1.

Puretut saaliit: a) Jäsenvaltio, jonka alueella ensimmäinen myynti tapahtuu, on vastuussa siitä, että biologinen näytteenotto tapahtuu tässä yhteisön ohjelmassa määriteltyjen vaatimusten mukaisesti. Tarvittaessa jäsenvaltiot tekevät yhteistyötä EU:n ulkopuolisten maiden viranomaisten kanssa kolmannen maan lipun alla purjehtivien alusten purettujen saaliiden biologisen näytteenoton toteuttamiseksi. b) Näytteenotossa on otettava huomioon ainoastaan tärkeimmät kalastukset, jotka jäsenvaltiot tunnistavat kansallisesti käyttäen jäljempänä esitettyä luokitusjärjestelmää lisäyksessä IV olevan mallin (1–5) tason 6 perusteella ja käyttäen viitearvona kahden edellisen vuoden keskiarvoja, ja: — kalastuksen osat asetetaan ensin tärkeysjärjestykseen sen perusteella, mikä on niiden osuus kaikista kaupallisista puretuista saaliista. Sen jälkeen osuudet lasketaan yhteen suurimmasta alkaen, kunnes saavutetaan 90 prosentin raja-arvo. Kaikki tähän 90 prosenttiin kuuluvat kalastukset on valittava näytteenottoon; — sama menettely toistetaan ensin kaupallisten purettujen saaliiden kokonaisarvon ja sitten merelläolopäivinä ilmaistun kokonaispyyntiponnistuksen mukaan. Ylimpään 90 prosenttiin sijoittuvat kalastukset, jotka eivät kuulu edellisessä alakohdassa tarkoitettuun 90 prosentin osuuteen, lisätään otantaan; — STECF voi lisätä otantaan kalastuksia, jotka eivät sisälly edellä kuvatun menettelyn mukaisesti valittuun otantaan mutta joilla on erityistä merkitystä kalastuksenhoidon kannalta. c) Otantayksikkö on kalastusmatka, ja näytteenottoon valittavien kalastusmatkojen määrän on katettava riittävässä määrin kyseinen kalastus. d) Tarkkuusarvot ja luokittelujärjestelmä viittaavat samaan tasoon kuin näytteenotto-ohjelmat, ts. kalastuksen kansalliseen tasoon kansallisten ohjelmien osana kerättävien tietojen osalta ja kalastuksen alueelliseen tasoon alueellisesti yhteensovitettujen näytteenotto-ohjelmien osana kerättyjen tietojen osalta. e) Näytteenoton intensiteetti on suhteutettava kyseisen kalastuksen suhteelliseen pyyntiponnistukseen ja saaliiden vaihtelevuuteen. Näytteenoton kohteena olevien kalastusmatkojen määrän on aina oltava vähintään yksi kalastusmatka kuukautta kohti kalastuskauden aikana, kun kalastusmatka kestää alle kaksi viikkoa, ja muissa tapauksissa vähintään yksi kalastusmatka vuosineljännestä kohti. f) Kalastusmatkaa koskevat näytteet eri lajeista on otettava samanaikaisesti seuraavien sääntöjen mukaisesti: — Kaikki lisäyksen II mukaisesti määritellyllä alueella pyydetyt lajit on luokiteltava ryhmiin seuraavien sääntöjen mukaisesti: — Ryhmä 1 Kansainvälisen sääntelyprosessin keskeiset lajit, mukaan luettuina elollisten vesiluonnonvarojen säilyttämisestä ja kestävästä hyödyntämisestä yhteisessä kalastuspolitiikassa 20 päivänä joulukuuta 2002 annettuun neuvoston asetukseen (EY) N:o 2371/2002 ( 3 ) perustuvien EU:n kalastuksenhoito- ja elvytyssuunnitelmien, monivuotisten ohjelmien tai säilyttämis- ja hoitosuunnitelmien piiriin kuuluvat lajit; — Ryhmä 2 Muut kansainvälisesti säännellyt lajit sekä tärkeimmät sivusaalislajit, joiden osalta ei ole olemassa kansainvälistä sääntelyä; — Ryhmä 3 Kaikki muut sivusaalislajit (kalat ja äyriäiset). Ryhmän 3 lajien luettelo laaditaan alueellisella tasolla asianomaisessa alueellisessa yhteensovittamiskokouksessa, ja STECF hyväksyy sen. g) Lajien luokitteleminen ryhmiin 1 ja 2 on esitetty lisäyksessä VII. Näytteenotto-ohjelman valinta riippuu kohteena olevien lajien moninaisuudesta ja toimintaolosuhteista näytteenoton aikana. Kalastuskohtaisissa näytteenottosuunnitelmissa on otettava huomioon sekä näytteenottokertojen että sovellettavan näytteenotto-ohjelman jaksoittaisuus. Kyseeseen tulevat näytteenotto-ohjelmat, jotka on kuvattu jäljempänä olevassa taulukossa, käsittävät seuraavat ohjelmat: — Ohjelma 1 kaikki lajit kattava näytteenotto; — Ohjelma 2 kussakin aikajaksossa näytteenottokerrat jaetaan kahteen osaan. Osa näytteistä (x %) koskee kaikista lajeista maissa tapahtuvaa näytteenottoa ja toinen osa (100-x %) ainoastaan näytteenottoa kaikista ryhmään 1 kuuluvista lajeista; — Ohjelma 3 kussakin aikajaksossa näytteenottokerrat jaetaan kahteen osaan. Osa näytteistä (x %) koskee näytteenottoa maissa kaikista ryhmiin 1 ja 2 kuuluvista lajeista ja toinen osa (100-x %) ainoastaan näytteenottoa ryhmään 1 kuuluvista lajeista. Tässä ohjelmassa näytteet ryhmään 3 kuuluvista lajeista on otettava merellä. Taulukko 1 Yhteenveto samanaikaisessa näytteenotossa käytettävistä ohjelmista Näytteenotto-ohjelma Näytteenottotiheys Ryhmä 1 Ryhmä 2 Ryhmä 3 ohjelma 1 Kaikki näytteenottokerrat ohjelma 2 x % näytteenottokerroista (100-x) % näytteenottokerroista ohjelma 3 x % näytteenottokerroista Näytteenotto merellä (100-x) % näytteenottokerroista h) Kaikista näytteistä on ilmoitettava näytteenotto-ohjelma (taulukko 1) sekä tiedot näytteenoton kattavuudesta: — Tiettyä lajia koskevassa näytteenotossa mitattujen yksilöiden lukumäärän on varmistettava tuloksena saatavan pituusluokan laatu ja tarkkuus. Näytteeseen sisältyvien pituusluokkien määrä voidaan arvioida sen keskimääräisestä pituusjakaumasta, ja tämän perusteella mitattavien kalojen lukumäärän on oltava 3–5 kertaa pituusluokkien lukumäärä; kyseessä on alustava arvio, koska näytteenottosuunnitelmaa ei ole optimoitu tilastollisesti. i) Muita näytteenottomenetelmiä voidaan käyttää, mikäli on olemassa tieteelliset todisteet siitä, että niiden avulla voidaan saavuttaa samat tavoitteet kuin käyttäen 3 kohdan 1 alakohdan g alakohdassa kuvattua menetelmää. j) Yhteenveto jäsenvaltioiden näytteenottoprotokollista on toimitettava STECF:n käyttöön kaikkia näytteenoton kohteena olevia kalastuksia koskevien kansallisten ohjelmien yhteydessä.