Neuvoston direktiivi 82/243/ETY, annettu 31 päivänä maaliskuuta 1982, anionisten pinta-aktiivisten aineiden biologisen hajoavuuden mittausmenetelmiä koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä annetun direktiivin 73/405/ETY muuttamisesta



Virallinen lehti nro L 109 , 22/04/1982 s. 0018 - 0030

Suomenk. erityispainos Alue 15 Nide 3 s. 0234

Espanjank. erityispainos: Luku 13 Nide 12 s. 0135

Ruotsink. erityispainos Alue 15 Nide 3 s. 0234

Portugalink. erityispainos: Luku 13 Nide 12 s. 0135



NEUVOSTON DIREKTIIVI, annettu 31 päivänä maaliskuuta 1982, anionisten pinta-aktiivisten aineiden biologisen hajoavuuden mittausmenetelmiä koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä annetun direktiivin 73/405/ETY muuttamisesta (82/243/ETY) EUROOPAN YHTEISÖJEN NEUVOSTO, joka ottaa huomioon Euroopan talousyhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 100 artiklan, ottaa huomioon komission ehdotuksen(1), ottaa huomioon Euroopan parlamentin lausunnon(2), ottaa huomioon talous- ja sosiaalikomitean lausunnon(3), sekä katsoo, että neuvoston direktiiviä 73/405/ETY(4) on mukautettava siten, että tieteen ja tekniikan uusin kehitys otetaan huomioon ja tämän vuoksi: - on saatettava ajan tasalle vertailumenetelmät, jotka mainitaan 2 artiklassa; - on lisättävä Yhdistyneessä kuningaskunnassa käytössä oleva mittausmenetelmä 2 artiklaan; - on kehitettävä erimielisyystapauksia varten säädettyä "varmistusökoemenettelyä", pesuaineita koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä 22 päivänä marraskuuta 1973 annetun neuvoston direktiivin 73/404/ETY(5) 4 artiklan mukaisesti biologisen hajoavuuden mittaamista varten olisi määritettävä sopivat poikkeamat, jotta voidaan ottaa asianmukaisesti huomioon mittausmenetelmien epäluotettavuus, joka voisi johtaa taloudellisilta vaikutuksiltaan merkittäviin hylkäyspäätöksiin; hylkäyspäätös voitaisiin sen vuoksi tehdä vain, jos direktiivin 73/405/ETY 2 artiklassa esitetyllä mittausmenetelmällä saatujen tulosten mukaan biologinen hajoavuus on vähemmän kuin 80 prosenttia, on ilmennyt epäselvyyttä direktiivin 73/405/ETY soveltamisalasta; on tarpeen selventää, että direktiivi koskee vain pesuaineissa käytettyjä pinta-aktiivisia aineita; lisäksi on tarpeen selventää, että 2 artiklassa käsitellään pesuaineiden sisältämien anionisten pinta-aktiivisten aineiden biologisen hajoamisen tasoa eikä puhdistusaineen itsensä biologisen hajoamisen tasoa, ja tarvittavat muutokset ja lisäykset direktiivin 73/405/ETY liitteeseen annetaan direktiivin 3 a artiklassa vahvistettua menettelyä noudattaen, ON ANTANUT TÄMÄN DIREKTIIVIN: 1 artikla Muutetaan direktiiviä 73/405/ETY seuraavasti: 1. Lisätään 1 artiklaan seuraavat sanat: "sellaisissa pesuaineissa, joita tarkoitetaan direktiivin 73/404/ETY 1 artiklassa". 2. Korvataan 2 ja 3 artikla seuraavasti: "2 artikla Pesuaineita koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä annetun direktiivin 73/404/ETY 4 artiklan mukaisesti jäsenvaltioiden on kiellettävä alueellaan saattamasta markkinoille ja käyttämästä sellaisia pesuaineita, joiden sisältämien anionisten pintaaktiivisten aineiden biologinen hajoavuus jollakin seuraavista menetelmistä mitattuna on vähemmän kuin 80 prosenttia: - OECD:n menetelmä, joka on julkaistu OECD:n teknisessä kertomuksessa 11 päivältä kesäkuuta 1976 'Proposed Method for the Determination of the Biodegradability of Surfactants used in Synthetic Detergents' (Ehdotus synteettisten pesuaineiden sisältämien pinta-aktiivisten aineiden biologisen hajoavuuden mittausmenetelmäksi); - Saksassa käytetty menetelmä, joka perustuu 'Verordnung Über die Abbaubarkeit anionischer und nichtionischer grenzflächenaktiver Stoffe in Wasch- und Reinigungsmitteln' -nimiseen 30 päivänä tammikuuta 1977 annettuun säädökseen, joka on julkaistu 'Bundesgesetzblatt'-lehden vuoden 1977 I osan 244 sivulla, sellaisena kuin se on muutettuna 18 päivänä kesäkuuta 1980 annetulla asetuksella, joka on julkaistu 'Bundesgesetzblatt'lehden vuoden 1980 I osan 706 sivulla; - Ranskassa käytetty menetelmä, joka on hyväksytty 28 päivänä joulukuuta 1977 annetulla asetuksella, joka on julkaistu 18 päivänä tammikuuta 1978 'Journal officiel de la République française'lehden sivuilla 514 ja 515, ja heinäkuussa 1981 annettu esistandardi T 73-260, jonka 'Association française de normalisation (AFNOR)' -niminen järjestö on julkaissut; - Yhdistyneessä kuningaskunnassa käytetty menetelmä, jota kutsutaan nimellä 'Porous Pot Test', ja joka on kuvattu 'Water Research Centre' -nimisen yhteisön julkaisussa 'Technical Report' N:o 70 (1978). 3 artikla Direktiivin 73/404/ETY 5 artiklan 2 kohdassa säädetyn menettelyn mukaisesti anionisia pinta-aktiivisia aineita koskevan laboratorion lausunnon on perustuttava tämän direktiivin liitteessä kuvattuun vertailumenetelmään (varmistuskoemenetelmään)." 3. Lisätään seuraava artikla: "3 a artikla Muutokset, jotka ovat tarpeen liitteen mukauttamiseksi tekniikan kehitykseen, annetaan direktiivin 73/404/ETY 7 b artiklassa säädettyä menettelyä noudattaen." 4. Korvataan liite tämän direktiivin liitteellä. 2 artikla Jäsenvaltioiden on saatettava tämän direktiivin noudattamisen edellyttämät säännökset voimaan 18 kuukauden kuluessa sen tiedoksi antamisesta sekä ilmoitettava tästä komissiolle viipymättä. 3 artikla Tämä direktiivi on osoitettu kaikille jäsenvaltioille. Tehty Brysselissä 31 päivänä maaliskuuta 1982. Neuvoston puolesta Puheenjohtaja P. de KEERSMAEKER (1) EYVL N:o C 112, 14.5.1981, s. 4 (2) EYVL N:o C 172, 13.7.1981, s. 111 (3) EYVL N:o C 310, 30.11.1981, s. 7 (4) EYVL N:o L 347, 17.12.1973, s. 53 (5) EYVL N:o L 347, 17.12.1973, s. 51 LIITE ANIONISTEN PINTA-AKTIIVISTEN AINEIDEN BIOLOGISEN HAJOAVUUDEN MÄÄRITTÄMINEN Vertailumenetelmä (varmistuskoe) 1 LUKU 1.1 Määritelmä Tässä direktiivissä tarkoitetut anioniset pinta-aktiiviset aineet ovat aineita, jotka voidaan kationin- ja anioninvaihdon jälkeen erottaa eluoimalla fraktioina ja määrittää 3 luvussa selostetun, metyleenisinen kanssa tapahtuvaan reaktioon perustuvan analyysimenetelmän (methylene blue active substance, MBAS) mukaisesti. 1.2 Mittauksessa tarvittavat laitteet Mittausmenetelmässä käytetään kuvassa 1 ja yksityiskohtaisemmin kuvassa 2 esitettyä pientä aktiivilietelaitosta. Laitteisto koostuu varastoastiasta A synteettistä jätevettä varten, annostelupumpusta B, ilmastusastiasta C, saostusastiasta D, ilmapumpusta E aktiivilietteen kierrättämistä varten ja astiasta F laitteistosta tulevan käsitellyn jäteveden keräämiseksi. Astioiden A ja F on oltava lasia tai sopivaa muovia ja vetoisuudeltaan vähintään 24 litraa. Pumpun B on pumpattava tasaisesti synteettistä jätevettä ilmastusastiaan, jossa taövanomaisen käytön aikana on kolme litraa sekoitettua nestettä. Sintteri-ilmastin G on ripustettu astiaan C kartion kärkeen. Ilmastuslaitteen läpi puhalletun ilman määrää seurataan virtausmittarin H avulla. 1.3 Synteettinen jätevesi Määrityksessä käytetään synteettistä jätevettä. Litraan vesijohtovettä liuotetaan: 160 mg peptonia, 110 mg lihauutetta, 30 mg ureaa, CO(NH2)2, 7 mg natriumkloridia, NaCl, 4 mg kalsiumkloridia, CaCl2 2H2O, 2 mg magnesiumsulfaattia, MgSO4 7H2O, 28 mg dikaliumvetyfosfaattia, K2HPO4 ja 20 ± 2 mg MBAS MBAS uutetaan testattavasta tuotteesta 2 luvussa selostetun menetelmän mukaisesti. Synteettinen jätevesi valmistetaan päivittäin. 1.4 Näytteiden valmistaminen 1.4.1 Yhtä ainetta olevat pinta-aktiiviset aineet voidaan tutkia alkuperäisessä muodossaan. MBASpitoisuus on määritettävä synteettisen jäteveden valmistamista varten (1.3). 1.4.2 Tuotteista, jotka ovat seoksia, analysoidaan MBAS- ja saippuapitoisuus. Ne on uutettava alkoholilla ja MBAS on eristettävä niistä (ks. 2 luku). Uutteen MBAS-pitoisuus on tunnettava synteettisen jäteveden valmistamista varten. 1.5 Laitteen toiminta Ilmastusastia C ja saostusastia D täytetään aluksi synteettisellä jätevedellä. Astia D asetetaan sellaiselle korkeudelle, että ilmastusastiassa C on kolme litraa nestettä. Ymppinä lisätään 3 ml hyvälaatuista biologisesti käsiteltyä jätevettä, joka on juuri otettu lähinnä kotitalousjätevesiä käsittelevästä laitoksesta. Näyte on pidettävä aerobisissa olosuhteissa näytteen ottamisen ja sen mittauslaitteistoon annostelun välillä. Sitten käynnistetään ilmastaja G, ilmapumppu E ja annostelupumppu B. Synteettisen jäteveden on mentävä ilmastusastian C läpi nopeudella yksi litra tunnissa, jolloin keskimääräinen viipymisaika on kolme tuntia. Ilmastusnopeus olisi säädettävä sellaiseksi, että astian C sisältö pysyy kaiken aikaa suspensiossa ja että liuenneen hapen määrä on vähintään 2 mg/l. Vaahtoaminen täytyy estää sopivalla keinolla. Ei saa käyttää sellaisia vaahdonestoaineita, jotka ehkäisevät aktiivilietettä tai sisältävät MBAS:aa. Ilmapumppu E on asetettava siten, että aktiiviliete kierrätetään saostusastiasta E ilmastusastiaan C jatkuvasti ja säännöllisesti. Jos lietettä kerääntyy ilmastusastian C yläosaan, saostusastian D pohjalle tai kierrätysputkistoon, se täytyy saattaa takaisin kierrätykseen vähintään kerran päivässä harjaamalla tai muulla sopivalla keinolla. Jos liete ei laskeudu astian pohjalle, sen tiheyttä voidaan nostaa lisäämällä 5 % ferrikloridiliuosta 2 ml:n erissä niin monta kertaa kuin tarvitaan. Nestettä saostusastiasta D kerätään 24 tuntia astiaan F, minkä jälkeen sekoitetaan perusteellisesti ja otetaan näyte. Astia F on tämän jälkeen huolellisesti puhdistettava. 1.6 Mittauslaitteiston tarkastaminen Synteettisen jäteveden MBAS-pitoisuus (mg/l) määritetään välittömästi ennen käyttöä. Astiaan F 24 tunnissa kerätyn nesteen MBAS-pitoisuus (mg/l) on määritettävä analyyttisesti samalla menetelmällä välittömästi sen jälkeen kun näyte on otettu; jollei näin voida tehdä, näytteet on säilytettävä hyvin, mieluiten pakastettuina. Pitoisuudet on määritettävä tarkkuudella 0,1 mg MBAS:aa litrassa. Menetelmän tehokkuuden tarkastamiseksi määritetään astiaan F kerätystä nesteestä lasikuitusuodattimella suodattamisen jälkeen sekä astiassa A olevasta synteettisestä jätevedestä suodatuksen jälkeen kemiallinen hapenkulutus (COD) tai liuennut orgaaninen hiili (DOC) vähintään kaksi kertaa viikossa. COD:n tai DOC:n pienentymisen on loputtava, kun saavutetaan suunnilleen säännöllinen päivittäinen MBAS:lla mitattava biologisen hajoavuuden taso, eli kuvassa 3 esitetyn sisäänajokauden lopussa. Ilmastussäiliössä olevan aktiivilietteen suspensiossa olevan kiintoaineen kuiva-ainepitoisuus (g/l) on määritettävä kahdesti viikossa. Jos se on enemmän kuin 2,5 g/l, ylimäärä aktiivilietettä poistetaan. Koe tehdään huoneenlämpötilassa, jonka on oltava tasainen ja sen on pysyttävä välillä 292-297 K (19-24 °C). 1.7 Biologisen hajoavuuden laskeminen MBAS:n hajoamisprosentti lasketaan päivittäin synteettisen jäteveden ja vastaavan astiaan F kertyneen nesteen MBAS-pitoisuuksien (mg/l) perusteella. Täten saadut hajoavuusarvot on esitettävä kuvaajan avulla kuten kuvassa 3. MBAS:n hajoavuus on laskettava sisäänajokautta seuraavina 21 vuorokautena saatujen arvojen aritmeettisena keskiarvona, jos hajoaminen on ollut tänä aikana säännöllistä ja laitteiston toiminta ongelmatonta. Missään tapauksessa sisäänajokausi ei saa olla kuutta viikkoa pitempi. Päivittäiset hajoamisarvot lasketaan 0,1 %:n tarkkuudella, mutta lopullinen tulos ilmoitetaan kokonaislukuna. Joissakin tapauksissa saattaa olla hyväksyttävää vähentää näytteenottotiheyttä, mutta keskiarvoa laskettaessa on käytettävä vähintään 14 tulosta, jotka on saatu sisäänajokautta seuraavien 21 vuorokauden aikana. 2 LUKU TUTKITTAVIEN TUOTTEIDEN ESIKÄSITTELY 2.1 Alustavia huomautuksia 2.1.1 Näytteiden esikäsittely Anioniset pinta-aktiiviset aineet ja useista kemikaaleista koostuvat pesuaineet käsitellään seuraavasti ennen kuin biologinen hajoavuus määritetään varmistustestillä: >TAULUKON PAIKKA> Alkoholiuuton tarkoitus on poistaa kaupan olevasta tuotteesta liukenemattomat ja epäorgaaniset ainesosat, jotka saattaisivat joissakin olosuhteissa häiritä biologisen hajoavuuden mittausta. 2.1.2 Ioninvaihto Anioniset pinta-aktiiviset aineet on eristettävä ja erotettava saippuoista, ionittomista ja kationisista pinta-aktiivisista aineista, jotta biologisen hajovuuden mittaukset olisivat luotettavia. Tämä tehdään ioninvaihdolla käyttäen makrohuokoista ioninvaihtohartsia ja sopivia eluentteja asteittaista eluointia varten. Siten saippuat, anioniset ja ionittomat pinta-aktiiviset aineet voidaan eristää yhdellä menetelmällä. 2.1.3 Analyyttinen kontrolli Homogenisoinnin jälkeen anionisten pinta-aktiivisten aineiden pitoisuus synteettisessä pesuaineessa määritetään MBAS-analyysimenetelmän mukaisesti. Saippuapitoisuus määritetään sopivalla analyysimenetelmällä. Tämä tuotteiden analysointi on välttämätöntä, jotta voidaan laskea tarvittavat ainemäärät biologisen hajoavuuden mittausta varten. Kvantitatiivinen uutto ei ole välttämätöntä; kuitenkin vähintään 80 % anionisista pintaaktiivisista aineista pitäisi saada uutetuksi. Tavallisesti saadaan talteen vähintään 90 %. 2.2 Periaate Homogeenisesta näytteestä (jauheista, kuivatuista tahnoista tai kuiviin haihdutetuista nesteistä) tehdään etanoliuutos, joka sisältää synteettisen pesuainenäytteen pinta-aktiiviset aineet, saippuat ja muut alkoholiliukoiset ainesosat. Etanoliuute haihdutetaan kuiviin, liuotetaan isopropanoli/vesi -seokseen ja liuos ajetaan voimakkaasti happaman kationinvaihtaja / makrohuokoinen anioninvaihtaja-yhdistelmän läpi lämpötilassa 323 K (50 °C). Tämä lämpötila on välttämätön, jotta happamassa liuoksessa mahdollisesti olevat rasvahapot eivät saostu. Ionittomat pinta-aktiiviset aineet jäävät ulostulevaan nesteeseen. Saippuoiden rasvahapot erotetaan eluoimalla hiilidioksidia sisältävällä etanolilla. Anioniset pintaaktiiviset aineet saadaan sen jälkeen ammoniumsuoloina eluoimalla ammoniumbikarbonaattia sisältävällä isopropanoli-vesi -seoksella. Näitä ammoniumsuoloja käytetään hajoamistestissä. Kationiset pinta-aktiiviset aineet, jotka saattaisivat häiritä biologisen hajoavuuden mittaamista ja analyysimenetelmää, poistetaan anioninvaihtajan yläpuolelle sijoitetulla kationinvaihtajalla. 2.3 Kemikaalit ja laitteet 2.3.1 Deionisoitu vesi 2.3.2 Etanoli, 95-prosenttinen (tilavuus-%) C2H5OH (sallittu denaturointiaine: metyylietyyliketoni tai metanoli) 2.3.3 Isopropanoli/vesi -seos (tilavuussuhde 50/50): - 50 tilavuusosaa isopropanolia (CH3CHOH CH3) ja - 50 tilavuusosaa vettä (2.3.1) 2.3.4 Hiilidioksidilla kyllästetty etanoli (n. 0,1 % CO2): hiilidioksidia (CO2) kuplitetaan putken kautta, jossa on sisäänrakennettu sintteri, etanoliin (2.3.2) 10 minuutin ajan. Käytetään vain juuri valmistettuja liuoksia. 2.3.5 Ammoniumbikarbonaattiliuos (tilavuussuhde 60/40): 0,3 mol NH4HCO3 1 000 ml:ssa isopropanoli/vesi -liuosta, jossa on 60 tilavuusyksikköä isopropanolia ja 40 tilavuusyksikköä vettä (2.3.1) 2.3.6 Kationinvaihtaja (KAT), voimakkaasti hapan, alkoholia kestävä (seulamitta 50-100) 2.3.7 Anioninvaihtaja (AAT), makrohuokoinen, Merck Lewatit MP 7080 (seulamitta 70-150) tai vastaava 2.3.8 Suolahappo, 10 % HCl (paino-%) 2.3.9 2 000 ml:n pyöreäpohjainen pullo ja hiottu lasitulppa sekä tislauskolonni 2.3.10 Imulla toimiva 90 mm halkaisijaltaan oleva imusuodatin (kuumennusta kestävä) suodatinpapereita varten 2.3.11 2 000 ml:n suodatinpullo 2.3.12 Ioninvaihtokolonneja, joissa on kuumennusvaippa ja hana: sisäputken halkaisija 60 mm ja korkeus 450 mm (kuva 4) 2.3.13 Vesihaude 2.3.14 Vakuumikuivausuuni 2.3.15 Termostaatti 2.3.16 Pyöröhaihduttaja 2.4. Uutteen valmistaminen ja anionisten aktiivisten aineiden erottaminen 2.4.1 Uutteen valmistaminen Biologisen hajoavuuden mittaamiseen tarvitaan noin 50 g MBAS:aa vastaava määrä pintaaktiivisia aineita. Yleensä uutettavan valmisteen määrä on vähemmän kuin 1 000 g, mutta voi olla tarpeen uuttaa suurempikin määrä näytettä. Käytännön syistä valmisteen määrä pitäisi useimmissa tapauksissa rajoittaa 5 000 g:ksi valmistettaessa uutteita biologisen hajoavuuden mittaamista varten. Kokemus on osoittanut, että on parempi tehdä useita pieniä uuttoja kuin yksi iso. Ohjeessa ilmoitetut ioninvaihtohartsien määrät riittävät käsittelemään 600-700 mmol pinta-aktiivisia aineita ja saippuoita. 2.4.2 Alkoholiliukoisten ainesosien erottaminen Lisätään 250 g analysoitavaa synteettistä pesuainetta 1 250 ml:an etanolia, seos kuumennetaan kiehumispisteeseen ja refluksoidaan tunti sekoittaen. Kuuma alkoholiliuos suodatetaan nopeasti 323 K:iin (50 °C) kuumennetun suurihuokoisen imusuodattimen läpi. Pullo ja suppilo huuhdotaan noin 200 ml:lla kuumaa etanolia. Suodos ja huuhteluliuos kerätään suodatinpulloon. Jos analysoidaan tahnoja tai nestemäisiä valmisteita, on varmistettava, ettei näytteessä ole enempää kuin 55 g anionisia pinta-aktiivisia aineita eikä enempää kuin 35 g saippuoita. Näyte punnitaan ja haihdutetaan kuiviin. Jäännös liuotetaan 2 000 ml:an etanolia ja jatketaan kuten edellä esitetään. Jos kyseessä on hyvin kevyt jauhe (tiheys alle 300 g/l), suositellaan etanolin suhteellista osuutta nostettavaksi 20:1. Etanolisuodos haihdutetaan kuiviin, mieluiten pyöröhaihduttajalla. Käsittely toistetaan, jos uutetta tarvitaan enemmän. Jäännös liuotetaan 5 000 ml:an isopropanoli/vesi -seosta. 2.4.3 Ioninvaihtokolonnien valmistus Kationinvaihtokolonni Asetetaan 3 000 ml:n dekantterilasiin 600 ml kationinvaihtohartsia (2.3.6) ja lisätään päälle 2 000 ml suolahappoa (2.3.8). Annetaan seistä vähintään kaksi tuntia ja sekoitetaan muutamia kertoja. Happo dekantoidaan ja hartsi kaadetaan kolonniin (2.3.12) deionisoidun veden kanssa. Kolonnissa on oltava lasivillatuppo. Kolonnia pestään deionisoidulla vedellä 10-30 ml/min, kunnes eluaatissa ei ole kloridia. Vesi syrjäytetään ajamalla kolonnin läpi 2 000 ml isopropanoli/vesi-seosta (2.3.3) 10-30 ml/min. Ioninvaihtokolonni on sen jälkeen valmis käytettäväksi. Anioninvaihtokolonni Asetetaan 3 000 ml:n dekantterilasiin 600 ml anioninvaihtohartsia (2.3.7) ja lisätään päälle 2 000 ml deionisoitua vettä. Hartsin annetaan turvota vähintään kaksi tuntia. Hartsi kaadetaan kolonniin deionisoidun veden kanssa. Kolonnissa on oltava lasivillatuppo. Kolonnia pestään 0,3M ammoniumbikarbonaatti-liuoksella (2.3.5), kunnes siinä ei ole kloridia. Tähän tarvitaan noin 5 000 ml liuosta. Pestään jälleen 2 000 ml:lla deionisoitua vettä. Kolonnin läpi ajetaan 2 000 ml isopropanoli/vesi -seosta (2.3.3) 10-30 ml/min. Ioninvaihtokolonni on tämän jälkeen OH-muodossa ja valmis käytettäväksi. 2.4.4 Ioninvaihto Ioninvaihtokolonnit liitetään toisiinsa siten, että kationinvaihtokolonni on anioninvaihtokolonnin yläpuolella. Kolonnit kuumennetaan lämpötilaan 323 K (50 °C) termostaattia käyttäen. Kuumennetaan 5 000 ml kohdassa 2.4.2 saatua liuosta lämpötilaan 333 K (60 °C) ja ajetaan liuos ioninvaihtajayhdistelmän läpi nopeudella 20 ml/min. Kolonnit pestään 1 000 ml:lla kuumaa isopropanoli/vesi -seosta (2.3.3). Anionisten pinta-aktiivisten aineiden (MBAS) talteen ottamiseksi irrotetaan KAT-kolonni. Saippuoiden rasvahapot eluoidaan KAT-kolonnista 5 000 ml:lla etanoli/CO2 -liuosta (323 K; 50 °C) (2.3.4). Eluaatti heitetään pois. Tämän jälkeen MBAS eluoidaan AAT-kolonnista 5 000 ml:lla ammoniumbikarbonaattiliuosta (2.3.5). Eluaatti haihdutetaan kuiviin kiehuvassa vesihauteessa tai pyöröhaihduttajassa. Jäännöksessä on MBAS (ammoniumsuolana) sekä mahdollisesti muita anioneja kuin pinta-aktiivisia aineita, jotka eivät haittaa biologisen hajoavuuden mittaamista. Jäännökseen lisätään deionisoitua vettä tunnettuun tilavuuteen asti ja siitä otetusta näytteestä määritetään MBAS-pitoisuus kuten 3 luvussa selostetaan. Liuosta käytetään synteettisten anionisten pesuaineiden standardiliuoksena biologisen hajoavuuden mittauksessa. Liuos on säilytettävä 278 K (5 °C) alhaisemmassa lämpötilassa. 2.4.5 Ioninvaihtohartsien regenerointi Kationinvaihtaja heitetään käytön jälkeen pois. Anioninvaihtohartsi regeneroidaan ajamalla kolonnista läpi lisää ammoniumbikarbonaattiliuosta (2.3.5) noin 10 ml/min, kunnes eluaatissa ei ole enää anionisia pinta-aktiivisia aineita (metyleenisinikoe). Tämän jälkeen anioninvaihtaja pestään ajamalla kolonnista läpi 2 000 ml isopropanoli/vesi -seosta (2.3.3). Anioninvaihtaja on jälleen käyttövalmis. 3 LUKU ANIONISTEN PINTA-AKTIIVISTEN AINEIDEN MÄÄRITTÄMINEN BIOLOGISTA HAJOAVUUTTA MITTAAVASSA KOKEESSA 3.1 Periaate Menetelmä perustuu siihen, että kationinen väriaine metyleenisininen muodostaa sinisiä suoloja anionisten pinta-aktiivisten aineiden kanssa, jotka voidaan uuttaa kloroformilla. Häiritsevien tekijöiden välttämiseksi uutos tehdään ensin emäksisestä liuoksesta ja uutetta ravistellaan sitten happaman metyleenisiniliuoksen kanssa. Orgaaninen faasi erotetaan ja sen absorbanssi mitataan fotometrisesti maksimaalisen absorption antavalla aallonpituudella 650 nm. 3.2 Reagenssit ja laitteet 3.2.1 Puskuriliuos, pH 10: liuotetaan 24 g natriumbikarbonaattia (NaHCO3) analyysia varten ja 27 g vedetöntä natriumkarbonaattia (Na2CO3) AR deionisoituun veteen ja laimennetaan 1 000 ml:ksi. 3.2.2 Neutraali metyleenisiniliuos: liuotetaan 0,35 g metyleenisinistä analyysia varten deionisoituun veteen ja laimennetaan 1 000 ml:ksi. Liuos valmistetaan vähintään 24 tuntia ennen käyttöä. Sokeakokeena käytetyn kloroformifaasin absorbanssi mitattuna kloroformia vasten ei saa aallonpituudella 650 nm olla enempää kuin 0,015 mitattuna kyvetissä, jonka valotie on 1 cm. 3.2.3 Hapan metyleenisiniliuos: liuotetaan 0,35 g metyleenisinistä analyysia varten 500 ml:aan deionisoitua vettä ja sekoitetaan 6,5 ml:an H2SO4 (tiheys 1,84 g/ml). Laimennetaan 1 000 ml:ksi deionisoidulla vedellä. Liuos valmistetaan vähintään 24 tuntia ennen käyttöä. Sokeakokeena käytetyn kloroformifaasin absorbanssi mitattuna kloroformia vasten ei saa aallonpituudella 650 nm olla enempää kuin 0,015 mitattuna kyvetissä, jonka valotie on 1 cm. 3.2.4 Kloroformi (trikloorimetaani) analyysia varten, juuri tislattua 3.2.5 Dodekyylibentseenisulfonihapon metyyliesteri 3.2.6 Kaliumhydroksidin etanoliliuos, KOH 0.1 M 3.2.7 Etanoli, purum, C2H5OH 3.2.8 Rikkihappo, H2SO4, 0.5 M 3.2.9 Fenoliftaleiiniliuos: 1 g fenoliftaleiinia liuotetaan 50 ml:aan etanolia ja lisätään 50 ml deionisoitua vettä koko ajan sekoittaen. Mahdollinen sakka suodatetaan pois. 3.2.10 Metanolin ja suolahapon seos: 250 ml suolahappoa analyysia varten ja 750 ml metanolia 3.2.11 Erotussuppilo, 250 ml 3.2.12 Mittapullo, 50 ml 3.2.13 Mittapullo, 500 ml 3.2.14 Mittapullo, 1 000 ml 3.2.15 Pyöreäpohjainen pullo (keittopullo) ja hiottu lasitulppa sekä palautinjäähdytin, 250 ml; kiehumakiviä 3.2.16 pH-mittari 3.2.17 Fotometri, jolla voi mitata aallonpituudella 650 nm, ja 1-5 cm kyvettejä 3.2.18 Kvalitatiivista suodatinpaperia 3.3 Menettely Analysoitavia näytteitä ei saa ottaa vaahtokerroksen läpi. Analyysiin käytettävät laitteet on puhdistettava perusteellisesti vedellä ja huuhdottava metanolin ja suolahapon seoksella (3.2.10) sekä deionisoidulla vedellä ennen käyttöä. Aktiivilietelaitokseen menevä ja sieltä tuleva tutkittava jätevesi on suodatettava heti näytteenoton yhteydessä. Ensimmäiset 100 ml suodoksista heitetään pois. Tunnettu määrä näytettä, joka on tarvittaessa neutraloitu kaadetaan 250 ml erotussuppiloon (3.2.11). Näytteen pitäisi sisältää 20-150 µg MBAS:aa. Kun MBAS-pitoisuus on pienempi, voidaan käyttää enintään 100 ml näytettä. Jos näytettä on vähemmän kuin 100 ml, se laimennetaan 100 ml:aan deionisoidulla vedellä. Näytteeseen lisätään 10 ml puskuriliuosta (3.2.1), 5 ml neutraalia metyleenisiniliuosta (3.2.2) ja 15 ml kloroformia (3.2.4). Sekoitusta ravistellaan minuutin ajan tasaisesti, mutta ei liian voimakkaasti. Kun faasit ovat erottuneet, kloroformikerros lasketaan toiseen erotussuppiloon, jossa on 110 ml deionisoitua vettä ja 5 ml hapanta metyleenisiniliuosta (3.2.3). Seosta ravistellaan minuutin ajan. Kloroformikerros suodatetaan etukäteen puhdistetun ja kloroformilla kostutetun pumpulisuodattimen läpi mittapulloon (3.2.12). Emäksiset ja happamat liuokset uutetaan kolme kertaa käyttäen toisessa ja kolmannessa uutoksessa 10 ml kloroformia. Kloroformiuutteet yhdistetään ja suodatetaan saman puuvillasuodattimen läpi ja täytetään merkkiin asti 50 ml:n mittapullossa (3.2.12) sillä kloroformilla, jota käytettiin puuvillasuodattimen pesuun. Kloroformiliuoksen absorbanssi mitataan fotometrillä aallonpituudella 650 nm 1-5 cm kyveteissä kloroformia vasten. Sokeakoetta käsitellään samalla tavalla kuin varsinaisia näytteitä. 3.4 Kalibrointikuvaaja Kalibrointiliuos valmistetaan standardiaineesta dodekyylibentseenisulfonihapon metyyliesteristä (tetrapropyleenityyppi, molekyylipaino 340), kun se on saippuoitu kaliumsuolaksi. MBAS lasketaan natriumdodekyylibentseenisulfonaattina (molekyylipaino 348). Punnituspipetistä punnitaan 400-500 mg dodekyylibentseenisulfonihapon metyyliesteriä (3.2.5) 0,1 mg tarkkuudella keittopulloon ja lisätään 50 ml etanolista kaliumhydroksidiliuosta (3.2.6) sekä muutama kiehumakivi. Palautinjäähdytin liitetään pulloon ja keitetään tunnin ajan. Annetaan jäähtyä, pestään jäähdytin ja hiottu lasiliitos n. 30 ml:lla etanolia ja lisätään pesuliuos pulloon. Liuos titrataan rikkihapolla fenoliftaleiinia vasten, kunnes se muuttuu värittömäksi. Liuos siirretään 1 000 ml:n mittapulloon (3.2.14), laimennetaan merkkiin asti deionisoidulla vedellä ja sekoitetaan. Osa tästä pinta-aktiivisten aineiden kantaliuoksesta laimennetaan edelleen. Liuosta otetaan talteen 25 ml ja se siirretään 500 ml:n mittapulloon (3.2.13), laimennetaan merkkiin saakka deionisoidulla vedellä ja sekoitetaan. Tämä standardiliuos sisältää E x 1,023 20 000 mg MBAS/ml, kun E = näytteen määrä (mg). Kalibrointikuvaaja tehdään ottamalla standardiliuoksesta 1, 2, 4, 6 ja 8 ml ja kukin laimennetaan 100 ml:ksi deionisoidulla vedellä. Jatketaan kuten kohdassa 3.3 esitetyn mukaisesti, mukaan lukien sokeakoe. 3.5 Tulosten laskeminen Näytteessä olevien anionisten pinta-aktiivisten aineiden (MBAS) määrä luetaan kalibrointikuvaajalta (3.4). Näytteen MBAS-määrä voidaan laskea yhtälöstä mg MBAS x 1 000 V = MBAS mg/l jossa V = käytetyn näytteen tilavuus (ml). Tulokset ilmoitetaan natriumdodekyylibentseenisulfonaattina (molekyylipaino 348). 3.6 Tulosten ilmoittaminen Tulokset ilmoitetaan MBAS mg/l 0,1:n tarkkuudella. >KAAVION ALKU> >KAAVION LOOPU> >KAAVION ALKU> >KAAVION LOOPU> >KAAVION ALKU> >KAAVION LOOPU> > KAAVION ALKU> >KAAVION LOOPU>