Komission päätös,

tehty 30 päivänä lokakuuta 2001,

yrityskeskittymän julistamisesta yhteismarkkinoille ja ETA-sopimuksen toimintaan soveltuvaksi

(Asia COMP/M.2420 - Mitsui/CVRD/Caemi)

(tiedoksiannettu numerolla K(2001) 3363)

(Ainoastaan englanninkielinen teksti on todistusvoimainen)

(ETA:n kannalta merkityksellinen teksti)

(2004/270/EY)

EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO, joka

ottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen,

ottaa huomioon sopimuksen Euroopan talousalueesta ja erityisesti sen 57 artiklan 2 kohdan a alakohdan,

ottaa huomioon yrityskeskittymien valvonnasta 21 päivänä joulukuuta 1989 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 4064/89(1), sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna asetuksella (EY) N:o 1310/97(2), ja erityisesti sen 8 artiklan 2 kohdan,

ottaa huomioon tätä asiaa koskevan menettelyn aloittamisesta 26 päivänä toukokuuta 2000 tehdyn komission päätöksen,

ottaa huomioon keskittymiä käsittelevän neuvoa-antavan komitean lausunnon(3),

ottaa huomioon kuulemismenettelystä vastaavan neuvonantajan loppukertomuksen(4),

sekä katsoo seuraavaa:

(1) Mitsui ja Companhia Vale do Rio Doce (jäljempänä "CVRD") antoivat 31 päivänä toukokuuta 2001 komissiolle asetuksen (ETY) N:o 4064/89 4 artiklan mukaisen ilmoituksen, jonka mukaan Mitsui ja CVRD aikoivat hankkia yhdessä määräysvallan yhtiössä Caemi Mineração e Metalurgia SA (jäljempänä "Caemi") ostamalla sen osakkeita.

(2) Tutkittuaan ilmoituksen komissio totesi 3 päivänä heinäkuuta 2001, että ilmoitettu toimenpide kuuluu asetuksen (ETY) N:o 4064/89 soveltamisalaan ja että sen soveltuvuudesta yhteismarkkinoille ja ETA-sopimuksen toimintaan oli vakavia epäilyjä. Komissio antoi 29 päivänä elokuuta 2001 väitetiedoksiannon, minkä jälkeen 24 päivänä syyskuuta 2001 järjestettiin osapuolten välinen suullinen kuuleminen.

I OSAPUOLET

(3) Mitsui on japanilainen yhtiö, joka harjoittaa erilaisten raaka-aineiden ja muiden tuotteiden, muun muassa rautamalmin, maailmanlaajuista kauppaa ja joka omistaa vähemmistö- ja enemmistöosuuksia useissa australialaisissa ja intialaisissa rautamalmiyhtiöissä, muun muassa merkittävän vähemmistöosuuden maailman toiseksi suurimmassa rautamalmikaivoksessa Robe Riverissä. Mitsui myös järjestää rahoitusta ja muuta hanketukea muiden yhtiöiden liiketoiminnalle.

(4) CVRD, joka on sijoittautunut Brasiliaan, on monipuolinen kaivosyhtiö ja maailman suurin rautamalmin tuottaja. Se pitää jo nyt yhdessä tai yksin hallussaan suurinta osaa Brasilian rautamalmituotannosta, merkittävimpänä poikkeuksena Caemin tytäryhtiö Mineração Brasileiras Reunidas SA (jäljempänä "MBR"). CVRD hankki hiljattain omistukseensa Brasilian kolmanneksi suurimman rautamalmin tuottajan Ferteco Mineração SA:n (jäljempänä "Ferteco"). Se toimii myös aktiivisesti kuljetusalalla (rautatiet, satamatoiminta ja laivaliikenne). Rautamalmin lisäksi CVRD valmistaa myös useita muita tuotteita, kuten lannoitteita, kaoliinia, metallurgista bauksiittia, selluloosaa ja paperia.

(5) Caemi on Brasilian lakien mukaisesti perustettu julkinen osakeyhtiö, jolla on pääomasijoituksia yhtiöissä, jotka tuottavat ja myyvät rautamalmia Brasiliassa ja Kanadassa, kaoliinia ja tulenkestävää kalkittua bauksiittia Brasiliassa, sekä niihin liittyvissä logistiikkayrityksissä (rautatie- ja satamatoimintaa Brasiliassa). Se toimii rautamalmialalla omistamalla 84,6 prosentin enemmistöosuuden brasilialaisesta MBR-yhtiöstä ja 50 prosentin yhteishallintaosuu den kanadalaisessa Quebec Cartier Mining Company (jäljempänä "QCM") -yhtiössä, jossa toinen määräysvaltaa käyttävä osakas on Dofasco, Kanadan suurin integroitunut teräksentuottaja. MBR on (CVRD:n jälkeen) Brasilian toiseksi suurin rautamalmin tuottaja ja maailman neljänneksi suurin rautamalmin tuottaja (CVRD:n, Rio Tinton ja BHP:n jälkeen).

II TOIMENPIDE

(6) Mitsuin hallussa on tällä hetkellä 40 prosenttia Caemin äänivaltaisista osakkeista. Loput 60 prosenttia Caemin äänivaltaisista osakkeista omistavat "Freringit" (Freringin perheen kaksi veljestä ja [...]*(5)). Yritysostoa varten Mitsui on perustanut kokonaan omistuksessaan olevan tytäryhtiön "Mitsui Holding Companyn" (MHC); joka tulee lopulta Mitsuin ja CVRD:n yhteiseen määräysvaltaan (katso jäljempänä).

(7) Mitsui ja CVRD hankkivat yhteisen määräysvallan Caemissa kahdessa vaiheessa seuraavassa kuvatulla tavalla: [Yrityskeskittymän ensimmäisessä vaiheessa Mitsui käyttää aiemmin olemassa ollutta]* optio-oikeuttaan Freringien omistusosuuteen. Toisessa vaiheessa CVRD ostaa 50 prosenttia Caemin äänivaltaisista osakkeista Mitsuilta]*:

i) [...]*.

ii) [...]*.

(8) Näin ollen Caemin äänivaltaiset osakkeet ovat muodollisesti ja hetkellisesti CVRD:n ja Mitsuin yhteisessä määräysvallassa. Osapuolten mukaan MHC:n ja Freringsien välinen ostosopimus ja strateginen liittoumasopimus ovat sidoksissa toisiinsa siten, että yrityskeskittymän ensimmäinen vaihe ei toteudu ilman, että toinen vaihe myös toteutuu. Näin ollen ilmoituksen mukaisesti toimenpiteiden väistämätön lopputulos on se, että ilmoituksen tehneet osapuolet hankkivat Caemin yhteiseen määräysvaltaansa. Näin ollen tämä useampaan vaiheeseen jaettu toimenpide muodostaa asetuksen (ETY) N:o 4064/89 3 artiklan 1 kohdan b alakohdassa tarkoitetun yhden ainoan keskittymän.

III YHTEISÖNLAAJUINEN ULOTTUVUUS

(9) Kyseisten yritysten yhteenlaskettu maailmanlaajuinen liikevaihto on yli 5 miljardia euroa (Mitsui: 78 miljardia euroa sen 31 päivänä maaliskuuta 2000 päättyvänä tilikautena; CVRD: 5,5 miljardia euroa sen 31 päivänä joulukuuta 2000 päättyvänä tilikautena; Caemi: 560 miljoonaa euroa sen 31 päivänä joulukuuta 2000 päättyvänä tilikautena). Kunkin yrityksen yhteisönlaajuinen liikevaihto on yli 250 miljoonaa euroa) (Mitsui [...]*; CVRD: [...]* euroa; Caemi [...]* euroa, mutta ne eivät saavuta yli kahta kolmasosaa yhteisönlaajuisesta yhteenlasketusta liikevaihdostaan yhdestä ja samasta jäsenvaltiosta. Ilmoitetulla toimenpiteellä on siksi yhteisönlaajuinen ulottuvuus.

(10) Yksikään toimenpiteeseen osallistuvista yrityksistä ei harjoita rautamalmin tuotantoa tai myyntiä EHTY-sopimuksen soveltamisalaan kuuluvilla alueilla, vaan ne harjoittavat kyseistä toimintaa kolmansissa maissa. Siksi nyt käsiteltävän yrityskeskittymän tämä toiminta ei kuulu EHTY-sopimuksen 66 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan.

IV RAUTAMALMITEOLLISUUDEN YLEINEN KUVAUS

(11) Toimenpide vaikuttaa ainoastaan rautamalmialan markkinoihin. Rautamalmi on raaka-aine, jota myydään lähes yksinomaan terästeollisuuden käyttöön. Rautamalmiyhtiöt myyvät sitä teräksentuottajille pääasiassa kolmessa muodossa: rautarikasteina, palamalmina ja pelletteinä. Yksityiskohtainen selvitys siitä, miksi komissio katsoo näiden kolmen malmimuodon muodostavan erilliset merkitykselliset tuotemarkkinat, annetaan jäljempänä V jaksossa.

A. Rautamalmin tarjonta

Rautamalmin louhinta

(12) Rauta on (alumiinin jälkeen) toiseksi yleisin metalli, ja sen osuus maapallon maankuoresta on noin 4,6 prosenttia. Vaikka rautaa esiintyy luonnossa useissa eri mineralogisissa muodoissa, vain muutamilla niistä on kaupallista merkitystä, lähinnä rautaoksideilla, kuten magnetiitilla, hematiitilla, limoniitilla ja ilmeniitillä. Teräksen valmistuksen ensimmäisessä vaiheessa rautaoksideista poistetaan happi prosessissa, jota kutsutaan "pelkistämiseksi". Muita louhittavia rautamalmin muotoja ovat muun muassa karbonaatit, kuten rautasälpä, sulfidit ja silikaatit.

(13) Rautamalmiesiintymien kemiallinen koostumus vaihtelee huomattavasti eri puolilla maailmaa. Suurimmat rautamalmiresurssit sijaitsevat niin sanotuissa raitaisissa rautamuodostumissa, joita kutsutaan myös takoniiteiksi ja itabiriiteiksi. Nämä muodostumat voivat olla satoja metrejä paksuja ja tuhansia kilometrejä leveitä. Kaupallisesti merkittävimmät muodostumat löytyvät Brasiliasta, Länsi-Australiasta, Lake Superiorin alueelta Kanadasta, Krivoi Rogin alueelta Ukrainasta ja Kurskin alueelta Venäjältä.

(14) Maailman rautamalmivarojen kooksi arvioidaan tällä hetkellä noin 140000 miljoonaa tonnia(6). Suurimmat malmivarat (rautapitoisuuden mukaan mitattuna) löytyvät Ukrainasta, Kiinasta, Australiasta, Venäjältä, Yhdysvalloista, Brasiliasta ja Kazakstanista. Rautamalmivarojen rautapitoisuus vaihtelee huomattavasti maittain: kiinalaisen malmin rautapitoisuus on esimerkiksi erittäin alhainen (noin 32 prosenttia), kun taas brasilialaisen malmin rautapitoisuus on korkea (noin 63 prosenttia).

(15) Yli 95 prosenttia kaikesta rautamalmista louhitaan avolouhosmenetelmillä mittakaavaetujen vuoksi ja koska raudan yksikköarvo muihin metalleihin verrattuna on melko alhainen. Ainoa rautamalmia louhiva kaivosyhtiö, joka tuottaa merkittäviä määriä malmia maanalaisessa kaivoksessa, on ruotsalainen LKAB. Avolouhoksissa prosessi alkaa siitä, että malmikerrokset erotetaan "irtomaasta". Räjäyttäminen on usein tarpeen, jotta malmi saadaan pienennettyä sellaiseen kokoon, että se on helppo lastata kauhakuormaimilla ja/tai etukuormaimilla kuorma-autoihin, rautatievaunuihin tai kuljetinhihnoille kuljetettavaksi murskaimeen alustavaa murskausta ja kokoerottelua varten.

(16) Tämän jälkeen lähes kaikki rautamalmi "rikastetaan"(7), mihin liittyy malmin murskaus, jauhaminen, erotus, seulonta ja kokoerottelu. Näissä prosesseissa malmista erotetaan epäpuhtaudet, kuten kvartsi ja alumiinioksidi, ja pienennetään se kaivosyhtiön haluamaan muotoon ja kokoon. Rikastusaste riippuu rautamalmiesiintymän ominaisuuksista, malmissa olevien epäpuhtauksien määrästä ja asiakaskohtaisista spesifikaatioista. Palamalmit ja hienojakoiset malmit valmistetaan yleensä sen jälkeen, kun raakamalmi on murskattu ja jauhettu. Lisärikastuksella voidaan myös tuottaa rautarikastetta, joka yleensä pelletoidaan (muunnetaan rautapelleteiksi) kaivoksen lähellä sijaitsevalla pellettitehtaalla.

(17) Kaikissa kaivoksissa syntyy sekä palamalmia että rautarikastetta louhintaprosessin väistämättömänä tuloksena. Se, kuinka paljon kussakin kaivoksessa tuotetaan rautarikastetta ja palamalmia, määräytyy rautamalmiesiintymien ominaisuuksien (esimerkiksi kovuuden) mukaan. Monissa kaivoksissa palamalmia syntyy melko vähän, koska sen rautapitoinen aines rikkoutuu helposti pieniksi rakeiksi louhinnan ja käsittelyn yhteydessä. (Tämä koskee esimerkiksi suurinta osaa Brasilian malmista). Tästä syystä suuri osa yhteisöön tuotavasta palamalmista on peräisin Australiasta, Etelä-Afrikasta ja Intiasta. Brasilian ja Venezuelan kaivoksissa tuotetaan jonkun verran palamalmia, mutta sen prosenttiosuus kaivoksen koko malmintuotannosta on suhteessa vähäinen. Kaivokset, joiden malmin rautapitoisuus on alhainen (noin 30-35 prosenttia), kuten Yhdysvaltojen, Kanadan ja Kiinan kaivokset, myyvät palamalmia vähän tai ei lainkaan, koska niiden malmi on murskattava hienoksi, jotta siitä voidaan valmistaa rautarautarikasteita, joiden rautapitoisuus on kaupalliselta kannalta riittävä.

(18) Vaikuttaa myös siltä, että kaikkia malmeja ei voida riittävässä määrin ja kannattavasti käyttää pellettien tuotantoon. Pellettejä on perinteisesti valmistettu Pohjois- ja Etelä-Amerikassa sekä Euroopassa, ja suurin osa vientimarkkinoille suuntautuneista pellettitehtaista on rakennettu Ruotsiin, Kanadaan, Venezuelaan ja Brasiliaan. Yksi syy tähän on se, että pellettien raaka-aine valmistetaan jauhamalla ja rikastamalla luonnon hienojakoisista malmeista, eivätkä kaikki malmit sovellu rikastettaviksi. Osapuolet ovat maininneet erityisesti, että vaikka pelletointia on kokeiltu aiemmin Länsi-Australiassa, kokeilu ei saavuttanut menestystä.

(19) Kaivoksen geologiset ominaisuudet vaikuttavat myös merkittävästi malmin laatuun. Laadun määrää pääasiassa rautapitoisuus (jonka pitäisi olla mahdollisimman suuri) ja epäpuhtauksien määrä (jonka pitäisi olla mahdollisimman pieni). Erityishuomiota kiinnitetään hehkutushäviöön (pääasiassa kidevettä) sekä kvartsin, fosforin ja alumiinioksidin esiintymiseen, sillä ne haittaavat masuunikäsittelyä.

(20) Osapuolten toimittamien tietojen mukaan eri alueilla tuotetun malmin laadussa on merkittäviä eroja. Yleisesti voidaan sanoa, että i) brasilialainen malmi on korkealaatuista; ii) australialaista malmia on myös perinteisesti pidetty korkealaatuisena, mutta nämä kaivokset ovat pikku hiljaa ehtymässä, ja ne korvataan uudemmilla kaivoksilla (Yandi, Robe River jne.), joiden kvartsipitoisuus ja hehkutushäviöarvot ovat suuremmat [...]*; iii) eteläafrikkalaisessa malmissa on korkea alkalipitoisuus, mikä rajoittaa sen käyttöä masuuneissa; iv) ruotsalainen malmi on korkealaatuista, rautapitoisuudeltaan korkeaa rautarikastetta, josta saadaan erittäin puhtaita, ominaisuuksiltaan erinomaisia pellettejä; ja v) kuten edellä on todettu, Kanadan, Yhdysvaltojen ja Kiinan malmin rautapitoisuus on alhainen (noin 30-35 prosenttia, kun se Brasilian tai Australian malmissa on yli 60 prosenttia).

(21) Kuten edellä todettiin, rautamalmipellettejä valmistavat tehtaat sijaitsevat yleensä kaivosten tai vientisatamien lähellä, koska pelletit eivät hajoa kuljetuksen aikana. Korkealaatuisimmat pelletit valmistetaan brasilialaisesta, kanadalaisesta ja ruotsalaisesta malmista. Useimmat muualla kuin Australiassa sijaitsevat kaivokset voisivat, ainakin teoriassa, tehdä tarvittavat investoinnit rautamalmipellettien valmistuksen aloittamiseksi. Yleisesti ottaen pellettejä voi alkaa valmistaa, kun on rakentanut pellettitehtaan, jonka kustannukset ovat noin 50-60 Yhdysvaltain dollaria vuotuista kapasiteettitonnia kohti, edellyttäen, että raaka-aineena käytettävä rautarikaste on riittävän laadukasta.

Rautamalmin muodot

(22) Noin 99 prosenttia kaikesta rautamalmista käytetään teräksen valmistamiseen ensisijaisesti terästehtaissa, joissa valmistetaan rautaa masuunimenetelmällä. Masuunissa rautamalmi muunnetaan harkkoraudaksi, minkä jälkeen se panostetaan happipuhallusuuniin ja muunnetaan teräkseksi. Rautamalmityypeistä ja niiden prosenttiosuuksista (sekä niihin ajoittain tehtävistä muutoksista) päättää teräksentuottaja teknologisten ja metallurgisten näkökohtien sekä markkinaolojen (rautamalmin saatavuus ja hinta sekä terästuotteiden kysyntä) perusteella.

(23) Kaivoksesta louhittava malmi voi olla kahdessa muodossa: paloina (joiden läpimitta 6-30 mm) ja rautarikasteena (läpimitta alle 6 mm). Teknisistä syistä vain palamalmia voidaan panostaa suoraan masuuniin (rautarikaste on liian hienojakoista ja tukahduttaa helposti masuunissa tapahtuvan rikastusprosessin). Aikaisemmin markkinoilla oli tarjolla ainoastaan palamalmia, ja louhinnan yhteydessä syntyvää rautarikastetta pidettiin kaivosjätteenä.

(24) Rautarikasteen hyödyntämiseksi kehitettiin sittemmin kaksi agglomerointiprosessia: sintraus ja pelletointi. Sintrauksella agglomeroidaan rautarikaste (sintterin raaka-aine, jonka raekoko on 1-6 mm), ja pelletoinnissa agglomeroidaan erittäin hienojakoinen rautarikaste (pellettien raaka-aine, jonka raekoko on alle 1 mm) pelleteiksi. Terästehtailla on yleensä omat sintraamonsa, koska sintteri hajoaa helposti kuljetuksen aikana. Pelletit sitä vastoin eivät hajoa kuljetuksen aikana, ja siksi pellettitehtaat voidaan sijoittaa kaivosalueelle tai niiden läheisyyteen. Eräät eurooppalaiset terästehtaat ovat siksi siirtyneet ostamaan osan tuontimalmistaan pelletteinä sen sijaan, että ne tekisivät tarvittavat investoinnit sintraamoidensa ympäristösuorituksen parantamiseksi (sintrauksella on merkittäviä ympäristövaikutuksia). Tätä suuntausta ei ollut Japanissa, jossa terästehtaat ovat sen sijaan päättäneet investoida sintraamoidensa parannuksiin.

(25) Sintrauksen ja pelletoinnin kehityksen ansiosta masuunioperaattorit saivat mahdollisuuden valita rautarikasteen (jonka masuunioperaattori sintraa), palamalmin ja pellettien välillä. Monimutkaisista syistä, jotka liittyvät masuunin toiminnan optimointiin kokonaistehokkuuden maksimoimiseksi ja kustannusten minimoimiseksi, useimmissa masuuneissa käytetään näiden kolmen yhdistelmää.

(26) Näiden näkökohtien perusteella se, kuinka paljon masuunissa käytetään sintrattuja rautarikasteita, vaihtelee tehtaittain. Joitakin poikkeuksia lukuun ottamatta tietyn alueen terästehtailla on yleensä samat tarjontaedellytykset, ja siksi ne yleensä hankkivat eri malmimuotoja samassa suhteessa. Osapuolet arvioivat näin ollen, että sintrattujen rautarikasteiden osuus tyypillisissä eurooppalaisissa ja aasialaisissa masuuneissa käytettävästä "masuunipanoksesta" (eli raaka-aineesta) on noin 60 prosenttia, kun taas tyypillisissä Yhdysvaltojen masuuneissa sintrattujen rautarikasteiden osuus masuunipanoksesta on alle 10 prosenttia. Masuunioperaattoreilla on myös erilaisia mieltymyksiä sen suhteen, kuinka suuri osa masuunipanoksesta on palamalmia. Euroopassa palamalmin osuus on yleensä noin 20 prosenttia koko masuunipanoksesta, kun taas Yhdysvalloissa sen osuus on lähempänä 10:tä prosenttia. Aasiassa palamalmin osuus on noin 25 prosenttia (tähän vaikuttavat lähinnä lähellä sijaitsevat Australian kaivokset, jotka tuottavat enemmän palamalmia). Myös pellettien käyttö vaihtelee huomattavasti alueittain. Euroopassa pellettien osuus on yleensä noin 20 prosenttia masuunipanoksesta, kun se Yhdysvalloissa on noin 80 prosenttia ja Aasiassa vain 5-10 prosenttia.

(27) Rautamalmia voidaan tuottaa myös muunnettavaksi suorapelkistetyksi raudaksi suorapelkistysuunissa. Suorapelkistysuunissa käytetään kahta tärkeintä suorapelkistykseen soveltuvaa rautamalmimuotoa, palamalmia ja pellettejä. Malmin täytyy olla erityisen korkealaatuista (rautapitoisuuden on oltava suuri ja epäpuhtauksien, kuten kvartsin, fosforin ja rikin, määrien pieniä). Suorapelkistetty rauta voidaan tämän jälkeen panostaa valokaariuuniin, jossa siitä valmistetaan terästä.

Rautamalmin tuotanto maailmassa

(28) Rautamalmin maailmanlaajuinen kokonaistuotanto vuonna 2000 oli noin 931 miljoonaa tonnia, kun se vuonna 1999 oli ollut 868 miljoonaa tonnia ja vuoden 1998 osalta 878 miljoonaa tonnia. Rautamalmin tuotanto on sidoksissa teräksentuotantoon ja siten kausiluonteista. Teräksen kysyntä puolestaan riippuu suurelta osin talouden suhdanteista, erityisesti auto- ja rakennusalan liiketoiminnan suhdannekehityksestä. Rautamalmin tuotanto on kasvanut vuodesta 1950 keskimäärin 2,6 prosenttia vuodessa, ja huippunsa se saavutti vuonna 1988, jolloin tuotanto oli 967 miljoonaa tonnia.

Maailmanlaajuinen tuotanto

>TAULUKON PAIKKA>

Osapuolten arviot ja UNCTADin tiedot.

(29) Maailman suurimmat rautamalmin tuottajamaat ovat (vuoden 2000 tuotantolukujen perusteella): Brasilia (236 miljoonaa tonnia), Australia (176 miljoonaa tonnia), Kiina (96 miljoonaa tonnia), Venäjä (87 miljoonaa tonnia), Intia (75 miljoonaa tonnia), Yhdysvallat (63 miljoonaa tonnia), Ukraina (55 miljoonaa tonnia), Kanada (36 miljoonaa tonnia) ja Etelä-Afrikka (34 miljoonaa tonnia). Näistä maista vietävän rautamalmin osuus vaihtelee kuitenkin huomattavasti (vuonna 2000 viety rautamalmi): Brasilia (160 miljoonaa tonnia), Australia (165 miljoonaa tonnia), Kiina (ei vientiä), Venäjä (15 miljoonaa tonnia), Intia (35 miljoonaa tonnia), Yhdysvallat (6 miljoonaa tonnia), Ukraina (19 miljoonaa tonnia), Kanada (27 miljoonaa tonnia) ja Etelä-Afrikka (21 miljoonaa tonnia).

Meritse kuljetettavan rautamalmin kauppa

(30) Ennen toista maailmansotaa terästehtaat sijaitsivat yleensä lähellä rautamalmikaivoksia, koska malmin kuljetus oli erittäin kallista. Suurten korkealaatuisten malmivarojen (raitaisten rautamuodostumien) jalostaminen Brasiliassa ja Australiassa on kuitenkin muuttanut rautamalmiteollisuuden rakennetta: suuresta määrästä melko pieniä, tärkeimpien teräksentuottajien läheisyyteen sijoittautuneita tuottajia on siirrytty siihen, että yhä useammat kaivokset ovat suuria ja sijaitsevat kaukana asiakkaista. Tämä on suurelta osin seurausta tämäntyyppisiin hyvin suuriin kaivoksiin liittyvistä mittakaavaeduista. Näiden kaivosten kehitys on lisännyt jyrkästi rautamalmin kuljetusta meritse suurissa irtolastialuksissa (nykyään niillä kuljetetaan noin puolet maailmassa tuotettavasta rautamalmista), mikä puolestaan on edellyttänyt investointeja satamien infrastruktuuriin, jotta ne voivat ottaa vastaan yhä suurempia aluksia, joiden kuljetuskustannukset yksikköä kohti ovat pienemmät.

(31) Läheskään kaikkea maailman malmintuotantoa ei silti kuljeteta asiakkaille meritse. Merkittävimmät poikkeukset ovat Yhdysvallat, Itä-Eurooppa ja Kiina, joilla on yhä merkittävää kotimaista rautamalmin tuotantoa ja joissa suurin osa tuotannosta kulutetaan yhä omassa massa. Lisäksi suuri osa tästä kotimaisesta tuotannosta menee sisäiseen myyntiin: esimerkiksi Yhdysvalloissa teräsyhtiöt omistavat noin 60 prosenttia kotimaisesta tuotantokapasiteetista, joten suurin osa tuotannosta ei päädy avoimille markkinoille. Länsi-Euroopan rautamalmin tuotanto (tärkeimpänä poikkeuksena Ruotsi) on sitä vastoin loppunut lähes kokonaan.

(32) Suurimmaksi osaksi edellä mainitun Länsi-Euroopan rautamalmin tuotannon taantuman vuoksi sekä myös Aasian terästeollisuuden kasvun seurauksena meritse kuljetettavan rautamalmin kysyntä on kasvanut viime vuosina huomattavasti. Länsi-Eurooppa ja Itä-Aasia (Japani, Etelä-Korea ja Taiwan) ovatkin tulleet suurelta osin riippuvaisiksi meritse maahan tuodusta rautamalmista. Vaikka Kiinassa on kotimaista rautamalmin tuotantoa, tuontirautamalmin käyttö on lisääntynyt Kiinassa nopeasti kysynnän kasvun vuoksi.

Meritse kuljetettavan rautamalmin kauppa

(arvio: Fearnleys)((Nämä tilastot perustuvat norjalaisen Fearnleys-laivayhtiön julkaisemiin lukuihin.))

>TAULUKON PAIKKA>

(33) Rautamalmin vientiä hallitsevat kuljetukset Etelä-Amerikasta (etupäässä Brasiliasta) ja Oseaniasta (etupäässä Australiasta), ja tämä hallitseva asema on vahvistumassa: kun vuonna 1989 maailman rautamalmin viennistä 60 prosenttia oli peräisin Oseaniasta tai Etelä-Amerikasta, vuonna 1999 niiden yhteenlaskettu osuus oli noussut 70 prosenttiin. Suuntauksen odotetaan jatkuvan. Rahtimaksut vaihtelevat huomattavasti valitun laivareitin mukaan sekä eri vuosina. Nämä hinnat vaihtelevat erityisen herkästi öljyn hinnan muutosten sekä sopivien alusten saatavuuden mukaan.

(34) Osin japanilaisten teräsyhtiöiden tietoisen hajauttamispolitiikan (jolla pyrittiin välttämään liian suuri riippuvuus kahdesta australialaisesta toimittajasta) ansiosta Brasilian rautamalmin vienti on levinnyt laajemmalle kuin Australian. Muita syitä brasilialaisen rautamalmin viennin laajuuteen ovat brasilialaisten tuottajien laajempi tuotevalikoima (australialaiset toimittajat eivät esimerkiksi tarjoa käytännössä lainkaan pellettejä), japanilaisten teräksentuottajien omistusosuudet brasilialaisissa pellettitehtaissa ja japanilaisten asiakkaiden rahtikustannusten jakamiskäytäntö (jota kuvataan yksityiskohtaisemmin jäljempänä).

Rautamalmimarkkinoille tulon esteet

(35) On useita tekijöitä, joiden vuoksi tulo rautamalmin markkinoille on vaikeaa ja sen kustannukset korkeita. Itse asiassa markkinoille ei ole viime vuosina tullut yhtään merkittävää uutta toimijaa. Lisäksi markkinoille tulo tapahtuu yleensä aina alalla jo toimivan yrityksen hankkimisen kautta.

(36) Uusien kaupallisesti hyödynnettävien rautamalmivarojen, joiden laatu ja mittakaavaedut riittävät maailmanmarkkinoilla kilpailemiseen, etsintään liittyy merkittäviä tutkimuksista ja toteutettavuustutkimuksista aiheutuvia kustannuksia. Uusia kaivoksia koskevien kaivosoikeuksien sekä näiden kaivosten kehittämiseen ja toimintaan samoin kuin läheisten rautatie- ja satamainfrastruktuurin käyttöön liittyvien lupien saaminen edellyttää yleensä useita vuosia kestäviä laajoja neuvotteluja hallintoviranomaisten kanssa. Joissakin maissa, kuten Liberiassa ja Guineassa, korkealaatuisten malmiesiintymien kehittämisen esteenä on poliittinen epävakaus. Lisäksi monet maailman tunnetuista korkealaatuisista esiintymistä ovat jo kolmen suurimman raudan tuottajan, CVRD:n, Rio Tinton ja BHP:n, hallussa.

(37) Toisinaan uusi kaivos voi hyödyntää läheisten kaivosten olemassa olevaa rautatie- ja satamainfrastruktuuria. Yleensä kuitenkin kaivosten, rautatieyhteyksien ja satamien kehityskustannukset ovat erittäin huomattavia, sadoista miljoonista euroista aina miljardeihin euroihin. Näistä syistä uusilla kaivoksilla on oltava erittäin suuret mittakaavaedut, jotta ne voisivat kilpailla maailmanlaajuisessa kaupassa.

(38) Tästä syystä suurin osa uuden kapasiteetin käyttöönotosta on liittynyt olemassa olevien kaivosten laajentamiseen tai uusien kaivosten avaamiseen olemassa olevien kaivosten läheisyyteen (laajentaminen teolliselle joutomaalle). Viimeisin rakentamattomalle maalle rakennettu rautamalmikaivoksen kehityshanke oli CVRD:n Pohjois-Brasiliassa sijaitseva Carajasin kaivos, jonka alkuperäinen kapasiteetti oli 35 miljoonaa tonnia ja kustannukset 1980-luvun puolivälissä 3,5 miljardia Yhdysvaltain dollaria, ja sittemmin sen kapasiteettia lisättiin 50 miljoonaan tonniin, mistä aiheutui 500 miljoonan Yhdysvaltain dollarin lisäkustannukset.

(39) Pellettitehtaiden rakentamiselle ja toiminnalle on vähemmän esteitä. Pellettitehtaan rakentamiskustannukset ovat tällä hetkellä noin 50-60 Yhdysvaltain dollaria vuotuista kapasiteettitonnia kohti. Pellettitehtaan kapasiteetti voi vaihdella vain 1,5 miljoonasta tonnista yli 7 miljoonaan tonniin, ja kokonaiskustannukset vaihtelevat 100 miljoonasta Yhdysvaltain dollarista 420 miljoonaan Yhdysvaltain dollariin.

(40) Vastauksessaan osapuolet väittävät, että vaikka esteet kaivoksen rakentamiselle rakentamattomalle alueelle ovat huomattavia, ne eivät ole ylitsepääsemättömiä. Osapuolet huomauttavat erityisesti, että osaa rautamalmiteollisuuden laitteistoista ja taitotiedosta käytetään myös muilla kaivosteollisuuden aloilla, ja teknisiä esteitä ei ole. Komissio katsoo, ettei tämä vaikuta edellä esitettyyn päätelmään, sillä tärkeimmät markkinoille tulon esteet eivät liity kaivoslaitteistoihin tai taitotietoon.

Kapasiteetin korkea käyttöaste

(41) Joidenkin keskeisten markkinatoimijoiden mukaan kapasiteetin käyttöaste meritse kuljetettavaa rautamalmia valmistavassa teollisuudessa on lähes 100 prosenttia, ja näin on ollut pääosin kymmenen viime vuoden ajan. Lisäksi sen paremmin rautamalmia louhivat kaivosyhtiöt kuin teräksentuottajatkaan eivät yleensä varastoi huomattavia määriä rautamalmia, koska rautamalmivarastojen ylläpito on kallista. Tuottajat ja asiakkaat ylläpitävät varastoja ainoastaan varustautuakseen tuotannon ja kulutuksen lyhyen aikavälin vaihteluihin.

(42) Koska teräksen kysynnän maailmanlaajuisen kysynnän on ennustettu kasvavan, suurimmat rautamalmin tuottajat ovat investoineet uuteen tuotantokapasiteettiin, joskin suurin osa tästä uudesta kapasiteetista tulee vanhojen ehtyneiden kaivosten tilalle(8). Olemassa olevien kaivosten laajentamisen lisäksi CVRD, BHP ja Rio Tinto suunnittelevat useita uusia kaivoksia Brasiliaan ja Australiaan. Kapasiteetin lisäyksiä on suunnitteilla myös Intiaan ja Kanadaan.

(43) Muualla kuin Brasiliassa ja Australiassa toteutettavat merkittävät kapasiteetin lisäykset toteutetaan kuitenkin todennäköisesti ennemmin teolliselle joutomaalle kuin rakentamattomalle maalle, ja tähän on kaksi syytä. Ensinnäkin uusien rautamalmikaivosten kehittämiskustannusten vuoksi on useimmiten paljon kannattavampaa laajentaa olemassa olevaa toimintaa. Toiseksi avolouhostoimintaan kohdistuu merkittävää vastustusta eri puolilla maailmaa, erityisesti kehittyneissä maissa.

(44) Tässä tilanteessa on odotettavissa, että tämänhetkinen tiukka tarjontatilanne jatkuu vielä useiden vuosien ajan. Osapuolten toimittamat tiedot osoittavat erityisesti, että kapasiteetin käyttöasteen, joka vuonna 2000 oli 93 prosenttia, odotetaan olevan vuonna 2005 yhä 88-92 prosentin tasolla.

(45) Vastauksessaan osapuolet väittävät, että alalla on ylikapasiteettia. Osapuolet huomauttavat ensinnäkin, että vuosi 2000 oli ennennäkemättömän suuren kysynnän vuosi ja että tulevat vuodet tulevat olemaan hyvin toisenlaisia.

(46) Toiseksi osapuolet katsovat, että komission käyttämissä (osapuolten toimittamissa) kapasiteettiluvuissa aliarvioidaan alan tämänhetkistä tuotantokapasiteettia. Osapuolet vetoavat erityisesti konsultilta tilaamaansa tutkimukseen. Tässä tutkimuksessa konsultti väittää, että "valmius" mittaa "kapasiteettia" paremmin yrityksen enimmäiskapasiteettia rautamalmin toimittamisessa vientimarkkinoille. Konsultti väittää erityisesti, että pullonkaulojen poistaminen on saattanut parantaa nimelliskapasiteettia, joten korkeimpien todettujen tuotantomäärien perusteella laskettava "valmius" saattaa siksi antaa oikeamman kuvan toimituskapasiteetista. Konsultti laski esimerkiksi CVRD:n pohjoisen järjestelmän valmiuden yrityksen maaliskuussa 2001 saavuttaman 4,9 miljoonan tonnin toimitushuipun perusteella ekstrapoloimalla tämän luvun vuositasolla (jolloin vuosivalmiudeksi saatiin 58,5 miljoonaa tonnia).

(47) Komissio ei hyväksy osapuolten kapasiteettia koskevia väitteitä(9). Komissio katsoo, että konsultin laskemissa valmiusluvuissa yliarvioidaan huomattavasti alan vuosikapasiteettia. Komissio katsoo erityisesti, ettei vuosikapasiteetin johtamista korkeimmasta kuukausituotannosta ekstrapoloimalla voida hyväksyä. Tämän menetelmän oletuksena on, että rautamalmin toimittajan tuotannossa vallitsevat joka kuukausi samat optimaaliset olot, jotka vallitsivat "parhaan kuukauden" aikana, mikä ei vaikuta todennäköiseltä, kun otetaan huomioon logistiikkaketjun monimutkaisuus (tuotanto, varastointi, rautatiekuljetus ja lastaus laivaan) ja eri tasoilla olevat pullonkaulat. Lyhyesti ilmaistuna konsultin menetelmässä oletetaan, että optimaalinen tuotantotaso on aina saavutettavissa, sopiva rautamalmijunakalusto on aina käytettävissä ja sopiva laiva on aina satamassa. Lisäksi tässä menetelmässä ei huomioida kausitekijöitä (erityisesti kysynnän kausiluonteisuutta ja sääoloja), joilla on kyseisellä alalla huomattava merkitys. Komissio katsoo siksi, että nyt käsiteltävän toimenpiteen arvioinnissa on käytettävä osapuolten alun perin toimittamia kapasiteettilukuja, jotka ovat yhdenmukaisia kolmansien osapuolten toimittamien lukujen kanssa.

(48) Lisäksi komissio huomauttaa, että jopa konsultin laskemien kapasiteettilukujen perusteella kapasiteetin käyttöaste tulee olemaan koko ajanjakson 2000-2005 lähes 90 prosenttia, joka on jo korkea luku, kun otetaan huomioon toistuvat häiriöt, jotka aiheutuvat sääolojen kaltaisista tekijöistä (jotka viivästyttävät laivoja ja junia, vaikuttavat louhintaprosessiin jne.). Kun otetaan huomioon, että (todelliseen kapasiteettiin perustuva) todellinen käyttöaste on näitä arvioita suurempi, komissio katsoo, että alalla on ja tulee olemaan tiukka tarjontatilanne.

(49) Lisäksi osapuolten väitteet vuosien 2001 ja 2002 alhaisemmasta kysynnästä eivät saa tukea komission tutkimuksen tuloksista. Varsinkin CVRD:n vuoden 2001 ensimmäisen ja toisen vuosineljänneksen tuloksista käy ilmi, että rautarikasteiden ja pellettien myynti on kasvanut vuoteen 2000 verrattuna. Esitellessään näitä tietoja toukokuussa 2001 CVRD mainitsi, että pitkän aikavälin tavoitteena on 1 prosentin vuotuinen kasvu kaikissa rautamalmituotteissa ja 4 prosentin vuotuinen kasvu pelleteissä ja että lyhyellä aikavälillä kysyntä pysyy vakaana, ainoan riskin ollessa markkinoiden tämänhetkisen kasvun hidastuminen (eikä kysynnän pieneneminen). Rio Tinton puolivuotiskauden tulokset ovat samansuuntaisia, ja rautamalmin kysyntä "jatkuu melko voimakkaana".

(50) Vaikka teräksen kysyntä laskisi, ja rautamalmin kysyntä olisi siksi tämänhetkisiä ennusteita alhaisempi, se ei vaikuta merkittävästi tähän päätelmään, sillä tällöin myös rautamalmin toimittajat lykkäävät kapasiteetin laajennusta koskevia suunnitelmiaan. Kuten osapuolet selittävät vastauksessaan, kapasiteetin lisääminen ennen kysynnän kasvua ei olisi kannattavaa, koska se laskisi alan kapasiteetin käyttöastetta. Mikään pankki ei rahoittaisi hankkeita tältä pohjalta.

(51) Yleisesti on huomautettava, että osapuolten vastauksessaan esittämät väitteet (huomattava ylikapasiteetti, helposti lisättävän kapasiteetin olemassaolo, tuotteiden homogeenisuus ja alhaiset rajakustannukset) antavat kaikki ymmärtää, että rautamalmimarkkinoilla vallitsee lähes täydellinen kilpailutilanne. Tällaisessa tilanteessa odottaisi, että rautamalmin tuottajien voittomarginaalit olisivat hyvin alhaisia (tai olemattomia). Tutkimuksen tulokset osoittavat kuitenkin jotakin aivan muuta. Erityisesti CVRD:n ja Merrill Lynchin toukokuussa 2001 antaman selvityksen mukaan kaikkien suurimpien rautamalmin toimittajien voittomarginaalit ovat huomattavat (käyttökatteet(10) vaihtelevat BHP:n 27 prosentin ja CVRD:n 46 prosentin välillä) ja pääoman tuotto on erittäin korkea (CVRD:n kohdalla jopa 30 prosenttia). Vastaavasti BHP:n antaman ilmoituksen mukaan rautamalmiala on raaka-ainemarkkinoilla eräänlainen poikkeus, koska kaikista tarkastelluista raaka-aineista rautamalmin kohdalla pääoman tuotto on suurin samalla kun riskit ja epävakaustekijät ovat pienimmät, mikä on paradoksaalista. Nämä piirteet osoittavat, että rautamalmialalla on merkittäviä jäykkyystekijöitä, joiden ansiosta suurimmat tuottajat keräävät varsin kohtuulliset voitot.

Tärkeimmät meritse kuljetettavan rautamalmin toimittajat

(52) Seuraavassa käsitellään tärkeimpiä yrityksiä, jotka toimittavat meritse kuljetettavaa rautamalmia Länsi-Eurooppaan ja muualle maailmaan.

CVRD

(53) Kuten edellä mainittiin, CVRD on sijoittautunut Brasiliaan ja on maailman suurin rautamalmin tuottaja. Se pitää yhdessä ja yksin hallinnassaan suurinta osaa Brasilian rautamalmin tuotannosta, tärkeimpänä poikkeuksena Caemin tytäryhtiö Mineração Brasileiras Reunidas SA (jäljempänä "MBR"). CVRD harjoittaa rautamalmikaivostoimintaa etupäässä kahdella maantieteellisellä alueella Brasiliassa: niin sanottuun "pohjoiseen järjestelmään" kuuluvat Paran osavaltiossa Carajasin alueella toimivat kaivokset (joiden kapasiteetti on noin 50 miljoonaa tonnia), ja niin sanottuun "eteläiseen järjestelmään" kuuluvat Minas Geraisin osavaltiossa toimivat kaivokset (joiden kapasiteetti on noin 60 miljoonaa tonnia). Kummastakin kaivosjärjestelmästä on oma rahtirautatieyhteys syvänmerensatamiin, joiden infrastruktuurista CVRD omistaa osan. Lisäksi CVRD on hiljattain hankkinut määräysvallan yrityksessä SA Mineração da Trindade (jäljempänä "Samitri"), joka myös sijaitsee "eteläisessä järjestelmässä" (jonka malmivarat ovat korkealaatuiset ja vuotuinen tuotantokapasiteetti on arviolta 17 miljoonaa tonnia), sekä Socoimex-kaivosyhtiöissä (joiden vuotuinen tuotantokapasiteetti on 7 miljoonaa tonnia). Kaikki nämä kaivokset toimivat Brasiliassa ja tuottavat rautarikasteita ja palamalmia.

(54) CVRD omistaa 50-100 prosentin osuuksia yhdeksässä pellettitehtaassa, ja rakenteilla on kymmenes sen kokonaan omistama tehdas Brasiliaan sekä yhdestoista sen 50-prosenttisesti omistama pellettitehdas Bahrainiin (Gulf Industrial Investment Company). Brasiliassa Nippon Steel omistaa 49 prosentin osuuden kahdessa näistä pellettitehtaista, italialainen Riva ja espanjalainen Aceralia kumpikin 49 prosenttia yhdessä näistä tehtaista, ja korealaisella Poscolla on 50 prosentin omistusosuus yhdessä näistä tehtaista. Brasilian pellettitehtaista kahdesta 50 prosenttia omistaa Samarco (rautamalmipellettien viejä ja Samitrin entinen tytäryhtiö) ja toiset 50 prosenttia BHP. Yhteisyrityksen kummankin yrityksen valmistamat pelletit myydään joko yhteisyrityksen pellettiasiakkaalle tai CVRD:lle pitkäaikaisten myyntisopimusten nojalla. Yhteisyrityksen kummankin yrityksen tuotto jaetaan osinkoina CVRD:lle ja yhteisyrityksen pellettiasiakkaalle.

(55) Vuonna 2001 CVRD osti Ferteco Mineração SA:n (jäljempänä "Ferteco"), joka toimii Rio de Janeiron osavaltiossa ja joka oli tuolloin Brasilian kolmanneksi suurin rautamalmin tuottaja. Sen tuotantokapasiteetti on noin 15 miljoonaa tonnia rautamalmia vuodessa, ja sen louhittavissa olevat varat ovat arviolta 263 miljoonaa tonnia. Fertecolla on kaksi rautamalmia louhivaa avolouhosta "eteläisessä järjestelmässä" ja 4 miljoonaa tonnia vuodessa tuottava pellettitehdas niin ikään Minas Geraisin osavaltiossa. Ferteco omistaa myös 10,5 prosentin osuuden MRS Logistica SA -rahtirautatieverkosta, joka palvelee "eteläistä järjestelmää" ja yhdistää sen Rio de Janeirossa sijaitsevaan Sepetiban syvänmerensatamaan. (CVRD omistaa toisen rahtirautatien, joka yhdistää "eteläisen järjestelmän" syvänmerensatamaan Tubarãossa, jossa monet CVRD:n pellettitehtaista toimivat. Ferteco omistaa lisäksi Sepetiban satamassa sijaitsevan satamaterminaalin kokonaan omistamansa tytäryhtiön Companhia Portuária Baía de Sepetiba SA:n (jäljempänä "CPBS") välityksellä.

Rio Tinto

(56) Rio Tinto toimii Australiassa ja on maailman toiseksi suurin rautamalmin tuottaja; vuoden 2000 myynti oli noin 116 miljoonaa tonnia (lukuun sisältyy North Limitedin myynti - katso jäljempänä). Tästä määrästä 113 miljoonaa tonnia myytiin meritse kuljetettavan malmin markkinoille.

(57) Rio Tinto omistaa 100 prosenttia Marandoon, Mount Tom Price / Paraburdon ja Yandicooginan kaivoksista ja 60 prosenttia Channarin kaivoksesta Länsi-Australiassa ("Hammersleyn" kaivoksista), joiden ilmoitettu kokonaiskapasiteetti on noin [...]* miljoonaa tonnia vuodessa, ja sen ennustetaan nousevan noin [...]* miljoonaan tonniin vuoteen 2002 mennessä ja noin [...]* miljoonaan tonniin vuoteen 2010 mennessä. Julkisten lähteiden mukaan Hammersleyn rautamalmikaivosten markkinointikelpoisen rautamalmin tuotanto oli vuonna 2000 65,7 miljoonaa tonnia (kokonaismyynti 67,1 miljoonaa tonnia), joka meni lähes kokonaan vientiin. Vuoden 2000 myynti jakautui seuraavasti: [...]* miljoonaa tonnia Japaniin, [...]* miljoonaa tonnia Kiinaan, [...]* miljoonaa tonnia Koreaan, Taiwaniin ja muualle Aasian ja [...]* miljoonaa tonnia Eurooppaan(11).

(58) Syksyllä 2000 Rio Tinto osti North Limitedin, jonka hallussa oli välillinen 53 prosentin osakkuus Robe River Iron Associates -kaivoksessa. Rio Tinton suorassa määräysvallassa on 65 prosenttia yrityksestä, ja se markkinoi myyntiagenttina 100 prosenttia Robe Riverin tuotannosta, joka oli vuonna 2000 noin [...]* miljoonaa tonnia, ja kaikki siitä suuntautui vientiin. Robe Riverin vuosikapasiteetin odotetaan nousevan vuoteen 2009 mennessä vielä [...]*miljoonaa tonnia, aluksi [...]* miljoonaa tonnia vuonna 2003, Länsi-Australian West Angelasin esiintymän kehittämisen kautta(12).

(59) Rio Tinto omistaa myös noin 56 prosenttia kanadalaisen Iron Ore Companyn (jäljempänä "IOC") osakkeista. IOC:n Newfoundlandin avolouhoksen tämänhetkinen tuotantokapasiteetti on [...]* miljoonaa tonnia hienojakoista rautamalmia (rikastetta), josta [...]* miljoonaa tonnia myydään kaivoksen lähellä tuotettavina pelletteinä. Malmi viedään maasta Quebecissä sijaitsevan sataman kautta. Rio Tinto on ilmoittanut uudistavansa Sept Ilesissa Quebecissä toimivan pellettitehtaansa, joka pyritään avaamaan uudelleen vuonna 2002 [...]* miljoonan tonnin tuotantokapasiteetilla, jonka odotetaan nousevan [...]* miljoonaan tonniin vuonna 2004. IOC:n koko myynti vuonna 2000 oli [...]* miljoonaa tonnia, josta osa myytiin kanadalaisille teräksentuottajille, ja [...]* miljoonaa tonnia meni vientiin. Rio Tinto omistaa myös Brasiliassa (Corumbassa) kaivoksen, jonka tämänhetkinen vuosikapasiteetti on noin [...]* miljoonaa tonnia(13).

BHP

(60) BHP toimii Australiassa, on maailman kolmanneksi suurin rautamalmia tuottava kaivosyhtiö, ja sen osuus maailman tuotannosta on noin 8 prosenttia. Osapuolet arvioivat, että BHP:n hallussa oleva rautamalmin myynti (lukuun sisältyy 50 prosenttia Samarcon tuotannosta - katso jäljempänä) oli noin [...]* miljoonaa tonnia vuonna 2000.

(61) BHP omistaa 85 prosentin osuuden Mount Newmanin, Yandin ja Goldsworthyn yhteisyrityksistä Länsi-Australiassa ja 100-prosenttisesti Middleback Rangen kaivoksen Etelä-Australiassa ja Jimblebarin kaivoksen Länsi-Australiassa. Näiden kaivosten ilmoitettu kokonaiskapasiteetti on noin [...]*miljoonaa tonnia, jonka odotetaan nousevan noin [...]* miljoonaan tonniin vuoteen 2003 mennessä. BHP omistaa myös Uudessa-Seelannissa Taharoan ja Waikaton kaivokset, joiden kapasiteetti on noin [...]* miljoonaa tonnia. Parhaillaan kehitteillä olevat hankkeet lisäisivät osapuolten mukaan BHP:n määräysvallassa olevaa kapasiteettia vielä [...]* miljoonaa tonnia vuonna 2003 ja vielä [...]* miljoonaa tonnia seuraavina vuosina(14).

(62) Vuonna 2000 BHP osti lisää osuuksia brasilialaisesta Samarcon kaivoksesta ja pellettitehtaista ja sai näin haltuunsa 50 prosenttia pääomasta. Loput 50 prosenttia Samarcosta omistaa CVRD. Samarcon kaivoksen tämänhetkinen ilmoitettu kapasiteetti on [...]* miljoonaa tonnia vuodessa, johon sisältyy [...]* miljoonaa tonnia pelletointikapasiteettia. Kokonaismyynti oli vuonna 2000 [...]* miljoonaa tonnia (johon sisältyi [...]* miljoonaa tonnia pellettejä)(15).

CAEMI

(63) Kuten edellä todettiin, Caemi on brasilialainen holdingyhtiö, joka omistaa osuuksia useista rautamalmikaivoksista Brasiliassa ja Kanadassa sekä niihin liittyvistä logistiikkayrityksistä. Caemi käyttää määräysvaltaa brasilialaisessa kaivosyhtiössä Mineração Brasileiras Reunidas SA:ssa (jäljempänä "MBR"), jonka äänivaltaisista osakkeista se omistaa 85 prosenttia. MBR on (CVRD:n jälkeen) Brasilian toiseksi suurin rautamalmin tuottaja, jonka meritse kuljetettavan rautamalmin tuotantokapasiteetti on noin [...]* miljoonaa tonnia vuodessa, ja sillä on parhaillaan toiminnassa kolme avolouhosta, jotka tuottavat rautarikastetta ja palamalmia. Caemi käyttää myös yhteistä määräysvaltaa kanadalaisessa yhtiössä Quebec Cartier Mining Company (jäljempänä "QCM"), jonka äänivaltaisista osakkeista se omistaa 50 prosenttia (loput 50 prosenttia omistaa kanadalainen teräsyhtiö Dofasco). QCM tuottaa rautarikastetta ja pellettejä, ja sen meritse kuljetettavan rautamalmin tuotantokapasiteetti on noin [...]* miljoonaa tonnia vuodessa. Maailmanlaajuisesti Caemi on (CVRD:n, Rio Tinton ja BHP:n jälkeen) neljänneksi suurin rautamalmin tuottaja(16).

(64) Mitä tulee logistiikkaan (rautatie- ja satamatoiminta Brasiliassa), Caemi omistaa muun muassa 32 prosentin osuuden MRS Logistica SA:ssa, joka on Brasilian tärkein yleinen rahtirautatieverkko, joka palvelee rautamalmikaivosten "eteläistä järjestelmää" ja yhdistää sen Sepetiban syvänmerensatamaan.

SNIM

(65) Société Nationale Industrielle et Minière (jäljempänä "SNIM") on Mauritanian ainoa rautamalmin tuottaja, ja sen kokonaiskapasiteetti on noin [...]* miljoonaa tonnia vuodessa. Koko sen tuotanto suuntautuu vientiin, lähes kokonaan (yli 90 prosenttia vuonna 1998) Länsi-Eurooppaan, etupäässä Ranskaan, Italiaan ja Belgiaan(17).

LKAB

(66) Ruotsalainen rautamalmin tuottaja Luossavaara Kirunavaara AB (jäljempänä "LKAB") tuottaa ja myy rautarikasteita ja pellettejä, ja sen kokonaiskapasiteetti on tällä hetkellä noin [...]* miljoonaa tonnia ([...]* miljoonaa tonnia pellettejä ja [...]* miljoonaa tonnia rautarikasteita). Kokonaismyynti oli vuonna 2000 [...]* miljoonaa tonnia ([...]* miljoonaa tonnia pellettejä), josta noin [...]* miljoonaa tonnia suuntautui vientiin. LKAB:n osuus koko maailman tuotannosta oli näin ollen [< 5]* prosenttia ja [< 5]* prosenttia koko maailman vientikaupasta vuonna 2000. Edullisten Euroopan kuljetuskustannusten ansiosta LKAB:n prosenttiosuus EU:n rautamalmin kulutuksesta on kuitenkin paljon suurempi(18).

ISCOR

(67) Iscor on tärkein eteläafrikkalainen rautamalmin tuottaja, ja sen tuotantokapasiteetti on noin [...]* miljoonaa tonnia vuodessa. Se kuluttaa vähän alle puolet tuotannostaan sisäisesti omissa terästehtaissaan. Loput (noin [...]* miljoonaa tonnia) suuntautuu vientiin, etupäässä Aasiaan(19). Vaikka Iscor aikoo lisätä vientikapasiteettiaan lähitulevaisuudessa, tätä hankaloittavat todennäköisesti vaikeudet Etelä-Afrikan rautatie- ja satamakapasiteetin laajentamisessa.

Mitsui

(68) Kuten edellä todettiin, Mitsui on japanilainen yritys, joka omistaa vähemmistöosuuksia ja enemmistöosuuksia useissa australialaisissa ja intialaisissa rautamalmiyhtiöissä. Mitsuin hallussa on 51 prosenttia intialaisesta kaivosyhtiöstä SESA Goa Ltd:stä, joka tuotti vuonna 2000 noin [...]* miljoonaa tonnia rautamalmia, josta noin [...]* miljoonaa tonnia vietiin Eurooppaan. Mitsuin vähemmistöomistuksiin kuuluu merkittävä vähemmistöosuus maailman toiseksi suurimmasta rautamalmikaivoksesta, australialaisesta Robe Riveristä, jonka muita osakkeenomistajia ovat Rio Tinto ja kaksi japanilaista teräsyhtiötä. Mitsui omistaa osuuksia myös Yandin, Goldworthyn ja Mount Newmanin kaivoksissa (7 prosenttia kustakin), joissa määräysvaltaa käyttävä osakas on BHP (85 prosenttia). Lopuksi, kuten edellä kuvattiin yksityiskohtaisesti, Mitsuin hallussa on tällä hetkellä 40 prosenttia Caemin äänivaltaisista osakkeista. Koska SESA Goa on ainoa Mitsuin määräysvallassa oleva yhtiö, vain tämän yhtiön (erittäin pieni) tuotanto ja myynti on huomioitu jäljempänä esitettävässä kilpailuoikeudellisessa arvioinnissa, muun muassa markkinaosuuksia koskevissa laskelmissa.

B. Rautamalmin kysyntä(20)

Rautamalmin kysynnän suuntaukset

(69) Kuten edellä todettiin, rautamalmin kysyntä on lähtöisin teräksentuottajilta, jotka käyttävät rautamalmia raaka-aineena terästuotteiden valmistuksessa. Rautamalmiasiakkaat voidaan jakaa kahteen ryhmään: ensinnäkin tavallista happipuhallusuunia käyttäviin terästehtaisiin, jotka valmistavat harkkorautaa sintteristä (rautarikasteesta), palamalmista, pelleteistä ja vähäisessä määrin romuraudasta, ja toiseksi suorapelkistyssegmenttiin, joka valmistaa pelleteistä ja palamalmista suorapelkistettyä rautaa valokaariuunissa tapahtuvaa teräksenvalmistusta varten.

(70) EU:n melko korkeiden energiakustannusten vuoksi lähes kaikki myytävä rautamalmi soveltuu teräksentuotantoon, jossa käytetään masuunimenetelmää (suorapelkistetyn raudan osuus on alle 10 prosenttia koko maailman rautamalmin tuotannosta); Länsi-Euroopan ainoa suorapelkistettyä rautaa käyttävä valokaariuunitehdas(21) on Saksassa toimiva Ispatin tehdas, jonka kapasiteetti on 0,45 miljoonaa tonnia(22). Samasta syystä on epätodennäköistä, että uusia suorapelkistettyä rautaa käyttäviä valokaariuunitehtaita rakennetaan EU:n alueelle(23).

(71) Viime vuosikymmenen aikana maailman raakateräksen tuotanto ja kulutus ovat seuranneet tiiviisti Yhdysvaltojen, Aasian ja Euroopan talouksien suhdanteita. Vuonna 1990 maailman raakateräksen tuotanto oli 770 miljoonaa tonnia, josta se laski 720 miljoonaan tonniin Yhdysvalloissa ja Euroopassa vuosina 1991-1992 vallinneen laman ja KIE-maiden syvenneen talouskriisin vuoksi, mistä se nousi vähän kerrallaan peräti 799 miljoonaan tonniin vuonna 1997. Aasian vuoden 1997 lopun kriisin seurauksena tuotanto laski taas 772 miljoonaan tonniin vuonna 1998, mutta nousi jälleen vuoden 1999 lopulla ja vuonna 2000. Kansainvälisen rauta- ja terästeollisuuden tutkimuslaitoksen (International Iron and Steel Institute) arvion mukaan raakateräksen kokonaistuotanto vuonna 2000 oli yli 840 miljoonaa tonnia.

(72) Alueellisesti tarkasteltuna Länsi-Euroopan ja Yhdysvaltojen raakateräksen tuotanto on kasvanut vain vähän viimeisen vuosikymmenen aikana. KIE-maiden raakateräksen tuotanto laski lähes puolella 207 miljoonasta tonnista vuonna 1990 alle 103 miljoonaan tonniin vuonna 1998 mutta nousi sitten vuosina 1999 ja 2000 hyvin aggressiivisten vientipolitiikkojen ansiosta, joilla pyrittiin tasapainottamaan kotimaisen kysynnän laskua. Kiinan ja Korean raakateräksen tuotanto (ja rautamalmin tuonti) kasvoivat huomattavasti koko vuosikymmenen ajan. Melko halvan tuontiteräksen aiheuttama kilpailu on aiheuttanut merkittäviä paineita Yhdysvalloille ja, vähäisessä määrin, Euroopan teräksentuottajille. Tämä kilpailu vaikuttaa myös epäsuorasti Brasilian, Australian, Ruotsin ja muiden rautamalmin tuottajien meritse kuljetettavan rautamalmin kauppaan, josta suurin osa suuntautuu Länsi-Euroopan teräksentuottajille, ja vain pieniä määriä toimitetaan Itä-Euroopan teräksentuottajille.

(73) Samana ajanjaksona teräksen kysynnän muutokset heijastuivat rautamalmimarkkinoihin. Aasian kriisistä huolimatta rautamalmin kysyntä on kasvanut noin 1,5 prosenttia vuodessa vuosien 1991-1992 laman jälkeen. Maailman rautamalmin tuotanto oli vuonna 1997 peräti 921 miljoonaa tonnia, mistä se laski vähän alle 900 miljoonaan tonniin vuonna 1999, ja meritse kuljetettavan rautamalmin kauppa laski vuoden 417 miljoonasta tonnista 411 miljoonaan tonniin vuonna 1999. Vuonna 2000 teräksentuotannon kasvun seurauksena maailman rautamalmin tuotanto nousi yli 931 miljoonaan tonniin ja meritse kuljetettavan rautamalmin kauppa 411 miljoonasta tonnista vuonna 1999 455 miljoonaan tonniin vuonna 2000. Vuonna 1999 rautamalmin hinnat laskivat jyrkästi Aasian kriisin seurauksena, ja nousivat sitten vuosina 2000 ja 2001 mutta eivät silti saavuttaneet vuoden 1998 ennätystasoja.

(74) Maailman teräksentuotannossa on ollut meneillään noususuhdanne vuodesta 1992. Terästeollisuuden odotettua nopeampi toipuminen Aasian kriisistä käy ilmi verrattaessa vuoden 1999 tuotantolukuja vuoden 2000 lukuihin, jolloin raakateräksen tuotannossa saavutettiin 847 miljoonan tonnin ennätystaso. Kun katsotaan eteenpäin vuoteen 2005, CVRD ennakoi, että tämä teräksentuotannon myönteinen suuntaus jatkuu tulevaisuudessa ja että raakateräksen tuotanto saavuttaa 890 miljoonan tonnin tason vuoteen 2005 mennessä noin 1 prosentin vuotuisella kasvutasolla. Kun terästeollisuuden kasvua analysoidaan alueittain, suurin absoluuttinen kasvu tapahtunee Aasiassa (+26 miljoonaa tonnia), jonka jälkeen tulee Latinalainen Amerikka (+7 miljoonaa tonnia). Euroopan kysynnän odotetaan pysyvän ennallaan.

(75) Maailman rautamalmintuotannon kehityksen ennakoidaan noudattavan teräksentuotannon kehitystä, vaikkakin hitaammin, koska teräksentuotannon, jossa käytetään rautamalmin asemesta romurautaa, odotetaan kasvavan nopeammin kuin masuunimenetelmää käyttävän teräksentuotannon. Toisaalta kansainvälisen rautamalmikaupan ennakoidaan kasvavan nopeammin kuin maailman rautamalmintuotannon, koska suuri osa teräksentuotannon kasvusta tapahtuu rautamalmia tuovissa maissa.

Rautamalmin kulutus EU:ssa

(76) Kuten edellä todettiin, EU:n teräksentuottajat ovat nykyään lähes täysin riippuvaisia meritse kuljetettavasta rautamalmista. Länsi-Euroopan teräksentuottajat tuovat suuria määriä rautamalmia Euroopan ulkopuolisista maista, etupäässä Brasiliasta (josta viedään selkeästi eniten rautamalmia Eurooppaan), Australiasta, Kanadasta ja Mauritaniasta. Alla olevaan taulukkoon on sisällytetty pieni kulutusmäärä, jota ei ole tuotu maahan (lähinnä noin 5 miljoonaa tonnia ruotsalaista tuotantoa, joka käytetään kotimaassa).

>TAULUKON PAIKKA>

Osapuolten arviot ja UNCTADin tiedot.

Vähäinen muutos rautamalmimasuunipanoksessa

(77) Rautamalmia ei voida pitää tavanomaisena raaka-aineena. Osapuolet ovatkin todenneet menettelyn aikana, että eri alueilla valmistetuilla tuotteilla on luonnostaan hyvin erilaiset metallurgiset ominaisuudet, kuten edellä on selitetty, ja asiakkaiden ostokäyttäytyminen on konservatiivista. Kuten edellä todettiin, kunkin asiakkaan rautamalmitarpeet määräytyvät kyseisen asiakkaan käyttämän masuunipanoksen erityislaadun mukaan. Masuunipanoksen koostumus määrää, missä suhteessa tuotannossa tarvitaan rautarikastetta, palamalmia ja pellettejä, sekä kunkin malmityypin laadun (ja sitä myötä maantieteellisen alkuperän). Kun otetaan huomioon, että asiakkaat yleensä sekoittavat erilaisia rautarikasteita saavuttaakseen masuunipanoksen oikeat parametrit (rautapitoisuus, alkalipitoisuus, epäpuhtauksien määrä jne.), masuunipanos määrää myös kunkin rikastelaadun osuuden (ja sitä myötä alkuperän).

(78) Osapuolten toimittamat tiedot ja komission tutkimuksen tulokset osoittavat, että asiakkaat suhtautuvat erittäin vastahakoisesti masuunipanoksensa koostumuksen muuttamiseen ja että ne muuttavat sitä harvoin. Osapuolet toteavat erityisesti, että Euroopassa masuunit toimivat erittäin tuottavasti käyttämällä suuria määriä suihkutettua kivihiilijauhetta ja vähän koksia. Nämä toimintaolot voidaan saavuttaa ja niitä voidaan ylläpitää vain, jos kaikki masuunipanoksen parametrit pysyvät mahdollisimman vakaina. Tämä vakaiden toimintaolojen tarve rajoittaa raaka-aineen ostajan mahdollisuuksia vaihtaa masuunipanoksen raaka-aineita lyhyellä aikavälillä, ja selittää myös, miksi rautamalmitoimituksista on perinteisesti tehty useampivuotisia sopimuksia.

(79) Ilmiöllä on kahdenlaisia vaikutuksia. Ensinnäkin se rajoittaa asiakkaan mahdollisuuksia vaihtaa sintteriä, palamalmia ja pellettejä keskenään. Toiseksi se vaikuttaa myös kuhunkin rautamalmimuotoon (palamalmiin, pelletteihin ja rautarikasteeseen) rajoittamalla asiakkaan mahdollisuuksia vaihtaa alkuperältään ja laadultaan erilaisia tuotteita keskenään. Komission tutkimuksen tulokset vahvistavat tämän ilmiön olemassaolon. Vaikuttaa erityisesti siltä, että masuuniterästehtaat eivät yleensä muuta sintterin, palamalmin ja pellettien suhteita merkittävästi (keskimäärin enintään 3-5 prosenttia). Lisäksi vaikuttaa siltä, että vaikka jotkin asiakkaat ovat selvästi vaihtaneet eri rautarikastelaatuja keskenään (esimerkiksi australialaisten rautarikasteiden ja brasilialaisen rautarikasteiden välillä), suurin kilpailun tapahtuu samanlaatuisten (ja siten usein samaa maantieteellistä alkuperää olevien) malmien kesken.

(80) Osapuolet korostavat, että rautarikasteiden osalta ostajien joustavuus paranee, jos kaikki rautarikasteet sekoitetaan paikan päällä terästehtaalla juuri ennen agglomeraatin valmistusta. Tässä tilanteessa yksi masuunipanoksen komponentti voidaan vaihtaa, poistaa tai lisätä edellyttäen, että agglomeraatin yleinen kemiallinen koostumus ja metallurgiset ominaisuudet säilyvät ennallaan. Osapuolet myöntävät kuitenkin myös, että rautamalmiasiakkaiden keskuudessa on havaittavissa pyrkimys masuunipanoksen komponenttien määrän vähentämiseen kustannus-, käsittely- ja varastointikustannusten säästämiseksi. Tämä kaventaa entisestään ostajan mahdollisuuksia vaihtaa toimittajaa lyhyellä aikavälillä.

(81) Mitä tulee teräksen valmistukseen valokaariuunissa, masuunipanoksena voidaan käyttää suorapelkistettyä rautaa sekä harkkorautaa ja romurautaa; suorapelkistettyä rautaa valmistetaan käyttämällä suorapelkistykseen soveltuvaa rautamalmia suorapelkistysuunissa. Kaksi tärkeintä malmityyppiä ovat suorapelkistykseen soveltuvat rautapelletit ja suorapelkistykseen soveltuva palamalmi. Suorapelkistysuunityypin mukaan suorapelkistykseen soveltuvien palamalmien ja pellettien keskinäiselle korvattavuudelle on teknisiä rajoituksia niin, että palamalmi voidaan korvata pelleteillä, mutta pellettejä ei voida täysin korvata palamalmilla (koska palamalmin osuus koko masuunipanoksesta ei voi ylittää 20-40:tä prosenttia).

C. Yrityskeskittymä ja yhteisyritykset

Rautamalmi- ja terästeollisuuden yrityskeskittymä

(82) Rautamalmimarkkinoiden omistusrakenne on muuttunut nopeasti parin viime vuoden aikana, ja omistus keskittyy nyt melko pienelle määrälle yrityksiä. Kapasiteetin keskittyminen on lisääntynyt entisestään vuosina 2000 ja 2001, varsinkin Rio Tinton ostettua australialaisen kaivosyhtiön North Limitedin (vuonna 2000) ja CVRD:n ostettua hiljattain useita muita brasilialaisia kaivosyhtiöitä(24). Tuotantokustannuksia koskeva huoli on ollut yksi tämänhetkisen keskittymisaallon tärkeimpiä taustatekijöitä. Suurin osa maailman rautamalmikaupasta on tällä hetkellä keskittynyt kolmelle yritykselle, jotka ovat CVRD, Rio Tinto ja BHP. Teollisuusanalyysejä laativa yritys Roskill Information Services Ltd. huomauttaa, että tämän keskittymissuuntauksen vuoksi rautamalmiasiakkaiden on entistä hankalampaa neuvotella hinnanalennuksista(25).

(83) Terästeollisuudessa omistus ei ole läheskään niin keskittynyttä kuin rautamalmiteollisuudessa. Tästä huolimatta Euroopan teräksentuottajat ovat viime aikoina pyrkineet nopeaan keskittymiseen. Muun muassa vuonna 1997 Thyssen ja Krupp sulautuivat Thyssen Krupp Stahliksi (jonka teräksentuotanto vuonna 1999 oli 16,1 miljoonaa tonnia); vuonna 1999 British Steel ja alankomaalainen Hoogovens sulautuivat Corusiksi (21,3 miljoonaa tonnia); vuonna 1997 Arbed osti 35 prosenttia Aceraliasta; vuonna 1998 Usinor osti 53 prosenttia Cockerill Sambresta; tänä vuonna Arbed/Aceralia ja Usinor (maailman kolmanneksi ja neljänneksi suurimmat teräksentuottajat) ilmoittivat sulautumasta, jonka tuloksena syntyi maailman suurin teräsyhtiö, jonka tuotantokapasiteetti on 46 miljoonaa tonnia.

(84) Ilmoituksen tehneet osapuolet arvioivat, että vuonna 1999 Usinor, Arbed, Aceralia, Cockerill Sambre ja niiden eurooppalaiset tytäryhtiöt kuluttivat yhteensä 35-40 miljoonaa tonnia rautamalmia eli noin 9 prosenttia maailman kaikesta meritse kuljetettavasta rautamalmista. Corus (johon sisältyy Hoogovens) kulutti 25-27 miljoonaa tonnia rautamalmia eli noin 6 prosenttia maailman kaikesta meritse kuljetettavasta rautamalmista, ja sekä Thyssen Krupp että italialainen Riva kuluttivat yli 13 miljoonaa tonnia rautamalmia eli kumpikin noin 3 prosenttia maailman kaikesta meritse kuljetettavasta rautamalmista.

(85) Vastauksessaan osapuolet väittävät, että terästeollisuus on voimakkaammin keskittynyt kuin komissio on esittänyt. Ne katsovat erityisesti, että jos japanilaisia terästehtaita pidetään ostoryhmittymänä, Usinorin, Arbedin ja Aceralian sulautuman myötä kuusi suurinta asiakasta ostaa 67 prosenttia meritse kuljetettavasta rautamalmista. Komissio ei yhdy tähän näkemykseen. [...]*

Tuotannolliset yhteisyritykset (sekä horisontaaliset että vertikaaliset)

(86) Kaivosalalla on useita (horisontaalisia) yhteisyrityksiä, nimittäin CVRD:n ja BHP:n välillä, joista kumpikin omistaa 50 prosentin osuuden brasilialaisesta pellettituottajasta Samarcosta. Mitsuilla on merkittävä vähemmistöosuus (33 prosenttia pääomasta) tärkeässä australialaisessa Robe River -kaivoksessa, josta myös Rio Tinto omistaa osuuden. Mitsui omistaa osuuksia myös Yandin, Goldworthyn ja Mount Newmanin kaivoksissa (7 prosenttia kustakin), joissa BHP on määräysvaltaa käyttävä osakas.

(87) Rautamalmin tuottajien ja teräksentuottajien välillä on myös useita tuotantoa koskevia ("vertikaalisia") yhteisyrityksiä, kuten Robe Riverin, Mount Newmanin, Goldsworthyn ja Yandin yritykset.

(88) Lisäksi jotkin teräksentuottajat omistavat "omia" rautakaivoksia tai hankkivat vähemmistöosuuksia rautakaivoksista, joihin liittyy koko tuotantoa tai sen osaa koskevia pitkäaikaisia myyntisopimuksia. Viime aikoina tämä suuntaus on kuitenkin jossakin määrin kääntynyt, mistä osoituksena on esimerkiksi se, että Thyssen Krupp myi Fertecon. Vastauksessaan osapuolet ilmoittavat, että ilmiö osoittaa, etteivät ne ole huolissaan rautamalmin tuottajien harjoittamasta "hyväksikäytöstä". Komissio pitää tätä väitettä erittäin spekulatiivisena. Terästehtailla voi olla monia syitä myydä osuutensa rautamalmikaivoksissa, kuten tarve irrottaa pääomaa ydinliiketoimintaan kohdistuviin investointeihin, ja/tai se, että kyseiset rautamalmin tuottajat eivät enää vastaa merkittävästä osasta niiden toimituksia. Lisäksi kyseiset terästehtaat saattavat tasapainottaa "hyväksikäytön" riskejä joko varmistamalla sen, että ne saavat rautamalmiosuuden ostajalta hyvän hinnan, joka heijastaa tulevaisuutta koskevia hintaodotuksia, tai sopimalla ostajan kanssa pitkäaikaisista sopimusjärjestelyistä.

(89) Teräksentuottajat ovat investoineet yhä enemmän pellettitehtaisiin, sekä enemmistö- että vähemmistöosakkaina. Esimerkiksi Nippon Steel, Posco Pohang Iron & Steel Co. Ltd., italialainen Riva ja espanjalainen Aceralia omistavat merkittäviä vähemmistöosuuksia neljästä CVRD:n pellettitehtaasta.

D. Rautamalmin hinnat: sopimukset ja hintaneuvottelut

(90) Rautamalmin tuottajien ja asiakkaiden toimitussopimukset ovat lyhentyneet viimeisen 30 vuoden aikana. Useimmissa tapauksissa sopimukset ovat nykyään 3-5 vuoden mittaisia, kun ne 1970-luvulla olivat kymmenvuotisia. Rautamalmin tuottajien ja japanilaisten teräsyhtiöiden väliset sopimukset ovat yleensä pidempiä kuin rautamalmin tuottajien ja eurooppalaisten teräsyhtiöiden väliset.

Vertailuhinnat

(91) Vaikka sopimukset saattavat olla useampivuotisia, hintoja tarkistetaan vuosittain Länsi-Euroopassa ja Itä-Aasiassa (erityisesti Japanissa) kunkin vuoden alussa käytävien hintaneuvottelujen tulosten pohjalta. Hintaneuvottelujen tavoitteena on määrittää palamalmin, rautarikasteiden ja pellettien viitehinta (niin sanottu vertailuhinta) kummallakin asiakasalueella.

(92) Neuvottelut käydään suurten rautamalmin- ja teräksentuottajien välisinä kokoussarjoina, jotka yleensä käynnistyvät edellisen vuoden lopulla ja jatkuvat muutaman kuukauden. Neuvottelut perustuvat yleensä rautamalmin todettuun kysyntä- ja tarjontatasoon, rautamalmin tuottajien ja terästehtaiden taloudelliseen tilanteeseen sekä kummankin teollisuudenalan pitkän aikavälin tarpeisiin.

(93) Jossakin vaiheessa hintaneuvottelukautta jokin terästehtaista tekee sopimuksen jonkin rautamalmin tuottajan kanssa prosenttimuutoksesta verrattuna kyseisen tuottajan rautarikasteiden edellisen vuoden FOB-hintaan (vapaasti aluksessa). Tämä prosenttimuutos ilmoitetaan muille rautamalmin tuottajille ja asiakkaille, ja siten määritellään rautarikasteiden uusi vertailuhinta. Kuten seuraavasta taulukosta käy ilmi, sovittua hintamuutosta sovelletaan yleensä tämän jälkeen sekä Itä-Aasiassa että Länsi-Euroopassa.

Ensimmäisenä hinnan asettaneiden hintamuutokset Japanissa ja Euroopassa

>TAULUKON PAIKKA>

Lähde:

Tex Report ja osapuolten antamat tiedot.

(94) Kuten edellä on todettu, uusi vertailuhinta sovitaan yleensä rautarikasteille, pääasiassa siksi, että niiden hinta on matalampi ja toimitusmäärät suuremmat. Kun rautarikasteiden hinnan mukautuksesta edellisvuoteen verrattuna on päästy sopimukseen, neuvotellaan palamalmin ja pellettien hinnan mukautuksesta edellisvuoteen verrattuna. Osapuolten mukaan palamalmin vertailuhinnasta on perinteisesti sovittu japanilaisten terästehtaiden ja australialaisten toimittajien välillä, kun taas pelleteistä neuvotellaan aina Länsi-Euroopassa. Tämä ilmiö kuvastaa pellettien ja palamalmin erilaista käyttöastetta kyseisillä alueilla. Viime vuosina ensimmäiset sopimukset on yleensä tehty Australian rautamalmiyhtiöiden ja japanilaisten teräksentuottajien välillä, ja niitä on yleensä käytetty vertailukohtana Euroopan hinnoille(26).

(95) On myös huomautettava, että neuvotteluprosessi on melko läpinäkyvä. Toimittajien ja asiakkaiden kysyntää ja tarjontaa ja sitä kautta "oikeudenmukaista" hintakehitystä koskevia odotuksia mainostetaan laajasti lehdissä: alan erikoisjulkaisuissa(27) raportoidaan säännöllisesti neuvottelujen edistymisestä ja kerrotaan, kuka on tavannut kenetkin, ja spekuloidaan keskustelujen sisältöä.

Lopulliset hinnat

(96) Viitehintojen (vertailuhintojen) määrittämisen jälkeen käydään vielä yksittäisten tuottajien ja asiakkaiden väliset neuvottelut ennen lopullisten hintojen hyväksymistä. [...]*

V TUOTEMARKKINOIDEN MÄÄRITELMÄT

(97) Kuten edellä on todettu, rautamalmi on raaka-aine, jota myydään lähes yksinomaan integroidun terästeollisuuden käyttöön. Rautamalmiyhtiöt tarjoavat sitä tavanomaista happipuhallusuunia käyttäville teräksentuottajille kolmessa muodossa: rautarikasteina, palamalmina ja pelletteinä.

(98) Teräksentuottajat panostavat masuuneihinsa yksilöllistä sintterin, palamalmin ja pellettien masuunipanosta valmistaakseen harkkorautaa, josta sitten voidaan valmistaa terästä. Osapuolten mukaan Länsi-Euroopassa masuunipanoksesta noin 60 prosenttia on rautarikasteita, 20 prosenttia palamalmia ja 20 prosenttia pellettejä, mutta tämä vaihtelee terästehdaskohtaisesti. Kuten edellä on todettu, siinä missä palamalmia voidaan panostaa suoraan masuuniin, rautarikasteet ovat liian hienojakoisia panostettavaksi suoraan masuuniin, ja ne on jalostettava sintteriksi; tämä tapahtuu sintraamoissa, jotka toimivat lähes aina terästehtaiden yhteydessä. Pelletit tuotetaan jatkamalla erittäin hienojakoisten rautarikasteiden jalostusta pellettitehtaissa, jotka toimivat yleensä kaivosten yhteydessä, minkä jälkeen ne voidaan panostaa suoraan masuuniin.

(99) Ilmoituksen tehneet osapuolet väittävät, että on olemassa yhdet merkitykselliset tuotemarkkinat, jotka käsittävät koko rautamalmitarjonnan tekemättä jakoa kolmen eri malmityypin (rautarikasteet, pelletit tai palamalmi) välillä. Ne väittävät, että rautamalmin eri muodot ovat suurelta osin keskenään korvattavissa, koska rautamalmin käyttäjillä on merkittävä mahdollisuus vaihtaa malmimuotoja keskenään. Hinnat liikkuvat yleensä samaan suuntaan, vaikka niiden absoluuttinen taso vaihtelee huomattavasti käsittelyyn liittyvien erojen vuoksi.

(100) Rautamalmiasiakkaiden komission markkinatutkimuksen yhteydessä ilmaisemien lähes yksimielisten näkemysten perusteella voidaan päätellä, että kukin näistä rautamalmityypeistä muodostaa erilliset tuotemarkkinat, ja näiden kolmen tuotteen keskinäinen korvattavuus on rajallinen.

A. Kysyntäpuolen korvattavuus

Rautamalmityypin vaihdon tekniset esteet

(101) Kolme eri malmityyppiä eivät ole kysyntäpuolen näkökulmasta merkittävässä määrin keskenään korvattavissa. Kuten edellä on todettu, masuunien tuottavuus säilyy korkeana vain, jos kaikki syöteparametrit pysyvät mahdollisimman vakaina. Tämä vakaiden toimintaolojen tarve rajoittaa raaka-aineen ostajan mahdollisuuksia vaihtaa syötemateriaaleja lyhyellä aikavälillä ja selittää myös sen, miksi rautamalmia koskevat sopimukset tehdään yleensä useammaksi vuodeksi kerrallaan.

(102) Osapuolten mukaan suurimmat muutokset tehdään yleensä toiminnallisten vaatimusten (masuunin uudelleenvuoraus tai sintraamon sulkeminen) seurauksena, tai kun rautamalmin toimittaja toimittaa uutta tuotetta, joka korvaa entisen, jota ei enää ole saatavilla. Tällaisia muutoksia harkittaessa suunnitelmiin sisältyy laaja testijakso. Se alkaa laboratorio- ja koetesteillä, ja sen jälkeen tehdään kattavia kokeita, jotka kestävät vähintään viikkoja. Nämä käytännön rajoitukset rajoittavat väistämättä mahdollisuuksia tehdä lyhyellä aikavälillä mitään merkittäviä muutoksia rautamalmitoimituksiin.

(103) Komission tutkimuksen tulokset vahvistavat eri malmityyppien hyvin rajallisen korvattavuuden. Suurin osa teräksentuottajista on ilmoittanut olevansa erittäin haluttomia tekemään merkittäviä muutoksia masuuniin panostettavan masuunipanoksen koostumukseen. Useat asiakkaat ovat myös ilmoittaneet, että minkä tahansa merkittävän muutoksen tekeminen sintterin, palamalmin ja pellettien sekoitussuhteeseen saattaisi viedä vuosia ja olisi tietyissä tapauksissa useiden miljoonien eurojen investointi.

Rautamalmityypin vaihdon taloudelliset esteet

(104) Komission tutkimuksen tulokset osoittavat myös, että rautarikasteiden, palamalmin ja pellettien keskinäiselle vaihdolle on merkittäviä taloudellisia esteitä. Näiden kolmen tuotetyypin hinnat eroavat huomattavasti toisistaan: rautarikasteiden CIF-hinta on yleensä noin 0,37 Yhdysvaltain dollaria/t/Fe %, palamalmin hinta on noin 0,45 Yhdysvaltain dollaria/t/Fe % ja pellettien hinta noin 0,65 Yhdysvaltain dollaria/t/Fe %(28). Näin ollen rautarikasteiden ja palamalmin välinen ero on 22 prosenttia ja rautarikasteiden ja pellettien ero 76 prosenttia. Rautarikasteet ovat halvin vaihtoehto, vaikka terästehtaalla olisi oma pellettitehdas (jota yleensä ei ole).

Rautarikasteet eivät aiheuta paineita muiden rautamalmityyppien kauppaan

(105) Ensinnäkin valtaosa asiakkaista on ilmoittanut, että terästehtaan mahdollisuudet muuttaa sintterin käyttöään muiden malmityyppien kustannuksella tai eduksi ovat rajalliset, koska terästehtaat pyrkivät maksimoimaan rautarikasteiden käytön. Koska rautarikasteet ovat selkeästi halvin rautamalmituote ja teräsyhtiöiden yhteydessä toimivien sintraamojen kiinteät kustannukset ovat korkeita ja marginaalikulut alhaisia, terästehtaat yleensä käyttävät sintraamoja täydellä teholla. Koska sintrauskapasiteetin nostamiselle on merkittäviä esteitä, sen paremmin palamalmilla kuin pelleteilläkään ei ole merkittävää vaikutusta sintterin raaka-aineen hintoihin ja kysyntään.

(106) Sintterin raaka-aineen hinnat puolestaan vaikuttivat hyvin vähän palamalmin ja pellettien hintoihin. Osapuolten näkemysten vastaisesti suurin osa asiakkaista ilmoitti, etteivät terästehtaat voi lisätä sintrauskapasiteettiaan lyhyellä tai keskipitkällä aikavälillä muutosten edellyttämien huomattavien investointien sekä ympäristövaatimusten vuoksi.

(107) Tarkemmin ilmaistuna sintraamojen kapasiteetin lisäys ei ole kannattava vaihtoehto. Uusia sintraamoja ei ole rakennettu Eurooppaan ainakaan 20 vuoteen, mikä antaa viitteitä siitä, että sintterin enimmäisosuus masuunipanoksessa on varmaankin jo saavutettu ja että kokonaan uuden tehtaan (jota varmaankaan ei voitaisi käyttää täydellä teholla) käynnistäminen ei olisi kannattavaa. Olemassa olevien sintraamojen kapasiteetin rajoitettu lisääminen on teoriassa mahdollista, mutta tuotannon lisäys ei olisi riittävän suuri vaikuttaakseen muiden rautamalmityyppien hintoihin. Lisäksi kapasiteetin lisäyksen kustannukset saattavat olla liian suuret ollakseen kannattavat, kun otetaan huomioon ne erittäin suuret kustannukset, joita masuunin väistämättömästä seisokista ja siitä aiheutuvasta teräksentuotannon keskeytyksestä koituisi. Euroopassa terästehtailla olisi myös säännösten noudattamiseen liittyviä vaikeuksia, sillä sintrauksen yhteydessä vapautuu myrkyllisiä kaasuja. Kapasiteetin lisäyksestä, joka saataisiin aikaan panostamalla sintraamoon pidemmälle jalostettua, tuottavampaa raaka-ainetta, aiheutuisi puolestaan lisäkustannuksia, jotka heikentäisivät rautarikasteiden taloudellista etuasemaa. Joka tapauksessa saavutettava lisäosuus (noin 5 prosenttia) ei myöskään riittäisi aiheuttamaan hintapaineita.

(108) On myös huomautettava, että toisin kuin rautarikasteiden kohdalla, tiettyjä palamalmi- ja pellettilaatuja käytetään myös suorapelkistetyn raudan valmistukseen. JP Morganin ja CVRD:n marraskuussa 2000 antamien selvitysten(29) mukaan pellettien kysyntään vaikuttaa todennäköisesti merkittävässä määrin suorapelkistetyn raudan tuotannon ennakoitu kasvu. Tämä lisää entisestään eroa pellettien ja rautarikasteiden (joita käytetään ainoastaan masuuniprosesseissa) kilpailuedellytysten välillä.

Palamalmin ja pellettien välillä ei kilpailupaineita

(109) Komission tutkimuksen tulokset osoittavat myös, että palamalmin ja pellettien keskinäinen vaihdettavuus on niin ikään rajallinen. Asiakkaiden valtaosan mukaan terästehtaat ostavat loppujen tarpeidensa täyttämiseksi palamalmia ja pellettejä ja pyrkivät maksimoimaan palamalmin käytön, sillä se on noin 40 prosenttia halvempaa kuin pellettien käyttö. Palamalmin käyttöä rajoittaa kuitenkin se, että koska palamalmi on "luonnontuote", jonka laatu vaihtelee, sen osuus koko rautamalmimasuunipanoksesta ei voi olla suuri, koska hyvän terästuotannon tärkein edellytys on syötteen tasalaatuisuus. Lisäksi osa palamalmista hajoaa masuunissa rautarikasteeksi, joka estää tarvittavan ilman virtauksen ja siten muodostaa muitakin riskejä masuunin tuottavuudelle.

(110) Pellettien osuuden kasvattamisessa palamalmin kustannuksella ei myöskään ole paljon joustonvaraa. Koska pelletit ovat korkean hintansa vuoksi kallein mutta myös tuottavin vaihtoehto, tärkein kannustin pellettien käytön lisäämiseen olisi masuunin tuotannon lisääminen kysynnän ollessa suurta (kun teräksen valmistamisen korkeammat kustannukset voidaan siirtää asiakkaiden maksettaviksi). Pellettejä pidetään siksi yleensä heilurituotteena, paitsi tietenkin niillä alueilla (kuten Pohjois-Amerikassa), joilla se on ainoa saatavilla oleva tuote kotimaisten rautamalmikaivosten geologisten ominaisuuksien vuoksi.

Päätelmä

(111) Edellä esitetyn perusteella voidaan todeta, että kysyntäpuolen näkökulmasta sekä rautarikasteet, palamalmi että pelletit muodostavat erilliset tuotemarkkinat. Suurin osa asiakkaista on ilmoittanut, että ne eivät muuttaisi sintterin raaka-aineen, palamalmin ja pellettien suhteita masuunipanoksessaan, jos jonkin rautamalmimuodon hinta nousisi 5-10 prosenttia muihin muotoihin verrattuna(30). Tämä johtuu siitä, että i) asiakkaat ovat haluttomia tekemään muutoksia masuunipanokseensa; ii) asiakkaat eivät voi merkittävästi lisätä rautarikasteiden kysyntää, koska niiden sintraamot toimivat jo lähes täydellä teholla, eivätkä ne voi lisätä niiden kapasiteettia lyhyestä keskipitkään aikavälillä; iii) asiakkaat eivät voi kasvattaa merkittävästi palamalmin osuutta, koska ovat jo pyrkineet maksimoimaan sen käytön ja koska palamalmia ei ole saatavilla runsaasti; ja iv) koska pelletit ovat huomattavasti kalliimpia kuin muut rautamalmimuodot, ne ovat asiakkaille heilurituote, eivätkä asiakkaat lisäisi pellettien kysyntää, jos ne voisivat tuottaa tarvittavat teräsmäärät käyttämällä ainoastaan sintteriä ja palamalmia.

(112) Tämä ei tarkoita sitä, etteivät asiakkaat koskaan tee muutoksia masuunipanokseensa. Vaikuttaa erityisesti siltä, että asiakkaat toisinaan vähentävät tai lisäävät käyttämiensä pellettien määrää. Komission tutkimuksen tulokset kuitenkin osoittavat, että nämä muutokset ovat rajallisia, koska eri rautamalmituotteiden osuudet tietyssä masuunipanoksessa voivat vaihdella vain rajoitetusti (yleensä 3-5 prosenttia), ainakin lyhyellä tai keskipitkällä aikavälillä. Lisäksi vaikuttaa siltä, että nämä muutokset eivät johdu niinkään eri rautatoimittajien välisestä kilpailusta kuin pikemminkin ulkoisista seikoista, kuten teräksen kysynnän kehityksestä. Esimerkiksi teräksen kysynnän ollessa suurta terästehtaan sintraamon kapasiteetti ei ehkä riitä tuotannon vaatimuksiin. Näissä tapauksissa terästehtaan on ehkä ostettava kalliimpia pellettejä vastatakseen kysyntään.

(113) Kuten osapuolet ovat ilmoittaneet, rautamalmin ostajan ammattitaito ei riipu hänen kyvystään siirtää tilaukset toimittajalta toiselle hintanäkökohtien mukaan. Sen sijaan taitava ostaja on se, joka saa käytössään olevista toimittajista suurimman hyödyn toimitusten ajoituksen, tuotteiden laadun ja tasalaatuisuuden sekä hinnan osalta.

B. Tarjontapuolen korvattavuus

(114) Rautarikasteet, pelletit ja palamalmi eivät yleensä ole tarjontapuolen näkökulmasta korvattavissa. Rautamalmikaivokset tuottavat sekä palamalmia että rautarikasteita (joista osa myydään terästehtaille sintterin raaka-aineeksi ja osa jalostetaan kaivoksessa pelleteiksi). Kunkin kaivoksen rautarikasteiden ja palamalmin tuotannon välinen suhde määräytyy rautamalmiesiintymien geologisten ominaisuuksien perusteella. Australiassa, Intiassa ja Etelä-Afrikassa sijaitsevat kaivokset esimerkiksi tuottavat suhteessa enemmän palamalmia kuin Brasilian ja Venezuelan kaivokset. Kaivokset, jotka tuottavat rautapitoisuudeltaan alhaista malmia, kuten Yhdysvalloissa, Kanadassa ja Kiinassa sijaitsevat kaivokset, tuottavat vähän tai ei ollenkaan palamalmia myytäväksi.

(115) Rautarikasteita ei voida jalostaa palamalmiksi. Vaikka palamalmista on teoriassa mahdollista valmistaa rautarikasteita, se ei ole taloudellisesti järkevää, koska palamalmi on arvokkaampaa. Mitä tulee mahdollisuuteen muuntaa palamalmi pellettitehtaiden raaka-aineeksi (pellettisyötteeksi), se olisi teoriassa mahdollista murskaamalla palamalmi. Komission markkinatutkimus kuitenkin osoittaa, että se ei olisi taloudellisesti kannattavaa.

(116) Mahdollisuutta muuntaa rautarikasteita pelleteiksi rajoittaa se, että tämä edellyttää pellettitehtaan rakentamista, mikä on suuri investointi, joka on perusteltua ainoastaan kaivoksissa, jotka tuottavat merkittäviä määriä pellettien raaka-aineeksi soveltuvia rautarikasteita. Australialainen malmi esimerkiksi on yleensä laadultaan sellaista, ettei siitä tällä hetkellä ole kannattavaa valmistaa pellettejä.

C. Hintaerot

(117) Kuten edellä on todettu, näiden kolmen tuotetyypin hintojen välillä on huomattava ero: rautarikasteiden CIF-hinta on yleensä noin 0,37 Yhdysvaltain dollaria/t/Fe %, palamalmin noin 0,45 Yhdysvaltain dollaria/t/Fe % ja pellettien noin 0,65 Yhdysvaltain dollaria/t/Fe %(31). Näin ollen rautarikasteiden ja palamalmin hinnoissa on 22 prosentin ero ja rautarikasteiden ja pellettien hinnan välillä 76 prosentin ero.

(118) Osapuolet väittävät, että nämä erot eivät viittaa erillisiin tuotemarkkinoihin vaan selittyvät sen sijaan kunkin rautamalmityypin erilaisella käyttöarvolla. Hintojen ja volyymien kehitys ei kuitenkaan tue tätä väitettä. Ensinnäkin rautarikasteiden, palamalmin ja pellettien vertailuhinnat noudattavat hieman erilaista kehityskulkua, kuten seuraava taulukko osoittaa. Tämä antaa ymmärtää, että kullakin rautamalmimuodolla on erityiset kysyntä- ja tarjontaedellytykset ja että rautarikasteet, palamalmi ja pelletit muodostavat erilliset tuotemarkkinat.

Palamalmin, pellettien ja rautarikasteiden vertailuhintojen muutokset Euroopassa

>TAULUKON PAIKKA>

(119) Se, että näiden hintojen kehityksessä vallitsee vahva korrelaatio, ei vaikuta tähän päätelmään. Ensinnäkin on aivan normaalia, että näiden hintojen välillä on korrelaatio, koska eri tuotteet tuotetaan usein samoilla kaivosalueilla samoilla laitteistoilla. Suuri osa kustannuksista on näin ollen samoja. Toiseksi [...]*, ja kolmanneksi on huomautettava, että myyntimäärät eivät jakaudu siten, kuin niiden voitaisiin odottaa jakautuvan, jos kaikki kolme malmimuotoa olisivat keskenään täysin korvaavia. Esimerkiksi vuonna 1999 sekä rautarikasteiden, pellettien että palamalmin hintakehitys oli pääpiirteissään sama (pellettien hinta laski hieman). Meritse kuljetettavan rautamalmin määrät eivät kuitenkaan noudattaneet kyseisenä vuonna samaa kaavaa: rautarikasteiden kysyntä oli 6 prosenttia pienempi kuin vuonna 1998, koska palamalmin kysyntä kasvoi 11 prosenttia ja pellettien kysyntä laski 2 prosenttia. Jos kolme rautamalmityyppiä olisivat kuuluneet samoihin tuotemarkkinoihin, olisi voinut odottaa, että rautarikasteiden, palamalmin ja pellettien kysyntä olisi kehittynyt samalla tavalla (niin, että pellettien kysyntä olisi mahdollisesti ollut hieman suurempi kuin kahden muun rautamalmityypin). Tässä tapauksessa näin ei selvästikään ollut.

(120) Toiseksi valtaosa komission markkinatutkimuksen yhteydessä kyselyihin vastanneista asiakkaista ilmoitti, että 5-10 prosentin nousu jonkin malmityypin hinnassa ei johtaisi sen korvaamiseen toisella rautamalmityypillä.

D. Osapuolten vastaus

(121) Vastauksessaan osapuolet eivät kiistä komission tuloksia. Ne kiistävät kuitenkin edellä kuvatun tuotemarkkinoiden määritelmän sillä perusteella, että asiakkaat pystyvät merkittävässä määrin vaihtamaan rautamalmimuotoja keskenään. Osapuolet viittaavat erityisesti konsulttinsa laatimaan tutkimukseen, jonka mukaan terästehtaat voivat vaihtaa eri rautamalmimuotoja keskenään.

(122) Konsultti katsoi ensinnäkin, että rautamalmi on homogeeninen tuote ja että terästehtaat voivat saavuttaa saman tuottavuuden koostumukseltaan varsin erilaisilla masuunipanoksilla. Konsultin mukaan tämän todistaa se, että eri terästehtaat käyttävät varsin erilaisia masuunipanoksia.

(123) Komissio ei yhdy tähän näkemykseen. Komission tutkimuksen tulokset osoittavat selvästi, että rautamalmi ei ole tavanomainen raaka-aine. Kuten edellä todettiin, eri kaivosalueilla tuotetun rautamalmin fyysiset ja kemialliset ominaisuudet saattavat vaihdella merkittävästi alueittain sekä rautapitoisuuden että epäpuhtauksien määrän osalta. Vaikka erilaista alkuperää olevat tuotteet kuuluvat samoille tuotemarkkinoille, eri alueilta louhittujen tuotteiden keskinäinen korvattavuus on rajallinen, ja komission tutkimuksesta käy erityisesti ilmi, että australialaisten ja brasilialaisten tuottajien on vaikea vallata toistensa markkinaosuuksia juuri siksi, että niiden tuotteiden ominaisuudet ovat erilaiset.

(124) Komissio ei myöskään yhdy osapuolten konsultin näkemykseen, että eri terästehtaiden käyttämien masuunipanosratkaisujen erilaisuus osoittaa, että ne voivat vaihtaa tuotteesta toiseen. Kuten edellä on todettu, kunkin terästehtaan masuunipanos- ja prosessiratkaisu on optimoitu kyseisen terästehtaan erityisominaisuuksien ja tuottavuusvaatimusten mukaiseksi siten, että konsultin mainitsemat prosessierot saattavat heijastaa yksinkertaisesti eri masuunien (toisinaan hyvin) erilaisia kokoonpanoja. Vaikka kaikissa terästehtaissa voitaisiin teoriassa käyttää toisenlaista masuunipanosta kuin parhaillaan käytetään, tämä ei todista (ja tämä vaihtoehto suljetaan pois komission tutkimuksessa), että terästehtaat voisivat käytännössä tehdä huomattavia muutoksia masuunipanokseensa. Ensinnäkään masuunin omistajat eivät voi tehdä rajuja muutoksia sekä niihin liittyvien riskien vuoksi että tarvittavien investointien suuruuden ja tarpeellisten testien vaatiman ajan vuoksi. Kuten osapuolet ovat todenneet, asiakkaiden ostokäyttäytyminen on konservatiivista, eivätkä kaikki terästehtaat ymmärrä masuunitekniikkaa kaikilta osin. Toiseksi, vaikka riskit saattavat olla vähäisemmät, jos kaavailtu muutos koskee ainoastaan rautarikasteiden ja pellettien keskinäistä korvaamista, huomattavia taloudellisia esteitä on edelleen olemassa (kuten pellettien paljon korkeampi hinta, sintraamon olemassaolo jne.). Tälle kaikelle antaa lisävahvistusta sekin, että jopa saman teräksentuottajan tehtaissa eri masuuneissa käytetään usein erilaisia masuunipanoksia.

(125) Toiseksi osapuolten konsultti on myös havainnut "merkittäviä vuositason vaihteluja rautarikasteiden, palamalmin ja pellettien välillä" sekä "vuositason vaihteluja eri rautamalmityyppien toimituslähteissä" yksittäisten terästehtaiden tasolla. Konsultin mukaan nämä tiedot sekä asiakkaiden taipumus lyhentää toimitussopimustensa kestoa vahvistavat, että asiakkaat voivat vaihtaa rautamalmityyppejä keskenään.

(126) Komissio ei kiistä sitä, että jopa yksittäisten masuunien masuunipanosta voidaan jonkin verran muuttaa tietyin edellytyksin. Kuten edellä on yksityiskohtaisesti kuvattu, masuunioperaattorit käyttävät sintraamojaan täydellä teholla, maksimoivat palamalmin käytön (tekniset rajoitukset huomioon ottaen) ja ostavat sitten lopun tarvitsemastaan malmista pelletteinä. Erilaiset tuottavuusvaatimukset johtavat luonnollisesti erilaisten masuunipanosten käyttöön. Esimerkiksi kysynnän ollessa suurta terästehtaiden on lisättävä pellettien osuutta (vaikka kyseinen tuote onkin kalliimpi), koska ne eivät voi lisätä sintterin absoluuttista määrää (kapasiteettirajoitusten vuoksi) eivätkä ne voi lisätä palamalmin osuutta yli teknisten rajoitusten asettaman tason. Kuten eräs terästehdas ilmaisi: "Pellettien kysyntä riippuu suoraan masuunien kapasiteetista. Sintraamot toimivat täydellä teholla. Kun rautamalmin tuotanto vähenee, pellettien kysyntä ensin laskee (korkeampi hinta)." Asiakkaat saattavat myös tehdä muutoksia masuunipanokseensa silloin, kun markkinoille tuodaan uusi rautamalmilaatu ja/tai olemassa oleva kaivos ehtyy. Näissä tapauksissa asiakkaat tutkivat asteittain, missä laajuudessa ne voivat ottaa uuden laadun käyttöön ja korvata sillä muut samantyyppiset malmilaadut. Vaikka korvaaminen rajoittuu lähinnä yhteen malmityyppiin, se saattaa vaikuttaa masuunipanokseen, esimerkiksi vaikuttamalla sintraamon tuottavuuteen.

(127) Komissio katsoo kuitenkin, että nämä muutokset eivät vaikuta sen päätelmään, että asiakkaat eivät käytännössä tee muutoksia masuunipanokseensa vain siitä syystä, että eri rautamalmityyppien hinnat suhteessa toisiinsa muuttuvat. Kuten tutkimus osoittaa, jälkimmäiset muuttuvat, mikä tarkoittaa, että masuunipanos- ja prosessiolojen muuttamiselle tuottavuusvaatimusten säilyessä samoina on olemassa huomattavia esteitä, jotka liittyvät sekä teknisiin riskeihin että taloudellisiin syihin (sintraamojen maksimikäyttö, koska rautarikasteet ovat paljon halvempia kuin palamalmi, joka puolestaan on jo paljon halvempaa kuin pelletit). Tässä yhteydessä vaikuttaa, että 5-10 prosentin hinnanmuutoksella ei ole tehtaan talouteen riittävää vaikutusta, joka saisi masuunioperaattorit ottamaan merkittäviä riskejä.

(128) Osapuolet kiistävät myös komission tutkimuksen tuloksen, jonka mukaan on huomattavia esteitä, jotka estävät vaihtamasta rautamalmimuotoa toiseen. Osapuolet ovat toimittaneet asiakkaiden lausuntoja, jotka niiden mielestä osoittavat, että asiakkaat voivat vaihtaa rautamalmityyppejä keskenään.

(129) Komissio ei kuitenkaan yhdy osapuolten tulkintaan näistä lausunnoista. Ensinnäkin komissio katsoo, että jotkin niistä eivät ole vakuuttavia (kuten joidenkin asiakkaiden lausunnot, jotka koskevat eri laatujen välistä vaihtoa saman rautamalmimuodon sisällä, tai erään asiakkaan antama lausunto, jonka mukaan vaihto riippuu operatiivisesta toteutettavuudesta) ja että useat niistä itse asiassa tukevat komission päätelmiä. Osapuolet esimerkiksi lainaavat erään asiakkaan vastausta sanomalla seuraavaa: "Me emme muuta sintterin, pellettien ja palamalmin sekoitussuhdetta; saatamme kuitenkin muuttaa sekoitussuhdetta, jos sintrauskonetta on korjattava. Jopa tässä tapauksessa vähennämme sintterin osuutta hieman ja lisäämme vastaavasti pellettien osuutta, vaikka tällaisten korjaustöiden välit saattavat olla useiden vuosien mittaisia." Osapuolet lainaavat myös erästä toista terästehdasta: "Palamalmin osuus on rajoitettu 20 prosenttiin operatiivisista syistä. Näin ollen sintterin ja pellettien osuus on yli 80 prosenttia. Koska sintteriä pidetään taloudellisempana kuin pellettejä, sintteriä käytetään mahdollisimman paljon. Pelletit ovat puskurituote." Yleisesti vaikuttaa selvästi siltä, että ainoa todellinen tekninen mahdollisuus on vaihtaa keskenään pellettejä ja rautarikasteita. Vaihdolle on kuitenkin olemassa hyvin merkittäviä taloudellisia ja operatiivisia esteitä (kuten hyvin suuret hintaerot ja sintraamojen käyttö täydellä teholla).

(130) Lisäksi on huomautettava, että useimmat osapuolten esittämistä väittämistä koskevat vaihdon teoreettisia teknisiä rajoituksia koskevia lausuntoja. Näissä lausunnoissa ei ehkä oteta huomioon sintrauskapasiteettiin liittyviä rajoituksia, operatiivisia rajoituksia (masuunin toiminnan on oltava vakaata, mikä estää tiheästi tehtävät muutokset), logistisia näkökohtia, sopimusjärjestelyjä tai vaihdon taloudellisia esteitä, joita osapuolet käsittelevät vastauksensa muissa osissa. Osapuolet esimerkiksi lainaavat erästä eurooppalaista asiakasta, joka ilmoitti voivansa teoriassa muuttaa 5-10 prosenttia masuunipanoksestaan. Jäljempänä vastauksessaan asiakas kuitenkin ilmoitti, että se käyttää sintraamoaan täydellä teholla ja ettei se muuttaisi masuunipanoksensa osuuksia rautarikasteiden, palamalmin ja pellettien hintojen suhteellisen muutoksen vuoksi.

(131) Näin ollen komissio katsoo, että jos asiaa tarkastellaan laajemmasta näkökulmasta ottaen kaikki merkitykselliset tekijät huomioon, tutkimus osoittaa selvästi, että kukin rautamalmimuoto muodostaa erilliset merkitykselliset tuotemarkkinat. Erityisesti on muistutettava, että asiakkaat vahvistivat lähes yksimielisesti, että kun kaikki merkitykselliset osatekijät on integroitu, ne eivät muuttaisi sintterin, palamalmin ja pellettien osuuksia, mikäli jonkin rautamalmityypin hinta nousisi 5-10 prosenttia suhteessa muihin tyyppeihin.

(132) Komissio huomauttaa myös, että osapuolet myöntävät epäsuorasti, että kukin rautamalmimuoto muodostaa erilliset tuotemarkkinat, koska ne ilmoittavat vastauksessaan, että pellettien (ja jossakin määrin palamalmin) hinta tiettynä vuonna saattaa olla jonkin verran suurempi kuin edellisenä vuonna, jos pellettien (tai palamalmin) kysyntä on kyseisenä vuonna selvästi suurempi, mikä johtaa kyseisen muodon hinnan nousuun. Jos kaikki rautamalmimuodot kuuluisivat samoihin tuotemarkkinoihin, yhden muodon korkeampi hinta johtaisi sen kysynnän alenemiseen (ja muiden muotojen kysynnän kasvamiseen). Lisäksi osapuolten lausunnoista ilmenee, että vaihto ei ole taloudellisesti kannattava vaihtoehto. Jos oletetaan, että jonkin rautamalmimuotoon (vaikkapa rautarikasteiden) tärkein toimittaja yrittää nostaa kyseisen rautamalmimuodon hintaa 5-10 prosenttia ja että asiakkaat voivat vaihtaa toiseen rautamalmimuotoon (vaikkapa pelletteihin) sellaisessa laajuudessa, että hinnankorotuspyrkimys ei ole kannattava, tämä lisäisi huomattavasti tuon toisen muodon kysyntää. Osapuolten antaman lausunnon mukaan tämä kasvanut kysyntä johtaisi jälkimmäisen muodon (äskeisessä esimerkissä pellettien) hinnan nousuun. Tämä vaikuttaa sitäkin todennäköisemmältä, koska meritse kuljetettavan rautamalmin ylikapasiteetti on rajallinen. Tästä seuraa, että asiakkailla ei juurikaan ole kannustinta vaihtaa, koska siitä aiheutuisi niille huomattavia taloudellisia, teknisiä ja logistisia vaikeuksia, ja hinnat nousisivat silti.

E. Suorapelkistykseen soveltuvat rautamalmit

(133) Rautamalmia myydään myös muodoissa, josta voidaan valmistaa suorapelkistettyä rautaa, joka puolestaan voidaan panostaa valokaariuuniin teräksen valmistusta varten. Suorapelkistykseen soveltuvaa rautamalmia valmistetaan kolmessa muodossa: palamalmina, pelletteinä ja rautarikasteina (joihin sisältyy suorapelkistykseen soveltuva pellettien raaka-aine). Koska Länsi-Euroopassa ei kuitenkaan ole kysyntää suorapelkistykseen soveltuville rautarikasteille / pellettien raaka-aineelle, näitä tuotteita ei käsitellä enempää, ja tässä päätöksessä keskitytään sen sijaan suorapelkistykseen soveltuvaan palamalmiin ja pelletteihin.

(134) Mitä tulee suorapelkistykseen soveltuvan palamalmin ja pellettien ja toisaalta tavanomaiseen happipuhallusuuniin soveltuvan palamalmin ja pellettien keskinäiseen korvattavuuteen, korvattavuus on yksisuuntaista: jälkimmäisen voi korvata edellisellä, mutta ei toisinpäin, etupäässä suorapelkistykseen soveltuvan rautamalmin korkeamman rautapitoisuuden ja alhaisemman epäpuhtausmäärän vuoksi. Kun otetaan kuitenkin huomioon suorapelkistykseen soveltuvan rautamalmin korkeampi hinta, tavallisessa happipuhallusuunissa käytettävän rautamalmin korvaaminen sillä on teoreettinen vaihtoehto.

(135) Osapuolet myös väittävät, että suorapelkistykseen soveltuva palamalmi ei muodosta erillisiä tuotemarkkinoita, koska se voidaan täysin korvata pelleteillä (selkeyden vuoksi on huomautettava, että osapuolet myöntävät, että suorapelkistykseen soveltuvia pellettejä ei sitä vastoin voida korvata suorapelkistykseen soveltuvalla palamalmilla). Osapuolten mukaan suorapelkistykseen soveltuva palamalmin käyttö on aiemmin ollut pakollista, koska pelleteillä on taipumus tarttua kiinni korkeissa lämpötiloissa (kun suorapelkistetyn raudan tuottajat haluavat lisätä tuottavuutta), ja koska palamalmi ehkäisee tätä tarttumista. Uusilla pellettien päällystystekniikoilla voidaan kuitenkin ehkäistä tarttumista, jolloin palamalmin käyttö ei enää olisi välttämätöntä. Osapuolet esittävätkin kaiken kaikkiaan, että jos suorapelkistykseen soveltuva rautamalmi on erotettava tavanomaisessa happipuhallusuunissa käytettävästä rautamalmista, on tarkasteltava kaksia markkinoita: toisaalta suorapelkistykseen soveltuvien pellettien markkinoita ja toisaalta suorapelkistykseen soveltuvan palamalmin ja pellettien yhteisiä markkinoita.

(136) Komissio on yhtä mieltä siitä, että tekniseltä kannalta suorapelkistykseen soveltuvat pelletit eivät voi täysin korvata palamalmia. Lisäksi tutkimuksen tulokset osoittavat, että vaihdon taloudelliset esteet saattavat olla suorapelkistyssektorilla alhaisemmat kuin masuunisektorilla. Länsi-Euroopan ainoa suorapelkistykseen soveltuvan palamalmin ja pellettien asiakas ilmoitti, että jos palamalmin hinnat nousisivat 5-10 prosenttia ja pellettien hinnat säilyisivät ennallaan, palamalmi todennäköisesti korvattaisiin suurelta osin pelleteillä. Kaiken kaikkiaan vaikuttaa näin ollen siltä, että suorapelkistykseen soveltuvan palamalmin ja pellettien välillä vallitsee yksisuuntainen korvattavuus siten, että suorapelkistykseen soveltuvalla palamalmilla ei (teknisistä syistä) voida korvata suorapelkistykseen soveltuvia pellettejä tietyn masuunipanososuuden yli, mutta suorapelkistykseen soveltuvilla pelleteillä voidaan täysin korvata suorapelkistykseen soveltuva palamalmi. Arvioitaessa toimenpiteen kilpailuvaikutusta suorapelkistykseen soveltuvan rautamalmin alalla on siksi otettava huomioon kahdet tuotemarkkinat: i) suorapelkistykseen soveltuvien pellettien markkinat ja ii) suorapelkistykseen soveltuvan rautamalmin (sekä palamalmin että pellettien) yhteiset markkinat.

(137) Vastauksessaan osapuolet väittävät, että suorapelkistykseen soveltuvat rautamalmit eivät muodosta merkityksellisiä markkinoita sillä perusteella, että suorapelkistetty rauta (joka syntyy suorapelkistykseen soveltuvan rautamalmin suorapelkistyksen tuloksena) voidaan korvata romuraudalla tai harkkoraudalla. Tämä väite ei kestä tarkastelua. Osapuolet eivät kiistä sitä, että suorapelkistykseen soveltuu ainoastaan suorapelkistykseen soveltuva rautamalmi. Ne väittävät, että suorapelkistetty rauta, suorapelkistykseen soveltuvan rautamalmin asiakkaiden (eikä suorapelkistetyn rautamalmin tuottajien) tarjoama tuote, on korvattavissa muilla tuotteilla. Toisin sanoen osapuolet väittävät, etteivät suorapelkistykseen soveltuvat rautamalmit muodosta erillisiä tuotemarkkinoita, koska tuotantoketjun loppupään markkinoilla suorapelkistetty rauta (jota syntyy, kun suorapelkistykseen soveltuva rautamalmi jalostetaan ja panostetaan valokaariuuneihin) voidaan korvata muilla tuotteilla. Komissio katsoo, että kilpailukykyisten vaihtoehtojen olemassaolo tuotantoketjun loppupään markkinoilla ei estä markkinavoiman olemassaoloa tuotantoketjun alkupään markkinoilla. Se, että suorapelkistetyn raudan tuottajat saattavat kilpailla romuraudan tai harkkoraudan toimittajien kanssa, ei välttämättä estä hypoteettisessa monopoliasemassa olevaa suorapelkistykseen soveltuvan rautamalmin toimittajaa asettamasta monopolihintoja rautamalmitoimituksilleen suorapelkistetyn raudan tuottajille (jotka puolestaan myyvät suorapelkistetyn raudan valokaariuuneja käyttäviin terästehtaisiin). Siitä, että suorapelkistetylle raudalle on olemassa vaihtoehtoja, seuraa siis ainoastaan, että suorapelkistetyn raudan tuottajia koskevat sekä korkeat tuotantokustannukset (korkeiden rautamalmihintojen välityksellä) että matalat myyntihinnat (koska niiden suorapelkistetylle raudalle on olemassa korvaavia tuotteita).

(138) Joka tapauksessa tutkimuksen tulokset eivät vahvista romuraudan, suorapelkistetyn raudan ja harkkoraudan keskinäistä korvattavuutta. Osapuolet myöntävät, että romurauta ei ole korkealaatuinen materiaali. Tästä seuraa, että alhaisen lisäarvon tuotteet, kuten raudoitustangot, voidaan tehdä 100-prosenttisesti romuraudasta, mutta korkean lisäarvon pitkien tuotteiden tai valokaariuunimenetelmällä valmistettujen levyvalmisteiden valmistus edellyttää suurelta osin paljon puhtaampia raaka-aineita, kuten harkkorautaa tai suorapelkistettyä rautaa. On myös huomautettava, että vaikka romurauta on yleensä halvempaa kuin suorapelkistetty rauta (mistä syystä valokaariuunia käyttävät terästehtaat pyrkivät maksimoimaan romuraudan osuuden), tämä ei aina pidä paikkaansa, varsinkaan silloin, kun romuraudan kysyntä on suuri. Vaikka suorapelkistetty rauta teoriassa kilpailee kiinteän romuraudan kanssa, on viitteitä siitä, että niidenkin keskinäinen korvattavuus on rajallinen, koska harkkorauta sisältää vähintään 4 prosenttia hiiltä, ja jalostuksessa tarvitaan siksi lisähappea. Tästä syystä sitä voidaan käyttää ainoastaan sulatusprosessin alussa, ja myöhempi panostus on tehtävä joko romuraudalla tai suorapelkistetyllä raudalla.

(139) Kysymys siitä, muodostaako suorapelkistykseen soveltuva rautamalmi erilliset tuotemarkkinat vai ei, voidaan kuitenkin jättää avoimeksi, koska toimenpidettä koskeva kilpailuoikeudellinen arviointi on sama kaikkien tarkasteltujen vaihtoehtojen kohdalla.

F. Päätelmä

(140) Edellä esitetyn perusteella voidaan todeta, että rautarikasteet, palamalmi ja pelletit muodostavat kolmet erilliset tuotemarkkinat. Lisäksi on vahvoja viitteitä siitä, että suorapelkistykseen soveltuva rautamalmi muodostaa erilliset tuotemarkkinat ja että näin ollen olisi tarkasteltava toimenpiteen kilpailuvaikutusta suorapelkistykseen soveltuvien pellettien hypoteettisten tuotemarkkinoiden toimintaan ja suorapelkistykseen soveltuvien pellettien ja palamalmin yhteisten hypoteettisten tuotemarkkinoiden toimintaan.

VI MERKITYKSELLISET MAANTIETEELLISET MARKKINAT

(141) Osapuolet väittävät, että rautamalmin merkityksellisinä maantieteellisinä markkinoina on pidettävä koko maailman markkinoita. Ensinnäkin osapuolet korostavat, että suurin osa maailman suurista terästehtaista hankkii rautamalmitoimituksensa sekä oman maansa kaivoksilta että muissa maissa sijaitsevilta kaivoksilta. Toiseksi osapuolet ovat sitä mieltä, että rautamalmimarkkinoiden maailmanlaajuinen luonne johtuu tuotantoketjun loppupään teräsmarkkinoiden maailmanlaajuisesta ulottuvuudesta. Terästuotteiden markkinoiden maailmanlaajuisen luonteen vuoksi rautamalmin tuottajien on myytävä tuotteensa hintaan, jolla niiden asiakkaat (terästehtaat) pystyvät valmistamaan terästä kilpailukykyisesti. Jos kaivosyhtiö yrittäisi myydä malmiaan korkeampaan hintaan läheiselle terästehtaalle, käytäntö hinnoittelisi kyseisen terästehtaan tuotannon ulos markkinoilta, mikä puolestaan vahingoittaisi merkittävällä tavalla kaivosyhtiön etuja (koska lähiasiakas menetettäisiin kokonaan).

(142) Komissio ei yhdy tähän analyysiin. Se katsoo yksityiskohtaisen tutkimuksensa tulosten perusteella, että on erotettava toisistaan sellaisiin maihin sijoittautuneet asiakkaat, joissa on kotimaista rautamalmin tuotantoa (nämä asiakkaat voivat joissakin tapauksissa voivat valita kotimaisen ja meritse tapahtuvan toimituksen välillä), ja sellaisiin maihin sijoittautuneet asiakkaat, joissa ei ole juuri lainkaan rautamalmin tuotantoa (kuten länsieurooppalaiset ja japanilaiset teräksentuottajat). Seuraava analyysi koskee kaikkia rautamalmityyppejä.

A. Rautamalmin kuljetus

(143) Rautamalmi toimitetaan asiakkaalle joko rautateitse (alueilla, joilla on laajaa kotimaista tuotantoa, kuten Kiinassa, Venäjällä tai Yhdysvalloissa) ja/tai tähän tarkoitukseen tarkoitetuilla laivoilla. Laivoilla kuljetettavaa rautamalmia nimitetään "meritse kuljetettavaksi rautamalmiksi".

(144) Jotta rautamalmia voitaisiin kuljettaa taloudellisesti, tarvitaan yleensä erityistä, suurikapasiteettista infrastruktuuria. Maakuljetusten osalta vaikuttaa siltä, etteivät perinteiset rautatiet sovellu rautamalmin kuljetuksen erityisvaatimuksiin. Rautamalmia kuljetetaan suurina volyymeinä 2-3 kilometrin pituisissa junissa, ja raiteiden täytyy olla erityisesti suunniteltu kestämään näitä erittäin pitkiä ja raskaita junia. Siksi rautamalmi kuljetetaan yleensä juuri kyseisiin kuljetuksiin tarkoitettuja rautateitä pitkin. Vastaavasti meritse tapahtuvaa kuljetusta ei voida toteuttaa taloudellisesti konttialuksilla (esimerkiksi suurien öljytankkerien kaltaisilla aluksilla), vaan tarvitaan erityisrakenteisia aluksia, joiden kantavuus voi olla 200000 tonnia (joka vastaa suurien öljytankkerien kantavuutta). Tästä seuraa myös, että rautamalmikuljetuksia voidaan hoitaa ainoastaan tietyissä syvänmerensatamissa, joissa on erityinen rautamalmialuksille soveltuva infrastruktuuri.

(145) Näiden näkökohtien vuoksi kaikki rautamalmin tuottajat eivät voi toimittaa tuotteita kaikille asiakkaille kaikkialla maailmassa. Käytännössä tietyn rautamalmin tuottajan mahdollisuudet toimittaa tuotteensa tietylle asiakkaalle määräytyvät sen perusteella, onko niiden välillä tarvittava kuljetusinfrastruktuuri vai ei. Olemassa olevat kuljetusyhteydet määräävät siksi, mitkä toimittajat voivat lähestyä mitäkin asiakkaita ja päinvastoin.

B. Ero "kotimaisten" ja "merentakaisten" asiakasalueiden välillä

(146) Suuressa osassa maailmaa asiakkaat yleensä ostavat suurimman osan tarvitsemastaan rautamalmista "kotimaisilta" toimittajilta, joihin niillä on rautatie- tai sisävesiyhteys. Näin on esimerkiksi Yhdysvalloissa, jossa Pohjois-Amerikan kaivokset täyttävät 88 prosenttia kysynnästä (loput hankitaan etupäässä brasilialaisilta toimittajilta), tai Itä-Euroopassa, jossa 80 prosenttia toimituksista on peräisin kotimaisilta rautamalmin tuottajilta. Näiden alueiden kilpailuedellytykset määräytyvät siksi ensisijaisesti paikallisten markkinoiden piirteiden mukaan (kuten kotimaisten toimittajien suhteellinen kilpailukyky ja kysynnän rakenne noilla alueilla). Lisäksi kysyntä määräytyy noilla alueilla usein "kotimaisten" kaivosten tarjoamien tuotteiden tyypin ja laadun mukaan, ja se saattaa siksi kohdistua tiettyyn tuotevalikoimaan. Esimerkiksi brasilialaiset ja australi