 15 prosenttia rahamarkkinarahaston varoista voidaan sijoittaa arvopaperistamisiin ja ABCP-instrumentteihin, jotka eivät täytä yksinkertaisten, läpinäkyvien ja standardoitujen arvopaperistamisten ja ABCP-instrumenttien yksilöintiperusteita.

4. Edellä 13 artiklassa vahvistetut edellytykset täyttävistä OTC-johdannaistransaktioista johtuva samaan rahamarkkinarahaston vastapuoleen liittyvä kokonaisriski saa olla enintään 5 prosenttia rahamarkkinarahaston varoista.

5. Samalle rahamarkkinarahaston vastapuolelle takaisinmyyntisopimuksissa toimitettujen käteisvarojen kokonaismäärä saa olla enintään 15 prosenttia rahamarkkinarahaston varoista.

6. Rahamarkkinarahasto ei saa 1 ja 4 kohdassa asetetuista yksittäisistä rajoista huolimatta yhdistää mitään seuraavista, jos niiden yhdistäminen johtaisi siihen, että yli 15 prosenttia rahamarkkinarahaston varoista sijoitettaisiin yhteen ainoaan yhteisöön:

a) sijoitukset kyseisen yhteisön liikkeeseen laskemiin rahamarkkinainstrumentteihin, arvopaperistamisiin ja ABCP-instrumentteihin;

b) kyseiseen yhteisöön tehdyt talletukset;

c) OTC-johdannaisinstrumentit, jotka altistavat kyseiseen yhteisöön liittyvälle vastapuoliriskille.

Ensimmäisessä alakohdassa säädetystä hajautusvaatimuksesta poiketen, jos pankkisektorin rakenne jäsenvaltiossa, jossa rahamarkkinarahastolla on kotipaikka, on sellainen, että siellä ei ole riittävästi elinkelpoisia luottolaitoksia, jotta hajautusvaatimus täyttyisi, ja rahamarkkinarahaston ei ole taloudellisesti kannattavaa tehdä talletuksia johonkin muuhun jäsenvaltioon, rahamarkkinarahasto voi yhdistää a–c alakohdassa tarkoitetun tyyppisiä sijoituksia siten, että se sijoittaa enintään 20 prosenttia varoistaan yhteen ainoaan yhteisöön.

7. Poiketen siitä, mitä 1 kohdan a alakohdassa säädetään, rahamarkkinarahaston toimivaltainen viranomainen voi antaa rahamarkkinarahastolle luvan sijoittaa riskin hajauttamisen periaatetta noudattaen määrän, joka vastaa jopa 100:aa prosenttia sen varoista, erilaisiin rahamarkkinainstrumentteihin, joiden liikkeeseenlaskijana tai takaajana ovat erikseen tai yhdessä unioni, jäsenvaltioiden keskus-, alue- ja paikallisviranomaiset tai niiden keskuspankit, Euroopan keskuspankki, Euroopan investointipankki, Euroopan investointirahasto, Euroopan vakausmekanismi, Euroopan rahoitusvakausväline, kolmannen maan keskusviranomainen tai keskuspankki, Kansainvälinen valuuttarahasto, Kansainvälinen jälleenrakennus- ja kehityspankki, Euroopan neuvoston kehityspankki, Euroopan jälleenrakennus- ja kehityspankki, Kansainvälinen järjestelypankki tai muu asiaankuuluva kansainvälinen rahoituslaitos tai rahoitusalan organisaatio, johon yksi tai useampi jäsenvaltio kuuluu.

Ensimmäistä alakohtaa sovelletaan ainoastaan, jos kaikki seuraavat vaatimukset täyttyvät:

a) rahamarkkinarahastolla on rahamarkkinainstrumentteja ainakin kuudesta liikkeeseenlaskijan liikkeeseenlaskusta;

b) rahamarkkinarahasto rajoittaa sijoittamisen saman liikkeeseenlaskun rahamarkkinainstrumentteihin enintään 30 prosenttiin varoistaan;

c) rahamarkkinarahasto nimenomaisesti viittaa säännöissään tai perustamisasiakirjoissaan kaikkiin ensimmäisessä alakohdassa tarkoitettuihin hallintoviranomaisiin, toimielimiin tai organisaatioihin, jotka erikseen tai yhdessä laskevat liikkeelle tai takaavat rahamarkkinainstrumentteja, joihin se aikoo sijoittaa yli 5 prosenttia varoistaan;

d) rahamarkkinarahasto sisällyttää esitteeseensä ja markkinointiaineistoonsa selkeästi erottuvan maininnan tämän poikkeuksen käytöstä ja ilmoittaa kaikki ensimmäisessä alakohdassa tarkoitetut hallintoviranomaiset, toimielimet ja organisaatiot, jotka erikseen tai yhdessä laskevat liikkeelle tai takaavat rahamarkkinainstrumentteja, joihin se aikoo sijoittaa yli 5 prosenttia varoistaan.

8. Rahamarkkinarahasto saa 1 kohdassa asetetuista yksittäisistä rajoista huolimatta sijoittaa enintään 10 prosenttia varoistaan joukkovelkakirjalainoihin, joiden liikkeeseenlaskijana on yksi luottolaitos, jonka sääntömääräinen kotipaikka on jossakin jäsenvaltiossa ja joka lain nojalla kuuluu joukkovelkakirjanhaltijoiden suojaksi tarkoitetun erityisen julkisen valvonnan piiriin. Näiden joukkovelkakirjalainojen liikkeeseenlaskussa saadut määrät on erityisesti sijoitettava kyseisen lain mukaisesti omaisuuseriin, jotka riittävät koko joukkovelkakirjalainojen voimassaoloajan kattamaan näihin joukkovelkakirjalainoihin liittyvät saatavat ja jotka liikkeeseenlaskijan mahdollisessa maksukyvyttömyystapauksessa käytetään etusijajärjestyksessä pääoman takaisinmaksuun ja kertyneen koron maksuun.

Jos rahamarkkinarahasto sijoittaa yli 5 prosenttia varoistaan ensimmäisessä alakohdassa tarkoitettuihin joukkovelkakirjalainoihin, joilla on yksi liikkeeseenlaskija, näiden sijoitusten kokonaisarvo saa olla enintään 40 prosenttia rahamarkkinarahaston varojen arvosta.

9. Rahamarkkinarahasto saa 1 kohdassa asetetuista yksittäisistä rajoista huolimatta sijoittaa enintään 20 prosenttia varoistaan joukkovelkakirjalainoihin, joiden liikkeeseenlaskijana on yksi luottolaitos, jos delegoidun asetuksen (EU) 2015/61 10 artiklan 1 kohdan f alakohdassa tai 11 artiklan 1 kohdan c alakohdassa vahvistetut vaatimukset täyttyvät, mukaan luettuina mahdolliset sijoitukset tämän artiklan 8 kohdassa tarkoitettuihin omaisuuseriin.

Jos rahamarkkinarahasto sijoittaa yli 5 prosenttia varoistaan ensimmäisessä alakohdassa tarkoitettuihin joukkovelkakirjalainoihin, joilla on yksi liikkeeseenlaskija, näiden sijoitusten kokonaisarvo saa olla enintään 60 prosenttia rahamarkkinarahaston varojen arvosta, mukaan luettuina 8 kohdassa vahvistettujen rajojen mukaiset mahdolliset sijoitukset mainitussa kohdassa tarkoitettuihin omaisuuseriin.

10. Yrityksiä, jotka Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2013/34/EU (18) mukaisen konsernitilinpäätöksen laatimiseksi tai tunnustettujen kansainvälisten tilinpäätössääntöjen mukaisesti luetaan kuuluviksi samaan konserniin, pidetään tämän artiklan 1–6 kohdassa tarkoitettuja rajoja laskettaessa yhtenä yhteisönä.

18 artikla

Keskittymät

1. Rahamarkkinarahastolla ei saa olla hallussaan yli 10:tä prosenttia yhden yhteisön liikkeeseen laskemista rahamarkkinainstrumenteista, arvopaperistamisista ja ABCP-instrumenteista.

2. Edellä 1 kohdassa säädettyä rajaa ei sovelleta sellaisten rahamarkkinainstrumenttien hallussapitoon, joiden liikkeeseenlaskijana tai takaajana ovat unioni, jäsenvaltioiden keskus-, alue- ja paikallisviranomaiset tai niiden keskuspankit, Euroopan keskuspankki, Euroopan investointipankki, Euroopan investointirahasto, Euroopan vakausmekanismi, Euroopan rahoitusvakausväline, kolmannen maan keskusviranomainen tai keskuspankki, Kansainvälinen valuuttarahasto, Kansainvälinen jälleenrakennus- ja kehityspankki, Euroopan neuvoston kehityspankki, Euroopan jälleenrakennus- ja kehityspankki, Kansainvälinen järjestelypankki tai muu asiaankuuluva kansainvälinen rahoituslaitos tai rahoitusalan organisaatio, johon yksi tai useampi jäsenvaltio kuuluu.

III jakso

Rahamarkkinainstrumenttien, arvopaperistamisten ja ABCP-instrumenttien luottolaatu

19 artikla

Sisäinen luottolaadun arviointimenettely

1. Rahamarkkinarahaston hoitajan on luotava rahamarkkinainstrumenttien, arvopaperistamisten ja ABCP-instrumenttien luottolaadun määrittämistä varten varovainen sisäinen luottolaadun arviointimenettely, pantava se täytäntöön ja sovellettava sitä johdonmukaisesti ottaen huomioon instrumentin liikkeeseenlaskija sekä itse instrumentin ominaisuudet.

2. Rahamarkkinarahaston hoitajan on varmistettava, että tiedot, joita käytetään sisäistä luottolaadun arviointimenettelyä sovellettaessa, ovat riittävän laadukkaita ja ajantasaisia ja että ne ovat peräisin luotettavista lähteistä.

3. Sisäisen arviointimenettelyn on perustuttava varovaisiin, järjestelmällisiin ja jatkuviin arviointimenetelmiin. Rahamarkkinarahaston hoitajan on validoitava käytettävät menetelmät aiempia ajanjaksoja koskevien tietojen ja empiirisen aineiston perusteella, toteumatestaus mukaan luettuna.

4. Rahamarkkinarahaston hoitajan on varmistettava, että sisäinen luottolaadun arviointimenettely on kaikkien seuraavien yleisten periaatteiden mukainen:

a) on luotava toimiva prosessi, jolla hankitaan olennaiset tiedot liikkeeseenlaskijasta ja instrumentin ominaisuuksista sekä saatetaan ne ajan tasalle;

b) on vahvistettava ja pantava täytäntöön asianmukaiset toimenpiteet sen varmistamiseksi, että sisäinen luottolaadun arviointi pohjautuu käytettävissä olevien olennaisten tietojen perusteelliseen analysointiin ja että siinä otetaan huomioon kaikki merkitykselliset tekijät, jotka vaikuttavat liikkeeseenlaskijan luottokelpoisuuteen ja instrumentin luottolaatuun;

c) sisäistä luottolaadun arviointimenettelyä on seurattava jatkuvasti ja kaikkia luottolaadun arviointeja on tarkasteltava uudelleen vähintään kerran vuodessa;

d) asetuksen (EY) N:o 1060/2009 5 a artiklan mukaisesti ulkopuolisiin luokituksiin ei saa tukeutua mekaanisesti ja liiallisesti, mutta rahamarkkinarahaston hoitajan on suoritettava rahamarkkinainstrumenttia, arvopaperistamista ja ABCP-instrumenttia koskeva uusi luottolaadun arviointi, kun tapahtuu olennainen muutos, joka voi vaikuttaa instrumentista annettuun arviointiin;

e) rahamarkkinarahaston hoitajan on tarkasteltava luottolaadun arviointimenetelmiä uudelleen vähintään kerran vuodessa, jotta voidaan todeta, ovatko ne edelleen asianmukaisia suhteessa nykyiseen sijoitussalkkuun ja ulkoisiin olosuhteisiin, ja uudelleentarkastelun tulos on toimitettava rahamarkkinarahaston hoitajan toimivaltaiselle viranomaiselle. Jos rahamarkkinarahaston hoitajan tietoon tulee luottolaadun arviointimenetelmään tai sen soveltamiseen liittyviä virheitä, sen on viipymättä korjattava kyseiset virheet;

f) kun sisäisessä luottolaadun arviointimenettelyssä käytettyjä menetelmiä, malleja tai keskeisiä oletuksia muutetaan, rahamarkkinarahaston hoitajan on mahdollisimman pian tarkasteltava uudelleen kaikkia sisäisiä luottolaadun arviointeja, joihin muutos vaikuttaa.

20 artikla

Sisäinen luottolaadun arviointi

1. Rahamarkkinarahaston hoitajan on sovellettava 19 artiklassa säädettyä menettelyä määrittäessään, annetaanko rahamarkkinainstrumentista, arvopaperistamisesta tai ABCP-instrumentista luottolaadun arvioinnissa myönteinen arviointi. Jos asetuksen (EY) N:o 1060/2009 mukaisesti rekisteröity ja sertifioitu luottoluokituslaitos on antanut rahamarkkinainstrumentille luokituksen, rahamarkkinarahaston hoitaja voi ottaa tällaisen luokituksen sekä lisätiedot ja analyysin huomioon sisäisessä luottolaadun arvioinnissaan, mutta se ei saa asetuksen (EY) N:o 1060/2009 5 a artiklan mukaisesti turvautua tällaiseen luokitukseen yksinomaisesti tai mekaanisesti.

2. Luottolaadun arvioinnissa on otettava huomioon vähintään seuraavat tekijät ja yleiset periaatteet:

a) liikkeeseenlaskijan luottoriskin sekä liikkeeseenlaskijan ja instrumentin suhteellisen maksukyvyttömyysriskin määrittäminen;

b) instrumentin liikkeeseenlaskijaa koskevat kvalitatiiviset indikaattorit, joissa otetaan huomioon muun muassa makrotalouden ja finanssimarkkinoiden tilanne;

c) rahamarkkinainstrumenttien lyhytaikaisuus;

d) instrumentin omaisuusluokka;

e) liikkeeseenlaskijan tyyppi siten, että erotetaan toisistaan ainakin seuraavantyyppiset liikkeeseenlaskijat: kansalliset, alueelliset tai paikalliset hallintoviranomaiset, finanssilaitokset ja finanssialan ulkopuoliset yritykset;

f) jos kysymyksessä on strukturoitu rahoitusinstrumentti, rahoitustaloustoimeen liittyvä operatiivinen riski ja vastapuoliriski ja, jos kysymyksessä on arvopaperistamisiin liittyvä vastuu, liikkeeseenlaskijan luottoriski, arvopaperistamisen rakenne ja kohde-etuuksien luottoriski;

g) instrumentin likviditeettiprofiili.

Rahamarkkinarahaston hoitaja voi tässä kohdassa tarkoitettujen tekijöiden ja yleisten periaatteiden lisäksi ottaa 17 artiklan 7 kohdassa tarkoitetun rahamarkkinainstrumentin luottolaadun määrittämisessä huomioon varoitukset ja indikaattorit.

21 artikla

Dokumentointi

1. Rahamarkkinarahaston hoitajan on dokumentoitava rahaston sisäinen luottolaadun arviointimenettely ja luottolaadun arvioinnit. Dokumentointiin on sisällyttävä kaikki seuraavat:

a) rahaston sisäisen luottolaadun arviointimenettelyn suunnittelu ja operatiiviset yksityiskohdat, jotka on dokumentoitava siten, että toimivaltaiset viranomaiset ymmärtävät, miten luottolaatua arvioidaan, ja voivat arvioida yksittäisen luottolaadun arvioinnin asianmukaisuutta;

b) luottolaadun arvioinnin syyt ja sitä tukeva analyysi sekä syyt, joiden vuoksi rahamarkkinarahaston hoitaja on valinnut luottolaadun arvioinnin uudelleentarkasteluperusteet ja uudelleentarkastelun aikavälin, ja tätä valintaa tukeva analyysi;

c) kaikki sisäisessä luottolaadun arviointimenettelyssä tapahtuneet merkittävät muutokset, mukaan luettuina