Erityiskertomus Nro 24/98 Euroopan kehitysrahastojen varoin rahoitetuista riskipääomatoimista sekä komission vastaukset (annettu Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 188 c artiklan 4 kohdan toisen alakohdan nojalla)



Virallinen lehti nro C 389 , 14/12/1998 s. 0044 - 0063



ERITYISKERTOMUS Nro 24/98 Euroopan kehitysrahastojen varoin rahoitetuista riskipääomatoimista sekä komission vastaukset (annettu Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 188 c artiklan 4 kohdan toisen alakohdan nojalla) (98/C 389/02) 1. JOHDANTO Yleistä 1.1 Lomén yleissopimusten perusteella rahoitettujen hankkeiden tai ohjelmien rahoitusta varten voidaan myöntää avustuksia tai riskipääomaa Euroopan kehitysrahastoista (EKR) tai lainoja Euroopan investointipankin (jäljempänä `EIP` tai `pankki`) omista varoista, mutta rahoitukseen voidaan myös käyttää yhdessä kahta tai useampaa näistä rahoitusmuodoista (1). Tässä kertomuksessa käsitellään riskipääomavarojen käyttöä. 1.2 Riskipääoma on sekä kolmanteen että neljänteen Lomén yleissopimukseen kuuluva erityinen rahoitusmenetelmä, jonka avulla on mahdollista myöntää takaisinmaksettavaa rahoitustukea edullisin ehdoin Afrikan, Karibian ja Tyynenmeren (AKT) valtioiden sekä merentakaisten maiden ja alueiden (MMA) ensisijaisille aloille varsinkin sellaisissa tapauksissa, joissa edunsaajien lainanottokapasiteetti ei salli rahoitusta EIP:n omista varoista (2). 1.3 EKR:oon kuuluvien riskipääomavarojen (3) hallinnoinnista huolehtii yhteisön puolesta EIP perussääntönsä sekä EKR:a koskevien varainhoitoasetusten mukaisesti (4). 1.4 Riskipääomatoimia varten on korvamerkitty 615 miljoonaa ecua kolmannessa Lomén yleissopimuksessa ja 850 miljoonaa ecua neljännessä Lomén yleissopimuksessa. Taulukossa 1 esitetään näiden summien osalta myönnettäväksi päätetyt määrät (5), maksusitoumusten nettomäärät sekä nostetut määrät 31. joulukuuta 1997 tilanteen mukaan (tiedot koskevat ainoastaan AKT-valtioita). Käytettävissä olevista kolmannen ja neljännen Lomén yleissopimuksen varoista on sidottu 88 prosenttia. Lainojen edunsaajille suoritettujen maksujen osuus on kuitenkin vain 64 prosenttia varoista. Tarkastuksen toimittaminen 1.5 Tarkastusta toimittaessaan tilintarkastustuomioistuin otti huomioon Euroopan parlamentin suosituksen (6), jonka mukaan komission, EIP:n ja tilintarkastustuomioistuimen olisi toimitettava säännöllisesti ja usein paikan päällä tarkastuksia, jotka koskevat EIP:n saamansa valtuutuksen nojalla toteuttamia toimia. 1.6 Nyt toimitettu tilintarkastustuomioistuimen tarkastus oli kolmas kerta, kun käytiin läpi tukitoimia, joiden hallinnoinnista EIP huolehtii EKR:n puolesta valtuutuksen perusteella (7), ja tarkastus perustui EIP:n, komission ja tilintarkastustuomioistuimen kolmikantasopimukseen (8). Kahden aiemman tarkastuksen yhteydessä annetut pääasialliset huomautukset olivat seuraavat: a) EIP:n suorittamasta riskipääomavarojen hallinnoinnista on komission tiedostoissa liian vähän asiakirja-aineistoa ja aineiston käyttö on riittämätöntä. b) EIP on toimintatavaltaan verrattavissa pikemminkin liikepankkiin kuin kehityspankkiin. 1.7 Tarkastuksessa osoittautui, että komission tiedostot ovat edelleenkin puutteellisia ja tiedostojen käyttö on riittämätöntä, vaikka pankki on asettanut komission käyttöön laajan asiakirja-aineiston ja vaikka arkistointijärjestelmää parannettiin tilintarkastustuomioistuimen toimittaman tarkastuksen aikana. Tarkastuksen aikana pankilta pyydettiin lisätietoja. 1.8 Yleisesti voidaan todeta, että yhteistyö pankin kanssa sujui hyvin, etenkin paikalla toimitettujen tarkastusten aikana. Jotkin tärkeät tiedot saatiin kuitenkin niin myöhään, että tilintarkastustuomioistuimella oli vaikeuksia toimittaa tarkastus tehokkaasti. 1.9 Tietoja virallisten tarjouskilpailujen tuloksista ei saatu missään vaiheessa; ainoat toimitetut tiedot annettiin kilpailumenettelyjä koskevina taulukkoina, jotka olivat sisällöltään hyvin yleisluonteisia. 1.10 Tilintarkastustuomioistuin tarkasti 42 riskipääomatoimea, joista 33 hankkeen osalta tehtiin tarkastuskäynti paikan päälle (9). Tarkastuksessa käytiin läpi rahoituksen välittäjien ja riskipääomarahoituksen lopullisten edunsaajien toimet (ks. liite I). 2. RISKIPÄÄOMA RAHOITUSTUEN VÄLINEENÄ Riskipääomarahoituksen tyypit 2.1 Riskipääomaa käytetään sijoitusten rahoittamiseen ja sen tarkoituksena on helpottaa välittömästi tuottavien - sekä julkisten että yksityisten - sijoitusten täytäntöönpanoa ja näin osaltaan edistää AKT-valtioiden taloudellista ja teollista kehitystä (ks. neljännen Lomén yleissopimuksen 263 artikla). 2.2 Neljännen Lomén yleissopimuksen 234 artiklan mukaan riskipääomaa voidaan myöntää lainojen tai osuuksien muodossa. 2.3 Globaalilainat muodostavat lainojen joukossa ehdollisten lainojen erityistyypin, jota voidaan verrata rahoituslaitoksissa avattuihin puiteluottoihin. Nämä laitokset, jotka voivat sijaita AKT-valtioissa (rahoituslaitokset tai pienet paikalliset pääomasijoitusyhtiöt) tai yhteisön jäsenvaltioissa, lainaavat varat pankin hyväksynnän saatuaan edelleen lopullisille edunsaajille - varsinkin pk-yrityksille - yksittäisinä lainoina tai osuuksina. 2.4 Lainat, jotka oikeuttavat osuuteen voitonjaosta, muodostavat riskipääomarahoituksen erityismuodon, jonka pankki on ottanut käyttöön, jotta ehdolliset ja toissijaiset lainat vastaisivat entistä suuremmassa määrin oman pääoman ehtoisen lainan käsitettä (10). Näistä lainoista maksetut korvaukset käsittävät tavallisesti ensiksikin kiinteän korko-osan ja toiseksi muuttuvan osan, joka on tietty prosenttiosuus maksetuista osingoista. 2.5 Osuuksien tapauksessa riskipääomavaroilla hankitaan väliaikaisesti yhteisön puolesta vähemmistöosuuksia AKT-valtioiden yritysten pääomasta tai sellaisten laitosten pääomasta, jotka rahoittavat kehityshankkeita tai edistävät ja rahoittavat sijoituksia AKT-valtioissa. Liitteessä 2 on erittely tämäntyyppisestä riskipääomarahoituksesta. Rahoitettavat alat ja varojen myöntäminen 2.6 Riskipääomatoimien alalla pankin toimenpiteiden tärkeimpänä ohjeistuksena on neljännen Lomén yleissopimuksen 236 artikla. Artiklan mukaan pankin olisi rahoitettava ensisijaisesti tuotannollisia hankkeita ja ohjelmia teollisuuden, maataloustuotannon, matkailun, kaivostuotannon ja energiantuotannon aloilla sekä näihin aloihin liittyvillä liikenteen ja televiestinnän aloilla. 2.7 Yhteensä 406 miljoonaa ecua eli 49 prosenttia neljänteen Lomén yleissopimukseen kuuluvista käytettävissä olevista varoista (270 miljoonaa ecua eli 45 prosenttia kolmanteen Lomén yleissopimukseen liittyvistä varoista) oli osoitettu 46:lle vähiten kehittyneelle AKT-valtiolle kansallisiin maaohjelmiin kytkettyinä taattuina vähimmäismäärinä. Neljäntoista maan kohdalla (neljäs Lomén yleissopimus) riskipääomatoimien määrät, joista päätettiin vuoden 1997 lopussa, olivat yhden tai yli yhden miljoonan ecun verran pienempiä kuin nämä vähimmäismäärät. 2.8 Yksittäisten hankkeiden tai ohjelmien riskipääomarahoituksesta on olemassa vain vähän (yleisiä) ohjeita. Neljännen Lomén yleissopimuksen 233 artiklan 2 kohdassa (kolmannen Lomén yleissopimuksen 197 artiklan 2 ja 3 kohdassa) esitetään perusteet, jotka on otettava huomioon päätettäessä tukihankkeiden tai -ohjelmien rahoitusmuodo(i)sta: a) AKT-valtioiden kehitystaso, maantieteellinen sijainti sekä taloudellinen ja rahoituksellinen tilanne b) hankkeen tai ohjelman luonne, sen taloudelliset ja rahoitukselliset kannattavuusnäkymät ja sen yhteiskunnalliset ja kulttuuriset vaikutukset c) lainojen osalta tekijät, joilla taataan lainanhoito. 2.9 Tärkein ohje, jonka pankki on antanut riskipääomavarojen käyttöä varten (11), on se, että pankki pitää riskipääomaa omiin varoihinsa nähden vaihtoehtoisena rahoitusvälineenä, jota tulee käyttää silloin, kun ei katsota aiheelliseksi myöntää rahoitusta omista varoista. Tehdessään valintaa riskipääomarahoituksen ja omista varoista myönnettävän rahoituksen välillä pankki käyttää seuraavia perusteita: maan luottokelpoisuus ja maan yleinen taloudellinen ja poliittinen tilanne, rahoitukseen liittyvien vakuuksien tai takausten olemassaolo, hankerahoituksen rakenne ja tarvittava rahoitustuki. 2.10 Neljännessä Lomén yleissopimuksessa määrätyt perusteet sekä pankin käyttämät perusteet ovat niin väljät, että kaikki hankkeen rahoittamisen aiheellisuutta koskevat arviot ovat subjektiivisia. Tarkastuksessa läpikäytyihin rahoitusehdotuksiin (12) ei sisälly selvää ja erillistä arviota edellä mainituista perusteista, jotka osoittaisivat, miksi toimi on päätetty rahoittaa kokonaan tai osittain riskipääomavaroista. Riskipääomarahoitusta koskevien päätösten avoimuutta voitaisiin kuitenkin lisätä, jos perustelut olisivat entistä selkeämmät. 2.11 Tässä yhteydessä tilintarkastustuomioistuin havaitsi joitakin riskipääomavaroin rahoitettuja toimia, joiden osalta voidaan kysyä, liittyikö niihin riskitekijöitä, joiden tulisi olla ominaisia tämäntyyppisille toimille, ja oliko niihin tarpeellista myöntää riskipääomarahoitusta. 2.12 Havaitut tapaukset luetellaan seuraavassa: a) Yhteisyritysten omistamien kalastusalusten nykyaikaistaminen Mosambikissa ja Madagaskarissa. Kyseiset valtiot ovat yrityksissä vähemmistöosakkaina. Yhteisyritysten toiminta on kannattavaa ja toiminnasta saadaan vahvaa valuuttaa lainojen takaisinmaksua varten, joten olisi voitu löytää muita rahoituslähteitä. b) Kaksi globaalilainaa, jotka oli myönnetty Dominikaanisessa tasavallassa rahoituksen välittäjälle, oli käytetty siten, että niiden varat oli kokonaisuudessaan lainattu edelleen jo perustetuille pk-yrityksille, joiden toiminta oli osoittautunut menestykselliseksi. Lopulliselle edunsaajalle olisi monessa tapauksessa annettu lainaa, vaikka EIP:n globaalilainaa ei olisi ollut käytettävissä. c) Uudessa-Kaledoniassa riskipääomavaroja oli käytetty globaalilainoina ja lainana, joka oikeuttaa osuuteen voitonjaosta, tapauksissa, joita varten olisi helposti voitu osoittaa muita rahoituslähteitä. Riskipääomavarojen käyttöä varten olisi laadittava entistä tiukemmat perusteet ja ohjeet, jotta rahoituksen avulla saatava lisäarvo kasvaisi kehitystarkoitusten yhteydessä. Riskipääomatoimien täytäntöönpano Euroopan investointipankissa Tarjouskilpailumenettelyt 2.13 Kolmannen Lomén yleissopimuksen piiriin kuuluvia tarjouskilpailumenettelyjä hoitaessaan pankki päätti, että sopimusten teossa käytettäisiin perustana kilpailumenettelyä, jossa otettaisiin huomioon kulloisenkin hankkeen erityisluonne ja menojen tyyppi. Pankki ei kuitenkaan noudattanut EKR:n sääntöä, jonka mukaan tarjouskilpailuihin voivat osallistua vain sellaiset yritykset, joiden päätoimipaikka sijaitsee AKT-valtiossa tai EU:n jäsenvaltiossa. 2.14 Pankki antoi tarkastusta varten käyttöön asiakirja-aineiston, joka koostui kilpailumenettelyjä koskevista taulukoista, mutta tilintarkastustuomioistuimen oli mahdotonta todeta aineiston perusteella, oliko tarjouskilpailumenettelyssä noudatettu EKR:n sääntöjä, joissa muun muassa edellytetään, että hankintojen on poikkeustapauksia lukuun ottamatta oltava peräisin EU:n jäsenvaltioista tai AKT-valtioista. Hankinnat olivat useissa tapauksissa kuitenkin peräisin EU:n jäsenvaltioiden ja AKT-valtioiden ulkopuolisista maista. 2.15 Cahora Bassan hankkeessa siirtolinjan pohjoisen osan (rahoitus komission hallinnoimin EKR-varoin) ja eteläisen osan (rahoitus EIP:n omista varoista ja EKR:n riskipääomavaroista) urakoista annettiin kaksi eri tarjouspyyntöä ja tehtiin kaksi eri sopimusta, vaikka loppujen lopuksi urakat annettiin samalle sopimuspuolelle. Menettely johtui siitä, että komissio ja pankki eivät päässeet yksimielisyyteen tarjouspyynnön ehdoista, sillä EKR:n hankintasäännöt poikkesivat pankin soveltamista säännöistä (esim. Etelä-Afrikasta tapahtuvia hankintoja koskevat alkuperäsäännöt). Tilintarkastustuomioistuin on pannut tyytyväisenä merkille, että pankki on vuonna 1995 muuttanut käytäntöään siten, että se soveltaa nykyisin EKR:n sääntöjä ainakin neljännen Lomén yleissopimuksen yhteydessä. Lainaehdot ja velvoitteet 2.16 Oli todettavissa useita tapauksia, joissa AKT-valtioiden tai edunsaajien velvoitteet oli jätetty kokonaan tai osittain täyttämättä. AKT-valtiot tai edunsaajat eivät muun muassa olleet toimittaneet tarvittavia tietoja, kuten hankkeen etenemistä koskevia raportteja, hankkeiden loppuraportteja, tarkastettuja tilinpäätöksiä tai rahoituksen välittäjille tarkoitettuja raportteja lopullisten edunsaajien tilanteesta (13). Tarkastuskäyntiensä aikana tilintarkastustuomioistuin sai käyttöönsä yksityiskohtaiset analyysit edunsaajien taloudellisesta ja rahoituksellisesta tilanteesta, mutta pankki puolestaan ei vahvistanut saaneensa kyseisiä analyysejä systemaattisesti rahoituksen välittäjiltä (14). EIP:n ja rahoituksen välittäjien tekemät rahoitussopimukset eivät ole tältä osin selkeitä, sillä artikloja, jotka koskevat rahoituksen välittäjien velvoitteita, voidaan tulkita eri tavoin. 2.17 Seuraavassa on yhteenveto muista todetuista tapauksista: a) Lainanottaja (AKT-valtio) ei antanut lopullisen edunsaajan käyttöön vastaavan, paikallisena valuuttana ilmoitetun summan verran ulkomaanvaluuttaa (noin 2 miljoonan ecun arvosta), vaikka pankki muistutti asiasta moneen kertaan käyntiensä aikana. b) Yhteensä 6 miljoonan ecun suuruinen riskipääoma, joka oli määrä käyttää kalastuslaivaston nykyaikaistamiseen. Itse hanketta ollaan toteuttamassa onnistuneesti, mutta kyseisen AKT-valtion kalavarojen suojaaminen antaa aihetta huoleen. Vaikka lainanottajan toimittamat tiedot sallittavasta kokonaissaaliista ovat epätäydelliset, niidenkin perusteella voidaan jo todeta, että sallittavan kokonaissaaliin enimmäismäärä ylittää hankkeen rahoitusehdotuksessa määritetyn tason. Lisäksi kalastuslisenssien kokonaismäärä on samaan aikaan kasvanut. c) Yhteensä 3,2 miljoonan ecun verran riskipääomaa osoitettiin hankkeisiin, joissa oli määrä nykyaikaistaa kalastusaluksia sekä katkarapujen käsittelyyn tarkoitettuja laitteita. Madagaskarin hallitus myönsi edelleen lisää kalastuslisenssejä, vaikka se oli sitoutunut toimimaan päinvastaisella tavalla ja vaikka pankki esitti asiasta muistutuksia. Kalastustuntia kohden saatujen saalismäärien todettu pieneneminen on jo sinänsä osoitus liikakalastuksesta. 2.18 Pankin suhtautuminen tällaisiin tilanteisiin ei ole ollut johdonmukaista: joissakin tapauksissa lähetettiin muistutuksia lainanottajalle, joissakin tapauksissa taas pankki nähtävästi hyväksyi tilanteen. 3. KOROT JA KORKOMARGINAALIN KÄYTTÖ EDELLEENLAINAUKSESSA Yleistä 3.1 Ainoa suora viittaus riskipääomatoimien korkotasoon on neljännen Lomén yleissopimuksen 234 artiklan 1 kohdan c alakohdassa. Sen mukaan lainojen kohdalla korko ei voi missään tapauksessa olla korkeampi kuin kolme prosenttia. Kolmannessa Lomén yleissopimuksessa (15) määrätään, että korkoa määritettäessä on otettava huomioon kunkin hankkeen ominaispiirteet ja että korko ei voi olla korkeampi kuin kahdeksan prosenttia. 3.2 Kun varat lainataan AKT-valtion rahoituslaitosten tai AKT-valtion hallituksen kautta edelleen edunsaajille, välittäjille myönnetään ensinnäkin korkotaso, joka on alle kolme prosenttia. Lopullisten edunsaajien maksama korko on korkeampi; poikkeuksina ovat kuitenkin tapaukset, joissa edunsaajat saavat lainan suoraan pankilta tai välittäjä lainaa varat edelleen samoin ehdoin. 3.3 Kahden koron välisellä marginaalilla välittäjä voi kattaa hallinnolliset kustannukset, rahataloudelliset ja valuuttakursseihin liittyvät riskit sekä lopulliselle edunsaajalle toimitetun asiantuntija-avun kustannukset. Mahdollinen jäljelle jäävä osa on käytettävä kehitystarkoituksiin (16). Korkotaso 3.4 Niissä tarkastetuissa hankkeissa, joissa lainat välitettiin AKT-valtioiden hallituksen kautta, korkotaso oli yleensä alle markkinakoron. 3.5 Lainoissa, joita rahoituslaitokset välittävät edelleen pk-yrityksille, korkotaso vastaa tavallisesti markkinakorkoa. Tähän on useita syitä: halutaan välttää kilpailun vääristymistä, pienentää säännönvastaisuuksien riskiä edunsaajien valinnassa (korruptioriski) ja tehdä lainojen edunsaajat pitkällä aikavälillä riskipääomarahoituksesta riippumattomiksi. Lopullisen edunsaajan kannalta riskipääomarahoituksen ainoana etuna on se, että riskipääoman ansiosta edunsaajat saavat helpommin keskipitkän tai pitkän ajan rahoitusta. 3.6 Pankin omista varoista annetuille lainoille voidaan myöntää EKR:n korkotukea. Voisikin syntyä tilanne, jossa lopulliset edunsaajat joutuvat maksamaan pankin omista varoista myönnetyistä lainoista nettomäärältään alempaa korkoa kuin riskipääomalainoista. Esimerkiksi Guineassa sijaitsevan hotellikompleksin tapauksessa EIP:n omista varoista myönnetyistä lainoista perittiin korkoa kolme prosenttia, kun taas rahoituksen välittäjän kautta myönnetyn riskipääomalainan korko oli kahdeksan prosenttia. 3.7 Pankilla on käytäntönä asettaa korot pk-yritysten tapauksissa markkinakoron tasolle ja soveltaa yksityisellä ja julkisella sektorilla toimivien suurten yritysten kohdalla edullisempaa korkotasoa. Kehityspolitiikan näkökulmasta katsottuna tämä ei ole Lomén yleissopimuksen hengen mukaista, ja seurauksena voi olla epävakaa tilanne, kun riskipääomarahoituksen etuja jaetaan edunsaajille. 3.8 Edellä mainittua tilannetta voidaan kuvata seuraavin esimerkein: a) Dominikaanisessa tasavallassa sijaitseva sähköntuotanto- ja jakeluyritys on saanut Dominikaanisen tasavallan hallituksen kanssa tehdyn edelleenlainaussopimuksen perusteella lainan, jonka korko on kuusi prosenttia ja johon liittyvä valuuttariski kuuluu edunsaajan kannettavaksi. Saman maan pk-yritykset joutuvat maksamaan 22-32 prosentin korkoa rahoituksen välittäjän niille välittämistä lainoista; lainojen valuuttariskit kuuluvat tosin välittäjän kannettavaksi. b) Eräs kalastusalalla toimivan eurooppalaisen yrityksen tytäryhtiö, joka sijaitsee Mosambikissa, otti hallitukselta edelleenlainaussopimuksen perusteella lainan, jonka korko oli neljä prosenttia. Tytäryhtiön kannettavaksi kuulunut valuuttariski oli pieni, sillä yhtiön toiminnasta saatiin vahvaa valuuttaa. Uudet pk-yritykset maksoivat rahoituksen välittäjien kanssa tehtyjen edelleenlainaussopimusten perusteella 40-46 prosentin korkoa, sillä valuutta- ja inflaatioriskit kuuluivat välittäjien kannettavaksi. 3.9 Joissakin (neljännen Lomén yleissopimuksen piiriin kuuluvissa) lainasopimuksissa EIP:lle kuuluva kokonaiskorvaus on määritetty siten, että lainan korko (korvaus) voi olla suurempi kuin kolme prosenttia, etenkin lainoissa, jotka oikeuttavat osuuteen voitonjaosta (ks. kohta 2.4) (17). Tällainen lisätuotto ei ole Lomén yleissopimuksen mukainen. Korot globaalilainoihin perustuvissa rahoitustapauksissa 3.10 Tilintarkastustuomioistuimen oli useiden tapausten osalta mahdotonta varmistua siitä, että rahoituksen välittäjien soveltamat korot vastasivat välittäjän ja pankin välillä tehdyn lainasopimuksen ehtoja, sillä "viitekorot" puuttuivat (esimerkiksi Haitissa) tai rahoituksen välittäjien soveltamat korot oli määritetty niin, että niitä oli mahdotonta verrata "viitekorkoihin". Seuraavassa esitetään joitakin esimerkkejä korkoihin liittyvistä ongelmista: a) Dominikaanisessa tasavallassa oli todettavissa, että joidenkin lopullisille edunsaajille välitettyjen lainojen korot, jotka olivat 20-26 prosenttia tammikuussa 1997, ylittivät keskuspankin julkaiseman noin 20 prosentin "suosituskoron", jota sovellettiin lokakuusta 1996 alkaen. Suosituskorko on viitekorko, jota rahoituksen välittäjän tulee käyttää määrittäessään lainojensa koron. Pankin mukaan rahoituksen välittäjän soveltamat korot olivat olleet "suosituskoron" mukaisia lokakuuhun 1996 asti. Pankki tutkii parhaillaan eroa. b) Eräässä toisessa tapauksessa, jossa Madagaskarissa toimivalle rahoituksen välittäjälle oli annettu globaalilaina, rahoitussopimuksessa määrättiin, että lopullisille edunsaajille maksettujen lainojen todellisen koron oli katettava kustannukset, palkkiot ja muut korvaukset ja että koron oli vastattava pankin hyväksymää korkotasoa, jota kyseisessä maassa sovelletaan luonteeltaan, kestoltaan ja määrältään samantyyppisiin toimiin. Tässä tapauksessa on nähtävästi lähes mahdotonta todeta, määritettiinkö korot pankin korkolinjausten mukaisesti. 3.11 Tällaisissa tapauksissa pankin olisi pitänyt varmistua siitä, että kyseisissä maissa on todella olemassa rahoitussopimuksessa mainitut viitekorot ja että niiden perusteella on mahdollista tarkistaa rahoituksen välittäjien soveltamat korot asianmukaisesti. Valuuttariskin kattamiseen käytetyt järjestelyt 3.12 Jos alkuperäisen lainan edelleenlainaus tapahtuu eri valuuttana, rahoitussopimuksissa määrätään valuuttariskin jakamisesta lopullisten edunsaajien ja alkuperäisen lainanottajan välillä. 3.13 Kolmannessa Lomén yleissopimuksessa valuuttariski kuului kokonaan lainanottajalle, jonka tuli maksaa laina takaisin ecuina tai muuna yhteisön valuuttana. Edelleenlainaustapauksissa riski siirtyy (osittain) edunsaajalle lainasopimukseen sisältyvän korkeamman koron kautta. 3.14 Neljännen Lomén yleissopimuksen myötä tilanne muuttui, sillä sopimuksessa (234 artiklan 2 kohdassa) määrätään seuraavaa: a) yrityksen omien varojen kasvattamiseen tarkoitettujen riskipääomatoimien osalta yhteisö kantaa pääsääntöisesti valuuttariskin; b) rahoitettaessa riskipääomalla yksityisten yhtiöiden ja pk-yritysten sijoituksia valuuttariski jaetaan yhteisön ja muiden asianomaisten osapuolten kesken. 3.15 Yleissopimuksen 234 artiklan 2 kohdan b alakohdassa määrätään lisäksi, että keskimääräisesti valuuttariski jaetaan samansuuruisiin osiin. Olisi selvennettävä, miten artiklaa on sovellettava: milloin ja kenen toimesta, kuinka laskelmat olisi tehtävä tätä tarkoitusta varten ja miten saadut tulokset olisi käytettävä. 3.16 Yleissopimuksessa ei myöskään määritetä, miten valuuttariskin suhteen on meneteltävä tapauksissa, joissa varoja lainataan edelleen edunsaajille, jotka eivät kuulu yksityiseen sektoriin tai eivät ole pk-yrityksiä. 3.17 Valuuttariskiongelma on tärkeä näkökohta, kun määritetään edelleenlainauksen korkotasoa. Pankki käsittelee tätä ongelmaa eri tavoin syistä, jotka eivät ole tilintarkastustuomioistuimelle täysin selviä: a) Kahden samanlaisen hankkeen kohdalla oli todettavissa, että toisessa ei ollut määrätty valuuttariskin jakamisesta edunsaajan ja yhteisön välillä, kun taas toisessa yhteisön kannettavaksi tulisi korkeintaan 25 prosenttia valuuttariskistä. b) Eräässä muussa tapauksessa valuuttariskit kuuluvat lainan edunsaajan kanssa tehdyn rahoitussopimuksen mukaan kokonaisuudessaan edunsaajan kannettavaksi, mikä ei ole neljännen Lomén yleissopimuksen asiaa koskevan määräyksen mukaista. c) Mosambikissa, Madagaskarissa ja Uudessa-Kaledoniassa oli havaittavissa, että rahoituksen välittäjät eivät olleet tilintarkastustuomioistuimen tekemään tarkastuskäyntiin mennessä perustaneet niin sanottuja valuuttariskirahastoja, joista määrätään rahoitussopimuksissa. Lisäksi rahoitussopimuksissa ei määrätä, mihin tarkoitukseen valuuttariskirahaston mahdollinen jäännössumma on käytettävä, kun laina on maksettu takaisin. Korkomarginaalin käyttö hallinnollisiin kustannuksiin ja kehitystarkoituksiin 3.18 Joissakin tapauksissa todettiin, että hallinnolliset järjestelyt, joita sovelletaan määritettäessä, mikä osa korkomarginaalista (osuuksiin perustuvat mahdolliset tuotot mukaan luettuna) on käytettävä hallinnollisiin kustannuksiin ja kehitystarkoituksiin, joko puuttuivat - mikä on vastoin neljännen Lomén yleissopimuksen määräyksiä - tai olivat puutteellisia tai epätarkkoja. Pankin olisi pyrittävä varmistamaan, että marginaalin käyttöä koskevia neljännen Lomén yleissopimuksen määräyksiä (18) noudatetaan eli välittäjille kertyvä mahdollinen nettotuotto käytetään konkreettisiin kehitystarkoituksiin. 4. RISKIPÄÄOMALLA RAHOITETUT HANKKEET Tarkastuksen ala 4.1 Vaikka pankki on valmistellut, toteuttanut ja valvonut riskipääomatoimiin kuuluvat sijoitukset asianmukaisesti, voidaan esittää seuraavat huomaukset, jotka koskevat hankkeiden pitkän ajan elinkelpoisuutta, rahoituksen jakamisessa noudatettuja menettelyjä, globaalilainojen nostoaikaa ja nostettuja määriä sekä toteutuksessa ilmenneitä viivästyksiä. Hankkeen pitkän ajan elinkelpoisuuteen liittyvät tekijät 4.2 Seuraavissa tapauksissa hankkeen pitkän ajan elinkelpoisuus on vaarassa, vaikka sijoitusten valmistelu ja toteutus on hoidettu asianmukaisesti. Vaikka pankilla ja komissiolla ei muodollisesti ole paljon mahdollisuuksia puuttua asioihin sen jälkeen kun sijoitukset on toteutettu, niiden olisi kuitenkin pyrittävä löytämään keinoja, joilla taattaisiin, että hankkeita valvotaan tehokkaasti kansallisella tasolla. Näin vältyttäisiin seuraavanlaisilta ongelmilta: a) Riskipääomaa osoitettiin 13 miljoonan ecun verran 42 miljoonan ecun suuruiseen investointisuunnitelmaan, joka koski erään alumiinia tuottavan tehtaan tuotantokapasiteetin palauttamista entiselle tasolle ja tehtaan tuotantolaitteiston tuottavuuden ja luotettavuuden parantamista. Yhtiö oli peruuttanut tai lykännyt muita laitos- ja laiteinvestointeja, joita toiminnan jatkuvuus olisi edellyttänyt, ja kattanut näin vapautuneilla varoilla tappioita; osakkeenomistajat olivat kuitenkin alun perin sopineet kattavansa kyseiset tappiot, ja asiasta oli tehty yhteisymmärryspöytäkirja kahden tärkeimmän osakkeenomistajan välillä. b) Riskipääomaa osoitettiin 20 miljoonan ecun verran 152 miljoonan ecun suuruiseen hankkeeseen (tällä välin hankkeen kokonaismäärä on supistunut 120 miljoonaan ecuun), joka koski Mosambikissa sijaitsevan vesivoimalaitoksen ja Etelä-Afrikan sähköverkon välisen voimansiirtolinjan kunnostamista. Koska Etelä-Afrikkaan toimitetun sähkön osalta sovellettu tariffi (tariffi neuvoteltiin vuonna 1975 ja siitä tehtiin sopimus, jota ei voi muuttaa) on huomattavasti alhaisempi kuin nykyiset tariffit, kustannusten täysimääräinen kattaminen tulee olemaan erittäin vaikeaa, kun otetaan huomioon jo tähän mennessä syntyneet tappiot. c) Riskipääomaa osoitettiin 6 miljoonan ecun verran kahden cashewpähkinöiden jalostuslaitoksen rakentamiseen (laitosta kohden 3 miljoonaa ecua). Ensimmäisestä hankkeesta päätettiin vuonna 1992, ja laitos aloitti toiminnan satokaudella 1995/1996. Toisesta hankkeesta päätettiin vuonna 1995, mutta hankkeenedistäjä on lykännyt hanketta, sillä cashewpähkinämarkkinoiden tilanne on epäselvä ja riskialtis. Hallituksen politiikka cashewpähkinäalalla on epäselvää ja vaihtelevaa, mikä vaikuttaa kielteisesti molempiin hankkeisiin. d) Riskipääomaa osoitettiin 14 miljoonaa ecua erään maatalousalan jalostushankkeen rahoitukseen. Hanke käsitti uusien tilojen ja laitteiden rakentamisen kumin ja palmuöljyn tuottamista varten, ja raaka-aineet oli määrä hankkia sekä perheviljelmiltä että teollisilta viljelmiltä (Soguipah). Hankkeessa ei kuitenkaan kiinnitetty tarpeeksi huomiota sellaisiin tekijöihin, kuten mahdollinen markkinaosuus, tuotteen markkinointi ja palmuöljyn sopivuus paikallisiin makumieltymyksiin. Kyseinen tuotantotoiminta työllistää 1 686 henkilöä ja antaa työ- ja toimeentulomahdollisuuksia alueen asukkaille, mutta toiminnan jatkuvuus on epävarmaa: vuosina 1992-1995 aiheutuneet tappiot ovat yhteismäärältään yli 50 prosenttia osakepääomasta, saavutettu markkinaosuus on vähäinen ja yhtiö on suuressa määrin riippuvainen avustuksista ja lainarahoituksesta. e) Tilintarkastustuomioistuin teki Madagaskarissa ja Dominikaanisessa tasavallassa tarkastuskäyntejä yhteensä yhteentoista pk-yritykseen ja totesi, että viidessä yrityksessä, jotka olivat saaneet EKR:n riskipääomavaroja 783 000 ecua, uusia työpaikkoja oli perustettu vähemmän kuin oli kaavailtu ja mainittu lainaa koskevissa allokaatioraporteissa. Yhdessä näistä yrityksistä oli todettavissa, että enemmistöosakkuuden omistava taho oli vastoin sitoumustaan jättänyt sijoittamatta uuteen pk-yritykseen, mikä vaikuttikin sittemmin kielteisesti yrityksen kaupalliseen toimintaan vuosina 1994 ja 1995. Globaalilainojen jakamismenettelyt 4.3 Globaalilainoja, jotka on tarkoitettu pk-yrityksille tapahtuvaa edelleenlainausta varten, käytetään uuden toiminnan käynnistämiseen sekä olemassa olevan toiminnan laajentamiseen. Ylivoimaisesti suurin osa tarkastetuista lainoista oli tapauksia, joissa rahoituksen välittäjät olivat myöntäneet globaalilainoista rahoitusta olemassa olevien asiakkaiden toiminnan laajentamiseen (19). Jotkin asiakkaat olisivat todennäköisesti saaneet lainaa välittäjien omista varoista. Taulukossa 2 on erittely lainojen jakamisesta. 4.4 Uudessa-Kaledoniassa globaalilainoilla oli myös rahoitettu uudelleen toimintoja, joita varten rahoituksen välittäjä oli jo myöntänyt lainaa "omista varoistaan", sekä toimintoja, jotka pk-yritys oli aiemmin rahoittanut käteisvaroillaan. Kehitysavulla saatava lisäarvo ei ole tällaisissa tapauksissa kovin ilmeinen. Nostoaika ja nostetut määrät 4.5 Globaalilainojen nostoajat määritetään pankin ja rahoituksen välittäjän välisessä rahoitussopimuksessa, ja ne ovat tavallisesti kolme vuotta. Nostoaikaa on mahdollista pidentää pankin tekemällä päätöksellä. Nostoajoista on erittely taulukossa 3. 4.6 Alhainen nostoaste Mosambikissa johtui osaksi siitä, että tarjolla oli markkinaehtoisia lainoja, joiden ehdot olivat väljemmät. Syinä olivat myös korkea inflaatioaste ja edelleenlainauksen korkeat korot (40-46 prosenttia). Madagaskarin yleinen taloudellinen tilanne (Madagaskarin frangi devalvoitiin vuonna 1994) on ollut esteenä pk-yritysten perustamiselle tai laajentamiselle. 4.7 Madagaskarissa ja Mosambikissa rahoituksen välittäjät eivät antaneet EIP:n globaalilainoihin perustuvia varoja viipymättä edunsaajien käyttöön. Yhdessä tapauksessa välittäjä oli - ilman mitään selityksiä - pitänyt hallussaan 100 000 ecun verran lopulliselle edunsaajalle myönnettyjä EIP:n varoja. Hankkeiden ja toimien toteutuksessa tapahtuneet viivästykset 4.8 Varainhoitovuodelta 1996 annetun vuosikertomuksen toisessa niteessä eli tarkastuslausumaosassa (20) tilintarkastustuomioistuin toi esille riskipääomatoimet, joiden kohdalla ei ollut ollut yli 18 kuukaudelta havaittavissa maksutapahtumia. 4.9 Tilintarkastustuomioistuin totesi, että joidenkin hankkeiden toteutus oli eri syistä viivästynyt huomattavasti ja että viivästysten vuoksi oli syntynyt tilanteita, joissa riskipääomavaroja oli sidottu, mutta varat oli jätetty sittemmin käyttämättä: a) Joulukuussa 1994 tehtiin rahoitussopimus, joka koski raakaöljyputkiston kunnostamista. Alustavan aikataulun mukaan nostoja oli määrä suorittaa 9 miljoonan ecun arvosta vuosina 1995-1997. Vuoden 1997 loppuun mennessä oli nostettu vain 0,4 miljoonaa ecua, mutta viivästyksestä ei ollut kuitenkaan erityisiä huomautuksia pankin kokoamassa vuosikertomuksessa, joka koski kyseistä toimintaa ja perustui 31. joulukuuta 1995 vallinneeseen tilanteeseen. b) Yhteensä 14 miljoonan ecun lainasta, joka myönnettiin Etiopian hallitukselle alueellista televiestintähanketta varten, oli vuoden 1997 loppuun mennessä nostettu ainoastaan 0,6 miljoonaa ecua, vaikka hankkeen arviointivaiheessa oli kaavailtu, että hanke olisi valmiina joulukuussa 1996. Jäljellä olevan lainan ulosmaksu on jäädytetty, sillä puhelinlinjojen kytkentää koskevassa tarjouspyynnössä on ollut huomattavia ongelmia, jotka pankki on todennut (21) mutta jotka ovat pankin puolelta vielä ratkaisematta. c) Dominikaanisessa tasavallassa pankki myönsi joulukuussa 1994 hallitukselle yhteensä 15 miljoonan ecun suuruisen ehdollisen lainan sijoitusten kartoittamista, suunnittelua, toteutusta ja kaupallista ja operatiivista toteutusta varten. Laina liittyi laajahkoon hankkeeseen, jonka kustannukset olivat arviolta 47 miljoonaa ecua ja jossa oli kohteena pääkaupungin ja maan etelä- ja itäosien siirtoverkko. Hankkeen oli määrä olla valmis viimeistään vuoden 1996 lopussa, mutta sitä ei ollut vielä käynnistetty vuoden 1997 loppuun mennessä. 4.10 Komission olisi näin ollen laadittava yhdessä pankin kanssa periaatteet, joiden mukaan riskipääomatoimien käyttämättä jääneet osuudet olisi vapautettava. Euroopan yhteisön rahoitusvälittäjien toteuttama globaalilainojen hallinnointi 4.11 Euroopan yhteisön rahoitusvälittäjien käyttöön annettiin yhteensä 15 miljoonaa ecua ehdollisina lainoina (ks. myös kohta 2.3). Tämän 15 miljoonan ecun suuruisen rahoitusvälineen käyttöaste on ollut melko alhainen: tilanne elokuussa 1997 - eli neljän ja puolen vuoden kuluttua rahoitussopimusten teosta ja yhdeksäntoista kuukauden kuluttua alkuperäisen myöntämisajan päättymisestä - oli se, että globaalilainojen kokonaismäärästä oli myönnetty 100 prosenttia, mutta nostettu vain 42 prosenttia. Seitsemässä EU:n kahdestatoista jäsenvaltiossa (B, D, EL, IRL, I, L, P) tätä rahoitusvälinettä ei ollut siihen mennessä käytetty lainkaan. 4.12 Tilintarkastustuomioistuimen tarkastuskäyntien kohteina olleet yhteisön rahoitusvälittäjät esittivät alhaisen käyttöasteen johtuvan seuraavista syistä: rahoitusvälineen tunnetuksi tekemiseen tarvittu aika, yksittäisiä myönnettyjä lainoja koskevat määrälliset rajoitukset ja sopivien hankkeiden puute. Sijoitusten toimintaympäristöä koskevien oikeudellisten ja hallinnollisten säännöstöjen luominen vie aikaa ja viivästyttää lainojen nostamista. 4.13 On kieltämättä tärkeää, että riskipääomavaroja asetetaan käytettäväksi laajalti ja eri tasoilla. Tässä yhteydessä on kuitenkin tuotava esille joitakin todettuja osuustapauksia, joissa rahoitusjärjestelyjen tehokkuus ja avoimuus ovat kyseenalaisia: a) Riskipääomarahastoihin tehtyjen sijoitusten tapauksessa osoittautui, että varat kulkevat neljän tason kautta ennen kuin lopullinen edunsaaja (pk-yritys) saa ne käyttöönsä; menettely vaikuttaa kalliilta (palkkiot ja maksut) ja aikaa vievältä. b) Erään Guineassa Conakryssä, tehdyn sijoituksen yhteydessä käytettiin kahta riskipääomaan perustuvaa eri rahoitusmuotoa kahden eri välittäjän kautta, minkä lisäksi pankki rahoitti sijoitusta suoraan omista varoistaan eri ehdoin. 5. KOMISSION TEHTÄVÄT 5.1 Kuten edellä on jo mainittu (ks. kohta 1.3), pankki huolehtii rahaston varoihin perustuvan riskipääoman hallinnoinnista yhteisön puolesta ja hoitaa riskipääomalla rahoitettujen toimien toteutuksen rahoituksen osalta. 5.2 Sisäisen sopimuksen 11 artiklan mukaan "komissio huolehtii neuvoston määrittämän tukipolitiikan sekä AKT-ETY-ministerineuvoston yleissopimuksen 325 artiklan mukaisesti määrittämien kehitysrahoitusyhteistyön päälinjojen soveltamisesta". Tätä tarkoitusta varten sekä komission ja pankin välisen koordinoinnin takaamiseksi sisäisessä sopimuksessa on maininnat pankin ja komission välisestä tietojenvaihdosta (22) (ks. kohta 1.7). 5.3 Sisäisen sopimuksen 11 artiklassa määrätyn tehtävän täyttämiseksi olisikin ensiarvoisen tärkeää, että komissio seuraisi EIP:n arviointimenettelyä kriittisesti. Tilintarkastustuomioistuin totesi tarkastuksessa läpikäytyjen toimien kohdalla kuitenkin vain vähän kirjallisia osoituksia aktiivisesta osallistumisesta käydessään läpi komission asiapapereita sekä 28 artiklan komitean kokouspöytäkirjoja. Riippuu pääasiassa kulloistenkin komission työntekijöiden aloitteellisuudesta, minkä laatuisia ja laajuisia kannanottoja komission keskusyksiköt antavat pankin ehdotuksiin ja millaista tietojenvaihtoa harjoitetaan edustustojen kanssa. 5.4 Pankin ehdotuksiin annetut kannanotot olisivat entistä avoimempia ja arvokkaampia, jos laadittaisiin ohjeet noudatettavista menettelyistä ja tärkeimmistä huomioon otettavista tekijöistä. 5.5 Sisäisen sopimuksen 33 artiklan 6 kohdan mukaan komissio laatii määräajoin yhteisymmärryksessä pankin kanssa luettelon siltä saamistaan tiedoista voidakseen arvioida, miten pankki käyttää valtuuksiaan ja suosiakseen komission ja pankin läheistä yhteistoimintaa. 5.6 Jotkin sisäisessä sopimuksessa määrätyt kertomukset voisivat periaatteessa olla arvioinnin kannalta varsin hyödyllisiä: a) Hankkeiden arviointia koskeva kertomus, joka komission ja pankin on toimitettava määräajoin neuvostolle ja jossa on erityisesti otettava huomioon asetetut kehitystavoitteet (23). Näitä kertomuksia ei ole kuitenkaan toimitettu. b) Pankin hoitamien, rahaston varoista rahoitettujen toimenpiteiden täytäntöönpanoa koskeva kertomus, joka on toimitettava vuosittain (24). Nämä kertomukset perustuvat kuitenkin pääasiassa maksusitoumuksiin, jotka varoista on tehty rahoituspäätösten perusteella, sekä toimien arvioinnin yhteydessä esitettyihin taloudellisiin tietoihin. 5.7 Pankki ei ollut tehnyt riskipääomalla rahoitettujen hankkeiden jälkiarvioita yhdessäkään tilintarkastustuomioistuimen tarkastamassa toimessa. Näin ollen arvioinneista ei ole saatavissa tietoja. 5.8 Komissio ei ole tehnyt riskipääomatoimien osalta tarkastuksia eikä arviointeja. Siksi on epäselvää, miten ja missä määrin komissio on täyttänyt velvoitteensa, joista määrätään sisäisen sopimuksen artikloissa. 6. LOPPUPÄÄTELMÄT 6.1 Tapa, jolla pankki on valmistellut, toteuttanut ja valvonut riskipääomatoimia, ei anna aihetta huomautuksiin. Toimien avoimuutta ja vaikuttavuutta voidaan kuitenkin yhä parantaa. 6.2 Jotkin tärkeät tiedot saatiin pankilta niin myöhään, että tilintarkastustuomioistuimella oli vaikeuksia toimittaa tarkastus tehokkaasti (ks. kohdat 1.8-1.9). 6.3 Perusteet, joiden pitäisi ohjata riskipääomavarojen myöntämistä, ovat hyvin yleisluonteiset. EIP voi näin ollen suhteellisen vapaasti valita, käyttääkö se lainanantoa varten riskipääomavaroja vai pankin omia varoja. Hankkeen arviointiin liittyvistä asiakirjoista ei käy selkeästi ilmi, millä perustein päätös riskipääomavarojen käytöstä on tehty (ks. kohdat 2.10-2.12) (25). 6.4 Eri rahoitusmuotojen (suorat lainat, AKT-valtion välittämät lainat, globaalilainat) käyttö on johtanut lopullisten edunsaajien epäyhtenäiseen kohteluun: kun osaan edunsaajista sovelletaan Lomén yleissopimuksessa määrättyä 3 prosentin enimmäiskorkoa, muut joutuvat maksamaan markkinahintaista korkoa. Vaikka valuuttakurssivaihtelujen vaikutukset eivät ole ainoa määräävä tekijä, niillä on suuri merkitys siihen, että korkotaso nousee yli kolmen prosentin. Nämä vaikutukset ja näin ollen korkeampien korkojen aiheellisuus voidaan laskea vasta sen jälkeen, kun lainat on maksettu kokonaisuudessaan takaisin. Lisäksi tapauksissa, joissa lainat oikeuttavat osuuteen voitonjaosta, EIP:n saama kokonaiskorvaus - joka on ainakin osittain riippuvainen edunsaajayritysten tuloksesta - saattaa hyvinkin ylittää kolmen prosentin rajan (ks. kohdat 3.4-3.9). 6.5 Neljänteen Lomén yleissopimukseen sisältyvä periaate, jonka mukaan valuuttariski on jaettava keskimäärin tasaisesti, koskee yksinomaan yksityiseen sektoriin tai pk-yrityksiin tehtäviä sijoituksia, ja sitä olisikin selvennettävä. Periaatteen noudattamiseksi pankki käytti eri menettelytapoja, joihin liittyi toisinaan melko raskaita hallinnollisia järjestelyjä (ks. kohdat 3.12-3.17). 6.6 Rahoituksen välittäjälle kertyvän korkomarginaalin käyttöä koskevat määräykset eivät ole aina selkeät. Pankin olisi varmistettava, että rahoitussopimuksissa määrätään tarkkaan, kuinka korkomarginaalit on käytettävä, ja että tämän käytön on tapahduttava neljännen Lomén yleissopimuksen määräysten mukaisesti (ks. kohta 3.18). 6.7 Yksityiselle sektorille globaalilainoina annettu tuki oli osoitettu uusien pk-yritysten sijaan pääasiassa jo olemassa oleville pk-yrityksille, jotka usein saivat rahoitusta myös rahoituksen välittäjien muista varoista (ks. kohdat 4.3-4.4) (26). 6.8 Kehitystarkoituksiin liittyvien riskipääomatoimien vaikuttavuutta heikentää joissakin tapauksissa se, että varojen nostaminen viivästyy tai että rahoitettujen toimien pitkän ajan elinkelpoisuus on uhattuna (ks. kohdat 4.2, 4.8-4.10). 6.9 On otettava käyttöön jälkiarviointijärjestelmä, jonka avulla saadaan tietoa riskipääomalla rahoitettujen toimien elinkelpoisuudesta ja siitä, miten nämä toimet ovat todellisuudessa myötävaikuttaneet AKT-valtioiden taloudelliseen ja sosiaaliseen kehitykseen. Tällainen arviointijärjestelmä olisi kehitettävä yhteistyössä pankin ja komission kanssa (ks. kohta 5.6). 6.10 Lisäksi komission olisi pitänyt olla entistä aktiivisemmin mukana arviointivaiheessa ja arvioida tehokkaammin riskipääomatoimien kokonaisvaikutuksia AKT-valtion kehityksen kannalta. Olisi laadittava ohjeet, joista kävisivät ilmi asianomaisten yksikköjen vastuualueet sekä menettelyt, joita näiden yksikköjen on noudatettava (ks. kohta 5.8). 6.11 Edellä esitetyt suositukset liittyvät riskipääomatoimien nykyisten hallinnointijärjestelmien parantamiseen. Olisi kuitenkin harkittava myös muunlaisia järjestelmiä. Komission tehtävät riskipääomatoimien hallinnoinnissa näyttävät käytännössä rajoittuvan vain pankin kanssa käytävään tietojenvaihtoon. Komissio jättää osallistumatta joihinkin tehtäviin (arviointi, kirjanpito, seuranta ja jälkiarviointi), jotka ovat sitä paitsi epäselvästi määriteltyjä. Tilintarkastustuomioistuin ehdottaa tämän vuoksi sellaisen vaihtoehdon harkitsemista, että riskipääomatoimien hallinnointi annettaisiin kokonaisuudessaan pankin hoidettavaksi EKR:n ulkopuolella. Tässä yhteydessä on huomattava, että riskipääomavarojen takaisinmaksuja ja saatuja tuottoja ei nytkään suoriteta Euroopan kehitysrahastolle. Tilintarkastustuomioistuin on hyväksynyt tämän kertomuksen Luxemburgissa 14. ja 15. lokakuuta 1998 pitämässään kokouksessa. Tilintarkastustuomioistuimen puolesta Bernhard FRIEDMANN presidentti >TAULUKON PAIKKA> >TAULUKON PAIKKA> >TAULUKON PAIKKA> (1) Neljännen Lomén yleissopimuksen 233 artikla (EYVL L 229, 17.8.1991). (2) Tässä kertomuksessa käytetty termi AKT-valtio tarkoittaa AKT-valtiota ja MMA:ta. Mahdolliset viittaukset riskipääomatoimia koskevaan lainsäädännölliseen kehykseen liittyvät yksinomaan neljänteen Lomén yleissopimukseen. Kolmannen Lomén yleissopimuksen asiaankuuluvat määräykset mainitaan ainoastaan siinä tapauksessa, että ne poikkeavat neljännen Lomén yleissopimuksen määräyksistä. (3) Ks. yhteisön tukien rahoituksesta ja hoidosta neljännen Lomén yleissopimuksen osalta tehdyn sisäisen sopimuksen 10 artiklan 2 kohta (EYVL L 229, 17.8.1991). (4) Ks. sisäisen sopimuksen 15 artiklan 1 kohta. (5) Mukaan lukien määrät, joista on tehty päätös, mutta joita koskeva alkuperäinen maksusitoumus on peruutettu. (6) Ks. päätöslauselma, joka sisältää niihin päätöksiin kuuluvia huomautuksia, jotka koskevat vastuuvapauden myöntämistä komissiolle sen hoitamasta viidennen, kuudennen ja seitsemännen EKR:n hallinnoinnista varainhoitovuodelta 1993 - PE 189.073/58. (7) Ks. toukokuussa 1984 annettu varainhoitovuoden 1984 erityiskertomus sekä varainhoitovuotta 1991 koskevan vuosikertomuksen kohdat 17.42-17.61 (EYVL C 330, 15.12.1992). (8) Tilintarkastustuomioistuin on myös äskettäin julkaissut erityiskertomuksessaan nro 1/98 huomautuksia, jotka koskevat EIP:n hallinnoimia, talousarviovaroin rahoitettuja riskipääomatoimia Välimeren alueen kolmansien maiden kanssa tehtävän rahoitus- ja teknisen alan kahdenvälisen yhteistyön alalla (EYVL C 98, 31.3.1998). (9) Dominikaaninen tasavalta, Guinea, Haiti, Madagaskar, Mauritania, Mosambik ja Uusi-Kaledonia. (10) Laina, jossa on omaan pääomaan verrattavia ominaisuuksia. (11) Lähde: EIP:n vastaus tilintarkastustuomioistuimen lähettämään yleiseen kyselyyn, 5. elokuuta 1996, PA/ACP-111/JRL. (12) Toimea koskeva rahoitusehdotus, josta keskustellaan neljännen Lomén yleissopimuksen osalta tehdyn sisäisen sopimuksen (EYVL L 229, 17.8.1991) 28 artiklassa tai kolmannen Lomén yleissopimuksen osalta tehdyn sisäisen sopimuksen (EYVL L 86, 31.3.1986) 22 artiklassa mainitussa komiteassa. (13) Ks. myös erityiskertomuksen nro 1/98 kohta 131. (14) Ks. myös erityiskertomus nro 1/98 rahoitus- ja teknisen alan kahdenvälisestä yhteistyöstä Välimeren alueen kolmansien maiden kanssa, kohta 1.31. (15) 196 artiklan 3 kohdan b alakohta ja 199 artiklan 4 kohta. (16) Ks. neljännen Lomén yleissopimuksen 233 artiklan 4 kohdan b alakohta. (17) Ks. myös varainhoitovuotta 1996 koskeva vuosikertomus, toinen nide, tarkastuslausuma, kohta 22.24 a (EYVL C 348, 18.11.1997). (18) Ks. neljännen Lomén yleissopimuksen 233 artiklan 4 kohdan b alakohta. (19) Ks. myös erityiskertomuksen nro 1/98 kohta 130. (20) EYVL C 348, 18.11.1997, kohta 22.12. (21) Ks. EIP:n kausiraportti 22.10.1996. (22) Ks. esimerkiksi sisäisen sopimuksen 12 artiklan 1 kohta, 12 artiklan 2 kohta, 17 artiklan 4 kohta ja 30 artiklan 4 kohta. (23) Ks. sisäisen sopimuksen 30 artiklan 6 kohta. (24) Ks. sisäisen sopimuksen 33 artiklan 5 kohta. (25) Ks. myös erityiskertomuksen nro 1/98 kohdat 1.22 ja 1.24. (26) Ks. myös erityiskertomuksen nro 1/98 kohdat 1.25-1.30. LIITE I >TAULUKON PAIKKA> LIITE II >TAULUKON PAIKKA> KOMISSION VASTAUKSET 1. JOHDANTO Tarkastuksen toimittaminen 1.7 Komissio on aloittanut perusteellisen EIP:n asiakirja-aineistoa koskevien tiedostojen uudelleenorganisoinnin. Komissiolla on kaikki riskipääomatoimien keskeisiä vaiheita koskevat asiakirjat vuodesta 1993 lähtien tähän päivään asti: rahoitusehdotus, 28 artiklan komitean lausunto, rahoituspäätös, asiakirjat maksujen ja takaisinmaksujen suorittamisesta. Vuodesta 1997 alkaen tämä asiakirja-aineisto onkin ollut helposti saatavilla ja säännöllisessä käytössä. 1.8 EIP ja sen tarkastuskomitea pyrkivät jatkuvasti kaikin tavoin auttamaan tilintarkastustuomioistuinta: ne toimittavat pyydettyjä lisätietoja, valmistelevat tarkastuskäyntejä, auttavat tilintarkastustuomioistuinta valitsemaan merkityksellisiä näytteitä käynneillensä, järjestävät käyntiä edeltäviä yleisluontoisia palavereja riskipääoman käytöstä eri valtuutusten nojalla, sekä hankekohtaisia kokouksia lainan vastuuhenkilöiden ja/tai käyntiin sisältyvistä hankkeista vastaavien jaostopäälliköiden kanssa, ottavat mukaan yhteiskäynneille EIP:n hankkeisiin perehtynyttä henkilökuntaa ja toimittavat tietoja ja asiakirjoja käynnin jälkeen. EIP on toiminut aina kolmikantasopimuksen mukaisesti. Tästä sopimuksesta käydään parhaillaan uusia neuvotteluja tilintarkastustuomioistuimen pyynnöstä. 1.9 EIP toimitti tilintarkastustuomioistuimelle normaalit hankintataulukot pyydetyistä hankkeista, joihin voitiin soveltaa virallista tarjouskilpailumenettelyä. EIP on tuomioistuimen käytettävissä, jos se tarvitsee lisätietoja. 2. RISKIPÄÄOMA RAHOITUSTUEN VÄLINEENÄ Rahoitettavat alat ja varojen myöntäminen 2.8-2.10 Neuvostoon kokoontuneiden jäsenvaltioiden hallitusten edustajien välillä tehty sisäinen sopimus yhteisön tukien rahoittamisesta ja hallinnoinnista määrää, että investointipankkiin on perustettava 28 artiklan komitea. Komitea koostuu jäsenvaltioiden hallitusten edustajista, ja komitean toimintaan osallistuu edustaja komissiosta. Tämä varmistaa avoimuuden erityisesti jäsenvaltioiden suhteen. Kyseinen 28 artiklan komitea käsittelee lähes kaikissa kokouksissaan lukuisia Lomén yleissopimukseen perustuvia rahoitusehdotuksia, joten kaikissa raporteissa ei vaadita yksityiskohtaisia selvityksiä siitä, miksi riskipääomaa halutaan käyttää. Useimmissa raporteissa tähän annetaan kuitenkin ytimekkäät perustelut (esim. maa ei täytä luottokelpoisuusvaatimusta), jotka ovat yleensä myös suhteellisen ilmeisiä. Kysymys siitä, käytetäänkö hankkeiden rahoitukseen riskipääomaa vai EIP:n omia varoja, otetaan keskusteluissa esille vain harvoin. Jos asiasta on kuitenkin keskusteltava, se tehdään kokouksen aikana, ja kaikki osapuolet ovat komission tietojen mukaan olleet tähän tyytyväisiä. 2.12 a) Se, että Mosambikin ja Madagaskarin hankkeet ovat kannattavia ja tuottavat kovaa valuuttaa on myönteinen piirre ja antaa täyden oikeutuksen toiminnalle. Komissio haluaa lisäksi todeta seuraavat kaksi seikkaa: i) Kannattavalle hankkeelle ei aina voida saada rahoitusta muista lähteistä. Joitakin vuosia sitten (ja vielä tänä päivänäkin) Mosambikissa ja Madagaskarissa oli hyvin vaikea löytää pitkäaikaista rahoitusta yksityisen sektorin hankkeille, koska näissä maissa harjoitettavaan liiketoimintaan liittyi erilaisia vaaroja ja epävarmuustekijöitä. ii) EIP pyrkii Lomén valtuutuksen nojalla kannustamaan yksityisen sektorin sijoittajia sijoittamaan kannattaviin hankkeisiin ja hoitamaan niitä - kuten mainituissa kahdessa tapauksessa - tarjoamalla niille osarahoitusta. On muistettava, että riskipääomarahoitus on tarkoitus maksaa takaisin, joten rahoituksen kohteeksi on tärkeää pyrkiä valitsemaan menestyviä hankkeita. 2.12 b) ja c) Lausunnosta ei riittävästi ilmene rahoituksen välittäjien hyvin erityislaatuinen tehtävä Dominikaanisessa tasavallassa ja Uudessa-Kaledoniassa. Rahoituksen välittäjät auttavat ottamaan käyttöön ja kehittämään pk-yritysten "pankkitapoja" tarjoamalla investointirahoitusta parhailla vallitsevilla markkinakursseilla pätevien kenttäpalvelutyöntekijöiden verkoston kautta. Toinen vaihtoehto tällaisille pk-yrityksille saada rahoitusta olisivat rahoituksen välittäjät, jotka tarjoavat hyvin lyhytaikaisia lainoja (viikko- tai kuukausilainoja) huomattavasti korkeammilla koroilla. Riskipääomatoimien täytäntöönpano Euroopan investointipankissa Tarjouskilpailumenettelyt 2.13-2.15 Aivan viime aikoihin asti EIP on soveltanut normaalia hankintamenettelyään (tarjouskilpailuun voivat osallistua ainakin EU- tai AKT-maissa sijaitsevat yritykset) sekä riskipääomavaroilla rahoitettuihin että pankin omista varoista rahoitettuihin hankkeisiin, jotta hankkeille on saatu taloudellisesti edullisin tarjous. Cahora Bassan hanke Mosambikissa oli esimerkki tästä toimintatavasta. Komissiota kuultuaan EIP soveltaa EKR:n riskipääomarahoitukseen rajoittavampaa kilpailumenettelyä. Lainaehdot ja velvoitteet 2.16 On totta, että AKT-maiden hallitukset ja luotonottajat eivät usein noudata velvollisuutta toimittaa pankille tietoja hyvissä ajoin. EIP tarkkailee tilannetta ja muistuttaa luotonottajia jatkuvasti, mutta ei aina onnistu tässä täysin. 2.17 b) ja c) d) Ks. 2.16 edellä. Huomattakoon, että kalastusluvat ja -kiintiöt ovat tunnetusti vaikeita aiheita useissa maissa, EU:n jäsenvaltiot mukaan luettuina. Kun maa on hallinnollisesti heikko (kuten Mosambik ja Madagaskar), on aivan selvää, että vaikeuksia voi ilmaantua EIP:n tiiviistä seurannasta huolimatta. 2.18 Ks. 2.16 edellä. 3. KOROT JA KORKOMARGINAALIN KÄYTTÖ EDELLEENLAINAUKSESSA Korkotaso 3.4-3.8 EIP:n tarkoituksena ei varmastikaan ole ollut laatia toimintatapoja, jotka voivat olla yleissopimuksen hengen vastaisia. Määritellessään korkoa hankkeiden rahoitukseen käytettäville lainoille EIP:n on noudatettava Lomén yleissopimuksen ehtoja, joissa määritellään korkotuettujen lainojen korkojen enimmäismäärä. Sen on myös otettava huomioon tarve varmistaa, että lopulliset lainansaajat - erityisesti yksityisellä sektorilla - maksavat lähes markkinakoron suuruista korkoa silloin kun markkinakorot voidaan määrittää. Tämä voi tietenkin aiheuttaa epäoikeudenmukaista kohtelua. On kuitenkin otettava huomioon, että i) vahvassa asemassa oleva lainansaaja, jolla on hyvät takuut, saa yleensä lainaa alemmalla korolla kuin epävarmemmat takuut omaava lainansaaja (joten omista varoista myönnetyllä lainalla voi hyvinkin olla alempi korko kuin riskialttiimmalla riskipääomalainalla); ii) AKT-valtion paikallisen valuutan määräisellä lainalla on yleensä huomattavasti korkeampi nimelliskorko kuin ecumääräisellä lainalla, koska siinä on otettu huomioon hintainflaation näkymät. Mitä tulee Guinean hotellikompleksiin (kohta 3.6), omista varoista myönnettyjen lainojen ja riskipääomatoimien korkokustannusten vertailussa on myös otettava huomioon, että omista varoista myönnetyistä lainoista aiheutuu edunsaajalle lisäkustannuksia pankin hyväksymien takuiden hankkimisesta (riskipääomatoimissa edunsaaja ei saakaan hyötyä korosta, vaan muista rahoitusehdoista sen vuoksi, että toimi on luonteeltaan välirahoitusta). 3.9 Neljännessä Lomén yleissopimuksessa riskipääomalainojen korko rajataan 3 prosenttiin vuodessa, mutta siinä ei rajata kokonaiskorvauksen tai voitto-osuuden määrää. Kiinteäkorkoiseen osuuteen rahoituksesta lisätään usein voitto-osuutta koskeva tekijä, mikä ei ole Lomén yleissopimuksen vastaista. Korot globaalilainoihin perustuvissa rahoitustapauksissa 3.10-3.11 Koska rahoitussopimukset ovat mahdollisimman pitkälle yhdenmukaistettuja, ei ole yllättävää, että niissä viitataan viitekorkoihin jopa sellaisissa tapauksissa, joissa viitekorkoja ei ole. Sen vuoksi EIP tarkistaa korot keskuspankin neljännes- tai puolivuosittain laatimien raporttien mukaan. Tämä voidaan tehdä vain jälkikäteen, koska keskuspankki julkaisee korot viiveellä muuttamatta rahoitussopimuksen vakioehtoja. Valuuttariskin kattamiseksi käytetyt järjestelyt 3.13 Kolmannen Lomén sopimuksen nojalla lainanottajan oli maksettava laina takaisin ecuina tai sitä vastaava määrä yhteisön valuuttana. Valuuttariski perustui yksinomaan ecuun, ei ecuun tai toiseen yhteisön valuuttaan. 3.14-3.17 Riskien jakamisen osalta Lomén yleissopimuksen 234 artiklan 2 kohdan b alakohdan viimeisen virkkeen avainsana on "keskimäärin" eli kaikista riskipääomahankkeista. Valuuttariskin kohdistaminen täysimääräisesti lopulliselle edunsaajalle tietyissä tapauksissa on täysin yleissopimuksen 234 artiklan mukaista (ja olisikin epäloogista vapauttaa edunsaaja valuuttariskistä, jos hänen kaikki myyntitulonsa olisivat ulkomaan valuutan määräisiä; sellaisessa tapauksessa on paljon parempi tutkia muita mahdollisia riskejä, joita edunsaajalla voi olla ja tarjota niitä lieventäviä toimia). Yleissopimuksen 234 artiklassa todetaan, että valuuttariski olisi jaettava keskimäärin tasan ja tähän EIP pyrkii yleisesti. Itse asiassa useimmissa riskipääomalla rahoitetuissa pienyritysten rahoitusjärjestelyissä (globaalilainat), edelleenlainaus pk-lainaajille tapahtuu paikallisen valuutan määräisenä, koska pk-yritysten myynti suuntautuu yleensä paikallisille markkinoille pikemminkin kuin vientimarkkinoille. Korkomarginaalin käyttö hallinnollisiin kustannuksiin ja kehitystarkoituksiin 3.18 Rahoituksen välittäjää tai kehitysrahoitusyhtiötä valitessaan EIP perehtyy erityisesti sen rahoitustilanteeseen, sen rooliin kehittämistyössä ja sen tukeen maan taloudelle. Tässä mielessä useimmat kehitysrahoitusyhtiöt ovat yleishyödyllisiä instituutioita, jotka vaikuttavat voimakkaasti kehitykseen erityisesti pienyrityksissä. Nämä kriteerit ovat neljännen Lomén yleissopimuksen 233 artiklan 4 kohdan b alakohdan - ensimmäisen rahoituspöytäkirjan - mukaisia. 4. RISKIPÄÄOMALLA RAHOITETUT HANKKEET Hankkeen pitkän ajan elinkelpoisuuteen liittyvät tekijät 4.2 Vaikka on totta, että EIP ja komissio eivät enää puutu suoraan edunsaajan investointeihin, epäsuoraa seurantaa tapahtuu kuitenkin paikallisten viranomaisten kanssa käytävän poliittisen vuoropuhelun avulla. Riskipääomatoimia ei voida suunnitella ottamatta huomioon, että tietyissä tapauksissa ja kaikista takuista huolimatta pitkän aikavälin elinkelpoisuus voi vaarantua yrityksen ulkoisten tai sisäisten toimien vuoksi. Kertomuksessa mainitut esimerkit riskeistä eivät ole toteutuneet tähän päivään mennessä, joten niiden merkitys lienee suhteellisen vähäinen. Globaalilainojen jakamismenettelyt 4.4 Globaalirahoitusta koskevassa suunnitelmassa ei aina voida taata, että rahoitus toteutuu suunnitelman mukaan. Usein käykin niin, että edunsaajayritys takaa "ylimenokauden" rahoituksen omista varoistaan tai rahoituksen välittäjä väliaikaisilla lisälainoilla. EIP:n osuus ei todellisuudessa muodosta kuin sen oman osuuden uudelleen rahoituksen, jos se on täydentävää eikä korvaa rahoituksen välittäjän rahoitusta. Nostoaika ja nostetut määrät 4.6 Mosambikin globaalilaina myönnettiin Maailmanpankin (IDA:n varoista) myöntämien lainojen ja Ranskan kehitysapuohjelmasta myönnettyjen lainojen lisäksi. Mikään näistä kolmesta lainajärjestelystä ei ollut erityisen onnistunut. Osasyynä rahoituksen hitaaseen käyttöön oli rahoituksen välittäjien riittämättömät marginaalit. Lainajärjestelyiden jako- ja nostojakson aikana kokonaismarginaalin jakamisesta keskuspankin ja rahoituksen välittäjien välillä neuvoteltiin uudelleen. Lopputuloksena rahoituksen välittäjien marginaalia nostettiin alkuperäisestä tasosta sekä EIP:n että Maailmanpankin luottojärjestelyjen osalta. Hankkeiden ja toimien toteutuksessa tapahtuneet viivästykset 4.9 a) Hankkeen rahoitussopimus tehtiin joulukuussa 1994, mutta nostot alkoivat vasta vuonna 1997 (ja jatkuvat vuonna 1998). Tätä hanketta rahoittavat EIP ja Maailmanpankki (IDA:n varoista myönnetyllä luotolla) yhdessä, ja näiden kahden pankin välinen yhteistyö on tiivistä erityisesti projektin valvonnan osalta. Sambian täytyi kuitenkin täyttää eräät tiukat ehdot (joihin sisältyi mm. toimialakohtaisia uudistuksia) ennen ensimmäisen erän nostamista, ja tämä selittää sen, miksi nostot voitiin aloittaa vasta yli kaksi vuotta myöhemmin. 4.9 b) Ongelmat on sittemmin ratkaistu, ja lainan loppuosaa ollaan nostamassa. 4.9 c) Viivästymisen tärkein syy oli edellisen hallituksen päättämättömyys toteuttaa keskeisiä toimialakohtaisia uudistuksia, erityisesti sähkölain ratifiointia, joka on keskeinen nostoehto EIP:n rahoitussopimuksessa. Lain käsittelyä hidasteltiin kongressissa kahden vuoden ajan, mikä johtui poliittisesta riitelystä ennen vuoden 1996 presidentinvaaleja ja kahden eturyhmän (yksityisten energia-alan investoijien ja varavoimaa tuottavien laitteiden tuontiyritysten) välisestä köydenvedosta. Uusi hallitus kiiruhtaa toimialakohtaisia uudistuksia, ja lainaeriä on nostettu. 4.10 Komissio ja EIP tarkastelevat käyttämättä jääneitä maksusitoumuksia neljännesvuosittain. Kun vaihdetut tiedot on analysoitu, EIP pyytää komissiota vapauttamaan käyttämättä jääneet varat. Euroopan yhteisön rahoitusvälittäjien (ECFI) toteuttama globaalilainojen hallinnointi 4.11 ja 4.13 a) Keskeiset asiat on otettu huomioon. Huhtikuussa 1998 hyväksyttyyn ECFI II -jatkorahoitusjärjestelyyn tehtiin tarvittavat muutokset. 4.13 b) Kuten edellä todettiin (ks. kohta 3.4-3.8), omista varoista myönnettyjen lainojen ja riskipääomatoimien korkokustannusten vertailussa on myös otettava huomioon, että omien varojen lainoista aiheutuu lisäkustannuksia edunsaajalle pankin hyväksymien takuiden hankkimisesta ja riskipääomatoimissa edunsaaja ei saakaan hyötyä korosta, vaan muista rahoitusehdoista sen vuoksi, että toimi on luonteeltaan välirahoitusta. 5. KOMISSION TEHTÄVÄT 5.2-5.4 Komission yksiköt ja EIP ovat tiiviissä yhteistyössä, kun yleissopimuksen alkuvaiheessa laaditaan yhteisön tukea koskevia suunnitelmia (esim. kun allekirjoitetaan kansallista tavoiteohjelmaa ja sitä koskevaa EIP:n liitettä). EIP:n henkilökunnalla on läheiset yhteydet AKT-valtioissa sijaitseviin komission edustustoihin koko yleissopimuksen voimassaolon ajan. Sopimuksen 33 artiklan 5 kohdassa määrätään komission asemasta rahaston varoin rahoitetuissa ja EIP:n hallinnoimissa hankkeissa. Komissio saa investointipankilta vuosittain selvityksen rahoituksen toteuttamisesta ja toteuttaa yhteistyössä pankin kanssa tarvittavia toimenpiteitä (koordinaatiokokouksia järjestetään jatkuvasti eri tasoilla). Komissio neuvottelee pankin laatimien ehdotusluonnosten perusteella asianomaisesta maantieteellisestä alueesta vastaavien virkamiesten (ja tarvittaessa edustustojen) kanssa ja esittää neuvottelujen perusteella pankille huomautuksia, kommentteja, ehdotuksia ja vastalauseita. 5.6 a) Neuvostolle toimitetaan 29 ja 33 artiklan kertomukset, ja täten tämä tilintarkastustuomioistuimen mainitsema tiedonantovelvollisuus on täytetty. 5.7 EIP:n arviointiyksikön kertomukset ovat yleensä aihe- tai toimialakohtaisia. Yksikön työohjelma kattaa kaikki EIP:n toiminnot ja siinä otetaan huomioon, että pankki toimii voittopuolisesti yhteisössä. Tällä hetkellä ei suunnitella EKR-riskirahoitusta koskevaa tutkimusta. 6. LOPPUPÄÄTELMÄT Komissio ja EIP panevat tyytyväisyydellä merkille, että tilintarkastustuomioistuimella ei ole huomautettavaa investointipankin riskipääomatoimien valmistelusta, toteuttamisesta tai seurannasta. Mitä tulee komission rooliin, on korostettava, että neljännen Lomén yleissopimuksen rahoituspöytäkirjan 1 artiklassa ja sisäisen sopimuksen 10 artiklan 2 kohdassa määrätään, että EIP hoitaa riskipääomia. Näin ollen EIP toimii 10 artiklan 2 kohdan nojalla yhteisön eikä komission valtuuttamana. Tämä vahvistetaan seitsemännen EKR:n varainhoitoasetuksen 58 artiklan 1 ja 2 kohdassa. Koska komission on otettava vastuu koko EKR:n tilien luotettavuudesta, sillä on vain rajoitettu vastuu niissä toimissa, joiden rahoituksen hoitaa EIP. Komission vastuulla onkin ainoastaan tarkistaa, että EIP:n toimittamat tiedot ja kirjanpitoon viedyt määrät vastaavat toisiaan. Komissio selvittää riskipääomatoimien kokonaisvaikutukset AKT-valtioissa ennen kuin se tekee konkreettisia ehdotuksia Lomén yleissopimuksen jälkeen tehtäväksi sopimukseksi. Komissio katsoo lisäksi, että avoimuus on erityisen hyvin varmistettu suhteessa jäsenvaltioihin, joiden edustajat osallistuvat komission kanssa 28 artiklan komiteaan.