KOMISSION PÄÄTÖS (EU) 2022/1328,

annettu 30 päivänä syyskuuta 2021,

toimenpiteistä SA.32014, SA.32015, SA.32016 (2011/C) (ex 2011/NN), jotka Italia ja Lazion alue ovat toteuttaneet Laziomarin ja sen ostajan CLN:n hyväksi

(tiedoksiannettu numerolla C(2021) 6989)

Ainoastaan italiankielinen teksti on todistusvoimainen

ETA:n kannalta merkityksellinen teksti

SISÄLLYSLUETTELO

1. Menettely 157

2. Tausta ja tutkinnan kohteena olevien toimenpiteiden kuvaus 158

2.1 Yleinen kehys 158

2.1.1 Alkuperäiset sopimukset 158

2.1.2 Alkuperäisten sopimusten jatkaminen 160

2.1.3 Laziomarin yksityistäminen ja uuden palveluhankintasopimuksen tekeminen 161

2.2 Vuoden 2011 ja vuoden 2012 päätösten kohteena olleet toimenpiteet 161

2.3 Yksityiskohtainen kuvaus tämän päätöksen kohteina olevista toimenpiteistä 161

2.3.1 Laziomarin ja Italian välisen alkuperäisen sopimuksen jatkaminen 162

2.3.1.1 Julkisen palvelun velvoitteet 162

2.3.1.2 Määrärahat ja kesto 162

2.3.2 Laziomarin yksityistäminen 164

2.3.2.1 Myyntimenettely ja myöntämispäätös 165

2.3.2.2 Myyntisopimus 165

2.3.2.3 Kansallisen tason menettelyt 165

2.3.3 Lazion alueen ja Laziomarin välinen uusi palveluhankintasopimus 166

2.3.3.1 Tuensaaja 166

2.3.3.2 Reitit 166

2.3.3.3 Voimassaoloaika 166

2.3.3.4 Julkisen palvelun velvoitteet 166

2.3.3.5 Korvausta koskevat lausekkeet ja myöntämispäätös 166

2.3.4 Kiinnityspaikkaa koskeva etuoikeus 168

2.3.5 Vuoden 2010 laissa säädetyt toimenpiteet 168

2.4 Rikkomusmenettely nro 2007/4609 168

3. Menettelyn aloittamisen ja laajentamisen syyt 170

3.1 Laziomarin ja Italian välisen alkuperäisen sopimuksen jatkaminen 170

3.1.1 Altmark-tuomion noudattaminen ja tuen olemassaolo 170

3.1.2 Soveltuvuus sisämarkkinoille 171

3.2 Laziomarin yksityistäminen 171

3.3 Lazion alueen ja Laziomarin välinen uusi palveluhankintasopimus 172

3.3.1 Altmark-tuomion noudattaminen ja tuen olemassaolo ja soveltuvuus 172

3.3.2 Soveltuvuus sisämarkkinoille 172

3.4 Kiinnityspaikkaa koskeva etuoikeus 172

3.5 Vuoden 2010 laissa säädetyt toimenpiteet 173

4. Italian huomautukset 173

4.1 Julkisen palvelun velvoitteet ja kilpailuympäristö 173

4.2 Laziomarin yksityistäminen 173

4.2.1 Laziomarin myyntihinta 173

4.2.2 Menettelyn avoimuus ja syrjimättömyys 174

4.3 Altmark-edellytysten täyttyminen alkuperäisen sopimuksen jatkamisen ja uudenpalveluhankintasopimuksen yhteydessä 174

4.4 Kiinnityspaikkaa koskeva etuoikeus 175

4.5 Vuoden 2010 laissa säädetyt toimenpiteet 175

4.6 Vuosien 2011–2019 korvauksen laskentaa koskevat säännöt ja CIPEn toimintaohjeessa vahvistettu, vuodesta 2010 alkaen sovellettu 6,5 prosentin riskipreemio 175

4.7 Uusi palveluhankintasopimus ja yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvistä palveluistavuonna 2011 tehdyn päätöksen noudattaminen 176

4.8 Uusi palveluhankintasopimus ja yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyviä palveluja koskevienvuoden 2011 puitteiden noudattaminen 176

5. Arviointi 177

5.1 SEUT-sopimuksen 107 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun tuen olemassaolo 177

5.1.1 Laziomarin ja Italian välisen alkuperäisen sopimuksen jatkaminen 177

5.1.1.1 Valtion varat 177

5.1.1.2 Valikoivuus 178

5.1.1.3 Taloudellinen etu 178

5.1.1.4 Vaikutus kilpailuun ja kauppaan 179

5.1.1.5 Päätelmät 179

5.1.1.6 Uusi vai voimassa oleva tuki 180

5.1.2 Uuden palveluhankintasopimuksen ja siihen liitetyn Laziomarin liiketoiminnan myöntäminen 180

5.1.2.1 Ensimmäinen Altmark-kriteeri 180

5.1.2.2 Toinen Altmark-kriteeri 187

5.1.2.3 Kolmas Altmark-kriteeri 187

5.1.2.4 Neljäs Altmark-kriteeri 190

5.1.2.5 Päätelmät 196

5.1.3 Vuoden 2010 laissa säädetyt toimenpiteet 196

5.1.3.1 Alusten ajanmukaistamiseen tarkoitettujen varojen mahdollinen käyttömaksuvalmiustarkoituksiin 196

5.1.3.2 Yksityistämiseen liittyvät verovapautukset 197

5.1.3.3 Mahdollisuus käyttää FAS-rahaston varoja maksuvalmiustarpeiden kattamiseksi 197

5.1.4 Valtiontuen olemassaoloa koskevat päätelmät 198

5.2 Tuen sääntöjenmukaisuus 198

5.3 Tuen soveltuvuus sisämarkkinoille 198

5.3.1 Sovellettavat säännöt 198

5.3.2 SEUT-sopimuksen 106 artiklassa tarkoitettu varsinainen yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvä palvelu 200

5.3.3 Julkisen palvelun velvoitteet ja korvauksen laskentaa koskevat säännöt täsmentävän toimeksiantoasiakirjan tarve 202

5.3.4 Toimeksiannon kesto 203

5.3.5 Direktiivin 2006/111/EY noudattaminen 203

5.3.6 Korvauksen määrä 204

5.3.7 Kiinnityspaikkaa koskeva etuoikeus 206

5.3.8 Päätelmät 206

6. Päätelmät 206

EUROOPAN KOMISSIO, joka

ottaa huomioon Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen ja erityisesti sen 108 artiklan 2 kohdan ensimmäisen alakohdan,

ottaa huomioon sopimuksen Euroopan talousalueesta ja erityisesti sen 62 artiklan 1 kohdan a alakohdan,

on mainittujen artiklojen mukaisesti kehottanut asianomaisia esittämään huomautuksensa (1) ja ottanut huomioon nämä huomautukset,

sekä katsoo seuraavaa:

1. MENETTELY

(1) Komissio sai 23 päivänä maaliskuuta 2009, 9 päivänä joulukuuta 2009, 21 päivänä joulukuuta 2009, 6 päivänä tammikuuta 2010, 27 päivänä syyskuuta 2010 ja 12 päivänä lokakuuta 2010 kaikkiaan kuusi kantelua eri tukitoimenpiteistä, joita Italia oli toteuttanut entisen Tirrenia-konsernin (2) yritysten hyväksi. Ne koskivat julkisen palvelun korvauksia, joita näille yrityksille maksettiin Italian kanssa tammikuun 1989 ja joulukuun 2008 väliseksi ajaksi tehtyjen alkuperäisten palveluhankintasopimusten, jäljempänä ’alkuperäiset sopimukset’, voimassaolon päättymisen jälkeen, kansallisessa lainsäädännössä asianomaisten yritysten yksityistämisen yhteydessä sovittuja uusia tukitoimenpiteitä sekä tiettyjä kysymyksiä, jotka liittyvät erityisesti yrityksen Tirrenia di Navigazione S.p.A., jäljempänä ’Tirrenia’, sekä yrityksen Siremar – Sicilia Regionale Marittima S.p.A., jäljempänä ’Siremar’, yksityistämismenettelyyn.

(2) Italia ilmoitti komissiolle 29 päivänä heinäkuuta 2010 korvauksista, jotka Italia oli maksanut vuosina 2008–2010 yritykselle Caremar – Campania Regionale Maritima S.p.A., jäljempänä ’Caremar’. Ilmoitus toimitettiin uudelleen 1 päivänä joulukuuta 2010, jolloin siihen sisällytettiin Caremarille vuosina 2009 ja 2010 maksetut korvaukset. Caremarille vuonna 2008 maksettuja korvauksia käsiteltiin erillisessä päätöksessä (ks. johdanto-osan 20 kappale).

(3) Komissio aloitti 5 päivänä lokakuuta 2011 antamallaan päätöksellä (3), jäljempänä ’vuoden 2011 päätös’, muodollisen tutkintamenettelyn useista toimenpiteistä, jotka Italia oli toteuttanut entisen Tirrenia-konsernin yritysten hyväksi. Tutkinta koski muun muassa korvauksia, joita Caremarille oli maksettu useiden merireittien liikennöinnistä 1 päivästä tammikuuta 2009 lähtien, sekä useita muita kyseisen yrityksen hyväksi toteutettuja toimenpiteitä (ks. johdanto-osan 38 kappale).

(4) Caremar liikennöi tuolloin merikabotaasireiteillä (4) Napolinlahdella (Campanian alue) ja Pontinon saaristossa (Lazion alue). Tämän jälkeen Campanian alue luovutti Lazion alueelle itsenäisesti liikennöitäviksi Pontinon saariston reitit nimellä Laziomar S.p.A., jäljempänä ’Laziomar’ (5). Luovutus tehtiin muodollisesti 1 päivänä kesäkuuta 2011 (ks. johdanto-osan 32 ja 33 kappale).

(5) Vuoden 2011 päätös julkaistiin Euroopan unionin virallisessa lehdessä. Komissio kehotti asianomaisia esittämään huomautuksensa tutkittavista toimenpiteistä.

(6) Italia vahvisti 28 päivänä syyskuuta 2011 päivätyllä kirjeellä aikomuksensa yksityistää entisen Tirrenia-konsernin alueelliset yritykset, Laziomar mukaan lukien. Komissio pyysi Italialta lisätietoja yksityistämismenettelystä 26 päivänä lokakuuta 2011. Italia vastasi 30 päivänä marraskuuta 2011 komission 26 päivänä lokakuuta 2011 esittämään tietopyyntöön.

(7) Italia esitti 15 päivänä marraskuuta 2011 huomautuksia vuoden 2011 päätöksessä tarkoitetuista toimenpiteistä.

(8) Komissio pyysi Italialta jälleen lisätietoja yksityistämismenettelystä 25 päivänä huhtikuuta 2012. Italia vastasi 22 päivänä toukokuuta 2012 päivätyllä kirjeellä.

(9) Komissio laajensi 7 päivänä marraskuuta 2012 tutkintamenettelyn koskemaan muun muassa eräitä muita tukitoimenpiteitä, jotka Lazion alue oli toteuttanut Laziomarin hyväksi ja jotka liittyivät Laziomarille uuden palveluhankintasopimuksen perusteella maksettuun julkisen palvelun korvaukseen. Komissio hyväksyi 19 päivänä joulukuuta 2012 muutetun version kyseisestä päätöksestä, jäljempänä ’vuoden 2012 päätös’ (6).

(10) Vuoden 2012 päätös julkaistiin Euroopan unionin virallisessa lehdessä. Komissio kehotti asianomaisia esittämään huomautuksensa tutkittavista toimenpiteistä.

(11) Italia esitti huomautuksensa 11 päivänä joulukuuta 2012.

(12) Komissio pyysi Italialta lisätietoja 25 päivänä tammikuuta 2018, 29 päivänä maaliskuuta 2018, 31 päivänä elokuuta 2018, 4 päivänä maaliskuuta 2019, 15 päivänä huhtikuuta 2020 sekä 9 ja 26 päivänä helmikuuta 2021. Italia toimitti tiedot 26 päivänä huhtikuuta 2018, 8 ja 31 päivänä toukokuuta 2018, 2 päivänä marraskuuta 2018, 11 päivänä joulukuuta 2018, 30 päivänä huhtikuuta 2019, 22 päivänä kesäkuuta 2020, 22 päivänä helmikuuta 2021 ja 17 päivänä maaliskuuta 2021.

(13) Tämä päätös koskee ainoastaan Laziomarille mahdollisesti myönnettyä tukea, kuten täsmennetään 2.3 jaksossa. Kaikkia muita vuosien 2011 ja 2012 päätösten kohteina olevia toimenpiteitä tutkitaan erikseen asianumeroilla SA.32014, SA.32015 ja SA.32016, eikä niitä näin ollen käsitellä tässä päätöksessä. Kyseiset muut toimenpiteet koskevat erityisesti entisen Tirrenia-konsernin muita yrityksiä.

2. TAUSTA JA TUTKINNAN KOHTEENA OLEVIEN TOIMENPITEIDEN KUVAUS

2.1 Yleinen kehys

2.1.1 Alkuperäiset sopimukset

(14) Tirrenia-konserni oli aiemmin Italian valtion omistuksessa Fintecna-yhtiön (7) kautta, ja siihen kuului alun perin kuusi yritystä: Tirrenia, Adriatica, Caremar, Saremar, Siremar ja Toremar. Kyseiset yritykset tarjosivat meriliikennepalveluja sellaisten Italian kanssa vuonna 1991 tehtyjen erillisten palveluhankintasopimusten mukaisesti, jotka olivat voimassa 20 vuotta tammikuusta 1989 joulukuuhun 2008, jäljempänä ’alkuperäiset sopimukset’. Tirrenian osakepääoma oli kokonaisuudessaan Fintecnan omistuksessa, ja Tirrenia puolestaan omisti kokonaan alueelliset Adriatican, Caremarin, Siremarin, Saremarin ja Toremarin yritykset. Useita reittejä Italiasta Albaniaan, Kroatiaan, Kreikkaan ja Montenegroon liikennöinyt Adriatica sulautettiin Tirreniaan vuonna 2004.

(15) Edellä mainittujen alkuperäisten sopimusten tarkoituksena oli taata useiden sellaisten meriliikennepalvelujen säännöllisyys ja luotettavuus, jotka varmistivat yhteydet Manner-Italiasta Sisiliaan, Sardiniaan ja Italian muille, pienemmille saarille. Tätä varten Italia myönsi taloudellista tukea, joka maksettiin suoraan kullekin Tirrenia-konsernin yritykselle.

(16) Laziomar alkoi 1 päivänä kesäkuuta 2011 liikennöidä useita meriliikenteen kabotaasireittejä Lazion alueen ja pienempien naapurisaarten välillä (ks. johdanto-osan 33 kappale). Nämä reitit kuvataan tarkemmin johdanto-osan 43 kappaleessa.

(17) Komissio päätti aloittaa 6 päivänä elokuuta 1999 Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen, jäljempänä ’SEUT-sopimus’, 108 artiklan 2 kohdassa määrätyn menettelyn, jonka kohteena olivat Tirrenia-konsernin tuolloin muodostaneille kuudelle yritykselle alkuperäisten sopimusten perusteella maksetut tuet.

(18) Italia pyysi tutkinnan aikana, että Tirrenia-konsernin tapaus käsiteltäisiin osissa siten, että Tirreniaa koskevan lopullisen päätöksen tekeminen asetettaisiin etusijalle. Pyynnön taustalla oli Italian suunnitelma yksityistää konserni aloittaen Tirreniasta sekä aikomus nopeuttaa tätä prosessia kyseisen yrityksen osalta.

(19) Komissio hyväksyi Italian pyynnön, ja menettely päätettiin Tirrenialle myönnetyn tuen osalta komission päätöksellä 2001/851/EY (8), jäljempänä ’vuoden 2001 päätös’. Tuki katsottiin sisämarkkinoille soveltuvaksi edellyttäen, että Italia toteuttaa tietyt sitoumukset.

(20) Komissio totesi päätöksessään 2005/163/EY (9), jäljempänä ’vuoden 2004 päätös’, Italian Tirrenia-konsernin muille yrityksille myöntämän korvauksen olevan osittain soveltuvaa sisämarkkinoille sillä edellytyksellä, että Italian viranomaiset toteuttavat tietyt sitoumukset, sekä osittain soveltumatonta sisämarkkinoille. Päätös perustui vuosia 1992–2001 koskeviin kirjanpitotietoihin ja sisälsi tiettyjä ehtoja, joiden tarkoituksena oli varmistaa korvauksen soveltuvuus sisämarkkinoille alkuperäisten sopimusten koko voimassaoloajan.

(21) Unionin yleinen tuomioistuin kumosi vuoden 2004 päätöksen 4 päivänä maaliskuuta 2009 yhdistetyissä asioissa T-265/04, T-292/04 ja T-504/04 antamallaan tuomiolla (10), jäljempänä ’vuoden 2009 tuomio’.

(22) Komissio päätti muodollisen tutkintamenettelyn useiden Sardinian alueen Saremarin hyväksi toteuttamien toimenpiteiden osalta komission päätöksellä (EU) 2018/261 (11), jäljempänä ’vuoden 2014 päätös’. Unionin yleinen tuomioistuin hylkäsi Saremarin ja Sardinian alueen kyseisestä päätöksestä nostaman kanteen vuonna 2017 (12).

(23) Komissio päätti Tirrenia-konsernin muita yrityksiä kuin Tirreniaa vuosina 1992–2008 koskevan tutkinnan päätöksellään (EU) 2020/1411 (13), jäljempänä ’Tirrenia-konsernia koskeva vuoden 2020 päätös’. Komissio totesi, että meriliikenteen kabotaasipalvelujen tuottamiseen myönnetty tuki oli voimassa olevaa tukea, kun taas suurin osa kansainvälisten meriliikenteen palvelujen tuottamiseen myönnetystä tuesta oli yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyviä palveluja koskevien vuoden 2011 puitteiden (14) mukaista.

(24) Komissio päätti päätöksellään (EU) 2020/1412 (15), jäljempänä ’Tirreniaa ja CIN:ää koskeva vuoden 2020 päätös’, muodollisen tutkintamenettelyn siltä osin kuin se koski Tirrenian ja sen ostajan CIN:n hyväksi toteutettuja toimenpiteitä vuosina 2009–2020.

(25) Komissio päätti päätöksellään (EU) 2021/4268 (16) ja päätöksellään (17) (EU) 2021/4271 muodollisen tutkintamenettelyn siltä osin kuin se koski Siremarin ja Toremarin sekä niiden ostajien hyväksi toteutettuja toimenpiteitä vuodesta 2009 alkaen.

2.1.2 Alkuperäisten sopimusten jatkaminen

(26) Alkuperäisten sopimusten oli alun perin määrä päättyä 31 päivänä joulukuuta 2008, mutta 30 päivänä joulukuuta 2008 annetun asetuksen nro 207, joka on muunnettu 27 päivänä helmikuuta 2009 annetuksi laiksi nro 14, 26 §:ssä säädettiin niiden voimassaolon jatkamisesta (myös Laziomarin osalta) vuodella, 31 päivään joulukuuta 2009 asti.

(27) Syyskuun 25 päivänä 2009 annetun asetuksen nro 135, joka on muunnettu 20 päivänä marraskuuta 2009 annetuksi laiksi nro 166, jäljempänä ’vuoden 2009 laki’, 19 b §:ssä säädettiin, että Tirrenia-konsernin yritysten yksityistämiseksi alueellisten yritysten osakkeenomistus (Siremaria lukuun ottamatta) luovutetaan vastikkeetta emoyritys Tirrenialta seuraavasti: a) Caremar luovutetaan aluksi Campanian alueelle. Campanian alue luovuttaa tämän jälkeen Lazion alueelle Caremarin liiketoiminnan sen osan, joka liikennöi itsenäisesti Pontinon saariston yhteyksiä nimellä Laziomar. b) Saremar luovutetaan Sardinian alueelle. c) Toremar luovutetaan Toscanan alueelle.

(28) Vuoden 2009 laissa täsmennettiin myös, että Italia tekisi Tirrenian ja Siremarin kanssa uudet sopimukset viimeistään 31 päivänä joulukuuta 2009. Samoin alueelliset palvelut sisällytettäisiin luonnoksiin palveluhankintasopimuksista, jotka Sardinian ja Saremarin sekä Toscanan ja Toremarin oli määrä tehdä viimeistään 31 päivänä joulukuuta 2009 ja Campanian alueen ja Caremarin sekä Lazion alueen ja Laziomarin oli määrä tehdä viimeistään 28 päivänä helmikuuta 2010. Uusien sopimusten luonnokset ja palveluhankintasopimukset oli tarkoitus kilpailuttaa yhdessä yritysten kanssa ja allekirjoittaa ostajien kanssa sen jälkeen, kun kunkin yrityksen yksityistäminen olisi saatettu päätökseen (18).

(29) Tätä varten vuoden 2009 lailla jatkettiin alkuperäisten sopimusten voimassaoloa (myös Caremariin sovellettavan sopimuksen osalta) tammikuun 1 päivästä 2010syyskuun 30 päivään 2010 asti.

(30) Vuoden 2009 laissa vahvistettiin myös palvelujen tuottamisesta (alkuperäisten sopimusten jatkamisen sekä uusien sopimusten ja palveluhankintasopimusten perusteella) maksettavan vuotuisen korvauksen enimmäismääräksi vuodesta 2010 lähtien yhteensä 184 942 251 euroa, joka jakautui seuraavasti: Taulukko 1 Korvausten enimmäismäärät vuodesta 2010 alkaen Yritys Vuotuinen enimmäiskorvaus (euroa) Tirrenia 72 685 642 Siremar 55 694 895 Saremar 13 686 441 Toremar 13 005 441 Caremar 29 869 832 (19)

(31) Elokuun 5 päivänä 2010 annetun asetuksen nro 125 muuttamisesta 1 päivänä lokakuuta 2010 annetun lain nro 163, jäljempänä ’vuoden 2010 laki’, 1 §:ssä säädettiin alkuperäisten sopimusten jatkamisesta vielä 1 päivästä lokakuuta 2010 alkaen siihen asti, että Tirrenian ja Siremarin yksityistämiset on saatettu päätökseen. Tirrenian yksityistäminen saatettiin päätökseen 19 päivänä heinäkuuta 2012 ja Siremarin 31 päivänä heinäkuuta 2012.

(32) Vuoden 2009 lain 19 b §:n säännökset huomioon ottaen Lazion alue perusti 1 päivänä joulukuuta 2010 alueellisella lailla nro 2/2010 alueellisen meriliikenteen kabotaasipalveluja tarjoavan osakeyhtiön nimeltä Laziomar hankkiakseen Caremarin liiketoimintayksikön, joka liikennöi Pontinon saariston reiteillä ja joka oli määrä yksityistää myöhemmin.

(33) Caremar myi 7 päivänä maaliskuuta 2011 Pontinon saariston reittejä liikennöivän liiketoimintayksikkönsä Laziomarille. Laziomar aloitti liikennöinnin reitillä 1 päivänä kesäkuuta 2011.

(34) Lokakuun 28 päivänä 2011 annetun Lazion alueen asetuksen nro 508, jäljempänä ’Lazion alueen asetus’, mukaisesti määriteltiin suuntaviivat Laziomarin yksityistämiselle, joka on liitetty uuden palveluhankintasopimuksen tekemiseen Pontinon saariston reiteistä.

(35) Lisäksi Lazion alue antoi 24 päivänä joulukuuta 2012 annetun lain nro 228 mukaisesti ilman kilpailutusta tehdyn jatkosopimuksen perusteella Laziomarille tehtäväksi varmistaa Pontinon saariston reittien alueellinen jatkuvuus sen yksityistämiseen asti samoin edellytyksin. Sopimus allekirjoitettiin 12 päivänä helmikuuta 2013, ja se oli voimassa Laziomarin yksityistämiseen asti.

2.1.3 Laziomarin yksityistäminen ja uuden palveluhankintasopimuksen tekeminen

(36) Tammikuussa 2012 käynnistettiin tarjouskilpailumenettely (ks. 2.3.2 jakso), jonka tarkoituksena oli löytää ostaja Laziomarille sekä siihen liitetylle uudelle palveluhankintasopimukselle meriliikennepalvelujen tuottamisesta kymmenen vuoden ajan vastineena julkisen palvelun korvauksesta.

(37) Laziomarin uudeksi omistajaksi tuli Compagnia Laziale di Navigazione S.r.l., jäljempänä ’CLN’, tarjouskilpailussa menestyneen tarjouksen perusteella. Lazion alue ja CLN allekirjoittivat myyntisopimuksen 30 päivänä joulukuuta 2013. Lazion alue ja Laziomar allekirjoittivat 15 päivänä tammikuuta 2014 uuden palveluhankintasopimuksen meriliikennepalvelujen tarjoamisesta Pontinon saaristossa.

2.2 Vuoden 2011 ja vuoden 2012 päätösten kohteena olleet toimenpiteet

(38) Vuoden 2011 ja vuoden 2012 päätöksillä aloitetun muodollisen tutkintamenettelyn yhteydessä on arvioitu seuraavia toimenpiteitä: a) yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvien palvelujen toteuttamisesta maksettu korvaus alkuperäisten sopimusten jatkamisen perusteella (toimenpide 1) b) Tirrenialle ja Siremarille myönnetyn pelastamistuen mahdollinen väärinkäyttö (toimenpide 2) c) entisen Tirrenia-konsernin yritysten yksityistäminen (20) (toimenpide 3) d) yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvien palvelujen toteuttamisesta uusien sopimusten tai palveluhankintasopimusten nojalla maksettu korvaus (toimenpide 4) e) kiinnityspaikkaa koskeva etuoikeus (toimenpide 5) f) asetuksen nro 125/2010 muuntamisesta annetussa vuoden 2010 laissa säädetyt toimenpiteet (toimenpide 6) g) Sardinian alueen Saremarin hyväksi toteuttamat lisätoimenpiteet (toimenpide 7).

(39) Komissio päätti vuoden 2014 päätöksellä muodollisen tutkintamenettelyn siltä osin kuin se koski Sardinian alueen Saremarin hyväksi toteuttamaa toimenpidettä (edellä mainittu toimenpide 7) yhtä sen osaa lukuun ottamatta (21).

2.3 Yksityiskohtainen kuvaus tämän päätöksen kohteina olevista toimenpiteistä

(40) Tässä päätöksessä käsitellään ainoastaan johdanto-osan 38 kappaleessa lueteltuja toimenpiteitä 1, 3, 4, 5 ja 6 siltä osin kuin ne koskevat Laziomaria ja CLN:ää. Nämä toimenpiteet kuvataan tarkemmin seuraavissa jaksoissa.

2.3.1 Laziomarin ja Italian välisen alkuperäisen sopimuksen jatkaminen

2.3.1.1 Julkisen palvelun velvoitteet

(41) Caremarin kanssa tehdyn alkuperäisen sopimuksen 1 artiklassa määrättiin viisivuotissuunnitelmista, joissa yksilöitiin palveltavat satamat, käytettävät alustyypit sekä Caremarin tehtäväksi annetulta palvelulta edellytetty vuorotiheys (palvelut annettiin Laziomarin tehtäväksi sen jälkeen, kun Pontinon saariston reitit luovutettiin Lazion alueelle 1 päivänä kesäkuuta 2011).

(42) Italian mukaan Caremarin (tuolloin) viimeisin muodollisesti hyväksytty viisivuotissuunnitelma koskee ajanjaksoa 2000–2004, kun taas vuosia 2005–2008 koskeva suunnitelma oli laadittu, mutta toimivaltaiset ministeriöt eivät koskaan hyväksyneet sitä muodollisesti. Sen sijaan hallitus on tehnyt ad hoc -päätöksiä, joilla on mukautettu palveluja paikallisyhteisöjen tarpeiden huomioon ottamiseksi, mutta julkisen palvelun järjestelmään ei ole tehty merkittäviä muutoksia.

(43) Laziomar liikennöi alkuperäisen sopimuksen perusteella, sellaisena kuin se on jatkettuna johdanto-osan 26–33 kappaleessa mainituilla myöhemmillä säädöksillä, seuraavia reittejä ympärivuotisesti: — Reitillä Ponza–Formia (linja T1) Laziomar liikennöi ainoaa yhteyttä tähän linjaan. Se takasi kaksi päivittäistä yhteyttä, jotka tarjosivat yhdistelmäpalveluja (matkustajat, ajoneuvot ja tavarat). Alus, joka lähti saarelta klo 5.30, tarjosi asukkaille yhteyden mantereelle opiskelua ja työskentelyä varten, ja viimeinen paluu oli klo 17.30. — Reitillä Ponza–Formia (linja A2) Laziomar liikennöi ainoaa suurnopeuksista matkustajaliikenteen palvelua yhdellä päivittäisellä yhteydellä ja piti aluksen saarella yön yli. — Reitillä Anzio–Ponza (linja A1) Laziomar tarjosi päivittäisen suurnopeuksisen matkustajaliikenteen palvelun sesonkiaikana maanantaista lauantaihin. Palveluja kuitenkin lisättiin sunnuntaisin ja yleisinä vapaapäivinä, mitä perusteltiin sosiaalisilla ja taloudelliseen kehitykseen liittyvillä syillä (erityisesti siksi, että matkailu on saaren ainoa tulonlähde). Myös yksi kilpailija, Vetor, liikennöi samalla linjalla suurnopeuksista matkustajaliikenteen palvelua sesongin aikana. — Reitillä Ventotene–Formia (linja T2) Laziomar tarjosi ympäri vuoden päivittäisen palvelun sekaliikenteen aluksella. Yhdistelmäpalvelu oli ympäri vuoden ainoa säännöllinen matkustaja-, ajoneuvo- ja tavaraliikenteen yhteys. — Reitillä Ventotene–Formia (linja A3) Laziomar liikennöi ainoaa nopeaa yhteyttä. Alus lähti klo 6.45, jolloin asukkaat saattoivat matkustaa mantereelle työtä tai opiskelua varten, ja jäi yöksi saarelle palvelun takaamiseksi lääketieteellisen hätätilanteen sattuessa.

2.3.1.2 Määrärahat ja kesto

(44) Taulukossa 2 esitetään Italian Laziomarille vuosina 2011–2013 maksamat vuotuiset korvaukset: Taulukko 2 Vuosina 2011–2013 maksetut korvaukset Vuosi Maksettu korvaus (euroa) 2011 8 601 187 2012 13 780 506 2013 12 696 006

(45) Alkuperäisen sopimuksen mukaan julkisen palvelun vuotuinen korvaus maksetaan seuraavasti: Ensimmäinen ennakkomaksu suoritetaan kunkin vuoden maaliskuussa, ja sen määrä on 70 prosenttia edellisenä vuonna maksetusta korvauksesta. Toinen maksu maksetaan kesäkuussa, ja sen määrä on 20 prosenttia korvauksesta. Maksettujen määrien ja kuluvan vuoden toimintakustannusten ja tulojen välinen vaje muodostaa saldon, joka maksetaan viimeistään marraskuun 30 päivänä. Jos käy ilmi, että Laziomarin saama määrä ylittää suoritettujen palvelujen nettokustannukset (tulo miinus tappiot), sen on alkuperäisen sopimuksen mukaan maksettava erotus takaisin. (22)

— Vuosina 2011–2013 maksettu korvaus

(46) Julkisten meriliikennepalvelujen harjoittajille maksettavan tuen laskentaan vaikuttavat seikat (tulot ja kustannukset) täsmennetään 1 päivänä kesäkuuta 1979 annetussa presidentin asetuksessa nro 501, jäljempänä ’asetus nro 501/79’. Lisäksi 5 päivänä joulukuuta 1986 annetussa laissa nro 856, jäljempänä ’laki nro 856/86’, säädettiin tietyistä muutoksista Italian meriliikenteen julkisen palvelun velvoitteita koskevaan järjestelmään. Kyseisen lain 11 §:ssä muutettiin julkisen palvelun korvauksen laskentaperusteita suurten ja pienten saarten liikenneyhteyksien osalta. Tuki oli laskettava palvelusta aiheutuvien tulojen ja kustannusten välisen erotuksen perusteella keskimääräisten ja objektiivisten parametrien mukaisesti, ja sen oli sisällettävä kohtuullinen sijoitetun pääoman tuotto. Kyseisen lain 11 §:ssä säädetään myös, että palveluhankintasopimuksissa on lueteltava tuetut reitit, vuorotiheys sekä reiteillä käytettävät alustyypit. Asiasta vastaavien ministerien oli hyväksyttävä tuet. Asetuksessa nro 501/79 ja laissa nro 856/86 vahvistetut periaatteet otettiin huomioon alkuperäisissä sopimuksissa.

(47) Vuodesta 2010 alkaen yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvien palvelujen tuottamisesta maksettava korvaus on määritetty julkisen palvelun velvoitteiden määrittämisperusteita ja hintadynamiikkaa yleisen edun mukaisen meriliikenteen kabotaasin alalla 9 päivänä marraskuuta 2007 annetussa CIPEn (23) toimintaohjeessa ”Criteri per la determinazione degli oneri di servizio pubblico e delle dinamiche tariffarie nel settore dei servizi di cabotaggio marittimo di pubblico interesse” (24), jäljempänä ’CIPEn toimintaohje’, vahvistetun menetelmän mukaisesti. CIPEn toimintaohjeen johdanto-osan mukaan kyseinen ohje annettiin sellaisten julkisten yritysten yksityistämistä varten, jotka tarjosivat meriliikennepalveluja julkisen palvelun järjestelmän puitteissa (25). CIPEn toimintaohjeen määräyksiä sovellettiin Tirrenia-konsernin yritysten tarjoamiin palveluihin vuodesta 2010 lähtien, jopa ennen kunkin yrityksen yksityistämisen seurauksena tehtyjen uusien sopimusten ja palveluhankintasopimusten voimaantuloa.

(48) CIPEn toimintaohjeessa vahvistetun menetelmän ansiosta meriliikenteen julkista palvelua tarjoavat yritykset saavat asianmukaisen tuoton. Sen mukaan pääoman tuottoaste lasketaan keskimääräisen pääomakustannuksen (WACC) perusteella.

(49) Vaadittu oman pääoman tuotto (26) lasketaan soveltamalla CAPM-tasapainomallia (Capital Asset Pricing Model). CAPM-mallin mukaisesti oman pääoman kustannukset johdetaan i) riskittömän koron, ii) beetakertoimen (yrityksen arvioitu riskiprofiili suhteessa osakemarkkinoihin) ja iii) osakemarkkinoille kohdennetun pääoman riskipreemion suhteesta.

(50) Oman pääoman kustannus lasketaan soveltamalla lisäriskipreemiota riskittömän toiminnan tuottoasteeseen. Tämä preemio lasketaan markkinariskipreemiona kerrottuna sen beetakertoimella, joka mittaa tiettyyn toimintaan liittyvää riskiä suhteessa asianomaiseen markkinaan.

(51) CIPEn toimintaohjeen mukaan riskittömän toiminnan tuottoaste vastaa kymmenen vuoden viitelainojen keskimääräistä bruttotuottoa siltä edeltävältä 12 kuukauden jaksolta, jolta tiedot ovat saatavilla.

(52) CIPEn toimintaohjeessa vahvistetaan markkinariskipreemioksi 4 prosenttia. Jos kyseessä on palvelu, jota ei harjoiteta yksinoikeudella, toimijalle oletettavasti aiheutuva suurempi riski kuitenkin korvataan maksamalla tälle markkinariskipreemion lisäksi ylimääräinen 2,5 prosentin korvaus.

(53) Laziomarille maksettavan korvauksen määrä ei kuitenkaan voi käytännössä ylittää vuotuista 10 030 606 euron enimmäismäärää, kuten säädetään vuoden 2009 laissa (ks. johdanto-osan 30 kappale). Vaikka vuoden 2009 laissa rajoitetaan julkisen palvelun järjestelmän puitteissa suoritettavien meriliikennepalvelujen toteuttamisesta maksettavaa vuotuista korvausta kaikkien Tirrenian yritysten osalta, CIPEn toimintaohje sisältää myös tietyt takeet, joiden ansiosta kyseiset toimijat voivat kattaa toimintakustannuksensa riittävällä tavalla. Kuten taulukosta 2 käy ilmi, vuosina 2012 ja 2013 maksettuja korvauksia on näin ollen korotettu niin, että ne kattavat kaikki julkisen palvelun kustannukset kyseisinä vuosina.

(54) CIPEn toimintaohjeen mukaan palvelujen laajuus, palveluhankintasopimuksessa vahvistetut lippujen enimmäishinnat ja korvausten tosiasialliset määrät on määritettävä siten, että ne kattavat asianomaisen palveluntarjoajan hyväksyttävät kustannukset kokonaisuudessaan. Tässä sovelletaan seuraavaa kaavaa: VA(RSP) + VA(AI(X)) = VA(CA), jossa — VA(RSP) on julkisen palvelun velvoitteiden täyttämisestä maksettavan korvauksen diskontattu arvo, — VA(AI(X)) on muiden tulojen (esimerkiksi lipputulojen) diskontattu arvo, — VA(CA) on hyväksyttävien toimintakustannusten, velkojen takaisinmaksuerien ja sijoitetun pääoman tuoton diskontattu arvo.

(55) Jos tämä yhtälö ei päde, tuetun toiminnan laajuutta voidaan supistaa tai vaihtoehtoisesti palvelun järjestämistapaa (esimerkiksi alustyyppejä) tarkistaa tai lippujen enimmäishintoja muuttaa.

(56) Lisäksi kuhunkin palveluun sovellettavaa enimmäishintaa, josta on vähennetty verot ja satamamaksut, mukautetaan joka vuosi seuraavan, hintakattoa koskevan kaavan mukaisesti: ΔT = ΔP – X, jossa — ΔT on enimmäishinnan vuotuinen prosentuaalinen muutos, — ΔP on viitevuoden inflaatioaste, — X on palveluhankintasopimuksessa vahvistetun enimmäishinnan todellinen vuotuinen mukautusaste, joka pysyy samana koko sopimuksen voimassaoloajan.

(57) CIPEn toimintaohjeessa täsmennetään lisäksi, että enimmäishintaa voidaan mukauttaa polttoainekustannusten vaihteluiden huomioon ottamiseksi siten, että viitehintoina pidetään yleisesti saatavilla olevia vakiohintoja.

2.3.2 Laziomarin yksityistäminen

(58) Lazion alue julkaisi 13 päivänä helmikuuta 2013 verkkosivustollaan tarjouskilpailun, joka koski Laziomarin myyntiä ja julkisen palvelun velvoitteen toteuttamisesta edellä johdanto-osan 43 kappaleessa mainituilla merireiteillä maksettavaa julkisen palvelun korvausta. (27) Ilmoitus julkaistiin myös Euroopan unionin virallisessa lehdessä (28), Italian tasavallan virallisessa lehdessä (29) ja neljässä Italian kansallisessa ja paikallisessa päivälehdessä.

(59) Italia valitsi menettelyksi julkisia sopimuksia koskevan lain (asetus nro 163/2006, il Codice dei Contratti pubblici) 55 §:n 6 momentissa tarkoitetun rajoitetun tarjouskilpailumenettelyn. Myöntämisperusteeksi valittiin kokonaistaloudellisesti edullisin tarjous.

(60) Jotta tarjouskilpailuun osallistuminen olisi mahdollisimman laajaa, tarjouspyynnössä annettiin tarjoajille nimenomaisesti mahdollisuus osallistua yhdessä väliaikaisina tarjoajien ryhmittyminä, yhteenliittyminä tai eurooppalaisina taloudellisina etuyhtyminä (ETEY).

2.3.2.1 Myyntimenettely ja myöntämispäätös

(61) Kun tarjouskilpailu oli julkaistu, seuraavat kahdeksan tahoa ilmaisivat määräaikaan mennessä kiinnostuksensa osallistua tarjouskilpailuun: Navigazione Libera del Golfo S.r.l., Carpoint Motorsport S.p.A., Blu Navy Cruise & Tour S.r.l., Traghetti Lines, CLN, Navigazione Generale Italiana S.p.A., Vetor S.r.l. ja Ustica Lines, joka toimii nykyisin nimellä Liberty Lines. Ne myös toimittivat tiedot, joita edellytettiin laatuun perustuvaa valintaa varten menettelyn ensimmäisessä vaiheessa. Osallistujista seitsemän (lukuun ottamatta Blu Navy Cruise & Tour S.r.l:ää) hyväksyttiin seuraavaan vaiheeseen, ja niitä pyydettiin jättämään tarjous 16 päivänä toukokuuta 2013.

(62) Tarjouspyyntö sisälsi tarjouskilpailun voittajan ja Lazion alueen välillä allekirjoitettavan uuden, kymmenvuotisen sopimuksen luonnoksen sekä tarkempia tietoja tarjouskilpailumenettelystä. Tarjouspyyntökirjeessä vahvistettiin erityisesti, että palveluhankintasopimuksen toimeksisaajaksi valittaisiin kokonaistaloudellisesti edullisimman tarjouksen tekijä ja että tarjouksen osatekijät pisteytettäisiin seuraavasti: hinta 30 pistettä ja tekniset ansiot 70 pistettä. Laziomarin myyntihinnaksi tarjouspyyntökirjeessä vahvistettiin kiinteä 2 272 000 euron summa, joka oli laskettu riippumattoman tutkimuksen perusteella, jossa arvioitiin Laziomarin omaisuuden kokonaisarvo (ks. johdanto-osan 66 ja 67 kappale). Tämä hinta ei ollut neuvoteltavissa, eikä tarjoajien näin ollen tullut esittää tarjousta myyntihinnasta.

(63) Tästä syystä kaikkia potentiaalisia tarjoajia pyydettiin sisällyttämään edellä mainittu kiinteä Laziomarin myyntihinta hintatarjoukseensa, ja Lazion alueen oli määrä valita voittajaksi kokonaistaloudellisesti edullisimman tarjouksen tekijä hinnan sekä muiden tarjouspyyntökirjeessä esitettyjen palvelua koskevien, ennen kaikkea teknisten, kriteerien perusteella (ks. johdanto-osan 62 kappale).

(64) Määräajan päättyessä CLN esitti tarjouksensa, johon liittyvät tarjouseritelmät arvioitiin myönteisin tuloksin. Muita tarjouksia ei tehty.

(65) Näin ollen tarjouskilpailun voitti CLN sekä Laziomarin liiketoiminnan yksityistämisen että meriliikenteen palvelujen toteuttamisen osalta (ks. 2.3.3 jakso).

2.3.2.2 Myyntisopimus

(66) Myyntisopimus tehtiin 30 päivänä joulukuuta 2013, ja siinä määritetään Laziomarin osakkeiden luovutus CLN:lle kiinteään 2 272 000 euron hintaan Lazion alueen teettämän riippumattoman asiantuntija-arvion perusteella.

(67) Määrä kuvastaa pääasiassa kiinteän aineellisen omaisuuden (joka koostuu neljästä aluksesta sekä teollisista ja kaupallisista laitteista) arvoa ja Ventotenen saaren lipunmyyntipisteen arvoa, kuten yrityksen taseessa 1 päivänä kesäkuuta 2011 todettiin.

(68) Myyntisopimuksen 4 artiklan mukaan CLN:n on ilmoitettava Lazion alueelle, mikäli Laziomarin osakkeita myytäisiin myöhemmin kolmansille osapuolille, jolloin CLN olisi siitä huolimatta edelleen vastuussa palveluhankintasopimuksen velvoitteiden täyttämisestä yhdessä Laziomarin uuden ostajan kanssa.

2.3.2.3 Kansallisen tason menettelyt

(69) Laziomarin liiketoiminnan ja palveluhankintasopimuksen myyntiä CLN:lle koskevan tarjouskilpailumenettelyn tulos riitautettiin Lazion alueellisessa hallintotuomioistuimessa (Tribunale amministrativo regionale), jäljempänä ’TAR’.

(70) Vetor S.r.l., jäljempänä ’Vetor’, joka liikennöi Anzion ja Ponzan välistä reittiä kantosiipialuksilla (linja A1), jätti TARiin tarjouskilpailun laillisuuden osalta väliaikaisia toimia koskevan hakemuksen, joka hylättiin päätöksellä nro 2995/2013. Lisäksi TAR teki ratkaisun asiaan liittyvien tosiseikkojen perusteella ja hylkäsi Vetorin kantelun tuomiolla nro 467/2014. Korkein hallinto-oikeus vahvisti edellä mainitut muutoksenhakua koskevat tuomiot tuomiolla nro 5421/2018.

2.3.3 Lazion alueen ja Laziomarin välinen uusi palveluhankintasopimus

2.3.3.1 Tuensaaja

(71) Kuten johdanto-osan 64 kappaleessa todetaan, CLN teki tarjouksen uudesta palveluhankintasopimuksesta. Tarjouskilpailun voittamisen jälkeen Laziomar (jonka CLN osti mutta joka säilyi erillisenä oikeushenkilönä) allekirjoitti Lazion alueen kanssa uuden palveluhankintasopimuksen merireittien liikennöinnistä 15 päivänä tammikuuta 2014.

2.3.3.2 Reitit

(72) Laziomar tarjoaa julkisen palvelun järjestelmän puitteissa matkustaja--, yhdistelmäpalveluja (matkustajat, ajoneuvot ja rahti) sekä pelkkiä rahtipalveluja (tavarat ja erikoistavarat) useilla kabotaasireiteillä seuraavasti: Taulukko 3 Laziomarin uuden palveluhankintasopimuksen mukaisesti liikennöimät reitit Formia–Ponza (lautta – yhdistelmäpalvelu) – linja T1 Formia–Ventotene (lautta – yhdistelmäpalvelu) – linja T2 Terracina–Ponza (lautta – yhdistelmäpalvelu ja rahtipalvelu (30) – linja T3 Terracina–Ventotene (lautta – rahtipalvelu) – linja T4 Anzio–Ponza (kantosiipialus – matkustajaliikenteen palvelu) – linja A1 Formia–Ponza (kantosiipialus – matkustajaliikenteen palvelu) – linja A2 Formia–Ventotene (kantosiipialus – matkustajaliikenteen palvelu) – linja A3

2.3.3.3 Voimassaoloaika

(73) Lazion alueen ja Laziomarin välinen uusi palveluhankintasopimus on voimassa kymmenen vuotta (2014–2024).

2.3.3.4 Julkisen palvelun velvoitteet

(74) Laziomarille asetetut julkisen palvelun velvoitteet koskevat muun muassa liikennöitäviä satamia, liikennöitävillä merireiteillä käytettävien alusten tyyppiä ja kapasiteettia, vuorotiheyttä ja lippujen enimmäishintoja.

2.3.3.5 Korvausta koskevat lausekkeet ja myöntämispäätös

(75) Lazion alue vahvisti julkisen palvelun velvoitteiden toteuttamisesta johdanto-osan 43 kappaleessa mainituilla merireiteillä maksettavaksi vuotuiseksi peruskorvaukseksi 14 300 550 euroa, jota tarkistettiin alaspäin. Määräksi vahvistettiin lopulta 12 752 074 euroa (yhteensä 127 520 740 euroa kymmenen vuoden sopimuskaudella).

(76) Sopimuksen 6 artiklan 2 kohdan mukaan Lazion alue voi mukauttaa korvausta ylös- tai alaspäin ottaakseen huomioon todellisiin vuoroihin vuosittain tehdyt muutokset. Korvausten taso ei muutu, jos vuosittaisten vuorojen määrä on 3 prosenttia sopimuksessa sovittua määrää suurempi tai pienempi. Jos vuorojen määrä kasvaa tai vähenee yli 3 prosenttia, korvausta mukautetaan tämän mukaan kertomalla ylimääräisten tai puuttuvien vuorojen määrä tarjouksessa ilmoitetulla yksikköhinnalla. Palvelusopimusta muutettiin vuonna 2017 korvaustason mukauttamiseksi 13 524 536 euroon.

(77) Korvauksen määrä määritetään CIPEn toimintaohjeessa vahvistetun menetelmän mukaisesti (ks. johdanto-osan 47–57 kappale). CIPEn toimintaohjeessa määrätyt takeet on otettu huomioon uudessa palveluhankintasopimuksessa.

(78) Palveluhankintasopimuksen mukaan korvaus ei ylitä sitä, mikä on tarpeen julkisen palvelun velvoitteen hoitamisesta aiheutuneiden nettokustannusten kattamiseksi (taloudellinen ja rahoituksellinen tasapaino). Jos tästä sopimukseen perustuvasta tasapainosta poiketaan, voidaan soveltaa palveluhankintasopimuksen 25 artiklan mukaista tasapainottamismekanismia, jossa arvioidaan kaikki korvauksen maksamiseen liittyvät parametrit. Jos siis osoittautuu, että korvauksen määrä ei riitä kattamaan kaikkia palvelun tuottamisesta aiheutuneita kustannuksia korvauksen perusteena olevien taloudellisten parametrien muututtua olennaisesti (31), uuden palveluhankintasopimuksen mukaan korvauksen perusteena olevia keskeisiä parametreja voidaan tarkistaa. Nämä keskeiset parametrit ovat i) hintajärjestelmä, ii) tarjottavien julkisten palvelujen taso, iii) vuotuisen hintakaton taso ja iv) investointeja varten tehtävät pääomasijoitukset.

(79) Palveluhankintasopimuksen 4 artiklan 4–6 kohdan mukaan toimijalle maksettavaa korvausta pienennetään 80 prosenttia, jos palvelu keskeytyy työntekijöiden lakon vuoksi, ja 30 prosenttia, jos palvelu keskeytyy muun ennakoimattoman tapahtuman seurauksena, ja lisäksi palvelujen suorittamatta jättämisestä muussa tilanteessa kuin lakon vuoksi tai ennakoimattoman tapahtuman seurauksena määrätään toimijalle seuraamuksia palveluhankintasopimuksen 9 artiklan mukaisesti.

(80) Palveluhankintasopimuksen 22 artiklan mukaan toimijan on otettava käyttöön teknisen seurannan, talousseurannan ja johdon seurannan toteuttamiseksi järjestelmä, jonka avulla laaditaan palveluhankintasopimuksen perusteella tarjottuun palveluun liittyvä vuotuinen tuloslaskelma, joka lähetetään alueviranomaiselle tarkastettavaksi.

(81) Palveluhankintasopimuksen 4 artiklan 2 kohdan mukaan Laziomarille maksettavaksi vuotuiseksi korvaukseksi arvioitiin 12 752 074 euroa. Palveluhankintasopimuksen 4 artiklan 3 kohdan mukaan Laziomarille maksettava tosiasiallinen hinta määräytyy kuitenkin suoritetun palvelun tuloksen mukaan (hinta meripeninkulmaa kohti kullakin reitillä) ottaen huomioon sopimuksessa mainitut asiaankuuluvat kaupalliset ja alakohtaiset riskit (esimerkiksi korvausmäärän alentaminen, jos yritys keskeyttää liikennöinnin, ja seuraamukset, jos palveluja lakkautetaan).

(82) Taulukossa 4 esitetään tarjouskilpailumenettelyn perusteella vahvistettu korvaus koko sopimuskauden osalta ja Laziomarille vuosina 2014–2019 tosiasiallisesti maksettu korvaus liikennöintipalvelua koskevien muutosten jälkeen palveluhankintasopimuksen 6 artiklan mukaisesti. Taulukko 4 Laziomarille uuden palvelusopimuksen (2014–2019) perusteella vahvistetut ja maksetut korvaukset Vuosi Vahvistettu korvaus (euroa) Maksettu korvaus (euroa) 2014 12 752 074 13 374 589 2015 12 752 074 13 376 167 2016 12 752 074 13 330 304 2017 12 752 074 13 370 070 2018 12 752 074 13 356 282 2019 12 752 074 13 366 510

2.3.4 Kiinnityspaikkaa koskeva etuoikeus

(83) Vuoden 2009 lain 19 b §:n 21 momentissa säädettiin, että saarten ja mantereen välisen alueellisen jatkuvuuden takaamiseksi ja entisen Tirrenia-konsernin yritysten julkisen palvelun velvoitteet huomioon ottaen kyseiset yritykset, Laziomar mukaan luettuna, säilyttävät niille aiemmin myönnetyn kiinnityspaikkaa koskevan etuoikeuden sekä etuoikeuden jaettaessa uusia lähtö- ja tuloaikoja merenkulkuviranomaisten vahvistamien menettelyjen mukaisesti siten kuin säädetään 28 päivänä tammikuuta 1994 annetussa laissa nro 84 ja Italian merenkulkulaissa.

2.3.5 Vuoden 2010 laissa säädetyt toimenpiteet

(84) Vuoden 2010 laissa säädettiin, että entisen Tirrenia-konsernin yrityksillä on mahdollisuus käyttää väliaikaisesti kaluston ajanmukaistamiseen ja nykyaikaistamiseen jo osoitettuja varoja (32) pakottavien maksuvalmiustarpeiden kattamiseksi. Tämän mahdollisuuden käyttävien entisen Tirrenia-konsernin yritysten oli kuitenkin täydennettävä kyseisiä korvamerkittyjä varoja, jotta ne voisivat tehdä välttämättömät ajanmukaistukset aluksiinsa myöhemmin. Ajanmukaistukset olivat välttämättömiä, jotta alukset täyttäisivät vuonna 1996 tehdystä Tukholman sopimuksesta (33) johtuvat turvallisuusmääräykset.

(85) Kahdesta eri välineestä osoitettiin 23 750 000 euroa (34) koko Tirrenia-konsernin alusten ajanmukaistusten maksamiseen. Laziomar ei kuitenkaan hyödyntänyt näitä välineitä (ks. johdanto-osan 132 kappale).

(86) Lisäksi vuoden 2010 lain 1 §:ssä säädettiin seuraavaa: a) Alkuperäisiä sopimuksia jatketaan 1 päivästä lokakuuta 2010 Tirrenian ja Siremarin yksityistämisprosessien päättymiseen asti (ks. myös johdanto-osan 31 kappale). b) Tietyin muutoksin vuoden 2009 laiksi muunnetun asetuksen 135/2009 19 b §:ää muutetaan lisäämällä siihen 24 a momentti. Sen mukaan kaikki vuoden 2009 lain 1–15 momentin säännösten täytäntöönpanemiseksi annetut viralliset asiakirjat ja toimet ovat verovapaita. Kyseiset momentit liittyvät meriliikenteen kabotaasimarkkinoiden vapauttamiseen Tirrenia-konsernin yksityistämisen avulla ja kattavat yksityistämistä valmistelevan vaiheen eli alueellisten yritysten luovutuksen kyseisille alueille. c) Varmistaakseen julkisen palvelun jatkuvuuden ja tukeakseen entisen Tirrenia-konsernin yritysten yksityistämistä asianomaiset alueet saattoivat hyödyntää Fondo Aree Sottoutilizzate (FAS) -rahaston (35) varoja 6 päivänä maaliskuuta 2009 annetun CIPEn toimintaohjeen nro 1/2009 (36) nojalla.

2.4 Rikkomusmenettely nro 2007/4609

(87) Komission yksiköiden ja Italian välisen aiemman tietojenvaihdon jälkeen komission energiasta ja liikenteestä vastaava pääjohtaja lähetti 19 päivänä joulukuuta 2008 tietopyynnön Italialle. Pyyntö koski muun muassa yleiskatsausta julkisen palvelun reiteistä kyseisenä ajankohtana sekä julkisen palvelun tehtävää, jota Italia suunnitteli ehdotettujen uusien sopimusten kohteeksi. Lisäksi Italiaa pyydettiin toimittamaan lisätietoja Tirrenia-konsernin yksityistämissuunnitelmista.

(88) Italia toimitti 28 päivänä huhtikuuta 2009 päivätyssä kirjeessään yksityiskohtaisen vastauksen komission 19 päivänä joulukuuta 2008 esittämään pyyntöön. Kirjeessä Italia muun muassa totesi seuraavaa: 1) alkuperäisten sopimusten voimassaolon jatkaminen 31 päivään joulukuuta 2009 asti oli tarpeen, jotta meriliikenteen kabotaasimarkkinat voitiin vapauttaa Italiassa Tirrenia-konsernin yksityistämisen kautta 2) Tirrenia-konsernille myönnetty julkisen palvelun korvaus oli tarpeen alueellisen jatkuvuuden varmistamiseksi saarten kanssa sellaisilla meriliikenneyhteyksillä, joita yksityiset markkinatoimijat eivät riittävästi tarjonneet 3) reittien perusteellinen järkeistäminen oli saatu päätökseen 10 päivänä maaliskuuta 2009. Tässä prosessissa otettiin huomioon merkitykselliset sosiaaliset, työllisyyteen liittyvät ja taloudelliset näkökohdat sekä tarve turvata alueellisen jatkuvuuden kannalta olennaiset yhteydet, ja sen yhteydessä kuultiin kuutta asianomaista aluetta. Italian mukaan järkeistäminen johti siihen, että julkisen palvelun nettokustannukset laskivat noin 66 miljoonalla eurolla ja noin 600 miehistön jäsentä koko Tirrenia-konsernista irtisanottiin. Italia muistutti myös, että vuoden 2009 järkeistämisprosessi täydensi aiempia toimia (vuosina 2004, 2006 ja 2008), joilla supistettiin Tirrenia-konsernin tarjoamia palveluja 4) tavoitteena oli i) säilyttää yhteydet, jotka ovat tarpeen saarten ja mantereen välisen alueellisen jatkuvuuden sekä terveyttä, opiskelua ja liikkumista koskevien oikeuksien varmistamiseksi, ii) järkeistää reittejä, joilla yksityiset toimijat tarjosivat samat yhteydet samana ajanjaksona taaten samanlaisen laadun ja jatkuvuuden, ja iii) järkeistää sellaisia kesäkaudella liikennöitäviä ja suurnopeusyhteyksiä, jotka palvelevat ainoastaan henkilöliikennettä 5) kirjeessä annettiin yleiskatsaus Tirrenia-konsernin yritysten liikennöimistä reiteistä vuonna 2008 sekä reiteistä, joita Tirrenia-konsernin yritykset liikennöisivät vuonna 2009 reittien vähentämisen jälkeen. Italian mukaan viimeksi mainitut reitit muodostivat perustan uusille sopimuksille, jotka oli määrä tehdä Tirrenia-konsernin yritysten uusien omistajien kanssa.

(89) Komission energiasta ja liikenteestä vastaava pääjohtaja lähetti Italialle 21 päivänä joulukuuta 2009 kirjeen, jossa todettiin muun muassa, että ottaen huomioon Italian meriliikenteen kabotaasimarkkinoiden radikaalin uudistamisen sekä huomattavat sosiaaliset vaikutukset, joita yksityistäminen olisi aiheuttanut, jos tarjouskilpailu olisi järjestetty yksinkertaisten palveluhankintasopimusten perusteella, kyseisten laivayhtiöiden ulkoistaminen tällaisten toimeksiantosopimusten kanssa oli – periaatteessa ja poikkeuksellisesti – hyväksyttävää neuvoston asetuksessa (ETY) N:o 3577/92 (37) (meriliikenteen kabotaasista annettu asetus) säädetyn yhteisön laivanvarustajien syrjintäkiellon periaatetta koskevan kriteerin täyttymisen varmistamiseksi. Komissio huomauttaa, ettei meriliikenteen kabotaasista annetussa asetuksessa edellytetä, että jäsenvaltiot yksityistävät meriliikenneyrityksensä vaan niiden on vain vapautettava kyseiset erityismarkkinat.

(90) Komissio lähetti 29 päivänä tammikuuta 2010 (38) virallisen huomautuksen meriliikenteen kabotaasista annetun asetuksen virheellisestä täytäntöönpanosta. Kirjeessä komissio muistutti, että kyseisen asetuksen mukaan silloin, kun jäsenvaltio tekee sopimuksia julkisesta palvelusta tai asettaa julkisen palvelun velvoitteita, se tekee sen syrjimättä ketään unionin laivanvarustajaa. Tämän asetuksen 4 artiklan 3 kohdan mukaan voimassa olevat julkisen palvelun sopimukset voivat olla voimassa kyseisen sopimuksen voimassaolon päättymispäivään asti. Komissio totesi kuitenkin, että Tirrenia-konsernin yritykset jatkoivat meriliikennepalvelujen harjoittamista sen jälkeen, kun niiden kanssa tehdyt palveluhankintasopimukset (alkuperäiset sopimukset) olivat päättyneet. Näiden sopimusten oli määrä päättyä vuoden 2008 lopussa, mutta Italia oli jatkanut niitä useaan otteeseen. Tämän vuoksi komissio kehotti Italiaa esittämään huomautuksensa.

(91) Komission energiasta ja liikenteestä vastaava pääjohtaja myös vastasi Italian 22 päivänä tammikuuta 2010 päivättyyn kirjeeseen 29 päivänä tammikuuta 2010. Pääjohtaja korosti, että hänen vastauksensa koski ainoastaan meriliikenteen kabotaasista annetun asetuksen noudattamista, ei valtiontukikysymyksiä. Tätä taustaa vasten pääjohtaja totesi, että asianomaisia reittejä koskevat perustelut olivat riittäviä poistamaan aiemmin esitetyt epäilyt. Pääjohtaja muistutti, että palveluhankintasopimukset voivat koskea vain reittejä, joilla markkinoiden toiminta on puutteellista.

(92) Italia vastasi 29 päivänä maaliskuuta 2010 komission 29 päivänä tammikuuta 2010 päivättyyn viralliseen huomautukseen.

(93) Italia ilmoitti komissiolle 10 päivänä syyskuuta 2010 pidetyssä ad hoc -kokouksessa, että myös kilpailumenettely, joka koski muun muassa Caremarin tuolloin liikennöimiä Pontinon saariston reittejä, viivästyisi. Tämän jälkeen alkuperäisiä sopimuksia jatkettiin 1 päivänä lokakuuta 2010 annetulla lailla nro 163 siihen asti, että Tirrenian ja Siremarin yksityistämiset olisi saatu päätökseen (ks. myös johdanto-osan 31 kappale).

(94) Näiden tapahtumien perusteella komissio antoi 24 päivänä marraskuuta 2010 täydentävän virallisen huomautuksen. Tässä kirjeessä komissio totesi, että a) muun muassa Caremarin alkuperäistä sopimusta oli jatkettu automaattisesti ja ilman kilpailumenettelyä b) kyseisten palveluhankintasopimusten soveltamista oli jatkettu, vaikka kilpailumenettelyä ei ollut saatettu päätökseen myöskään Caremarin osalta c) se varaa oikeuden antaa tarvittaessa perustellun lausunnon (ottaen huomioon Italian mahdollisesti esittämät huomautukset).

(95) Komissio antoi 21 päivänä kesäkuuta 2012 perustellun lausunnon kolmen entisen Tirrenia-konsernin yrityksen (Caremarin, Laziomarin ja Saremarin) yksityistämisen viivästymisestä. Perusteltu lausunto ei koskenut kolmea muuta yritystä (Tirrenia, Toremar ja Siremar), joiden osalta tarjouskilpailumenettelyt oli saatettu päätökseen vuoden 2011 aikana (39). Komissio huomautti, ettei Italia ollut järjestänyt kilpailumenettelyjä muun muassa Laziomarin hoitamia meriliikenteen kabotaasireittejä koskevien palveluhankintasopimusten tekemiseksi, vaikka niitä koskevien alkuperäisten sopimusten normaalista päättymisajankohdasta oli kulunut jo yli kolme vuotta. Kyseisiä sopimuksia oli jatkettu automaattisesti ja toistaiseksi, mikä esti muita unionin laivanvarustajia kilpailemasta niistä.

(96) Italia vastasi 8 päivänä elokuuta 2012 perusteltuun lausuntoon toteamalla, että kyseisiä yrityksiä ja niille annettuja uusia palveluhankintasopimuksia koskevat hankintailmoitukset oli julkaistu tai julkaistaisiin Euroopan unionin virallisessa lehdessä. Laziomaria koskeva ilmoitus oli lähetetty julkaistavaksi 1 päivänä elokuuta 2012.

(97) Laziomarin uudeksi omistajaksi tuli 14 päivänä tammikuuta 2014 CLN, joka allekirjoitti kymmenvuotisen palveluhankintasopimuksen yhteyksistä Pontinon saaristoon.

(98) Italia ilmoitti komissiolle 15 päivänä heinäkuuta 2016 päivätyllä kirjeellä, että kaikkien entisen Tirrenia-konsernin yritysten yksityistäminen oli saatettu päätökseen. Komissio päätti 8 päivänä joulukuuta 2016 lopettaa rikkomusmenettelyn.

3. MENETTELYN ALOITTAMISEN JA LAAJENTAMISEN SYYT

3.1 Laziomarin ja Italian välisen alkuperäisen sopimuksen jatkaminen (40)

3.1.1 Altmark-tuomion noudattaminen ja tuen olemassaolo

(99) Komissio katsoi vuoden 2011 päätöksessään alustavasti, että entisen Tirrenia-konsernin kaikkien yritysten kanssa alun perin tehtyihin sopimuksiin sisältynyt julkisen palvelun velvoitteiden määritelmä ei ollut ollut riittävän selkeä, minkä takia se ei voinut lopullisesti päätellä, sisälsikö alkuperäinen sopimus ilmeisen virheen. Komissiolla ei tuolloin ollut kattavaa näkemystä velvoitteista, joita oli tosiasiallisesti asetettu muun muassa Pontinon saariston reittien liikennöinnille verrattuna kilpailijoiden joillakin noista reiteistä tarjoamiin palveluihin.

(100) Komissio katsoi alustavasti, että Altmark-tuomiossa (41) vahvistettu toinen edellytys täyttyi, sillä korvauksen laskentaperusteena olevat parametrit oli vahvistettu etukäteen ja avoimuusvaatimuksia noudattaen. Komissio totesi erityisesti, että kyseiset parametrit on kuvattu alkuperäisissä sopimuksissa (vuoden 2009 korvaus) sekä CIPEn toimintaohjeessa (korvaus vuodesta 2010 eteenpäin).

(101) Komissio katsoi kuitenkin, että kolmas Altmark-tuomion edellytys ei näyttänyt täyttyvän ja että toimijat olivat mahdollisesti saaneet liiallisia korvauksia julkisen palvelun tehtävien suorittamisesta. Komissio epäili erityisesti entisen Tirrenia-konsernin yrityksille vuodesta 2009 alkaen maksettujen korvausten oikeasuhteisuutta, koska kyseisille yrityksille asetettuja velvoitteita ei ole määritelty selkeästi. Komissio epäili myös sitä, kuvastaako vuodesta 2010 lähtien sovellettu 6,5 prosentin riskipreemio asianmukaista riskitasoa, sillä alustavasti näytti siltä, etteivät toimijat kantaneet tällaisten palvelujen toteuttamisesta tavallisesti aiheutuvia riskejä.

(102) Komissio katsoi myös alustavasti, ettei neljäs Altmark-edellytys täyttynyt, koska alkuperäistä sopimusta oli jatkettu ilman tarjouskilpailua. Komissio huomautti vielä, ettei sille ollut toimitettu minkäänlaista näyttöä tueksi väitteelle, jonka mukaan toimijat olisivat todella tuottaneet kyseisen palvelun yhteisön kannalta vähäisimmin kustannuksin.

(103) Vuoden 2011 päätöksessä komissio tuli näin ollen alustavasti siihen tulokseen, että toimijoille alkuperäisten sopimusten jatkoaikana maksetut julkisen palvelun korvaukset olivat SEUT-sopimuksen 107 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua valtiontukea. Komissio katsoi myös, että tätä tukea olisi pidettävä uutena tukena.

3.1.2 Soveltuvuus sisämarkkinoille

(104) Vuoden 2011 päätöksessä komissio katsoi alustavasti, että vuosina 2009–2011 maksettu julkisen palvelun korvaus ei kuulunut sen paremmin yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvistä palveluista vuonna 2005 tehdyn päätöksen (42) kuin yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyviä palveluja koskevien vuoden 2005 puitteiden (43) soveltamisalaan. Näin ollen komissio arvioi tätä toimenpidettä suoraan SEUT-sopimuksen 106 artiklan 2 kohdan nojalla ja totesi, että sillä oli epäilyksiä siitä, täyttyivätkö soveltuvuusedellytykset.

(105) Komissio totesi vuoden 2012 päätöksessä, että uusi yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyviä palveluita koskeva päätöspaketti, johon kuuluivat yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvistä palveluista vuonna 2011 tehty päätös (44) sekä yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyviä palveluja koskevat vuoden 2011 puitteet (45), oli tullut voimaan 31 päivänä tammikuuta 2012. Komissio katsoi alustavasti, ettei alkuperäisten sopimusten jatkamisen nojalla myönnettyä julkisen palvelun korvausta voinut pitää soveltuvana sisämarkkinoille tai vapauttaa yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvistä palveluista vuonna 2011 tehdyn päätöksen mukaisesta ilmoitusvelvollisuudesta.

(106) Vuoden 2010 laissa säädettiin alkuperäisten sopimusten jatkamisesta 30 päivästä syyskuuta 2010 yksityistämisprosessin loppuun asti. Näin ollen Laziomarin 1 päivän kesäkuuta 2011 ja yksityistämisen välisenä aikana saamaa korvausta voitiin arvioida yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyviä palveluja koskevien vuoden 2011 puitteiden perusteella.

3.2 Laziomarin yksityistäminen

(107) Vuoden 2012 päätöksessä komissio totesi epäilevänsä, ettei Laziomarin myyntiä koskeva tarjouskilpailumenettely ollut riittävän avoin ja ehdoton sen varmistamiseksi, että myynti toteutuisi markkinahintaan.

(108) Komissio katsoi, että tietyt yksityistämisen yhteydessä asetetut edellytykset saattoivat rajoittaa tarjoajien lukumäärää ja/tai vaikuttaa myyntihintaan. Komissio muistutti vakiintuneesta käytännöstään, jota se soveltaa valtion omistuksessa oleville yrityksille kuuluvien (tai valtiosta johtuvien) varojen myynnissä: sellaiset muut kuin taloudelliset näkökohdat, joihin yksityinen myyjä ei kiinnittäisi huomiota, kuten yleiseen järjestykseen liittyvät syyt, työllisyysvaatimukset tai aluekehitys, viittaavat valtiontuen olemassaoloon, jos niiden perusteella asetetaan mahdolliselle ostajalle raskaita velvoitteita, jotka ovat siten omiaan laskemaan myyntihintaa.

(109) Lisäksi komissio katsoi, että Laziomarin tarjouskilpailumenettelyssä asetetut rahoitusvaatimukset rajoittivat tosiasiallisesti tarjouskilpailua rajaamalla mahdolliset tarjoajat olemassa oleviin meriliikenneyrityksiin, sillä kyseisessä tapauksessa myytiin itse yritystä yhdessä sille annetun palveluhankintasopimuksen kanssa (46).

(110) Komissio katsoi myös, että tekniset tarjoukset pisteytettiin niin, että niiden painoarvo oli huomattavasti suurempi kuin hintatarjouksilla (ks. johdanto-osan 62 kappale), kun taas viranomaiset vahvistivat osakkeiden hinnan.

(111) Edellä esitetyistä syistä komissio totesi alustavasti, ettei Laziomarin myyntiä koskeva yksityistämismenettely ollut ollut riittävän avoin ja ehdoton, jotta se olisi itsessään varmistanut myynnin toteutuvan markkinahintaan ja korkeimman hinnan saamisen osakkeista. Sen vuoksi komissio ei voinut kyseisessä vaiheessa sulkea pois mahdollisuutta, että ostajalle oli annettu taloudellista etua.

(112) Komissio myös katsoi vuoden 2012 päätöstä tehdessään saatavilla olleiden tietojen perusteella, että kaikki yksityistämisen aikana mahdollisesti ilmennyt tuki oli sisämarkkinoille soveltumatonta.

3.3 Lazion alueen ja Laziomarin välinen uusi palveluhankintasopimus

3.3.1 Altmark-tuomion noudattaminen ja tuen olemassaolo ja soveltuvuus

(113) Vuoden 2012 päätöksessä komissio katsoi alustavasti, ettei Laziomarille myönnetty korvaus täyttänyt Altmark-tuomiossa vahvistettuja kriteerejä, joten se oli SEUT-sopimuksen 107 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua tukea. Komissio päätyi tähän näkemykseen, koska i) ainakin tietyillä Laziomarin liikennöimillä reiteillä oli kilpailijoita, jotka vaikuttivat tarjoavan samanlaisia palveluja, eivätkä komissiolle toimitetut tiedot olleet riittäviä, jotta olisi voitu todeta, oliko kyseiselle yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvälle palvelulle sellaista julkisen palvelun tarvetta, jota markkinavoimat eivät yksin voineet täyttää, ii) korvauksen laskeminen CIPEn toimintaohjeen mukaisesti näytti johtaneen siihen, että toimijalle maksettiin julkisen palvelun tuottamisesta liiallisia korvauksia samoista syistä kuin vuoden 2011 päätöksessä todetut syyt ja iii) Altmark-tuomion neljäs kriteeri ei ilmeisesti täyttynyt, sillä tarjouskilpailussa edellytettiin, että tarjouskilpailun voittaja ottaa palveluhankintasopimuksen lisäksi vastuulleen koko Laziomar-yrityksen. Komissio katsoi, että jos palveluhankintasopimus olisi kilpailutettu ilman yrityksen ostoa koskevaa velvollisuutta, se olisi voinut johtaa yhteisön kannalta vähäisempiin kustannuksiin.

3.3.2 Soveltuvuus sisämarkkinoille

(114) Laziomarille myönnetyn korvauksen soveltuvuudesta sisämarkkinoille komissio totesi, että Italian viranomaisten toimittamien tietojen perusteella vaikutti siltä, ettei yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvistä palveluista vuonna 2011 tehtyä päätöstä voitu soveltaa. Ainakaan komissio ei voinut tehdä päätelmää yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvistä palveluista vuonna 2011 tehdyn päätöksen sovellettavuudesta, koska sille ei ollut vielä toimitettu allekirjoitettua sopimusta. Komissiolle ei toimitettu tietoja (esimerkiksi toimeksiannon antamista edeltäneiden kahden vuoden aikana kuljetettujen matkustajien määrästä), joiden perusteella se olisi voinut tutkia, täyttyivätkö muut yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvistä palveluista vuonna 2011 tehdyssä päätöksessä vahvistetut soveltuvuusedellytykset. Tämän jälkeen komissio arvioi tukea yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyviä palveluita koskevien vuoden 2011 puitteiden perusteella mutta esitti epäilynsä sen suhteen, täyttyivätkö kyseisissä puitteissa vahvistetut soveltuvuusedellytykset, ja kehotti Italiaa osoittamaan, että näin oli.

3.4 Kiinnityspaikkaa koskeva etuoikeus

(115) Vuoden 2011 päätöksessä komissio katsoi alustavasti, että siltä osin kuin kiinnityspaikkaa koskevasta etuoikeudesta ei makseta, kyseinen toimenpide on lakisääteinen etu, johon ei liity valtion varojen siirtoa ja jota ei siten voida pitää valtiontukena. Jos kiinnityspaikkaa koskevasta etuoikeudesta sen sijaan maksetaan, komissio katsoi, että mikäli Laziomarin tarjoama palvelu on varsinaista yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvää palvelua ja kyseinen etuoikeus on annettu vain tällaisen palvelun kattamille reiteille, se ei johda ylimääräiseen taloudelliseen etuun, koska kyse on olennaisesta osatekijästä yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvän palvelun toteuttamisessa. Komissio pyysi kuitenkin Italiaa ja kolmansia osapuolia toimittamaan lisätietoja tästä toimenpiteestä.

(116) Koska komissio epäili yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvää palvelua koskevan toimeksiannon oikeutusta, se ei voinut päätellä toimenpiteen soveltuvuutta sisämarkkinoille, jos sitä olisi pidettävä tukena.

3.5 Vuoden 2010 laissa säädetyt toimenpiteet

(117) Vuoden 2011 päätöksessä komissio katsoi alustavasti, että kaikki vuoden 2010 laissa säädetyt toimenpiteet olivat valtiontukea entisen Tirrenia-konsernin yrityksille, myös Laziomarille. Toimenpiteitä olivat 1) mahdollisuus käyttää alusten ajanmukaistamiseen tarkoitettuja varoja maksuvalmiustarkoituksiin, 2) yksityistämiseen liittyvät verovapautukset ja 3) mahdollisuus käyttää FAS-rahaston varoja. Komissio pyysi Italiaa selventämään, olivatko nämä toimenpiteet tarpeen julkisen palvelun tarjoamiseksi, ja jos olivat, millä tavalla.

(118) Komission alustavan näkemyksen mukaan kyseiset toimenpiteet olivat todennäköisesti toimintatukea sellaisten kustannusten alentamiseksi, joista Laziomar ja muut entisen Tirrenia-konsernin yritykset olisivat muutoin vastanneet itse, joten niitä oli pidettävä sisämarkkinoille soveltumattomina.

4. ITALIAN HUOMAUTUKSET

4.1 Julkisen palvelun velvoitteet ja kilpailuympäristö

(119) Italia toimitti luettelon reiteistä (ja niiden tueksi reittitiedot vahvistavat oikeudelliset asiakirjat), joita Caremar ja myöhemmin Laziomar liikennöi julkisen palvelun velvoitteiden mukaisesti, mukaan lukien tiedot reittien vuorotiheydestä ja aikatauluista eri kausina, sekä tiedot kilpailuympäristöstä ja julkisen palvelun velvoitteiden asettamiseen johtaneista syistä.

(120) Italia huomautti varsinaisen yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvän palvelun olemassaolon osalta, että edellä tarkoitettujen julkisen palvelun velvoitteiden tarkoituksena oli varmistaa alueellinen jatkuvuus ja mantereen ja saarten väliset yhteydet sekä taata saarten julkisten palvelujen ja sosiaalipalvelujen moitteettoman toiminnan kannalta välttämättömien tavaroiden ja erikoistavaroiden toimitus. Kyseinen palvelu myös edistää saarten talouskehitystä, täyttää saariyhteisöjen välttämättömät ympärivuotiset liikkumistarpeet ja varmistaa perustuslaissa taatun alueellista jatkuvuutta koskevan oikeuden toteutumisen. (47)

(121) Kilpailuympäristön osalta Italia toimitti tietoja, joista käy ilmi, että Laziomar on asianomaisilla linjoilla ainoa ympärivuotisesti liikennöivä toimija, kun taas joillakin reiteillä on ollut kilpailua sesongin aikana. Italia katsoo kuitenkin, että Laziomarin tarjoamaa palvelua ei voida korvata ja että markkinavoimat eivät olisi voineet yksin taata alueellista jatkuvuutta.

4.2 Laziomarin yksityistäminen

4.2.1 Laziomarin myyntihinta

(122) Italian mukaan Laziomarin yksityistämisessä yrityksen koko osakepääoma siirrettiin Lazion alueen käynnistämässä julkisessa tarjouskilpailumenettelyssä. Alueellisen jatkuvuuden ylläpitämiseksi menettelyyn kuului myös toimeksianto, joka koski julkisten meriliikennepalvelujen tarjoamista Lazion saaristossa kymmenen vuoden ajan.

(123) Lazion alue tilasi riippumattoman asiantuntija-arvion (ks. johdanto-osan 66 ja 67 kappale) Laziomarin myynnin oikeudellisten ja taloudellisten kysymysten arvioimiseksi. Italian mukaan tässä arvioinnissa kuvaillaan selkeästi ja tiiviisti Laziomarin osakepääoman markkina-arvon määrittämiseksi käytetyt menettelyt.

4.2.2 Menettelyn avoimuus ja syrjimättömyys

(124) Italia korostaa, että menettelyt toteutettiin avoimuutta ja syrjimättömyyttä koskevien oikeudellisten periaatteiden mukaisesti. Italian mukaan kaikille seitsemälle tarjouskilpailumenettelyn seuraavaan vaiheeseen hyväksytylle osapuolelle annettiin tarjouksen tekemistä varten tarvittavat tiedot, mukaan lukien tarjouskilpailuja koskevat säädökset liitteineen, palveluhankintasopimus liitteineen sekä osakkeiden siirtoa koskeva sopimus liitteineen.

(125) Italia toteaa lisäksi, että Lazion alue poisti tarjouspyynnöstä ne rahoitusta koskevat kelpoisuusvaatimukset, jotka olisivat mahdollistaneet ainoastaan merenkulkuyritysten osallistumisen menettelyyn (ks. johdanto-osan 109 kappale). Jotta tarjouskilpailuun osallistuminen olisi mahdollisimman laajaa, tarjouspyynnössä annettiin tarjoajille lisäksi nimenomaisesti mahdollisuus osallistua yhdessä väliaikaisina tarjoajien ryhmittyminä, yhteenliittyminä tai eurooppalaisina taloudellisia etuyhtyminä (ETEY).

(126) Vastauksena komission epäilyksiin siitä, että teknisillä tarjouksilla oli huomattavasti suurempi painoarvo (70 pistettä) kuin hintatarjouksilla (30 pistettä), Italia viittaa korkeimman hallinto-oikeuden 30 päivänä maaliskuuta 2017 antamaan tuomioon nro 782/2017 (48), jossa todettiin, että sopimuspuolen olisi tätä perustetta soveltaessaan painotettava tarjoukseen liittyviä laadullisia tekijöitä ja valittava perusteet, joilla varmistetaan teknisten profiilien tehokas vertailu kilpailussa. Tätä varten sen olisi vahvistettava hintatarjoukselle suunniteltu enimmäispistemäärä sen varmistamiseksi, että tämä seikka ei ole etusijalla muihin nähden.

(127) Italian mukaan erilaisen painoarvon ansiosta tarjoukseen liittyviä laadullisia tekijöitä on voitu arvioida johdonmukaisesti ja estää liian alhaiset hinnat, joita olisi ollut vaikea ylläpitää vaarantamatta julkisen palvelun laatua. Lisäksi näin voitiin mahdollistaa merkittävät kustannussäästöt Lazion alueella, koska tarjouskilpailun voittaneen tarjoajan kanssa tehtiin sopimus, jonka perusteella se suorittaisi julkista palvelua 10,8 prosenttia alhaisemmalla korvauksella perushintaan verrattuna (ks. johdanto-osan 75 kappale).

4.3 Altmark-edellytysten täyttyminen alkuperäisen sopimuksen jatkamisen ja uuden palveluhankintasopimuksen yhteydessä

(128) Italia väittää, että neljä Altmark-kriteeriä täyttyvät sekä vuosien 2011–2013 että vuosien 2014–2024 osalta seuraavin perustein: — Komissio ei kiistänyt ensimmäistä ja toista Altmark-kriteeriä vuoden 2012 päätöksessään. — Kolmannen Altmark-kriteerin ja komission vuoden 2011 päätöksessään esittämien epäilyjen osalta, joiden mukaan CIPEn toimintaohjeessa vahvistettu 6,5 prosentin riskipreemio ei näytä vastaavan asianmukaista riskitasoa (johdanto-osan 206 ja 207 kappale), Italia viittaa Messinan ja Reggio Calabrian välisen meriliikenteen henkilökuljetuksen nopean yhteyden liikennöintiä Italiassa koskevaan, 13 päivänä kesäkuuta 2017 annettuun komission päätökseen, jossa käytettyä laskentamenetelmää (jossa sovellettiin kiinteää 8 %:n odotettua korvausta) ei kiistetty (49). Viimeksi mainitussa tapauksessa komissio hyväksyi erityisesti sen, että 8 prosentin korvaus koostui CIPEn toimintaohjeessa tarkoitetusta 6,5 prosentin riskipreemiosta, kun otetaan huomioon, että sopimukseen ei liittynyt yksinoikeuksien myöntämistä, ja lisäksi 1,5 prosentin korotuksesta sopimuksen lyhyen keston huomioimiseksi. Lisäksi Italia viittaa uuteen palveluhankintasopimukseen ja väittää, että toimenpiteitä taloudellisen ja rahoituksellisen tasapainon palauttamiseksi voidaan soveltaa vain, jos nettotulot muuttuvat yli 3 prosenttia, kun taas Laziomar olisi joutunut vastaamaan alle 3 prosentin vähennyksestä. Näin pystytään myös välttämään mahdolliset liialliset korvaukset. — Italia katsoo, että myös neljäs Altmark-kriteeri täyttyy, koska palveluhankintasopimuksesta on järjestetty avoin tarjouskilpailumenettely, jonka avulla voidaan valita tarjoaja, joka kykenee tarjoamaan palvelut mahdollisimman vähäisin kustannuksin. Lisäksi Italia toteaa uuden palveluhankintasopimuksen liittämisestä Laziomarin yksityistämiseen, että Laziomarin myyntitarjous on vain noin 1,4 prosenttia julkiselle palvelulle vahvistetusta kokonaismäärästä (eli 127 520 740 euron kokonaiskorvauksesta kymmenen vuoden sopimuskauden aikana). Näin ollen liittämisellä ei näytä olevan merkittävää vaikutusta tarjoajan valinnan lopputulokseen palvelun kustannusten osalta.

4.4 Kiinnityspaikkaa koskeva etuoikeus

(129) Kiinnityspaikkaa koskevan etuoikeuden osalta (ks. johdanto-osan 83 kappale) Italia väittää, että etuoikeus on perusteltu julkiseen palveluun liittyvän tarpeen vuoksi, eikä Laziomar saa mitään sellaista taloudellista etua, jonka seurauksena valtio menettäisi varoja.

(130) Italian mukaan kaikki lauttaliikenteen toimijat maksavat asianomaisille satamaviranomaisille vakiomaksuja kiinnityspaikasta. Italia väittää myös, että kiinnityspaikkaa koskeva etuoikeus on myönnetty vain julkisen palvelun reiteillä ja että Laziomar ei ole maksanut aiemmin eikä maksa mitään lisämaksua kyseisestä etuoikeudesta, koska satamat antaisivat sen valita ensimmäisenä tulo- ja lähtöaikansa, vaikka sillä ei olisi muodollisesti tällaista etuoikeutta julkisen palvelun tehtävänsä vuoksi.

4.5 Vuoden 2010 laissa säädetyt toimenpiteet

(131) Italia toteaa myös vuoden 2010 laissa säädettyjen toimenpiteiden osalta (ks. johdanto-osan 84–86 kappale), että näitä toimenpiteitä ei ole kohdennettu Laziomariin, eikä Laziomar ole hyötynyt niistä tai hyödy niistä tulevaisuudessa.

(132) Tässä yhteydessä Italia toteaa, että Caremarille, joka tuolloin liikennöi itse Pontinon saariston merikabotaasireiteillä, oli kohdennettu ja se oli tosiallisesti käyttänyt laissa 102/2009 jo osoitettuja varoja. Caremarille myönnettiin 1 410 000 euroa kahden Laziomarille myöhemmin maksutta luovutetun aluksen (Quirino ja Tetide) parantamista varten. Lisäksi todetaan, että näitä varoja ei ole käytetty maksuvalmiustarkoituksiin.

(133) Yksityistämiseen liittyvien verovapautusten osalta Italia väittää, ettei tätä toimenpidettä sovellettu yhteisöveroon, koska Caremarin, Saremarin ja Toremarin omistusoikeudet luovutettiin alueille ilmaiseksi. Koska luovutuksesta ei maksettu mitään, kansallisen tuloverolain 86 §:n 1 momentin a alakohtaa, joka koskee maksua vastaan tehtävän varojen luovutuksen yhteydessä saatua luovutusvoittoa, ei Italian mukaan sovelleta. Arvonlisäverosta Italia totesi, että Caremarin, Saremarin ja Toremarin luovutukset ovat liiketoimia, jotka on vapautettu arvonlisäverosta 26 päivänä lokakuuta 1972 annetun presidentin asetuksen nro 633 10 §:n 1 momentin 4 kohdan nojalla. Muiden välillisten verojen kuin arvonlisäveron osalta Italia korosti, että vuoden 2010 laissa säädetyn vapautuksen tavoitteena oli hallinnon yksinkertaistaminen. Sen vaikutuksia voidaan pitää verotuksen näkökulmasta mitättöminä, eikä se juuri vaikuta kiinteämääräisiin veroihin. Tarkemmin sanottuna kyseinen vapautus koskee rekisteröintiveroa (168 euroa asiakirjaa kohden), maa- ja kiinteistörekisteriveroja (168 euroa kummankin osalta) sekä leimaveroa (14,62 euroa neljältä sivulta).

(134) FAS-rahaston varojen osalta Italia toteaa, ettei Laziomaria ole tuettu sen kautta. Italia myös selvensi, ettei FAS-rahaston varoja käytetty lisäkorvauksen maksamiseksi entisen Tirrenia-konsernin yrityksille, kuten Laziomarille. Sen sijaan kyseiset varat otettiin käyttöön entisen Tirrenia-konsernin yrityksille maksettaviin julkisen palvelun korvauksiin kohdennettujen talousarviomäärärahojen täydentämiseksi siltä varalta, että kyseiset määrärahat osoittautuisivat riittämättömiksi. Italia huomauttaa, että asetuksen 125/2010 1 §:n 5 b momentin nojalla alueilla oli oikeus käyttää FAS-rahaston varoja rahoittaakseen (osittain) normaalit julkisen palvelun korvaukset ja varmistaakseen siten meriliikennepalvelujen jatkuvuuden. Lisäksi Italia selvensi, että asetuksen 185/2008 26 §:n mukaan vuosina 2009–2011 osoitettiin kunakin 65 miljoonaa euroa Tirrenia-konsernille ja FAS-rahaston varoista nostettiin tämän perusteella 195 miljoonaa euroa. Nämä varat siirrettiin sitten liikenneministeriön tilille, joka oli varattu entisen Tirrenia-konsernin yrityksille (Tirrenia, Siremar, Caremar (tuolloin), Toremar ja Saremar) maksettaviin julkisen palvelun korvauksiin. Italian mukaan kyseinen toimenpide koskee siis ainoastaan varoja, jotka on kohdennettu Italian valtion talousarviosta julkisen palvelun korvausten maksamiseen.

4.6 Vuosien 2011–2019 korvauksen laskentaa koskevat säännöt ja CIPEn toimintaohjeessa vahvistettu, vuodesta 2010 alkaen sovellettu 6,5 prosentin riskipreemio

(135) Italia toteaa, että 14 päivään tammikuuta 2014 asti Laziomarille maksetun korvauksen laskemisessa käytettiin CIPEn toimintaohjeessa määriteltyjä parametreja. Korvaus määritellään 15 päivästä tammikuuta 2014 alkaen palveluhankintasopimuksessa CIPEn toimintaohjeessa tarkoitetun menetelmän perusteella ja ottaen huomioon myös Laziomarin ostajan CLN:n tarjousmenettelyn yhteydessä tekemä hintatarjous.

(136) Italia selventää kuitenkin, että koska vuoden 2009 laki rajoittaa korvauksen määrää, laskutapaa päätettiin yksinkertaistaa soveltamalla 6,5 prosentin tasoa kiinteämääräisenä pääoman tuottoasteena. Yksinkertaistettua lähestymistapaa sovellettiin alkuperäisen sopimuksen jatkokaudella ja sovelletaan edelleen Laziomarin kanssa tehdyn uuden palveluhankintasopimuksen nojalla.

(137) Lisäksi Italian mukaan 6,5 prosentin kiinteämääräistä pääoman tuottoastetta pidetään asianmukaisena, kun otetaan huomioon, että sopimuksen 25 artiklassa määrätty tasapainottamismekanismin soveltaminen (ks. johdanto-osan 78 kappale) on hyvin tiukkaa. Tällaista mekanismia (esimerkiksi vuotuisen hintakaton tarkistamista) ei myöskään voida soveltaa tapauksissa, joissa Laziomarin kaltaisille tuensaajalle maksetaan liian vähän korvauksia.

(138) Taulukossa 5 Italia esittää seikat, jotka on otettu huomioon laskettaessa Laziomarin riskipreemiota vuosiksi 2011–2019: Taulukko 5 Laziomarin sijoitetun pääoman tuotto vuosina 2011–2019 (tuhatta euroa) 2011 2012 2013 2014 2015 2016 2017 2018 2019 Aineelliset ja aineettomat kiinteät varat […] […] […] […] […] […] […] […] […] Vaihto-omaisuus […] […] […] […] […] […] […] […] […] Asiakasluotot ja kaupalliset luotot […] […] […] […] […] […] […] […] […] Velat toimittajille […] […] […] […] […] […] […] […] […] Sijoitettu nettopääoma […] […] […] […] […] […] […] […] […] Pääoman tuotto (6,5 %) […] […] […] […] […] […] […] […] […]

4.7 Uusi palveluhankintasopimus ja yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvistä palveluista vuonna 2011 tehdyn päätöksen noudattaminen

(139) Italia katsoo, että uuden palveluhankintasopimuksen nojalla Laziomarille maksettava julkisen palvelun korvaus ei ole valtiontukea, mutta siltä varalta, että kyseinen tuki katsotaan tueksi, Italia esitti perustelut, joiden mukaan kyseisessä toimenpiteessä on noudatettu yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvistä palveluista vuonna 2011 tehtyä päätöstä.

(140) Italia toteaa vastauksessaan, että sekä vuoden 2005 että vuoden 2011 yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyviä palveluja koskevia päätöksiä voidaan soveltaa, kun otetaan huomioon, että palveluhankintasopimuksen tekemisestä säädettiin vuoden 2009 lain 19 b §:ssä sekä Lazion alueen asetuksessa.

(141) Italia on esittänyt vuosia 2012 ja 2013 koskevat luvut, jotka osoittavat, että keskimääräinen vuotuinen matkustajamäärä ei ole ylittänyt yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvistä palveluista vuonna 2011 tehdyn päätöksen 2 artiklan 1 kohdan d alakohdassa säädettyä 300 000 matkustajan raja-arvoa millään kyseessä olevalla reitillä kahden sitä tilikautta edeltäneen tilikauden aikana, jolloin yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvä palvelu osoitettiin Laziomarille (240 430 matkustajaa vuonna 2012 ja 254 167 matkustajaa vuonna 2013).

4.8 Uusi palveluhankintasopimus ja yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyviä palveluja koskevien vuoden 2011 puitteiden noudattaminen

(142) Italia esittää, että Laziomarille toimeksiannettu julkinen palvelu on todellinen yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvä palvelu, joka perustuu toimeksiantoasiakirjaan eli palveluhankintasopimukseen, johon sisältyy ja jossa kuvataan julkisen palvelun velvoitteet, asiaankuuluva alue, korvausmekanismi ja korvauksen laskennassa käytettävät parametrit.

(143) Italian mukaan korvaus ei myöskään ylitä sitä, mikä on tarpeen julkisen palvelun velvoitteiden täyttämisestä aiheutuvien kustannusten kattamiseksi, koska korvauksen määrä vahvistettiin tarjouskilpailumenettelyssä CIPEn toimintaohjeen perusteiden mukaisesti, kun taas sopimuksessa määrätään seurantajärjestelmästä liiallisten korvausten välttämiseksi.

(144) Italia viittaa edelleen tuottoasteen osalta 13 päivänä kesäkuuta 2017 annettuun komission päätökseen (asiassa SA.42710) (ks. johdanto-osan 128 kappale), jossa komissio ei kiistänyt 6,5 prosenttia korkeampaa (eli 8 %:n) tuottoastetta.

5. ARVIOINTI

5.1 SEUT-sopimuksen 107 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun tuen olemassaolo

(145) SEUT-sopimuksen 107 artiklan 1 kohdan mukaan jäsenvaltion myöntämä taikka valtion varoista muodossa tai toisessa myönnetty tuki, joka vääristää tai uhkaa vääristää kilpailua suosimalla jotakin yritystä tai tuotannonalaa, ei sovellu sisämarkkinoille siltä osin kuin se vaikuttaa jäsenvaltioiden väliseen kauppaan.

(146) SEUT-sopimuksen 107 artiklan 1 kohdassa vahvistetut arviointiperusteet ovat kumulatiivisia. Se tarkoittaa, että kaikkien mainittujen ehtojen on täytyttävä, jotta ilmoitetut toimenpiteet voidaan määritellä SEUT-sopimuksen 107 artiklan 1 kohdan mukaiseksi valtiontueksi. Taloudellisen tuen olisi a) oltava jäsenvaltion myöntämä tai valtion varoista myönnetty b) suosittava jotakin yritystä tai tuotannonalaa c) vääristettävä tai uhattava vääristää kilpailua d) vaikutettava jäsenvaltioiden väliseen kauppaan.

(147) Komissio toteaa, että kiinnityspaikkaa koskeva etuoikeus, jota sovelletaan vain julkisen palvelun reiteillä, liittyy erottamattomasti Laziomarin ja sen ostajan CLN:n toimintaan yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvien palvelujen tuottamiseksi. Näin ollen tätä toimenpidettä arvioidaan yhdessä kyseisille yrityksille myönnetyn julkisen palvelun korvauksen kanssa (ks. 5.1.1 ja 5.1.2 jakso).

(148) Lisäksi komissio toteaa, että Italian ja Laziomarin välillä tehtyä uutta palveluhankintasopimusta olisi arvioitava yhdessä Laziomarin yksityistämisen kanssa. Yhteinen arviointi on tarkoituksenmukainen, sillä Italia järjesti uutta palveluhankintasopimusta koskevan tarjousmenettelyn niin, että tarjouskilpailun voittajan oli myös ostettava Laziomarin koko osakepääoma mainitussa palveluhankintasopimuksessa vahvistettujen julkisen palvelun velvoitteiden hoitamiseksi.

5.1.1 Laziomarin ja Italian välisen alkuperäisen sopimuksen jatkaminen

5.1.1.1 Valtion varat

(149) Italia antoi Laziomarin tehtäväksi alkuperäisessä sopimuksessa (jota jatkettiin myöhemmin) määritettyjen merireittien liikennöinnin. Alkuperäinen sopimus tehtiin valtion kanssa, ja Laziomarille sen nojalla myönnetyn julkisen palvelun korvauksen maksoi valtio omasta budjetistaan. Näin ollen Laziomarille maksettu julkisen palvelun korvaus katsotaan valtion toteuttamaksi toimenpiteeksi ja valtion varoista peräisin olevaksi.

(150) Komissio panee merkille, että Italian mukaan kaikki lauttaliikenteen harjoittajat maksavat asianomaisille satamaviranomaisille vakiomaksuja kiinnityspaikasta ja että Laziomar ei maksanut lisämaksua kiinnityspaikkaa koskevasta etuoikeudesta. Komissio katsoo kuitenkin, että Italia olisi periaatteessa voinut periä lisämaksua kiinnityspaikkaa koskevasta etuoikeudesta, joten valtio on menettänyt varoja, koska se ei tehnyt niin. Koska kiinnityspaikkaa koskeva etuoikeus myönnetään lailla (ks. johdanto-osan 83 kappale), se voidaan katsoa valtion toteuttamaksi toimenpiteeksi.

5.1.1.2 Valikoivuus

(151) Jotta toimenpide voidaan katsoa valtiontueksi, sen on oltava valikoiva. Julkisen palvelun korvaus kyseisten meriliikennepalvelujen tuottamisesta on myönnetty vain Laziomarille, joten se on valikoiva. Koska kiinnityspaikkaa koskeva etuoikeus myönnettiin vain entisen Tirrenia-konsernin yrityksille, kuten Laziomarille, sekin on valikoiva toimenpide.

5.1.1.3 Taloudellinen etu

(152) Komissio muistuttaa, että yritykselle myönnetyt julkisen palvelun korvaukset eivät saa muodostaa taloudellista etua tiettyjen, tarkoin määriteltyjen ehtojen valossa.

(153) Altmark-tuomiossa (50) unionin tuomioistuin katsoi erityisesti, että siltä osin kuin valtion toimenpidettä on pidettävä korvauksena, joka on vastike edunsaajayritysten suorittamista palveluista, jotka johtuvat julkisen palvelun velvoitteiden täyttämisestä, siten, että kyseiset yritykset eivät todellisuudessa saa taloudellista etua ja että kyseinen toimenpide ei näin ollen aseta kyseisiä yrityksiä edullisempaan kilpailutilanteeseen suhteessa niiden kilpailijayrityksiin, tällaiseen toimenpiteeseen ei sovelleta SEUT-sopimuksen 107 artiklan 1 kohtaa.

(154) Unionin tuomioistuin teki kuitenkin myös selväksi, että jotta tällaista julkisen palvelun korvausta ei katsottaisi tietyssä tapauksessa valtiontueksi, sen on täytettävä kumulatiivisesti seuraavat neljä kriteeriä (nk. Altmark-kriteerit): — Edunsaajayrityksen tehtäväksi on tosiasiassa annettava julkisen palvelun velvoitteiden täyttäminen, ja nämä velvoitteet on määriteltävä selvästi (ensimmäinen Altmark-kriteeri). — Ne parametrit, joiden perusteella korvaus lasketaan, on etukäteen vahvistettava objektiivisesti ja läpinäkyvästi (toinen Altmark-kriteeri). — Korvaus ei saa ylittää sitä, mikä on tarpeen, jotta voidaan kattaa kaikki ne kustannukset tai osa niistä kustannuksista, joita julkisen palvelun velvoitteiden täyttämisestä aiheutuu, kun otetaan huomioon kyseisestä toiminnasta saadut tulot ja kyseisten velvoitteiden täyttämisestä saatava kohtuullinen voitto (kolmas Altmark-kriteeri). — Silloin, kun julkisen palvelun velvoitteiden täyttämisestä vastaavaa yritystä ei tietyssä konkreettisessa tapauksessa valita julkisia hankintoja koskevassa menettelyssä, jossa on mahdollista valita ehdokas, joka kykenee tuottamaan kyseiset palvelut yhteisön kannalta vähäisimmin kustannuksin, tarvittavan korvauksen taso on määritettävä tarkastelemalla kustannuksia, joita hyvin johdetulle ja asetettujen julkisen palvelun velvoitteiden täyttämisen kannalta riittävillä kuljetusvälineillä varustetulle keskivertoyritykselle aiheutuisi kyseisten velvoitteiden täyttämisestä, kun otetaan huomioon toiminnasta saadut tulot ja kyseisten velvoitteiden täyttämisestä saatava kohtuullinen voitto (neljäs Altmark-kriteeri).

(155) Komissio täsmensi Altmark-kriteerien osalta soveltamaansa lähestymistapaa valtiontukisääntöjen soveltamisesta yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvien palvelujen tuottamisesta myönnettävään korvaukseen annetussa tiedonannossa (51), jäljempänä ’yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyviä palveluja koskeva tiedonanto’.

(156) Koska Altmark-kriteerit on täytettävä kumulatiivisesti, yhdenkin kriteerin jääminen täyttymättä johtaa siihen, että komissio toteaa tutkinnan kohteena olevan toimenpiteen antavan tuensaajalle taloudellista etua. Komissio arvioi ensin neljännen Altmark-kriteerin täyttymistä.

(157) Neljännen Altmark-kriteerin mukaan korvauksen on vastattava suuruudeltaan välttämätöntä vähimmäismäärää, jotta sitä ei katsottaisi valtiontueksi. Kriteerin katsotaan täyttyvän, jos julkisen palvelun korvauksen saaja on valittu julkisella tarjouskilpailulla, jossa on mahdollista valita tarjoaja, joka kykenee tuottamaan palvelut yhteisön kannalta vähäisimmin kustannuksin, tai vaihtoehtoisesti jos korvauksen laskemisessa on käytetty perusteena tehokkaan yrityksen kustannuksia.

(158) Laziomaria ei valittu julkisen tarjouskilpailun perusteella millekään alkuperäisen sopimuksen jatkokaudelle 1 päivän kesäkuuta 2011 ja 14 päivän tammikuuta 2014 välisenä aikana. Italia vain jatkoi käytössä olevan järjestelmän voimassaoloa, minkä johdosta vakiintuneella toimijalla oli mahdollisuus saada edelleen korvausta julkisen palvelun velvoitteiden täyttämisestä.

(159) Italia ei myöskään ole millään tavalla ilmaissut komissiolle, että korvauksen määrä olisi määritetty tarkastelemalla kustannuksia, joita velvoitteiden täyttämisestä aiheutuisi keskivertoyritykselle, joka on hyvin johdettu ja jolla on riittävät kuljetusvälineet julkiselle palvelulle asetettujen velvoitteiden täyttämiseen, kun otetaan huomioon toiminnasta saatavat tulot ja velvoitteiden täyttämisestä saatava kohtuullinen voitto.

(160) Komissio päättelee tästä, ettei neljäs Altmark-kriteeri täyty nyt käsiteltävänä olevassa tapauksessa.

(161) Koska käsiteltävässä tapauksessa kaikkia neljää Altmark-kriteeriä ei ole täytetty kumulatiivisesti, komissio katsoo, että alkuperäisen sopimuksen jatkamisen perusteella maksettu korvaus merireittien liikennöinnistä antoi Laziomarille taloudellista etua.

(162) Kiinnityspaikkaa koskevan etuoikeuden osalta komissio muistuttaa ensinnäkin, että Italian kilpailuviranomainen AGCM on ainakin kahteen otteeseen katsonut, että kyseisellä toimenpiteellä on taloudellista arvoa. (52) Laziomar ei kuitenkaan maksa mitään kiinnityspaikkaa koskevasta etuoikeudesta (ks. johdanto-osan 130 kappale). Lisäksi komissio toteaa, että kiinnityspaikkaa koskeva etuoikeus voi ainakin teoriassa alentaa toimijalle aiheutuvia kustannuksia (esimerkiksi koska taattu kiinnityspaikka voi vähentää odottelua satamassa ja siten laskea polttoainekustannuksia) tai lisätä sen tuloja (esimerkiksi koska tietyt lähtö- ja tuloajat saattavat olla kysytympiä matkustajien keskuudessa). Lauttaliikenteen käyttäjät saattavat nimittäin suosia toimijaa, jolla on kiinnityspaikkaa koskeva etuoikeus, koska tällainen etuoikeus mahdollistaa nopeamman kiinnittymisen laituriin. Vaikka tällaiset vaikutukset toteutuisivat vain rajatuissa olosuhteissa tai olisivat melko vähäisiä, kiinnityspaikkaa koskeva etuoikeus saattoi antaa Laziomarille taloudellista etua.

5.1.1.4 Vaikutus kilpailuun ja kauppaan

(163) Kun jäsenvaltion myöntämä tuki vahvistaa yrityksen asemaa unionin sisäisessä kaupassa muihin kilpaileviin yrityksiin verrattuna, tuen on katsottava vaikuttavan jäsenvaltioiden väliseen kauppaan. (53) Riittää, että tuensaaja kilpailee muiden yritysten kanssa kilpailulle avoimilla markkinoilla. (54)

(164) Tarkasteltavassa asiassa tuensaaja kilpailee muiden meriliikenteen palveluja unionissa tarjoavien yritysten kanssa, etenkin kansainvälisen meriliikenteen markkinat vapauttaneen neuvoston asetuksen (ETY) N:o 4055/86 (55) ja meriliikenteen kabotaasimarkkinat vapauttaneen meriliikenteen kabotaasista annetun asetuksen voimaantulon jälkeen. Se, että Laziomar oli tuolloin ainoa toimija joillakin reiteillä, ei tarkoita, että muut (kansainväliset) toimijat eivät olisi voineet olla kiinnostuneita tarjoamaan vastaavia meriliikennepalveluja. Näin ollen alkuperäisen sopimuksen jatkamisen perusteella merireittien liikennöinnistä maksettu korvaus saattoi vaikuttaa unionin kauppaan ja vääristää kilpailua sisämarkkinoilla. Samoista syistä tämä päätelmä pätee myös kiinnityspaikkaa koskevaan etuoikeuteen.

5.1.1.5 Päätelmät

(165) Komissio katsoo, että koska kaikki SEUT-sopimuksen 107 artiklan 1 kohdassa määrätyt kriteerit täyttyvät, sekä alkuperäisen sopimuksen peräkkäisten jatkokausien perusteella maksettu julkisen palvelun korvaus että julkisen palvelun reiteillä myönnetty kiinnityspaikkaa koskeva etuoikeus ovat Laziomarille myönnettyä valtiontukea.

5.1.1.6 Uusi vai voimassa oleva tuki

(166) Komissio toteaa aluksi, ettei (tuolloin) Caremarille meriliikenteen julkisen palvelun velvoitteiden hoitamisesta vuoden 2008 loppuun asti maksettua korvausta arvioida tässä päätöksessä. Kyseistä korvausta sekä sitä, voidaanko se luokitella voimassa olevaksi tueksi meriliikenteen kabotaasista annetun asetuksen 4 artiklan 3 kohdan perusteella, arvioidaan erillisessä komission päätöksessä (56).

(167) Neuvoston asetuksen (EU) 2015/1589 (57) 1 artiklan ensimmäisen kohdan c alakohdan mukaan uudella tuella tarkoitetaan ”kaikkia tukia, eli tukiohjelmia ja yksittäisiä tukia, jotka eivät ole voimassa olevaa tukea, mukaan lukien voimassa olevan tuen muutokset”. Lisäksi SEUT-sopimuksen 108 artiklan 3 kohdassa määrätään, että komissiolle on annettava ajoissa tieto uusien tukien myöntämistä tai voimassa olevien tukien muuttamista koskevista suunnitelmista ja että niitä ei saa toteuttaa ennen kuin menettelyssä on annettu lopullinen päätös (58). Komissio yhtyy unionin tuomioistuinten näkemykseen (59), jonka mukaan sellaisen tukiohjelman voimassaoloajan muuttaminen (eli jatkaminen), jolle on asetettu selkeä päättymisaika (eli 31 päivä joulukuuta 2008), riittää tekemään siitä uutta tukea riippumatta siitä, ovatko tuen muut ominaispiirteet muuttuneet.

(168) Edellä esitetyistä syistä komissio katsoo, että riippumatta siitä, luokiteltiinko Caremarille vuoden 2008 loppuun asti maksettu korvaus voimassa olevaksi tueksi (60), alkuperäisen sopimuksen peräkkäisten jatkokausien perusteella Laziomarille maksettu julkisen palvelun korvaus olisi katsottava uudeksi tueksi. Tämä päätelmä pätee myös kiinnityspaikkaa koskevaan etuoikeuteen.

5.1.2 Uuden palveluhankintasopimuksen ja siihen liitetyn Laziomarin liiketoiminnan myöntäminen

(169) Komission on arvioitava Altmark-kriteerien (ks. johdanto-osan 154 kappale) täyttymistä määrittääkseen, antoiko Laziomarin liiketoimintaan liitetyn uuden palveluhankintasopimuksen myöntäminen SEUT-sopimuksen 107 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua etua Laziomarille ja sen ostajalle.

5.1.2.1 Ensimmäinen Altmark-kriteeri

(170) Komissio muistuttaa, ettei missään määritellä yhtenäisesti ja täsmällisesti palvelua, jota voidaan pitää unionin lainsäädännön nojalla ensimmäisen Altmark-kriteerin mukaisena tai SEUT-sopimuksen 106 artiklan 2 kohdassa tarkoitettuna yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvänä palveluna. (61) Yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyviä palveluja koskevan tiedonannon 46 kohdassa todetaan seuraavaa: ”Koska erityisiä yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvän palvelun olemassaolon määrittämistä koskevia unionin sääntöjä ei ole olemassa, jäsenvaltioilla on paljon harkinnanvaraa niiden määritellessä tietyn palvelun yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyväksi palveluksi ja myöntäessä korvausta palvelun tuottajalle. Komission toimivalta rajoittuu sen tarkistamiseen, onko jäsenvaltio tehnyt ilmeisen virheen määritellessään palvelun yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyväksi palveluksi, ja korvaukseen mahdollisesti sisältyvän valtiontuen arviointiin. Jos unioni on antanut erityissääntöjä, ne rajoittavat jäsenvaltioiden harkintavaltaa. Tästä huolimatta komissiolla on velvollisuus arvioida, onko yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvät palvelut määritelty valtiontuen valvonnan kannalta oikein.”

(171) Kansallisilla viranomaisilla on siten oikeus katsoa, että tietyt palvelut ovat yleishyödyllisiä ja niitä varten on määrättävä julkisen palvelun velvoite, jotta varmistetaan yleisen edun suojelu silloin, kun markkinavoimien avulla ei voida taata palvelun riittävää tasoa tai vaadittuja edellytyksiä.

(172) Kabotaasin osalta tarkat unionin säännöt julkisen palvelun velvoitteita varten vahvistetaan meriliikenteen kabotaasista annetussa asetuksessa. Säännöt meriliikenteeseen osallistuville yrityksille mahdollisesti myönnetyn valtiontuen tutkimista varten määritetään puolestaan yhteisön suuntaviivoissa meriliikenteen valtiontuelle (62), jäljempänä ’meriliikenteen suuntaviivat’.

(173) Meriliikenteen kabotaasista annetun asetuksen 4 artiklan 1 kohdassa säädetään seuraavaa: ”Jäsenvaltio voi tehdä sopimuksia julkisesta palvelusta niiden laivanvarustamojen kanssa, jotka harjoittavat säännöllistä liikennettä saariin, saarille ja saarien välillä, tai asettaa näille julkisen palvelun velvoitteita kabotaasipalvelujen tarjoamisen edellytykseksi. Kun jäsenvaltio tekee sopimuksia julkisesta palvelusta tai asettaa julkisen palvelun velvoitteita, tämä on tehtävä syrjimättä ketään yhteisön laivanvarustajaa.”

(174) Meriliikenteen kabotaasista annetun asetuksen 2 artiklan 3 kohdassa säädetään, että palveluhankintasopimus voi kattaa liikennepalvelut, jotka vastaavat jatkuvuutta, säännöllisyyttä, kapasiteettia ja laatua koskevia sovittuja standardeja, lisäkuljetuspalvelut, liikennepalvelut määrätyin hinnoin ja ehdoin, erityisesti tietyille matkustajaryhmille tai tietyille reiteille tarkoitetut palvelut, sekä palvelujen mukauttamisen todellisten tarpeiden mukaan.

(175) Meriliikenteen suuntaviivojen 9 jakson mukaan ”julkisen palvelun velvoitteita voidaan asettaa tai julkisia palveluhankintoja koskevia sopimuksia voidaan tehdä asetuksen (ETY) N:o 3577/92 4 artiklassa mainituista palveluista”, jotka siis koskevat säännöllistä liikennettä saariin, saarilta ja saarten välillä.

(176) Vakiintuneesta oikeuskäytännöstä seuraa, että julkisen palvelun velvoitteita voidaan määrätä vain, jos ne perustellaan tarpeella taata säännöllisen laivaliikenteen riittävyys, jota ei voida varmistaa pelkästään markkinavoimin. (63) Meriliikenteen kabotaasista annetun asetuksen tulkintaa koskevassa tiedonannossa (64) vahvistetaan, että ”jäsenvaltioiden (mukaan luettuina soveltuvin osin alueelliset ja paikalliset viranomaiset) tehtävänä on määritellä, mille reiteille on asetettava julkisen palvelun velvoitteita. Tämä ei ole laivanvarustajien tehtävä. Erityisesti julkisen palvelun velvoitteita voidaan asettaa vain säännöllisille saarikabotaasipalveluille (reittiliikenteelle) silloin, kun markkinoiden toiminnassa on puutteita riittävien palvelujen tarjoamisen kannalta”. Lisäksi meriliikenteen kabotaasista annetun asetuksen 2 artiklan 4 kohdassa määritellään julkisen palvelun velvoitteet velvoitteiksi, ”joita kyseinen – – laivanvarustaja ei omien taloudellisten etujensa kannalta katsoen ottaisi hoitaakseen tai ei ottaisi hoitaakseen samassa määrin tai samoilla ehdoilla”.

(177) Oikeuskäytännön (65) mukaisesti komissio arvioi seuraavia seikkoja tarkistaakseen, oliko julkisen palvelun tarve todellinen ja oliko palvelu tarpeellinen ja oikeassa suhteessa tähän tarpeeseen nähden, eli täyttyykö ensimmäinen Altmark-kriteeri: 1) Oliko käyttäjien keskuudessa kysyntää? 2) Oliko markkinoiden toimijoiden mahdollista vastata käyttäjien kysyntään ilman julkisen vallan asettamaa velvoitetta (markkinoiden puutteellinen toiminta)? 3) Oliko pelkkiin julkisen palvelun velvoitteisiin turvautuminen riittämätön keino tämän puutteen paikkaamiseksi (vähiten haitallinen lähestymistapa)?

1) Käyttäjien kysyntä

(178) Tässä tapauksessa Laziomarin tehtäväksi annettiin matkustaja-, yhdistelmä- ja rahtipalvelujen tuottaminen taulukossa 9 esitetyillä useilla reiteillä. Laziomarille asetetut julkisen palvelun velvoitteet koskivat liikennöitäviä satamia, julkisen palvelun järjestelmän puitteissa liikennöidyille meriliikennereiteille kohdennettujen alusten tyyppiä ja kapasiteettia, vuorotiheyttä sekä käyttäjiltä veloitettavia enimmäishintoja.

(179) Kuten johdanto-osan 120 kappaleessa kuvataan, Italia asetti uudessa sopimuksessa vahvistetut julkisen palvelun velvoitteet pääasiassa i) varmistaakseen alueellisen jatkuvuuden mantereen ja saarten välillä sekä ii) edistääkseen taloudellista kehitystä asiaankuuluvilla saarilla säännöllisten ja luotettavien meriliikennepalvelujen avulla. Komissio katsoo, että kyseiset tavoitteet todella ovat oikeutettuja yleisen edun mukaisia tavoitteita.

(180) Perinteisesti Italian asettamia edellä kuvattuja tavoitteita ei ole saavutettu pelkästään markkinavoimin. Sen sijaan näiden palvelujen riittävyys on aiemmin varmistettu entisen Tirrenia-konsernin yrityksille asetetuilla julkisen palvelun velvoitteilla, jotka vahvistetaan alkuperäisissä sopimuksissa. Komissio toteaakin, että kyseisiä reittejä on liikennöity pitkälti muuttumattomina useiden vuosien ajan, ainakin alkuperäisen sopimuksen voimaantulosta lähtien. Italia ja erityisesti asianomaiset alueviranomaiset katsoivat, että kyseiset palvelut olivat (ja ovat edelleen) välttämättömiä käyttäjien kysynnän tyydyttämiseksi.

(181) Pelkkään rahtiliikenteeseen tarkoitettujen reittien (linja T3 ja linja T4) osalta komissio muistuttaa, että unionin yleinen tuomioistuin on jo vahvistanut (66), ettei palvelun tarvitse välttämättä vastata yleispalvelua sanan suppeassa merkityksessä, jotta sitä voitaisiin pitää yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvänä palveluna. Yleispalvelun käsite ei nimittäin tarkoita sitä, että kyseisen palvelun on vastattava koko väestön yhteiseen tarpeeseen tai että sitä on tarjottava koko maan alueella (67), vaan sen on ennemminkin palveltava koko yhteisön etuja. Lisäksi komissio katsoo, ettei unionin oikeus estä jäsenvaltioita luokittelemasta oman harkintansa mukaan tiettyjä meriliikenteen rahtipalveluja syrjäisille alueille ja niiltä pois yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyviksi palveluiksi, kunhan meriliikenteen kabotaasista annetussa asetuksessa säädettyjä periaatteita noudatetaan.

(182) Italia on selittänyt, että julkisen palvelun tarpeet liittyvät Pontinon saariston saarten maantieteellisiin ja sosioekonomisiin erityispiirteisiin. Palveluhankintasopimuksen 1 artiklassa määrätään, että Laziomarille toimeksi annetut palvelut ovat ”– – tarpeellisia alueellisen jatkuvuuden säilyttämiseksi, jotta voidaan varmistaa sellaisten tavaroiden, myös erityistavaroiden, toimittaminen, jotka ovat tarpeen julkisten palvelujen ja sosiaalipalvelujen moitteettoman toiminnan kannalta Pontinon saarilla – –”. Ponzan saaren osalta alueellinen jatkuvuus ja tavaroiden ja erikoistavaroiden toimitus on tarpeen, koska saari on kaukana mantereesta (noin 27 meripeninkulman päässä Terracinasta) ja koska sen väkiluku on alhainen (noin 3 500 asukasta). Vastaavia näkökohtia sovelletaan Ventotenen saareen (joka sijaitsee noin 31 meripeninkulman päässä Terracinasta ja jolla on noin 800 asukasta). Kyseisten rahtireittien säännöllisellä vuorotiheydellä ja ympärivuotisella liikennöinnillä varmistetaan riittävät tavarantoimitukset kyseisten saarten asukkaille ja yrityksille myös sesongin ulkopuolella, jolloin kysyntää matkailijoiden taholta on vähemmän. Kyseiset palvelut tukevat myös osaltaan kummankin saaren taloudellista kehitystä mahdollistamalla tavaroiden ja erikoistavaroiden (esimerkiksi vaarallisten aineiden ja kiinteän yhdyskuntajätteen) kuljettamisen niiden ja mantereen välillä.

(183) Italia toimitti matkustaja- ja yhdistelmäpalvelujen todellisen kysynnän havainnollistamiseksi koostettuja tilastoja, joista käy ilmi, että vuonna 2012 Laziomar kuljetti 240 430 matkustajaa ja 13 228 ajoneuvoa julkisen palvelun reiteillä julkisen palvelun velvoitteiden kattamina ajanjaksoina. Vuoden 2013 luvut olivat tätä korkeammat (254 167 matkustajaa ja 16 927 ajoneuvoa). Tämä osoittaa, että niiden kahden vuoden aikana, jotka edelsivät julkisen palvelun velvoitteiden toimeksiantamista Laziomarille, meriliikennepalvelujen kokonaiskysyntä kyseisillä reiteillä oli merkittävää (yksityiskohtaiset reittikohtaiset tilastot vuosilta 2011–2013 esitetään johdanto-osan 291 kappaleessa).

(184) Italia toimitti myös vuoden 2019 loppuun asti ulottuvat kokonaistilastot (ks. taulukot 6 ja 8) osoittaakseen, että kysyntä käyttäjien keskuudessa jatkui Laziomarin aloitettua liikennöinnin kaikilla reiteillä uuden palveluhankintasopimuksen perusteella. Tilastot vahvistavat, että kysyntä käyttäjien keskuudessa jatkui, vaikka se saattoikin lisääntyä tai vähentyä jonkin verran. Vuoden 2019 loppuun ulottuvien reitti- ja vuosikohtaisten tilastojen analyysissa ei siis havaittu viitteitä siitä, että kysyntä käyttäjien keskuudessa olisi loppunut tietyillä reiteillä. Taulukko 6 Matkustajatilastot vuosilta 2014–2019 Vuosi Linja T1 Linja T2 Linja T3 Linja T4 Linja A1 Linja A2 Linja A3 Matkustajien kokonaismäärä 2014 125 720 63 376 30 812 1 509 36 474 58 680 40 000 356 571 2015 131 453 65 822 40 211 165 37 442 69 327 46 847 391 267 2016 141 720 81 572 45 006 308 42 209 60 263 37 981 409 959 2017 154 948 86 832 57 165 360 48 985 68 573 39 482 456 345 2018 160 304 85 310 59 642 168 58 013 68 405 37 226 447 581 2019 170 636 88 728 55 047 177 52 569 48 198 32 226 442 409 Taulukko 7 Ajoneuvojen kuljetustilastot vuosilta 2014–2019 Vuosi Linja T1 Linja T2 Linja T3 Linja T4 Linja A1 Linja A2 Linja A3 Ajoneuvojen kokonaismäärä (68) 2014 12 822 2 587 3 482 35 18 926 2015 12 874 2 819 3 212 390 19 295 2016 12 942 3 245 3 590 784 20 561 2017 13 796 3 331 3 772 324 21 223 2018 14 165 3 171 3 846 152 21 334 2019 14 011 3 242 3 316 172 20 741 Taulukko 8 Kuljetettu rahti (pituusmetreinä) vuosina 2014–2019 (69) Vuosi Linja T3 Linja T4 Pituusmetrien kokonaismäärä 2014 206 514 16 367 222 881 201