2002/742/EY: Komission päätös, tehty 5 päivänä joulukuuta 2001, EY:n perustamissopimuksen 81 artiklan ja ETA-sopimuksen 53 artiklan soveltamisesta (Asia COMP/E-1/36 604 — sitruunahappo) (ETA:n kannalta merkityksellinen teksti) (tiedoksiannettu numerolla K(2001) 3923)



Virallinen lehti nro L 239 , 06/09/2002 s. 0018 - 0065



Komission päätös, tehty 5 päivänä joulukuuta 2001, EY:n perustamissopimuksen 81 artiklan ja ETA-sopimuksen 53 artiklan soveltamisesta (Asia COMP/E-1/36 604 - sitruunahappo) (tiedoksiannettu numerolla K(2001) 3923) (Ainoastaan saksan-, englannin- ja hollanninkieliset tekstit ovat todistusvoimaisia) (ETA:n kannalta merkityksellinen teksti) (2002/742/EY) EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO, joka ottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen, ottaa huomioon Euroopan talousalueesta tehdyn sopimuksen, ottaa huomioon 6 päivänä helmikuuta 1962 annetun neuvoston asetuksen N:o 17 eli perustamissopimuksen 85 ja 86 artiklan ensimmäisen täytäntöönpanoasetuksen(1), sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna asetuksella (EY) N:o 1216/1999(2), ja erityisesti sen 3 artiklan ja 15 artiklan 2 kohdan, ottaa huomioon menettelyn aloittamisesta tässä asiassa 28 päivänä maaliskuuta 2000 tehdyn komission päätöksen, on antanut asianomaisille yrityksille mahdollisuuden esittää huomautuksensa komission niitä vastaan esittämistä väitteistä asetuksessa N:o 17 olevan 19 artiklan 1 kohdan ja kuulemisesta tietyissä EY:n perustamissopimuksen 85 ja 86 artiklan mukaisissa menettelyissä 22 päivänä joulukuuta 1998 annetun komission asetuksen (EY) N:o 2842/98(3) mukaisesti, ottaa huomioon kuulemismenettelystä vastaavan neuvonantajan tässä asiassa antaman loppukertomuksen, on kuullut kilpailunrajoituksia ja määräävää markkina-asemaa käsittelevää neuvoa-antavaa komiteaa, sekä katsoo seuraavaa: I OSA - TOSISEIKAT A. YHTEENVETO KILPAILUSÄÄNTÖJEN RIKKOMISESTA (1) Tämä päätös on osoitettu seuraaville yrityksille: - Archer Daniels Midland Company Inc., - Cerestar Bioproducts BV, - F. Hoffmann-La Roche AG, - Haarmann & Reimer Corporation, - Jungbunzlauer AG. (2) Nämä sitruunahapon tuottajat ovat rikkoneet EY:n perustamissopimuksen 81 artiklan 1 kohtaa ja ETA-sopimuksen 53 artiklan 1 kohtaa osallistumalla jatkuvasti (1 päivästä tammikuuta 1994) sellaisiin koko Euroopan talousalueen kattaviin sopimuksiin ja/tai yhdenmukaistettuihin menettelytapoihin, joissa on sovittu sitruunahapon markkinaosuuksista, tuotteen tavoitehinnoista, listahinnoista ja hinnanalennusten poistamisesta muilta kuin viideltä suurimmalta asiakkaalta sekä perustettu järjestelmä sopimusten seurantaa ja niiden täytäntöönpanon valvontaa varten. (3) Yritykset osallistuivat kilpailusääntöjen rikkomiseen Archer Daniels Midland Company Inc:n, Haarmann & Reimer Corporationin, F. Hoffmann-La Roche AG:n ja Jungbunzlauer AG:n tapauksessa maaliskuusta 1991 toukokuuhun 1995 ja Cerestar Bioproducts BV:n tapauksessa toukokuusta 1992 toukokuuhun 1995. B. SITRUUNAHAPPOTEOLLISUUS 1. TUOTE (4) Sitruunahappoa on kaikkialla luonnossa sekä kasveissa että eläimissä. Sitä käytetään lähinnä elintarvike- ja juomateollisuudessa, jossa se suuren liukoisuutensa, kirpeän makunsa, happamuutensa ja puskurointikykynsä vuoksi on eniten käytetty happamuudensäätö- ja säilöntäaine. (5) Aikaisemmin sitruunahappoa saatiin sitruunamehusta uuttamalla. Nykyisin sitruunahappoa valmistetaan kaupallisesti enimmäkseen fermentointiprosesseissa, joissa käytetään raaka-aineena joko dekstroosia tai juurikasmelassia ja fermentoijana Aspergillus niger -homesientä. Fermentointi voidaan suorittaa syvissä säiliöissä (pohjafermentaatio, joka on yleisimmin käytetty menetelmä) tai matalissa astioissa (pintafermentaatio). Fermentaatiotuotteena saadaan nestemäistä sitruunahappoa, joka sen jälkeen puhdistetaan, tiivistetään ja kiteytetään. (6) On olemassa erilaisia sitruunahappotyyppejä, joilla on eri kosteuspitoisuus. Sitruunahappomonohydraattia (CAH), jonka kosteuspitoisuus on noin 8 prosenttia, ja vedetöntä sitruunahappoa (CAA), jonka kosteuspitoisuus on noin 0,5 prosenttia, käytetään pääasiassa elintarvike- ja juomateollisuudessa. Sitruunahappoliuosta, jonka kosteuspitoisuus on noin 50 prosenttia, ja trinatriumsitraattia (sitruunahapon suola, jota saadaan neutraloimalla sitruunahappoa natriumhydroksidilla), käytetään pesuaineissa sekä eräillä muilla teollisuudenaloilla. (7) Sitruunahapolla on monenlaisia käyttötarkoituksia, jotka voidaan jakaa neljään pääryhmään. (8) Elintarvikkeet ja juomat. Tämän markkinasegmentin osuus sitruunahapon kulutuksesta on kaikkein suurin, ja se oli lähes 60 prosenttia yhteisön markkinoista vuonna 1994. Eniten sitruunahappoa käytetään alkoholittomien juomien valmistukseen. Sitruunahapon osuus on lähes kolme neljännestä happamuudensäätöaineiden kokonaiskulutuksesta yhteisössä (volyymeissa mitattuna). Muita happamuudensäätöaineita ovat omenahappo ja fumaarihappo, mutta sitruunahappo on lähinnä suuren liukoisuutensa vuoksi ylivoimaisesti eniten käytetty vaihtoehto. (9) Länsi-Euroopan virvoitusjuomamarkkinoiden voimakas kasvu 1990-luvulla johti sitruunahapon kulutuksen lisääntymiseen. Elintarvikealalla sitruunahappoa käytetään hilloissa, hyytelöissä, liivatepohjaisissa jälkiruoissa sekä hedelmä- ja vihannessäilykkeissä. Sitä käytetään jäätelön, leivonnaisten täytteiden ja hedelmäsoseiden maun parantamiseen. Sitruunahapolla on joitakin käyttötarkoituksia myös lihanjalostus- ja leipomoteollisuudessa (jauhonjalostuksessa ja leipomotuotteiden lisäaineena). (10) Kotitalouspesuaineet ja puhdistusaineet. Sitruunahappo ja sitraatit yleistyivät 1990-luvun alussa kotitalouspesuaineissa lähinnä ympäristölle vahingollisina pidettyjen fosfaattiyhdisteiden korvikkeina. Niitä käytetään fosfaatin sijasta pesulakäyttöön tarkoitettujen vahvojen pesujauheiden apupehmentiminä tavallisesti yhdessä zeoliitin kaltaisten vedenpehmentimien kanssa. Miedoissa pesujauheissa pehmentimien pitoisuudet ovat yleensä pieniä, eikä niihin tarvitse lisätä sitraatin kaltaisia apuaineita. Sitruunahappoa ja sitraatteja käytetään myös pintapuhdistustuotteissa. (11) Pesuaineseoksissa sitraattien keskeisenä etuna on niiden biohajoavuus ja käsittelyn helppous etenkin zeoliittia sisältävissä seoksissa. Kustannusten säästämiseksi suuret pesuainevalmistajat ostavat yleensä sitruunahappoa ja jalostavat sen sitraatiksi paikan päällä. (12) Pesuaineissa käytetyn sitruunahapon osuus oli yli 23 prosenttia sitruunahapon kokonaiskulutuksesta Länsi-Euroopassa vuonna 1994. Alalla on suuri hintajousto, ja sen vuoksi sitruunahapon kysyntä riippuu hyvin paljon siitä, onko se hinnoiteltu kilpailukykyisesti. (13) Lääkevalmisteet ja kosmetiikka. Tällä alalla sitruunahapon Länsi-Euroopan markkinoiden osuus oli 8 prosenttia kokonaiskulutuksesta vuonna 1994. Lääketeollisuudessa sitruunahappoa käytetään sekä ihmisille että eläimille tarkoitetuissa valmisteissa. Ihmisille tarkoitettujen valmisteiden suurin markkinasegmentti ovat poretabletit ja -jauheet ja toiseksi suurin siirapit ja juoksettumisen estoaineet. (14) Teolliset ja muut käyttötarkoitukset. Tämän segmentin osuus oli vuonna 1994 yli 9 prosenttia sitruunahapon kokonaiskulutuksesta Länsi-Euroopassa. Teollisuudessa sitruunahappoa käytetään eniten hiilivoimalaitoksissa polttouunin seinien puhdistukseen ja sedimentin poistoon. Muita sitruunahapon teknisiä käyttötarkoituksia ovat metallin esikäsittely ennen pinnoitusta sekä teollisuuspuhdistus. Kaikissa näissä käyttökohteissa sitruunahappo voidaan korvata jollakin muulla orgaanisella tai epäorgaanisella hapolla. 2. TUOTTAJAT a) Archer Daniels Midland Company Inc. (15) Archer Daniels Midland Company Inc. (jäljempänä "ADM") on maissin, soijapavun ja vehnän jalostusta maailmanlaajuisesti harjoittavan yrityskonsernin emoyhtiö. ADM valmistaa maissin sivutuotteina muun muassa siirappeja, makeutusaineita, sitruuna- ja maitohappoa sekä etanolia. Yritys tuottaa soijapavuista ja muista öljysiemenistä kasviöljyjä sekä erilaisia sivutuotteita salaattiöljyistä ja margariinista teollisuuskemikaaleihin ja kuitumassaan. ADM tuottaa myös vehnä- ja durumvehnäjauhoja leipomoille ja pastanvalmistajille. (16) ADM omistaa tai vuokraa maailmassa yli 350 tuotantolaitosta, joihin kuuluvat muun muassa maailman suurin soijanjalostamo Europoortissa, Alankomaissa, maailman suurin moniviljajalostamo Hampurissa, Saksassa, ja maailman suurin pehmeiden öljysiementen puristamo Erithissä, Yhdistyneessä kuningaskunnassa. ADM työllistää noin 23000 ihmistä eri puolilla maailmaa, ja sen kokonaisliikevaihto oli 13935,95 miljoonaa euroa (12876,82 miljoonaa Yhdysvaltain dollaria) vuonna 2000. (17) ADM tuli sitruunahappomarkkinoille vuonna 1991 ostettuaan Pfizer Chemical Corporationin tuotantolaitokset näiltä markkinoilta ja aloitettuaan toiminnan sen Ringaskiddyssa, Irlannissa, sijaitsevassa tehtaassa. b) Cerestar Bioproducts BV (18) Cerestar Bioproducts BV (jäljempänä "Cerestar Bioproducts") on Euroopan tärkkelystuotteiden markkinajohtajan Cerestar SA:n kokonaan omistama tytäryhtiö. Cerestar SA listautui Pariisin pörssiin 2 päivänä heinäkuuta 2001 sen jälkeen, kun Eridania Béghin-Say -konserni (jäljempänä "EBS") oli jakautunut neljäksi toisistaan riippumattomaksi yritykseksi ja tämän jälkeen purkautunut. Cerestar SA:lla on maailmassa 17 tuotantolaitosta ja noin 3900 työntekijää, ja sen pro forma -myynti oli 1693,20 miljoonaa euroa vuonna 2000. Italiassa toimiva Montedison-konserni omistaa nykyisin noin 54 prosenttia sen osakkeista. (19) Ennen purkautumistaan EBS oli yksi maailman suurimmista elintarvikekonserneista, jolla oli toimintaa seuraavilla markkinoilla: sokeri ja sen johdannaiset, tärkkelys ja sen johdannaiset, öljysiementen jalostus ja markkinointi, eläinrehu sekä oliiviöljy, yrtit ja mausteet. Vuonna 2000 EBS:n liikevaihto oli 9805,3 miljoonaa euroa ja sillä oli yli 30 maassa noin 21700 työntekijää yhteensä 165 tuotantolaitoksessa. (20) Ennen fuusion purkamista Cerestar Bioproducts oli Cerestar Holding BV:n täysin omistama tytäryhtiö. Cerestar Holding BV puolestaan oli EBS:n emoyhtiön Eridania Béghin-Say SA:n tytäryritys. (21) Cerestar Bioproducts BV on vastannut sitruunahapon tuotannosta, myynnistä ja markkinoinnista sen jälkeen, kun EBS osti Biacorin Italiassa sijaitsevan sitruunahappotehtaan 31 päivänä joulukuuta 1991. Vuonna 2000 Cerestar Bioproducts BV:n myynti oli 17,51 miljoonaa euroa. c) Haarmann & Reimer Corporation (22) Haarmann & Reimer Corporation (jäljempänä "Haarmann & Reimer") on kokonaan Bayer Corporationin (Yhdysvallat) omistuksessa oleva tytäryhtiö, ja jälkimmäinen on puolestaan Saksassa toimivan Bayer AG -yhtiön täysin omistama tytäryritys. (23) Bayer AG toimii emoyhtiönä kemikaali- ja terveydenhoitotuotealan yrityskonsernissa, johon kuuluu noin 350 yksittäistä yritystä 150 maassa. Bayer-konsernilla on maailmassa yli 120000 työntekijää, ja sen liikevaihdoksi ilmoitettiin 30791 miljoonaa euroa vuonna 2000. (24) Vuosina 1991-1995 Bayer-konsernin ympäri maailmaa sijaitsevia sitruunahapon tuotantolaitoksia johti Haarmann & Reimerin elintarvikeainesosien jaosto (jäljempänä "Haarmann & Reimer FID"), jonka pääkonttori sijaitsi (vuoteen 1996 asti) Indianassa Yhdysvalloissa. Haarmann & Reimer johti sitruunahapon myyntiä maailmassa ja toimi maailmanlaajuisena hintajohtajana koko tämän jakson ajan. Haarmann & Reimer FID:n maailmanlaajuinen myynti oli 293 miljoonaa dollaria vuonna 1996 ja sen palveluksessa oli noin 1300 ihmistä. (25) Vastuu Haarmann & Reimer FID:n liiketoiminnoista siirrettiin huhtikuussa 1996 Bayer Plc:lle, joka on Bayer AG:n brittiläinen tytäryritys, ja myytiin myöhemmin Tate & Lyle -konsernille kesäkuussa 1998. (26) Vuonna 1999 Haarmann & Reimerin myynti oli 200 miljoonaa dollaria (187,62 miljoonaa euroa). Haarmann & Reimer [Corporation] on nykyisin holdingyhtiö, jolla on 51 prosentin määräysvalta henkilöyhtiö Haarmann & Reimerissa. Vuonna 2000 henkilöyhtiö saavutti 187,73 miljoonan dollarin (203,17 miljoonan euron) liikevaihdon. d) F. Hoffmann-La Roche AG (27) F. Hoffmann-La Roche AG (jäljempänä "Hoffmann-La Roche") on kansainvälinen yhtiö, jolla on liiketoimintaa pääasiassa lääkevalmisteiden, diagnostiikan sekä vitamiinien ja hienokemikaalien aloilla, joilla se on markkinajohtaja. (28) Hoffmann-La Roche -konsernilla on maailmassa lähes 65000 työntekijää. Sen kokonaisliikevaihto oli 18403 miljoonaa euroa vuonna 2000. Vuoden 2000 myynti jakautui alueittain seuraavasti: Eurooppa 38 prosenttia, Pohjois-Amerikka 37 prosenttia, Latinalainen Amerikka 10 prosenttia, Aasia 12 prosenttia ja Afrikka, Australia ja Oseania 3 prosenttia. (29) Sitruunahapon myynti kuuluu konsernin vitamiini- ja hienokemikaalijaoston vastuualueeseen. Vuonna 2000 sitruunahapon myynti oli 2314 miljoonaa euroa, mikä vastaa 13 prosenttia konsernin kokonaismyynnistä. Hoffmann-La Rochen sitruunahapon tuotantolaitokset sijaitsevat Tienenissä Belgiassa, ja niitä johtaa sen tytäryhtiö SA Citrique Belge NV (jäljempänä "Citrique Belge"). e) Jungbunzlauer AG (30) Jungbunzlauer AG (jäljempänä "Jungbunzlauer") on Sveitsissä toimiva yrityskonserni, jonka pääkonttori sijaitsee nykyisin Baselissa. Määräysvalta konsernissa on viime kädessä holdingyhtiö Jungbunzlauer Holding AG:llä, jonka koko osakekanta on sukuomistuksessa Montana AG -holdingyhtiön kautta. Konsernin pääkonttori sijaitsee Jungbunzlauer AG:n tiloissa, ja tämä hallintoyhtiö on johtanut Jungbunzlauer Holding AG:n omistamaa liiketoimintaa vuodesta 1993. Ennen vuotta 1993 koko konsernia johti Wienissä Itävallassa sijaitseva Jungbunzlauer Ges.m.b.H. (31) Jungbunzlauer-konserni on keskittynyt elintarvike- ja juomateollisuudessa, lääke- ja kosmetiikkateollisuudessa sekä monilla muilla teollisuudenaloilla käytettyjen ainesosien valmistukseen ja markkinointiin. Se on yksi johtavia sitruunahapon, ksanteenin, sitraattien, glukonaattien ja glukoosin valmistajia. (32) Konsernilla on noin 500 työntekijää, ja sillä on tytäryhtiöitä viidessä Euroopan maassa (Ranskassa, Saksassa, Alankomaissa, Itävallassa ja Unkarissa) sekä Yhdysvalloissa, Singaporessa ja Indonesiassa. Sen kokonaisliikevaihto oli noin 314 miljoonaa euroa vuonna 2000. Jungbunzlauerin sitruunahapon tuotantolaitokset sijaitsevat nykyisin Itävallassa, Saksassa, Ranskassa ja Indonesiassa. Kanadaan rakennetaan parhaillaan uutta sitruunahappotehdasta. (33) Tässä päätöksessä tarkasteltuna jaksona koko sitruunahappotuotantoa hoiti Jungbunzlauer Ges.m.b.H. Se vastasi myös tuotteen jakelusta vuoteen 1993 asti, jolloin tämä vastuualue siirrettiin toiselle oikeushenkilölle, nimittäin Jungbunzlauer International AG:lle. (34) Ne Jungbunzlauer-konsernin johtajat, jotka osallistuivat tässä päätöksessä tarkasteltuun toimintaan, olivat joko Jungbunzlauer Ges.m.b.H:n tai Jungbunzlauer AG:n palveluksessa. Selvyyden vuoksi ja kun otetaan huomioon, että Jungbunzlauer Ges.m.b.H ja Jungbunzlauer AG johtivat peräjälkeen koko konsernin liiketoimintaa, kumpaakin yritystä kutsutaan "Jungbunzlaueriksi", ellei erikseen toisin mainita. f) Muut tuottajat i) Kiinalaiset tuottajat (35) Kiinan sitruunahappoteollisuus kasvoi huomattavasti 1980-luvun lopulla, ja teollisuuden vuosituotanto kolminkertaistui vuosina 1990-1994 ja oli suurimmillaan yli 200000 tonnia(4) vuodessa. Teollisuus on suuntautunut voimakkaasti vientimarkkinoille, ja kotimainen kulutus on noin 20-25 prosenttia kokonaistuotannosta. Koko Kiinan tuotanto on kanavoitu jakeluyritysten ja välittäjien kautta. Maassa on vähän sitruunahapon suurtuottajia. Vuonna 1994 tuottajia oli yhteensä noin 120. Tuottajat käyttävät raaka-aineena läheisiltä maatiloilta hankittua perunaa, ja suurin osa fermentointiprosesseista suoritetaan pienlaitoksissa, joita voidaan käyttää vähin investoinnein. Kiinan sitruunahappoteollisuus on hyvin herkkä vientihintojen ja ulkoisen kysynnän vaihteluille. ii) Muut tuottajat (36) Euroopan markkinoille toimittavat sitruunahappoa myös pienemmät tuottajat, kuten Israelissa toimiva Gadot Biochemical Industries, yhdysvaltalainen monikansallinen yhtiö Cargill Inc. sekä monet Itä-Euroopassa ja Venäjällä sijaitsevat pienyritykset. 3. KAUPPAYHDISTYS ECAMA (37) Euroopan sitruunahappotuottajien yhdistys (European Citric Acid Manufacturers Association) Ecama on Euroopan kemianteollisuuden järjestön (ranskankieliseltä lyhenteeltään CEFIC) toimialaryhmä, jonka pääkonttori sijaitsee Brysselissä Belgiassa. Ecama valvoo Euroopan sitruunahappoteollisuuden etuja ja pitää yleiskokouksen kahdesti vuodessa. Työryhmät selvittävät teknisiä, sääntelyyn liittyviä ja kaupallisia kysymyksiä. Ecama valvoo myös maailmanmarkkinoiden kehitystä kokoamalla kuukausittaisia myyntitilastoja. Myyntitiedot käsitellään niin, ettei niitä voida tunnistaa eikä niiden perusteella voi saada selville, mille yritykselle ne kuuluvat. Ecamalle ilmoitetut myyntiluvut toimitetaan tunnistamattomina tarkastettavaksi Schweizerische Treuhandgesellschaft - Coopers & Lybrandiin, joka julkaisee säännöllisesti raportin tarkastustuloksista. 4. SITRUUNAHAPPOMARKKINAT a) Tarjonta (38) Sitruunahappokauppa on maailmanlaajuista, ja sen erityispiirteitä ovat oligopolistinen markkinarakenne ja suhteellisen pienet kuljetuskustannukset, joiden keskimääräinen osuus on useimmilla suurtuottajilla 5-7 prosenttia lopullisesta ostohinnasta. Yhteisön tavanomaisen tuontitullin osuus ETA:n ulkopuolelta tuodusta sitruunahaposta oli noin 11,1 prosenttia vuonna 1996 ja on sen jälkeen laskenut jatkuvasti. Sitruunahapon käyttö vaatii useimmissa tapauksissa vain yleistä tietotaitoa, joten tekniset esteet eivät ole mainittavia. (39) Sitruunahapon suurtuottajat ovat enimmäkseen monikansallisia yhtiöitä. Poikkeuksena on keskisuuri perheyritys Jungbunzlauer, joka kuitenkin oli yhteisön suurin sitruunahapon tuottaja vuonna 1996. (40) Vaikka myynti ja tuotanto pysyttelevät yleensä kolmen suuren maantieteellisen alueen - Pohjois-Amerikan, Euroopan ja Aasian - sisällä, merkittävistä tuotemääristä käydään kauppaa myös näiden vyöhykkeiden välillä. Yhteisön tapauksessa pelkästään Kiinasta tulevan tuonnin osuus on lähes 20 prosenttia yhteisön kokonaiskulutuksesta, vaikka tätä tuontia harjoittaa kymmenittäin pienyrityksiä. (41) Arvioidessaan sitruunahapon markkinoiden kokoa tarkastelujaksona komissio otti huomioon eri arvioita, myös ne tiedot, joita tärkeimmät sitruunahapon tuottajat toimittivat vastauksissaan elokuussa 1997 lähetettyyn tietopyyntöön. Ecaman arvion mukaan sitruunahapon maailmanmarkkinat olivat 785000 tonnia ja Euroopan markkinat 303000 tonnia(5) vuonna 1996. Komission arvioiden mukaan maailmanlaajuinen tuotantokapasiteetti oli vuosina 1994-1997 vähintään noin 900000 tonnia(6), ja tuotteen tosiasialliseksi maailmanlaajuiseksi kysynnäksi arvioitiin ainakin 750000 tonnia. (42) Vastauksessaan väitetiedoksiantoon Haarmann & Reimer huomauttaa, että sen markkinatietojen mukaan yhteisön vuotuinen markkinavolyymi oli tarkastelujaksolla noin 200000 tonnia. Kun otetaan huomioon 1,25 euron keskimääräinen myyntihinta, yhteisön markkinoiden arvo oli tarkastelujaksolla noin 250 miljoonaa euroa eikä 350 miljoonaa euroa, kuten väitetiedoksiannossa esitettiin. (43) Kun komission hyväksymä 750000 tonnin vähimmäiskysyntä kerrotaan Haarmann & Reimerin vuonna 1995 sitruunahaposta perimällä keskihinnalla(7), saadaan maailmanmarkkinoiden arvoksi yli 1000 miljoonaa ecua. Kun Ecaman esittämä 303000 tonnin arvio kerrotaan vastaavasti (Haarmann & Reimerilta väitetiedoksiantoon saadussa vastauksessa esitetyllä) keskihinnalla, joka oli 1,25 ecua tonnilta, saadaan Euroopan markkinoiden arvoksi 375 miljoonaa ecua. (44) Komissio lähetti 27 päivänä heinäkuuta 2001 tämän päätöksen kohteena oleville yrityksille tietopyynnön, jossa niitä kehotettiin toimittamaan sitruunahapon maailmanlaajuiset ja ETA-alueen laajuiset myyntitiedot vuodelta 1995. Yrityksiltä saatiin seuraavat luvut: Taulukko 1 >TAULUKON PAIKKA> (45) Markkinatoimijat arvioivat vuoden 1996 markkinaosuutensa seuraavasti(8): Taulukko 2 >TAULUKON PAIKKA> (46) Näiden lukujen mukaan tämän päätöksen kohteena olevien yritysten markkinaosuudet vuonna 1996 olivat yhteensä noin 60 prosenttia sitruunahapon maailmanmarkkinoista ja 67 prosenttia ETA:n sitruunahappomarkkinoista(9). Kun nämä luvut yhdistetään taulukossa 1 (44 kappale) esitettyihin myyntilukuihin, sitruunahapon maailmanmarkkinoiden kooksi saadaan noin 894,72 miljoonaa euroa ja ETA:n sitruunahappomarkkinoiden kooksi 323,69 miljoonaa euroa vuonna 1995(10). (47) Tältä osin komissio arvioi, että tässä päätöksessä tarkasteltuna jaksona sitruunahapon maailmanmarkkinoiden arvo oli joka tapauksessa noin 900 miljoonaa euroa ja ETA:n markkinoiden arvo noin 320 miljoonaa euroa. (48) Vastauksessaan väitetiedoksiantoon Haarmann & Reimer väittää, että sen suuri maailmanmarkkinaosuus johtuu pääasiassa sen vahvasta asemasta paikallisena tuottajana Etelä-Amerikan tullittomilla markkinoilla. Euroopan markkinoista Haarmann & Reimer huomauttaa vielä, että ennen Selbyssä sijaitsevien Rhône-Poulencin toimintojen hankkimista sen tuotantokapasiteetti oli vain 10000 tonnia ja että sen Selbyyn rakentama uusi tehdas toimi aluksi huomattavasti alle suunnitellun kapasiteetin, joka oli 20000 tonnia. (49) Hoffmann-La Roche puolestaan huomauttaa väitetiedoksiantoon lähettämässään vastauksessa, että komissio yliarvioi Hoffmann-La Rochen keskimääräisen markkinaosuuden kartellin toiminnan aikana, koska se painotti yrityksen markkinaosuutta Euroopassa vuonna 1996. Hoffmann-La Roche väittää, ettei se käytössä olleen kiintiöjärjestelmän takia voinut hyödyntää yhteisön markkinoiden kasvua, joten sen markkinaosuus pieneni. Hoffmann-La Roche sanoo alkaneensa uudestaan kasvattaa markkinaosuuttaan yhteisössä vuonna 1995. (50) Seuraavassa taulukossa esitetään yhteenveto sitruunahapon tärkeimpien tuottajien suhteellisesta koosta sekä niiden emokonsernien suhteellisesta koosta jaksolla 1991-1995. Taulukko 3 Suurimpien sitruunahapon tuottajien suhteellinen koko jaksolla 1991-1995 (Vuosi 2000) >TAULUKON PAIKKA> b) Kysyntä (51) Sitruunahapon ostajat vaihtelevat suoraan tuottajilta ostavista suurista monikansallisista elintarvikejalostajista pieniin ja keskisuuriin yrityksiin, jotka hankkivat raaka-aineensa tukkumyyjiltä. Elintarvike- ja juomateollisuuden osuus kulutuksesta on suurin, ja seuraavina tulevat pesu- ja puhdistusaineiden valmistajat. c) Yhteisön jäsenvaltioiden välinen kauppa (52) Sitruunahappoa tuotetaan viidessä yhteisön jäsenvaltiossa (Itävallassa, Belgiassa, Irlannissa, Italiassa ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa) ja myydään koko yhteisössä. Tämän päätöksen kohteena olevilla viidellä yrityksellä oli tuotantolaitoksia yhteisössä (joissakin tapauksissa tytäryritysten kautta). Seuraavassa taulukossa esitetään tuotantolaitoksia yhteisössä omistaneiden yritysten vuosimyynnit yhteisössä sekä sijaintivaltion ulkopuolelle suuntautuvan myynnin osuus vuosittain. Loput sitruunahapon myynnistä yhteisöön tuli yhteisön ulkopuolisista maista. Taulukko 4 Tiedot viidestä yrityksestä, joilla oli tuotantolaitoksia yhteisössä ((Lähde: ADM:n 5.12.1997 antama vastaus 11 artiklan mukaiseen pyyntöön [83]; Jungbunzlauerin 22.9.1997 antama vastaus 11 artiklan mukaiseen pyyntöön [32]; Citrique Belgen (Hoffmann-La Roche) 30.9.1997 antama vastaus 11 artiklan mukaiseen pyyntöön [64]; Haarmann & Reimerin (Bayer AG) 23.9.1997 antama vastaus 11 artiklan mukaiseen pyyntöön [53]; Cerestar Bioproductsin 8.6.1999 antama vastaus 11 artiklan mukaiseen pyyntöön [6714].)) >TAULUKON PAIKKA> (53) Jäsenvaltioiden välisen kaupan määrä sitruunahappomarkkinoilla on siis huomattava. C. MENETTELY (54) Yhdysvaltain oikeusministeriö ilmoitti komissiolle elokuussa 1995, että suuri valamiehistö oli aloittanut tutkimukset sitruunahappomarkkinoilla. Huhtikuussa 1997 komissiolle ilmoitettiin, että Hoffmann-La Roche ja Jungbunzlauer olivat Yhdysvalloissa myöntäneet osallisuutensa kartelliin tekemällä sovittelusopimuksen (plea-bargain agreement), jolla ne saivat lievennyksen sakkoihin (ks. jäljempänä 64 kappale). (55) Komissio lähetti elokuussa 1997 asetuksen (ETY) N:o 17(11) 11 artiklan mukaisen tietopyynnön EY:n neljälle suurimmalle sitruunahapon valmistajalle. Tammikuussa 1998 tietopyyntöjä lähetettiin myös suurimmille sitruunahapon kuluttajille EY:n markkinoilla. Kesä- ja heinäkuussa 1998 lähetettiin vielä lisää tietopyyntöjä sitruunahapon suurimmille tuottajille EY:ssä. (56) Cerestar Bioproductsille lähetettiin ensimmäinen 11 artiklan mukainen tietopyyntö heinäkuussa 1998. Pyynnön saavuttua yhtiön asianajajat ehdottivat tapaamista komission kanssa 29 päivänä lokakuuta 1998. Tapaamisessa yritys ilmoitti haluavansa tehdä yhteistyötä komission kanssa sakkojen määräämättä jättämisestä tai lieventämisestä kartelleja koskevissa asioissa annetun komission tiedonannon(12) (jäljempänä sakkojen määräämättä jättämistä tai lieventämistä koskeva tiedonanto) mukaisesti ja esitti suullisen selvityksen kartellitoiminnasta, johon se oli osallistunut. Komissiolle lähetettiin asiasta 25 päivänä maaliskuuta 1999 kirjallinen lausunto, jossa vahvistettiin suullisesti annetut tiedot. (57) Otettuaan alustavasti yhteyttä komissioon syyskuussa 1998 ADM:n ja komission edustajat tapasivat 11 päivänä joulukuuta 1998 sen jälkeen, kun ADM oli ilmoittanut olevansa halukas yhteistyöhön komission kanssa sakkojen määräämättä jättämistä tai lieventämistä koskevan tiedonannon mukaisesti. Se esitti kokouksessa suullisen selvityksen toiminnasta, jossa se oli ollut osallisena. Nämä tiedot vahvistava kirjallinen lausunto toimitettiin komissiolle 15 päivänä tammikuuta 1999. (58) Bayer Plc:lle, Hoffmann-La Rochelle, Jungbunzlauerille ja Cerestar Bioproductsille lähetettiin 3 päivänä maaliskuuta 1999 lisätietopyynnöt. (59) Bayer Plc teki 28 päivänä huhtikuuta 1999 Haarmann & Reimerin puolesta sakkovapautushakemuksen ja toimitti lisäksi tietopyyntöön antamaansa vastausta täydentävän selvityksen. (60) Komission kanssa 23 päivänä huhtikuuta pidetyn kokouksen jälkeen Jungbunzlauer vahvisti 21 päivänä toukokuuta 1999 päivätyllä kirjeellä olevansa halukas yhteistyöhön sakkojen määräämättä jättämistä tai lieventämistä koskevan tiedonannon edellytysten mukaisesti ja toimitti kirjallisen lausunnon, joka täydensi sen aiemmin 11 artiklan mukaiseen tietopyyntöön antamaa vastausta. (61) Hoffmann-La Roche myönsi 28 päivänä heinäkuuta 1999 päivätyllä kirjeellä osallisuutensa kartelliin sekä sen, missä tarkoituksessa siihen liittyneet kokoukset oli järjestetty. (62) Komissio aloitti 28 päivänä maaliskuuta 2000 menettelyn tässä asiassa ja esitti väitetiedoksiannon niitä yrityksiä vastaan, joille tämä päätös on osoitettu. Kaikki osapuolet lähettivät kirjalliset huomautuksensa vastaukseksi komission väitteisiin. Yksikään niistä ei pyytänyt suullista käsittelyä; ne eivät myöskään varsinaisesti kiistäneet väitetiedoksiannossa esitettyjä tosiseikkoja. (63) ADM:lle, Cerestar Bioproductsille, Haarmann & Reimerille, Hoffmann-La Rochelle ja Jungbunzlauerille lähetettiin 27 päivänä heinäkuuta 2001 lisätietopyynnöt, jotta saataisiin tarkempia tietoja liikevaihdosta. D. YHDYSVALLOISSA JA KANADASSA KÄYDYT MENETTELYT (64) Yhdysvaltain oikeusministeriön ja liittovaltion poliisin (FBI) suorittamien tutkimusten jälkeen viittä tuottajaa (ADM:ää, Haarmann & Reimeria, Hoffmann-La Rochea, Jungbunzlaueria ja Cerestar Bioproductsia) vastaan nostettiin Yhdysvalloissa syyte osallisuudesta kilpailunrajoituslain (Sherman Act) 1 osassa kiellettyyn salaiseen hintakartelliin. Lisäksi Haarmann & Reimerin ylimmän johdon edustaja, Hoffmann-La Rochen tytäryhtiön Citrique Belgen entinen toimitusjohtaja, Jungbunzlauer International AG:n hallituksen puheenjohtaja ja pääjohtaja sekä Cerestar Bioproductsin pääjohtaja saivat henkilökohtaiset syytteet salaliitosta. (65) Lokakuun 1996 ja kesäkuun 1998 välisenä aikana kaikki yritykset tunnustivat syytteet ja suostuivat maksamaan niille määrätyt sakot, jotka olivat ADM:n tapauksessa 30 miljoonaa Yhdysvaltain dollaria, Haarmann & Reimerin tapauksessa 50 miljoonaa dollaria, Hoffmann-La Rochen tapauksessa 14 miljoonaa dollaria, Jungbunzlauerin tapauksessa 11 miljoonaa dollaria ja Cerestar Bioproductsin tapauksessa 400000 dollaria. (66) Yrityksille määrättyjen sakkojen lisäksi kaikki syytteen saaneet johtohenkilöt määrättiin henkilökohtaisesti maksamaan 150000 dollarin sakot lukuun ottamatta Cerestar Bioproductsin toimitusjohtajaa, joka maksoi rikoksestaan 40000 dollarin sakon. (67) Yhdysvaltain piirioikeudessa (US District Court) aloitettiin niin ikään siviiliprosessi, jossa eräs ostajaryhmä vaati ADM:ltä, Haarmann & Reimerilta, Jungbunzlauerilta, Hoffmann-La Rochelta ja Cerestar Bioproductsilta kolminkertaisia vahingonkorvauksia. (68) Kanadan kilpailuviraston suorittaman rikostutkimuksen jälkeen ADM, Haarmann & Reimer, Jungbunzlauer ja Hoffmann-La Roche myönsivät osallistuneensa toukokuun 1998 ja syyskuun 1999 välisenä aikana salaiseen hintakartelliin ja sitruunahappomarkkinoiden jakamiseen. Niille määrättiin vastaavasti 2 miljoonan, 4,7 miljoonan, 1,9 miljoonan ja 2,9 miljoonan Kanadan dollarin sakot. E. TAPAHTUMIEN KULKU 1. OSAPUOLET JA ORGANISAATIO (69) Kartellin rakenne, organisaatio ja toiminta perustui yhteisesti tehtyyn markkinoiden arviointiin. ADM ja Haarmann & Reimer pitivät tiiviimmin yhteyttä keskenään, sillä ne pitivät itseään enemmän pohjoisamerikkalaisina kuin eurooppalaisina tuottajina, vaikka molemmilla on tuotantolaitoksia EY:ssä, ja logistiikan ja koordinoinnin kannalta niiden oli helpompi pitää useammin kahdenvälisiä kokouksia. (70) Yrityksiä edustivat kokouksissa yleensä seuraavat henkilöt: - ADM: viljanjalostusjaoston johtaja sekä myynti- ja markkinointitoiminnan apulaisjohtaja, - Haarmann & Reimer: yhtiön varatoimitusjohtaja, yksi Yhdysvaltain Haarmann & Reimerin hallituksen jäsenistä, myynti- ja markkinointitoiminnan apulaisjohtaja sekä myynti- ja markkinointipäällikkö, - Hoffmann-La Roche: vitamiinien ja hienokemikaalien maailmanlaajuisen markkinointitoiminnan johtaja, Yhdysvaltain rehuliiketoiminnan vitamiinijaoston johtaja, Citrique Belgen pääjohtaja ja tämän seuraaja ja Citrique Belgen tuotepäällikkö, - Jungbunzlauer: toimitusjohtaja, Jungbunzlauerin Itävallan toiminnan johtaja sekä eräs tuotepäällikkö, - Cerestar Bioproducts: pääjohtaja ja myyntivastaava. (71) Kartellin jäsenet järjestivät kokouksia eri tasoilla: - Säännöllisiin korkean tason "Masters-kokouksiin" osallistuivat yhtiön hallituksen puheenjohtajat, pääjohtajat, toimitusjohtajat jne., ja niitä pidettiin noin kahdesti vuodessa. - Myöhemmässä vaiheessa vuodesta 1993 eteenpäin alettiin järjestää teknisluonteisia myyntipäälliköiden tapaamisia, joita kutsuttiin "Sherpa-kokouksiksi". - Yritykset pitivät lisäksi kahdenvälisiä kokouksia. 2. TAUSTATIETOJA JA ENSIMMÄISET YHTEYDENOTOT (72) Sitruunahapon keskihinta Euroopassa laski tasaisesti vuosina 1985-1990 ja aleni noin 45 prosenttia(13). Tämän jakson lopussa hinnat olivat epätavallisen alhaiset, mikä joidenkin osapuolten mukaan johtui Saksassa ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa alkaneesta hintasodasta (josta Jungbunzlauerin katsottiin olevan päävastuussa), jonka tavoitteena oli vallata lisää markkinaosuuksia. Jungbunzlauerin markkinakäyttäytymistä pidettiin yhtenä syynä hintojen laskuun. Samana jaksona Jungbunzlauerin sitruunahapon tuotantokapasiteetti lähes kolminkertaistui ([...] tonnista [...] tonniin) pääasiassa siksi, että se osti Boehringer Ingelheimin sitruunahappotehtaan vuonna 1985 ja Benckiserin orgaanisten happojen jaoston vuonna 1988(14). (73) Tämän jakson lopussa sitruunahappoteollisuudessa tapahtui jonkin verran muutoksia. Vuonna 1990 Cargill tuli markkinoille perustamalla uuden tehtaan Yhdysvaltoihin, mikä vaikutti negatiivisesti maailmanmarkkinahintoihin. Saman vuoden joulukuussa ADM hankki itselleen Pfizerin sitruunahappoliiketoiminnan ja teki siitä uuden markkinatulokkaan. Eurooppalainen pientuottaja Ebro Spain lakkautti tuotantonsa ja lopetti toimintansa kokonaan vuonna 1991, ja saman vuoden lopussa Cerestar Bioproducts osti Biacorin Italiassa sijaitsevan tuotantolaitoksen(15). (74) Muutaman viikon kuluttua Pfizerin sitruunahappoliiketoiminnan ostamisesta ADM järjesti useita kahdenvälisiä tapaamisia muiden sitruunahapon valmistajien kanssa muka esittäytyäkseen kilpailijoilleen. (75) ADM:n viljanjalostusjaoston johtaja ja myynti- ja markkinointitoiminnan apulaisjohtaja järjestivät 14 päivänä tammikuuta 1991 tapaamisen Haarmann & Reimerin varatoimitusjohtajan ja myynti- ja markkinointitoiminnan apulaisjohtajan kanssa Chicagossa Yhdysvalloissa. Tammikuun 23 päivänä 1991 he tapasivat Hoffmann-La Rochen vitamiini- ja hienokemikaalitoimintojen johtajan, joka tuohon aikaan toimi myös Ecaman puheenjohtajana Baselissa Sveitsissä. Seuraavana päivänä samat ADM:n edustajat tapasivat kaksi Jungbunzlauerin johdon edustajaa jälkimmäisen toimistossa Wienissä. Lopuksi ADM:n edustajat tapasivat 25 päivänä tammikuuta 1991 erään Haarmann & Reimer USA:n hallituksen jäsenen Hannoverissa Saksassa(16). (76) ADM:n mukaan kaikki nämä tapaamiset järjestettiin puhtaasti "esittäytymistarkoituksessa", mutta käytettiinpä niistä mitä nimitystä tahansa, tosiasia on, että ADM ryhtyi hyvin pian markkinoille tulonsa jälkeen luomaan yhteyksiä tärkeimpiin kilpailijoihinsa. (77) Alalla oli jo ennen näitä tapahtumia yritetty sopia hinnoista. Jungbunzlauer kertoi, että eräs Haarmann & Reimerin hallituksen jäsen oli vuonna 1990 ottanut siihen yhteyttä ehdottaakseen hintojen koordinointia sitruunahapon valmistajien kesken(17). 3. KARTELLIN TOIMINTAPERIAATTEET (78) Hoffmann La Rochen vitamiinien ja hienokemikaalien maailmanlaajuisen markkinointitoiminnan johtaja järjesti 6 päivänä maaliskuuta 1991 Baselissa hotelli Plazassa ensimmäisen kokouksen, jossa olivat mukana kaikki kartellin alkuperäiset jäsenet(18). Kokouksen järjesti Hoffmann-La Rochen edustaja(19), joka myös toimi sen puheenjohtajana. Siihen osallistui kaksi ADM:n, Haarmann & Reimerin, Hoffmann-La Rochen ja Jungbunzlauerin ylimmän johdon edustajaa. (79) Tässä kokouksessa sovittiin kartellin toimintaperiaatteista ja tehtiin suunnitelma siihen osallistuvien yritysten jatkotoimista. Seuraavassa esitetään pääpiirteittäin kokouksessa käsitellyt ja sovitut keskeiset järjestelyt. Ne olivat erotettavissa koko sen ajan, jonka kartelli jatkui, ja ne antavat selvän kuvan kartellin toimintatavasta. a) Tavoitteet (80) Kartellilla oli neljä päätavoitetta, jotka olivat myyntikiintiöiden jakaminen jäsenten kesken ja niissä pysyminen, tavoite- ja/tai minimihintojen sopiminen, hinnanalennusten estäminen sekä yksityiskohtaisten asiakastietojen vaihto. 1. Myyntikiintiöt (81) Kullekin yritykselle osoitettiin myyntikiintiöt, jotka määriteltiin maailmanlaajuisesti, koska kaikki tuottajat pitivät markkinoita maailmanlaajuisina. ADM:n ehdotuksesta päätettiin, että kiintiön määritysperustana käytettäisiin kunkin yrityksen kolmen edellisen vuoden (siis vuosien 1988-1990) keskimääräistä myyntiä. Haarmann & Reimer esitti aluksi varauksen sille osoitettuun kiintiömäärään (josta pian sen jälkeen päästiin sopimukseen), mutta hyväksyi periaatteessa kiintiöjärjestelmän käsitteen. Jo maaliskuussa 1991 järjestetyssä tapaamisessa kullekin yritykselle määriteltiin myyntikiintiöksi kiinteä tonniluku. Kaksi kuukautta myöhemmin Wienissä toukokuussa 1991 pidetyssä kartellitapaamisessa kiintiöt muunnettiin markkinaosuuksiksi. 2. Tavoite- ja minimihinnat (82) Kartellin jäsenet sopivat minimi- ja tavoitehinnoista, joita niiden olisi käytettävä. Hinnat määriteltiin sekä Yhdysvaltain että Saksan valuutassa. Euroopan markkinoilla käytettiin viitevaluuttana Saksan markkaa, joka kansallisten asiakkaiden hintatarjouksissa ja laskutuksessa muunnettiin kyseisen valtion valuutaksi. 3. Hinnanalennusten poistaminen (83) Lisäksi sovittiin, ettei millekään asiakkaalle myönnettäisi alennuksia vaan kaikkien odotettiin maksavan tuotteesta täysi listahinta. Näin osallistujia pyrittiin estämään myymästä tuotetta sovittua pienemmällä hinnalla. Poikkeuksena olivat viisi suurinta sitruunahapon kuluttajaa, koska oli epärealistista odottaa niiden maksavan täyttä listahintaa. Sovittiin, että näille asiakkaille voitaisiin antaa enintään 3 prosentin alennus listahinnasta(20). 4. Asiakastietojen vaihtaminen (84) Tapaamisissa ja etenkin teknisluonteisissa Sherpa-kokouksissa vaihdettiin yksityiskohtaisia tietoja asiakkaista. Lisäksi keskusteltiin tiettyjen kiinalaisille valmistajille menetettyjen asiakkaiden koordinoidusta takaisinhankkimisesta, johon myös ryhdyttiin, sekä sovittiin yhteisesti tarjouksista eräille yksittäisille suurasiakkaille. b) Toteutus 1. Seurantajärjestelmä (85) Kartelliin perustettiin seurantajärjestelmä, jotta varmistettaisiin, että yritykset noudattavat tiukasti niille osoitettua kiintiötä. Hoffmann-La Rochen vitamiinien ja hienokemikaalien maailmanlaajuisen markkinointitoiminnan johtajan ehdotuksesta kartelli päätti 6 päivänä maaliskuuta 1991 pidetyssä kokouksessa perustaa seurantajärjestelmän, jossa kukin yritys ilmoitti kuukausimyyntinsä etukäteen Baseliin kyseisen markkinointijohtajan sihteerille, joka sen jälkeen toimitti jokaiselle kaikkien yritysten myyntiluvut kyseiseltä kuukaudelta. Vaikka myyntikiintiöt vahvistettiin maailmanlaajuisiksi, myynnin seurantatiedot ilmoitettiin alueittain (Eurooppa, Pohjois-Amerikka ja muu maailma). Näitä lukuja ei koskaan tarkistettu erikseen, mutta koska kyseisten neljän yrityksen myynti muodosti merkittävän osan Ecaman kokonaismyynnistä, sen säännöllisesti julkaisemasta kokonaismyyntiraportista voitiin tarkistaa, oliko jokin yrityksistä antanut vääriä tietoja. 2. Säännölliset monenväliset tapaamiset (86) Kartellin organisaation yhtenä tunnusmerkkinä olivat osallistujien säännölliset ja tiiviit tapaamiset. Maaliskuun 1991 ja toukokuun 1995 välisenä aikana yritykset pitivät noin 20 monenvälistä kokousta, joissa käsiteltiin suoraan kartelliin liittyviä asioita. Lisäksi ADM:n ja Haarmann & Reimerin edustajat järjestivät tämän jakson aikana kahdestaan ainakin kymmenen tapaamista, joissa ne valmistelivat ehdotuksia monenvälisiin kokouksiin, tarkastelivat kartellin tilannetta tai selvittelivät korvauksiin liittyviä asioita. Vuoden 1993 jälkeen kartelli päätti pitää entistä enemmän teknisluonteisia Sherpa-kokouksia, joissa ratkottiin erimielisyyksiä ja "markkinaongelmia". (87) Kartellitapaamiset ajoitettiin yleensä kauppayhdistys Ecaman yleiskokouksen yhteyteen, koska kaikki kartelliin osallistuneet yritykset olivat yhdistyksen jäseniä. Yritysten edustajat tapasivat yleensä "virallista" Ecama-kokousta edeltävänä iltana(21). 3. Korvausjärjestelmä (88) Kiintiösopimuksen tueksi sovittiin korvausjärjestelmästä, jossa voitiin määrätä seuraamuksia niille yrityksille, joiden myynti ylitti niille osoitetun kiintiön, ja samalla suorittaa korvauksia niille, jotka eivät olleet saaneet kiintiötä täyteen. Jos yritys jonakin vuonna ylitti sille määritellyn kiintiön, se velvoitettiin seuraavana vuonna ostamaan tuotetta niiltä yrityksiltä, joiden myynti oli alittanut kiintiön. 4. KARTELLISOPIMUKSEN TÄYTÄNTÖÖNPANO (89) Maaliskuun 6 päivänä 1991 pidetyn kokouksen tuloksena "tehtiin selkeä sopimus myyntikiintiö-, seuranta- ja korvausjärjestelmän toteuttamisesta sekä sitruunahapon hinnan korottamisesta"(22). Jotkut osallistujat olivat yllättyneitä siitä, miten muodolliseksi ja organisoiduksi muiden yritysten toiminta oli kehittynyt tämän järjestelyn läpiviemiseksi. Hoffmann-La Rochen johtava edustaja on jo alkuvaiheessa saattanut varoittaa osallistujia tekemästä kirjallisia muistioita kokouksista ja kehottaa näitä olemaan mahdollisimman vaiteliaita kokousten pitämisestä ja sisällöstä(23). (90) Kartelli toimi kahtena eri jaksona. Ensimmäinen toimintajakso kesti maaliskuusta 1991 vuoden 1993 puoliväliin, ja tänä aikana perussopimus pantiin melko vaivattomasti täytäntöön, jolloin hinnat alkoivat nousta jyrkästi. Lisäksi kartelliin liittyi yksi uusi jäsen, mutta samalla yritysten väliset korvaukset alkoivat muodostua ongelmaksi. (91) Toinen toimintajakso kesti vuoden 1993 puolivälistä toukokuussa 1995 tapahtuneeseen kartellin purkamiseen asti, ja sen aikana yritysten alkoi olla yhä vaikeampi ylläpitää sovittua hintatasoa. Tämä johtui paljolti siitä, että sitruunahapon tuonti Kiinasta etenkin Euroopan markkinoille kasvoi voimakkaasti. Varsinkin Jungbunzlaueria kohtaan alettiin esittää syytöksiä sopimuksen rikkomisesta, ja kartellin jäsenten keskinäinen luottamus heikkeni. a) Hinnankorotukset (92) Oli selvää, että viisi vuotta kestäneen hinnanlaskun jälkeen(24) yksi kartellin ensisijaisista tavoitteista oli kääntää laskusuuntaus nousuksi ja korottaa sitruunahapon hintaa. Sitruunahapon kysyntä kasvoi huomattavasti vuosina 1991 ja 1992 (vähintään 9 prosenttia kumpanakin vuonna)(25). Vuoteen 1991 mennessä sitruunahapolle avautui uusia kysynnän lähteitä. Kysyntää kiihdytti etenkin tuotteen käyttö ympäristöä säästävänä polyfosfaattien korvikkeena pesuaineteollisuudessa. Kartellin jäsenet keskustelivat tästä kasvavan kysynnän lähteestä seuraavassa kokouksessaan(26), joka pidettiin Jungbunzlauerin tiloissa Wienissä Itävallassa 16 päivänä toukokuuta 1991(27). Kaikkiaan ne "katsoivat, että tilannetta voitaisiin hyödyntää toteuttamalla koordinoituja hinnankorotuksia"(28). Tuottajien tavoitteena oli nostaa hintoja paljon enemmän kuin kuluttajat olisivat tavanomaisissa markkinaolosuhteissa pitäneet hyväksyttävänä. Näin sovitut hinnat ilmoitettiin sen jälkeen asiakkaille ja niitä noudatettiin laajalti etenkin kartellin alkuvuosina (ks. 82-84, 95-96 sekä 116-118 kappale). (93) Kun otetaan huomion sitruunahappomarkkinoinen maailmanlaajuisuus sekä Saksan markan ja Yhdysvaltain dollarin käyttö viitevaluuttana, näiden kahden valuutan välisen vaihtokurssin arvolla oli ratkaiseva merkitys kestävien ja kilpailukykyisten hintojen määrittämisessä, jotta vältettäisiin etenkin välilastaus näiden alueiden välisissä kuljetuksissa. Kartellin jäsenet ottivat tämän näkökohdan huomioon hintasopimuksissaan. Saksan markan kurssi Yhdysvaltain dollariin nähden oli melko vahva vuoden 1991 puolivälistä vuoden 1992 puoliväliin asti (se nousi lähes 20 prosenttia)(29). Tämä tarkoitti, että niillä alueilla, joilla hinnat ilmoitettiin Yhdysvaltain dollareina, sitruunahapon hintaa korotettiin useammin ja kokonaiskorotus oli suurempi kuin DEM-määräisillä markkinoilla. Tällä pyrittiin pääasiassa tasaamaan Saksan markan revalvaatiota. (94) Kuten jo mainittiin, sitruunahappoa tuotetaan useissa eri muodoissa ja kullekin niistä määritellään eri hinta. Yleisimmät lajit ovat sitruunahappomonohydraatti (CAH) ja vedetön sitruunahappo (CAA). CAA on Pohjois-Amerikan markkinoiden päätuote, mutta Euroopan markkinoilla myydään enemmän CAH:ta. Hintaneuvotteluissa kartellin jäsenet viittasivat yksinkertaisuuden vuoksi lähes yksinomaan CAA:n hintoihin, ja CAA:n myyntihinta on hiukan (noin 4-5 prosenttia) korkeampi kuin CAH:n. Koska kaikkien tuotelajien hinnat olivat yhteydessä toisiinsa, yhden sitruunahappolajin hinnasta sopiminen vaikutti automaattisesti muidenkin lajien hintoihin. Joka tapauksessa tietyissä tapaamisissa keskusteltiin myös muiden sitruunahappolajien kuin CAA:n hinnoista. (95) Yksi maaliskuussa 1991 pidetyn kokouksen ensimmäisistä tuloksista oli yhteisesti sovittu sitruunahapon (CAA) hinnankorotus 2,25 Saksan markkaan kilolta huhtikuussa 1991. Hinnankorotuksen toteuttamisessa oli vain pieniä vaikeuksia, mikä johtui osittain suotuisasta markkinatilanteesta. Samanaikaisesti päästiin sopimukseen hinnankorotuksista Pohjois-Amerikan markkinoilla. Heinäkuuhun 1991 mennessä Euroopan hinta oli jäänyt jälkeen dollarimääräisestä hinnasta, ja kartellin jäsenet sopivat puhelimitse, että Euroopan markkinoiden hintaa (CAA) korotettaisiin vielä 2,70 Saksan markkaan kilolta elokuusta 1991 alkaen. Tämä hinnankorotus saatiin myös menestyksellisesti toteutettua. Kartellin seuraavassa kokouksessa marraskuussa 1991 osallistujat nimenomaisesti sitoutuivat siihen, ettei pohjoisamerikkalaisia ja eurooppalaisia hintoja päästettäisi olennaisesti erkaantumaan(30). Tähän mennessä aiemmin sovittua dollarimääräisen hinnan korotusta ei ollut saatu toteutettua Euroopan markkinoilla, koska Yhdysvaltain dollarin kurssi heikkeni jatkuvasti Saksan markkaan nähden. Viimeisestä korotuksesta 2,80 Saksan markkaan kilolta (CAA) sovittiin toukokuussa 1992 pidetyssä kokouksessa, ja yritykset toteuttivat sen kesäkuuhun 1992 mennessä(31). Tämän jälkeen ei sovittu muista hinnankorotuksista, vaan kokousten hintakeskusteluissa keskityttiin tarpeeseen pysyä näissä hinnoissa kilpailupaineista huolimatta. (96) Sitruunahapon hinta oli 14 kuukaudessa noussut Euroopassa 40 prosenttia. Kartellin jäsenet olivat saavuttamassa yhden maaliskuussa 1991 pidetyssä ensimmäisessä kartellitapaamisessa asettamistaan päätavoitteista. b) Markkinoiden jakaminen ja seurantajärjestelmä (97) Maaliskuun 6 päivänä 1991 pidetyssä kokouksessa vahvistetut myyntikiintiöt lisäsivät sitruunahapon hintojen jatkuvaa korotuspainetta. Kullekin tuottajalle osoitettiin maailmanlaajuinen markkinaosuus, joka ilmaistiin prosenttiosuutena Ecaman jäsenten kokonaismyynnistä (vuonna 1991), ei maailmanmarkkinoiden kokonaisvolyymista(32). Kiintiöt määriteltiin alun perin kokonaistonnimääriksi. Haarmann & Reimer ei ollut tyytyväinen tähän jakoon, ja Jungbunzlauerin osuudesta syntyi niin ikään erimielisyyksiä(33). Näitä asioita selviteltiin Wienissä 16 päivänä toukokuuta 1991 pidetyssä seuraavassa kokouksessa. Samassa kokouksessa kiintiöt päätettiin ilmaista markkinaosuuksina eikä kokonaistonnimäärinä. Kunkin yrityksen lopulliset markkinaosuuskiintiöt olivat seuraavat: Haarmann & Reimer 32 prosenttia, ADM 26,3 prosenttia, Jungbunzlauer 23 prosenttia, Hoffmann-La Roche 13,7 prosenttia ja Cerestar Bioproducts 5 prosenttia(34). (98) ADM, Haarmann & Reimer ja Jungbunzlauer ovat toimittaneet hieman erilaiset tiedot kunkin kiintiön täsmällisestä prosenttiosuudesta. Tarkka kiintiöjako voidaan kuitenkin laskea Jungbunzlauerin toimittamista taulukoista, joista käy ilmi, että yrityksille osoitetut myyntikiintiöt olivat joka vuosi samat jaksolla 1991-1994. Taulukko 5 Maailmanmarkkinoiden myyntikiintiöt (tonneittain ja markkinaosuuksittain) >TAULUKON PAIKKA> >TAULUKON PAIKKA> >TAULUKON PAIKKA> >TAULUKON PAIKKA> (99) Cerestar Bioproductsin edustaja ei ollut paikalla Baselin kokouksessa, mutta koska se oli Ecaman jäsen, sen tiedot sisällytettiin yhdistyksen toimittamiin tilastotietoihin. Muut neljä kartellin jäsentä käyttivät Ecaman tietoja toistensa ilmoittamien tietojen tarkistamiseen ja näyttävät määritelleen Cerestar Bioproductsin osuudeksi 5 prosenttia(35) tämän todennäköisesti sitä tietämättä. Osuus ilmenee Jungbunzlauerin toimittamista taulukoista(36). (100) Kuukausimyyntitietoja alettiin vaihtaa säännöllisesti maaliskuusta 1991, jotta voitiin seurata kiintiöiden moitteetonta noudattamista ja välttää mahdollisuuksien mukaan tarvetta suorittaa korvauksia vuoden lopussa(37). Kuten Jungbunzlauer toteaa, "osallistujat ilmoittivat kullakin alueella (Euroopassa, Pohjois-Amerikassa ja muualla maailmassa) myymänsä tonnimäärät Ecaman puheenjohtajan sihteeristöön kunkin kuukauden 7. päivään mennessä. Sihteeristö kokosi tiedot yhteen ja välitti ne kartellin jäsenille puhelimitse yrityksittäin ja alueittain jaoteltuina. Näin jäsenten markkinaosuuksia voitiin seurata jatkuvasti. Tietoja käytettiin myös kokouksissa tehtyjen markkina-analyysien perustana".(38) Vaikka yritykset ilmoittivat aluekohtaiset myyntilukunsa, vain maailmanlaajuisen myyntiluvun piti täsmätä. (101) Jungbunzlauerin toimittamat taulukot(39) on laadittu näiden kuukausittain puhelimitse annettujen tietojen perusteella, ja ne sisältävät tarkkoja lukuja ja laskelmia kunkin kartellin jäsenen kuukausimyynnistä. Ne osoittavat kartellin seuranneen jatkuvasti, miten tarkkaan kukin yritys noudatti myyntikiintiöitään. Itse taulukoiden tulkinnasta Jungbunzlauer selittää seuraavaa: "Allekkaiset rivit 1-5 tarkoittavat Haarmann & Reimeria, ADM:ää, Jungbunzlaueria, Hoffmann-La Rochea ja Cerestaria [tässä järjestyksessä]. 12 vierekkäisessä sarakkeessa esitetään näiden yritysten ilmoittamat kuukausittaiset myyntivolyymit. Kutakin yritystä kohti on neljä erillistä riviä, joilla ilmoitetaan sitruunahapon myyntivolyymit Euroopassa, Pohjois-Amerikassa ja muualla maailmassa sekä näillä kolmella alueella yhteensä. Rivillä 'yhteensä' ilmoitetaan myös myynnin poikkeama prosenttiosuutena sovituista myyntivolyymeista. Viimeisellä rivillä osoitetaan poikkeama koko Euroopan osalta."(40) Jaksolla 1991-1994 kultakin vuodelta tehtiin kaksi eri taulukkoa. Toisessa on tiedot kumulatiivisesta kuukausimyynnistä ja toisessa pelkästä kuukausimyynnistä. c) Korvausjärjestelmä (102) Brysselissä 14 päivänä marraskuuta 1991 pidetty kokous(41) oli ensimmäinen, jota varten oli saatu koottua riittävät tiedot myynnin kehityksestä. Siellä ilmeni, ettei ADM ollutkaan käyttänyt koko myyntikiintiötä ja että Haarmann & Reimer oli ylittänyt omansa samalla määrällä: "Haarmann & Reimerin oli ostettava ADM:ltä 7000 tonnia sitruunahappoa vuoden 1991 loppuun mennessä."(42) Kaksi muuta tuottajaa olivat yleisesti ottaen pysyneet kiintiöissään. Kokouksessa oltiin huolestuneita tästä poikkeamasta, koska yksi tarkan myyntiseurannan tavoitteista oli nimenomaan se, että vältettäisiin korvausten suorittaminen vuoden lopussa. Aiemmin oli sovittu, ettei tämänkaltaisia epäsuhtia sallittaisi. Saksassa 2 päivänä tammikuuta 1992 pidetyssä seuraavassa kokouksessa(43) keskusteltiin lisää tästä korvauskysymyksestä sekä hinnoittelusta ja markkinoiden tilasta. (103) Korvauskysymys tuli siis esille jo kartellin alkuvaiheessa, etenkin Haarmann & Reimerin ja ADM:n suurten ja keskenään lähes samansuuruisten poikkeamien jälkeen (ks. taulukko 6). Jerusalemissa 19 päivänä toukokuuta 1992 järjestetyssä tapaamisessa on saatettu keskustella pidemmälle viedystä korvausjärjestelmästä(44), mutta lopulta päätettiin, että "ne yritykset, jotka olivat eniten poikenneet sovituista volyymeista, sopisivat korvausjärjestelyistä keskenään."(45) Jerusalemin-kokouksen pääaiheena oli ADM:n korvaus. Haarmann & Reimer oli vastahakoinen suorittamaan korvausta ADM:lle. Hoffmann-La Rochen vitamiinien ja hienokemikaalien maailmanlaajuisen markkinointitoiminnan johtaja, joka toimi kokouksen puheenjohtajana, puuttui kiistaan ja teki selväksi, että kiintiöissä pysyminen oli sopimuksen olennainen osa ja että niistä poikkeaminen murentaisi kartellin toiminnalle välttämätöntä luottamusta ja olisi siten vahingollista kaikille osallistujille. Sen vuoksi hän kehotti Haarmann & Reimeria noudattamaan sopimusta. ADM:n ja Haarmann & Reimerin edustajia pyydettiin ratkaisemaan kiistansa, ja nämä keskustelivatkin siitä myöhemmässä kahdenvälisessä kokouksessa. (104) Se oli vain yksi monista kokouksista, jotka jatkuivat huhtikuuhun 1995 asti. ADM vahvistaa olleen tavallista, että "[ADM:n edustaja] ja [Haarmann & Reimerin edustaja] kokoontuivat keskustelemaan Pohjois-Amerikan markkinatilanteesta ennen Ecama-kokouksia."(46) Itse asiassa joissakin näistä kokouksista oli läsnä muitakin Haarmann & Reimerin edustajia, joista 13 on nimetty. Monissa neuvotteluissa korvauskiista oli vahvasti esillä ainakin siihen asti, kunnes liiketoimesta oli päästy pääosin sopimukseen vuoden 1992 jälkipuoliskolla. (105) Seuraavassa taulukossa esitetään vuosittain kunkin yrityksen poikkeamat sille määritellystä kiintiöstä vuosina 1991-1994. Koko jakson suurin volyymivaje oli ADM:llä ja suurin ylijäämä Haarmann & Reimerilla. (106) Yritysten välillä toteutunut sitruunahapon myynti ei aivan täsmää seuraavassa taulukossa esitettyjen lukujen kanssa, ja siihen on kaksi syytä. Ensinnäkin yritykset myivät toisilleen sitruunahappoa täysin laillisiin tarkoituksiin, jotka eivät mitenkään liittyneet korvaustoimiin (myynti tuotevaihto- eli swap-sopimusten perusteella tai myynti tilapäiseen tarpeeseen). Toiseksi koska yritysten kesken suoritettavien korvausten tosiasiallisessa määrässä oli jonkin verran joustovaraa, jokaista kiintiön ylittänyttä sitruunahappotonnia ei suinkaan tarvinnut korvata, vaikka korvausvolyymeista käytiin ankaria kiistoja ja neuvotteluja. Taulukko 6 Maailmanmarkkinat: poikkeamat myyntikiintiöistä((Tässä taulukossa esitetyt luvut perustuvat tietoihin, jotka ovat peräisin Jungbnzlauerin 11 artiklan mukaiseen pyyntöön 29.4.1999 antaman vastauksen liitteessä 3.1 esitetyistä taulukosta [5637-5644]. Rivillä "Sovittu kiintiö" ilmoitetaan myyntivolyymi, joka ilmaistaan kullekin yritykselle osoitettuna kiintiölukuna (ks. taulukko 1).)) (tonneina) >TAULUKON PAIKKA> >TAULUKON PAIKKA> >TAULUKON PAIKKA> >TAULUKON PAIKKA> (107) Korvausjärjestelmän mukaan ostetut volyymit olivat kuitenkin huomattavia. Suurin osa korvauksista muodostui ADM:n myynnistä Haarmann & Reimerille, ja myynti oli ADM:n omien laskelmien mukaan lähes 7200 tonnia vuosina 1992-1995(47). Cerestar Bioproducts myöntää myyneensä 702 tonnia CAA:ta sekä 126 tonnia trinatriumsitraattia vuosina 1994-1995 Haarmann & Reimerille sekä 96 tonnia trinatriumsitraattia Jungbunzlauerille vuonna 1994 (loput 900 tonnin erästä, josta suurimman osan Jungbunzlauer hylkäsi, koska se väitti tuotetta huonolaatuiseksi)(48). (108) Vastauksessaan väitetiedoksiantoon Jungbunzlauer sanoo komission antaneen sellaisen virheellisen yleisvaikutelman, että kiintiösopimusten noudattaminen varmistettiin tarkalla seuraamusjärjestelmällä. Jungbunzlauer lisää, että komission lainaama ADM:n lausunto(49) ei tarkkaan ottaen pidä paikkaansa, koska mitään korvausjärjestelmää ei lopulta otettu käyttöön, vaikka jotkut kartellitapaamisiin osallistuneista yrityksistä ovat hyvinkin voineet sellaista harkita(50). Jungbunzlauerin mukaan 6 päivänä maaliskuuta 1991 tehty sopimus koski ainoastaan myyntilukujen ilmoittamista eikä korvausjärjestelmää. On totta, että korvausjärjestelmän mahdollisuudesta keskusteltiin Jerusalemin toukokuussa 1992 pidetyssä kokouksessa, mutta siellä ainoastaan päätettiin, että sovituista volyymeista eniten poikenneet yritykset sopisivat keskenään erillisistä korvausjärjestelyistä. (109) Komissio vahvistaa - kuten jo väitetiedoksiannossa esitettiin - että Jerusalemissa toukokuussa 1992 pidetyssä kokouksessa päätettiin, että asianomaisten yritysten olisi sovittava keskenään erillisistä korvausjärjestelyistä. Näin ollen komission on hylättävä Jungbunzlauerin väite, jonka mukaan käytössä ei ollut mitään korvausjärjestelyä sinä jaksona, jonka rikkominen kesti. (110) Kartellijärjestelyn keskeisenä periaatteena oli siis alusta pitäen (eli maaliskuusta 1991) se, että kiintiönsä ylittäneiden yritysten oli suoritettava korvauksia niille yrityksille, joiden kiintiö ei ollut täyttynyt. Toteutuipa korvausjärjestelmän täytäntöönpano missä muodossa tahansa (monen- tai kahdenvälisenä), sen päämääränä ja vaikutuksena oli joka tapauksessa kiintiöiden kurinalainen noudattaminen, sillä kaikki osallistujat tiesivät menettävänsä kaikki markkinoiden jakamisesta tehdyn sopimuksen noudattamatta jättämisen seurauksena hankkimansa edut. Tämä vahvistetaan Haarmann & Reimerin lausunnossa, jonka mukaan yhtiö tiesi jo marraskuussa 1991, että sen oli ostettava 7000 tonnia sitruunahappoa ADM:ltä. Kuten 107 kappaleessa selitetään, kartellin jäsenet ostivat jatkuvasti toisiltaan sitruunahappoa kiintiösopimusten noudattamiseksi sinä aikana, jonka rikkominen kesti. (111) Haarmann & Reimer myöntää ostaneensa 7200 tonnia sitruunahappoa ADM:ltä vuosina 1992-1994, mutta sen mukaan on liioiteltua väittää, että korvausjärjestelmässä ostetut volyymit olisivat olleet merkittäviä, sillä niiden osuus oli alle 2 prosenttia Haarmann & Reimerin keskimääräisestä maailmanlaajuisesta vuosimyynnistä. Komissio on eri mieltä. Yhteenlaskettuina ostot eivät suinkaan olleet vähäpätöisiä, ja vaikka niiden määrää pidettäisiinkin pienenä, ne ovat asian kannalta selvästi merkityksellisiä, koska ne paljastavat, miten paljon kartellin jäsenet näkivät vaivaa pysyäkseen sovituissa kiintiöissä. 5. CERESTAR BIOPRODUCTS LIITTYY KARTELLIIN (112) Cerestar Bioproducts oli ensimmäisen kerran yhteydessä kartellin jäseniin 15 päivänä marraskuuta 1991 pidetyssä Ecaman yleiskokouksessa, jonne se oli kutsuttu tämän kauppayhdistyksen uutena jäsenenä. Tilaisuuden aikana Hoffmann-La Rochen vitamiinien ja hienokemikaalien maailmanlaajuisen markkinointitoiminnan johtaja esittäytyi Cerestar Bioproductsin pääjohtajalle ja tapasi tämän myöhemmin Baselissa 12 päivänä helmikuuta 1992 järjestetyssä kokouksessa, jossa tälle "selitettiin toimintaperiaatteet kartellissa"(51), johon Cerestar Bioproducts lopulta liittyi. (113) Eri jäsenten selonteoissa on pieniä eroavaisuuksia siinä, minä päivänä Cerestar Bioproducts osallistui kartellitapaamiseen ensimmäisen kerran. Hoffmann-La Roche on todennut, että "Cerestarin edustajat eivät osallistuneet kokouksiin ennen vuotta 1992"(52). ADM arvioi, että Cerestar Bioproducts liittyi kartelliin vasta Brysselissä 18 päivänä marraskuussa 1992 pidetyssä kokouksessa(53), mutta Jungbunzlauerin arvion mukaan tämä tapahtui 1 päivänä kesäkuuta 1993(54), tosin Jungbunzlauer myöntää olevansa epävarma asiasta. Cerestar Bioproducts puolestaan väittää tiukasti olleensa läsnä Jerusalemissa toukokuussa 1992 pidetyssä kokouksessa(55), ja tätä päivämäärää on pidettävä tarkimpana lähinnä sen vuoksi, että Cerestar Bioproducts oli kartellin pienin jäsen eivätkä muut jäsenet pitäneet järjestelmällisesti kirjaa sen osallistumisesta kokouksiin. (114) Marraskuussa 1992 iltapäivällä juuri ennen virallista Ecama-kokousta järjestetyssä tapaamisessa kartellin jäsenet sopivat, että Cerestar Bioproductsin kiintiöksi vahvistettaisiin muodollisesti 5 prosenttia kartellin jäsenten maailmanlaajuisesta kokonaismyynnistä(56), kuten muut jäsenet olivat jo aiemmin epävirallisesti sopineet keskenään. Samalla päätettiin, ettei yritysten tarvinnut suorittaa toisilleen korvauksia vuoden 1992 myynnistä, koska toteutuneen myynnin ja sovittujen myyntikiintiöiden väliset erot olivat niin pieniä, että kaikki yritykset saattoivat ne hyväksyä(57). 6. YHTEISTOIMINTA KIINALAISIA VALMISTAJIA VASTAAN (115) Kiinalaiset sitruunahapon valmistajat olivat 1980-luvun lopulta alkaneet vahvistaa asemaansa maailmanmarkkinoilla ja etenkin Euroopassa. Kiinalaisen tuotteen katsottiin yleisesti alittavan useimpien vakiintuneiden toimittajien laatuvaatimukset, ja ylivoimaisesti suurin osa tuotantovolyymista oli CAH:ta, koska kiinalaisilla tuottajilla ei yleensä ollut CAA:n valmistukseen tarvittavia resursseja eikä tekniikkaa. Sen vuoksi ne joutuivat kilpailemaan lähes yksinomaan hinnalla, ja ne möivät tuotetta järjestelmällisesti vakiintuneita valmistajia alempaan hintaan(58). (116) Huomattava hinnannousu 1990-luvun alussa oli osasyy siihen, että sitruunahapon tuonti Kiinasta sai uuden kasvusysäyksen. Vuosina 1991-1992 tuonti lähes kaksinkertaistui ja nousi vuonna 1992 noin 32500 tonniin eli 14,2 prosenttiin yhteisön markkinavolyymista. Vuonna 1994 tuonti kasvoi 59448 tonniin, mikä vastaa 23,6:ta prosenttia yhteisön markkinavolyymista samana vuonna(59). Tällä oli merkittävä vaikutus kartellin kykyyn pysyä sovituissa hinnoissa, ja siitä tuli yhä vakavampi ongelma, vaikka kartelli kehitti ja käytti erilaisia keinoja estääkseen kiinalaisten tuontia painamasta hintoja alas. Kartelliin osallistuneet yritykset tutkivat mahdollisuutta saada Ecama-jäsenyytensä verukkeella Euroopan komissio aloittamaan polkumyynnin vastainen menettely kiinalaisia tuojia vastaan. Yritykset jatkoivat tämäntyyppistä painostusta lähettämällä Jungbunzlauerin ja ADM:n edustajia Ecaman puolesta Kiinaan tiedottamaan paikallisille valmistajille, että niitä vastaan aloitettaisiin polkumyynnin vastainen menettely, elleivät ne lopettaisi hintakilpailuaan. Tällä ei ollut havaittavaa vaikutusta hintoihin. Tällä välin kartellin jäsenet olivat pyrkineet hankkimaan takaisin joitakin kiinalaisille tuottajille menettämiään asiakkaita heikentääkseen kyseisten tuottajien markkina-asemaa. Jäljempänä selitetään, miten tämä järjestettiin. (117) Tämän tuloksena vuoteen 1993 mennessä joidenkin kartellin jäsenten välille alkoi syntyä erimielisyyksiä. Vuoden 1993 ensimmäisen neljänneksen aikana Jungbunzlauerin väitettiin "aiheuttavan ongelmia" ryhmässä, koska se ei aina pysynyt tiukasti sopimuksessa, ja muut osallistujat pitivät sitä "kurittomana"(60). Kildare Country Clubilla Irlannissa 1 päivänä kesäkuuta 1993 järjestetyssä seuraavassa kartellitapaamisessa(61) oli tärkeimpänä keskustelunaiheena tiettyjen jäsenten kurittomuus sen säännön noudattamisessa, että kaikkien asiakkaiden (viittä suurinta lukuun ottamatta) oli maksettava tuotteista täysi listahinta. Etenkin ADM ja Haarmann & Reimer syyttivät nimenomaan Jungbunzlaueria kurittomuudesta. Epäkohdan korjaamiseksi päätettiin, että ryhmän alempaa johtoa edustavat jäsenet tapaisivat erikseen keskustelemaan sääntöön tehdyistä "poikkeuksista", jotta tilanne saataisiin selkiytymään. Näitä melko teknisluonteisia kokouksia alettiin myöhemmin kutsua "Sherpa-kokouksiksi" erotukseksi pääasiallisista "Masters-kokouksista". (118) Bruggessa Belgiassa 27 päivänä lokakuuta 1993 pidetyssä kartellitapaamisessa(62) jatkettiin hinnoittelukurin puutteesta johtuvien vaikeuksien käsittelyä. "Perussopimus oli yhä voimassa, mutta siihen tehtiin yhä enemmän poikkeuksia, joista ryhmän mielestä oli eniten vastuussa Jungbunzlauer."(63) Kartellin jäsenten supistuva markkinaosuus aiheutti niin ikään huolta. Vuosina 1991-1993 kartellin jäsenten maailmanlaajuinen markkinaosuus kokonaismyyntinä laskettuna oli pienentynyt noin 70 prosentista alle 60 prosenttiin, ja se laski vielä 52 prosenttiin vuonna 1994(64). Tämä jatkuva laskusuuntaus merkitsi, että kartelliin kuuluvien yritysten kesken jaetun "piirakan" koko kutistui tasaisesti, ja tämä tekijä lisäsi jännitettä yritysten välillä(65). (119) Lontoossa pidettiin 14 päivänä tammikuuta 1994 Sherpa-kokous(66), jonka tarkoituksena oli tarkastella sitruunahappomarkkinoiden tilannetta ja pohtia keinoja kasvattaa kartellin jäsenten myyntiä. Kokouksessa keskusteltiin siitä, että kiinalaisen tuotteen saatavuus Euroopan markkinoilla oli kasvanut ja että kartellin jäsenten olisi kovennettava otteitaan, jotta ne voisivat säilyttää myyntinsä nykyisellä tasolla. Osallistujat "myönsivät, että kiinalaisia kilpailijoita vastaan olisi aloitettava hintasota"(67) ja että heidän olisi "yritettävä saada takaisin tiettyjä [kiinalaisille tuottajille menetettyjä] asiakkaita millä tahansa sellaisella hinnalla, jolle muut antaisivat siunauksensa"(68). "Nämä asiakkaat mainittiin nimeltä ja yksittäisille kartellin jäsenille annettiin tehtäväksi esittää tarvittavat tarjoukset"(69). Tämä yritysluettelo tunnettiin "Serbia-listana" ja sitä seurattiin ja käsiteltiin säännöllisesti Sherpa-kokouksissa, joista ensimmäinen pidettiin Lontoossa 23.-25.3.1994(70). (120) Seuraava Masters-kokous pidettiin 18 päivänä toukokuuta 1994 Savoy-hotellissa Lontoossa(71). Siellä tuotiin esille kiinalaisten tuottajien kysymys ja keskusteltiin alustavasti mahdollisuudesta jättää Euroopan komissiolle valitus polkumyynnistä. Jungbunzlaueriin kohdistettiin lisää syytöksiä, sillä sen katsottiin rikkoneen sopimusta hinnoittelun osalta. Näihin aikoihin Jungbunzlauerin toimitusjohtaja siirtyi kartellikokousten puheenjohtajaksi sen jälkeen, kun hänet oli valittu Ecaman puheenjohtajaksi ja kun Hoffmann-La Rochen vitamiinien ja hienokemikaalien maailmanlaajuisen markkinointitoiminnanjohtaja oli siirtynyt eläkkeelle. Tästedes kaikki tiedot kuukausimyynnistä ilmoitettiin Jungbunzlauerin toimitusjohtajan sihteerille. (121) Seuraava rutiiniluonteinen Sherpa-kokous pidettiin 7 päivänä heinäkuuta 1994 Zürichissä(72), minkä jälkeen siellä järjestettiin 31 päivänä elokuuta 1994 Masters-kokous(73), jossa Jungbunzlaueria moitittiin edelleen hintasopimusten rikkomisesta. Mahdollisuudesta panna liikkeelle polkumyynnin vastainen menettely kiinalaisia tuottajia vastaan keskusteltiin uudestaan. Käytännön kokousjärjestelyistä vastasi nyt ryhmän puheenjohtajaksi siirtynyt Jungbunzlauer. (122) Hotelli Amigossa Brysselissä 2 päivänä marraskuuta 1994 pidetyssä kokouksessa(74) tarkistettiin Serbia-listaa, josta keskusteltiin lisää. Sovittiin, että Jungbunzlauerin ja ADM:n edustajien tulevilla Kiinan-matkoilla paikallisia tuottajia uhattaisiin polkumyyntiä vastaan kohdistetulla valituksella. Lisäksi eri suurasiakkaat jaettiin yritysten kesken, ja "Mastersit" antoivat "Sherpoille" tehtäväksi "määrittää jokin yhteinen hintahaitari niille yrityksille, jotka tekisivät [vuoden 1995] tarjouksen [...] (...) Kartellitapaamisten jälkeen sherpat jäivät paikalle ja määrittelivät väljän hintahaitarin [...] -tarjousta varten."(75) (123) Muista yksittäisille asiakkaille tehtäviä hintatarjouksia koskevista sopimuksista keskusteltiin Mariott-hotellissa Slough'ssa (Yhdistynyt kuningaskunta) 16 päivänä marraskuuta 1994(76) ja hotelli Concorde Lafayettessa Pariisissa 18 päivänä marraskuuta 1994(77) pidetyissä Sherpa-kokouksissa. Ensimmäisessä kokouksessa yksi pääaiheista (ellei jopa ainoa aihe) oli tarjous [...] -yhtiölle. ADM:n edustajan kokousmuistiinpanoista käy ilmi, että kullekin yritykselle määriteltiin tarjoushinta eri maissa saatavia tilauksia varten(78). Molemmissa kokouksissa keskusteltiin [...] ja muista monikansallisista yhtiöistä. Pariisin kokouksen pääaiheena oli, miten Serbia-lista saataisiin pantua kokonaan täytäntöön. (124) Vuoden 1995 alussa Kiinan tuonnin vaikutus etenkin Euroopan markkinoilla ja se seikka, että Jungbunzlauer ei pysynyt hintasopimuksessa ja myi tuotetta muita kartellin jäseniä alempaan hintaan, vaikutti selvästi kartellin yhtenäisyyteen ja tehokkuuteen. Euroopassa hinnat laskivat viimeksi sovitun CAA-hinnan (2,80 Saksan markkaan kilolta) alapuolelle. 7. KARTELLIN PURKAMINEN (125) Seuraavissa kolmessa kokouksessa, jotka pidettiin hotelli Hilton O'Haressa Chicagossa 6 päivänä tammikuuta 1995(79), Heathrow'n hotelli Hiltonissa Lontoossa 2 päivänä helmikuuta 1995(80) ja hotelli Sheratonissa Torontossa Kanadassa 21 päivänä helmikuuta(81), ei saatu aikaan mitään oleellista muutosta aikaisempiin käyttäytymismalleihin. Muut yritykset syyttivät Jungbunzlaueria siitä, että se "oli lähes täysin jättänyt noudattamatta sovittuja hintoja ja alentanut niitä varsinkin mutta ei ainoastaan Euroopassa."(82) Serbia-listan täytäntöönpanon seuranta jatkui, ja vaikka ilmapiiri muuttui "paljon kireämmäksi" ja ryhmä alkoi hajota, kuukausimyyntitietoja vaihdettiin edelleen säännöllisesti ja kaikki jäsenet pitivät yhä tiiviisti yhteyttä toisiinsa. Koska yritysten väliset suhteet ja varsinkin suhteet Jungbunzlaueriin olivat ajautuneet tähän tilaan, kolme yritystä (Hoffmann-La Roche, ADM ja Haarmann & Reimer) keskusteli "mahdollisuudesta toteuttaa sitruunahappomarkkinoilla muita järjestelyjä, joihin Jungbunzlaueria ei otettaisi mukaan"(83), tosin tämä keskustelu ei johtanut mihinkään konkreettisiin toimiin. (126) Hilton Airport -hotellissa Zürichissä 1 päivänä toukokuuta 1995(84) pidetty kokous oli kartellin viimeinen ennakolta sovittu tapaaminen. Kuten ADM toteaa, "kartelli oli tulossa tiensä päähän", mutta ei aivan vielä. Syytökset Jungbunzlaueria vastaan jatkuivat, ja muut yritykset kävivät kahdenvälisiä ja erillisiä keskusteluja muista mahdollisista järjestelyistä. Vasta viimeisessä Schweiz Park -hotellissa Vitznaussa (Sveitsi) 22 päivänä toukokuuta 1995 pidetyssä ennalta suunnittelemattomassa kokouksessa(85) kävi selväksi, että "kartelli oli täysin sekavassa tilassa eikä se ollut enää toimiva. [Jungbunzlauerin pääjohtajalle] kerrottiin, että ellei JBL pian tekisi jotain aiheuttamansa vahingon korjaamiseksi, sopimus purettaisiin."(86) (127) Näistä käänteistä huolimatta osapuolet jatkoivat kuukausittaisten myyntitietojen vaihtoa toukokuuhun 1995 asti. Sen jälkeen ADM, Hoffmann-La Roche ja Haarmann & Reimer jatkoivat neuvotteluja sopimuksen mahdollisesta jatkamisesta eri muodossa. Amerikkalaista Cargill-yritystä kaavailtiin ryhmän mahdolliseksi uudeksi jäseneksi, mutta vaikuttaa siltä, ettei tähän suuntaan otettu mitään konkreettisia askelia. (128) ADM:n toiminta kartellissa päättyi joka tapauksessa siihen, kun Yhdysvaltain liittovaltion poliisi (FBI) teki kesäkuussa 1995 yllätystarkastuksen ADM:n tiloihin, ja komission saatavilla olevien tietojen mukaan kaikki muukin kilpailunvastaiseen toimintaan liittyvä yhteydenpito yritysten välillä lopetettiin. II OSA - OIKEUDELLINEN ARVIOINTI A. TOIMIVALTA (129) Edellä kuvaillut järjestelyt toteutettiin kaikissa sitruunahappoa kuluttavissa ETA-maissa. (130) ETA-sopimus, joka sisältää samanlaiset kilpailumääräykset kuin EY:n perustamissopimus, tuli voimaan 1 päivänä tammikuuta 1994. Tähän päätökseen sisältyy sen vuoksi myös ETA-sopimuksen kilpailusääntöjen (etenkin 53 artiklan 1 kohdan) soveltaminen riitautettuihin järjestelyihin tästä päivämäärästä lähtien(87). (131) Perustamissopimuksen 81 artiklaa sovelletaan siltä osin kuin järjestelyt ovat vaikuttaneet kilpailuun yhteismarkkinoilla sekä EU:n jäsenvaltioiden väliseen kauppaan. ETA-sopimuksen 53 artiklaa sovelletaan siltä osin kuin kartellin toiminta on vaikuttanut yhteisön jäsenvaltioiden ja EFTA-maiden väliseen tai ETA-alueeseen kuuluneiden EFTA-maiden väliseen kauppaan. (132) Mikäli sopimus tai menettelytapa vaikuttaa ainoastaan EY:n jäsenvaltioiden väliseen kauppaan, toimivalta on komissiolla, joka soveltaa perustamissopimuksen 81 artiklaa. Toisaalta jos sopimus vaikuttaa pelkästään EFTA-valtioiden väliseen kauppaan, yksin EFTA:n valvontaviranomainen on toimivaltainen ja voi soveltaa ETA-sopimuksen 53 artiklassa määriteltyjä ETA:n kilpailusääntöjä(88). (133) Tässä tapauksessa toimivalta on komissiolla, joka voi ETA-sopimuksen 56 artiklan nojalla soveltaa sekä perustamissopimuksen 81 artiklan 1 kohtaa että ETA-sopimuksen 53 artiklan 1 kohtaa, koska kartellilla oli huomattava vaikutus EY:n jäsenvaltioiden väliseen kauppaan(89). B. PERUSTAMISSOPIMUKSEN 81 ARTIKLAN JA ETA-SOPIMUKSEN 53 ARTIKLAN SOVELTAMINEN 1. PERUSTAMISSOPIMUKSEN 81 ARTIKLAN 1 KOHTA JA ETA-SOPIMUKSEN 53 ARTIKLAN 1 KOHTA (134) Perustamissopimuksen 81 artiklan 1 kohdan mukaan yhteismarkkinoille soveltumattomia ja kiellettyjä ovat sellaiset yritysten väliset sopimukset, yritysten yhteenliittymien päätökset sekä yritysten yhdenmukaistetut menettelytavat, jotka ovat omiaan vaikuttamaan jäsenvaltioiden väliseen kauppaan ja joiden tarkoituksena on estää, rajoittaa tai vääristää kilpailua yhteismarkkinoilla tai joista seuraa, että kilpailu estyy, rajoittuu tai vääristyy yhteismarkkinoilla, ja erityisesti sellaiset sopimukset, päätökset ja menettelytavat, joilla suoraan tai välillisesti vahvistetaan osto- tai myyntihintoja taikka muita kauppaehtoja, rajoitetaan tai valvotaan tuotantoa tai jaetaan markkinoita tai hankintalähteitä. (135) ETA-sopimuksen 53 artiklan 1 kohta (jonka pohjana on perustamissopimuksen 81 artiklan 1 kohta) sisältää saman kiellon, tosin 81 artiklan 1 kohdan viittaus "jäsenvaltioiden väliseen" kauppaan on korvattu viittauksella "ETA:n sopimuspuolten väliseen" kauppaan ja viittaus kilpailuun "yhteismarkkinoilla" on korvattu viittauksella kilpailuun "Euroopan talousalueella". 2. YRITYSTEN VÄLISET SOPIMUKSET JA YRITYSTEN YHDENMUKAISTETUT MENETTELYTAVAT (136) Perustamissopimuksen 81 artiklan 1 kohdassa ja ETA-sopimuksen 53 artiklassa kielletään sopimukset, yritysten yhteenliittymien päätökset ja yritysten yhdenmukaistetut menettelytavat. (137) Sopimuksen voidaan sanoa olevan olemassa, kun osapuolet noudattavat yhteistä suunnitelmaa, joka rajoittaa tai joka on omiaan rajoittamaan niiden omaa liiketoimintaa määräämällä niiden keskinäisen toiminnan tai toiminnasta pidättymisen linjoista markkinoilla. Sitä ei tarvitse tehdä kirjallisesti; muodollisuudet eivät ole tarpeen eikä mitään sopimusseuraamuksia tai täytäntöönpanokeinoja vaadita. Sopimuksen olemassaolo voi perustua nimenomaiseen tahdonilmaisuun tai se voi näkyä välillisesti osapuolten toiminnassa. (138) Yhdistetyissä asioissa T-305/94 jne., Limburgse Vinyl Maatschappij NV ym. vastaan komissio (toinen PVC-päätös)(90), annetussa tuomiossa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin totesi, että "jotta kyseessä on perustamissopimuksen [81 artiklan 1 kohdassa] tarkoitettu sopimus, vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan riittää, että kyseessä olevat yritykset ovat ilmaisseet yhteisen tahtonsa käyttäytyä markkinoilla tietyllä tavalla". (139) Perustamissopimuksen 81 artiklassa(91) käsite "yhdenmukaistettu menettelytapa" erotetaan käsitteistä "yritysten välinen sopimus" tai "yritysten yhteenliittymien päätös"; tarkoituksena on saattaa kyseisessä artiklassa annettujen kieltojen soveltamisalaan sellainen yritysten välisen yhteistoiminnan muoto, jolla korvataan tietoisesti kilpailun riskit yritysten välisellä käytännön yhteistyöllä ilman, että jouduttaisiin tekemään varsinaista sopimusta(92). (140) Yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännössä määritetyt yhteensovittamisen ja yhteistoiminnan perusteet, joissa ei missään tapauksessa vaadita todellisen suunnitelman laatimista, on ymmärrettävä sen perustamissopimuksen kilpailumääräyksiin luonnostaan sisältyvän käsitteen valossa, jonka mukaan jokaisen yrityksen on määrättävä riippumattomasti kaupallisista menettelytavoista, joita se aikoo noudattaa yhteismarkkinoilla. Tämä riippumattomuuden vaatimus ei poista yrityksiltä oikeutta sopeutua järkevästi kilpailijoidensa nykyiseen tai odotettuun toimintaan, mutta se kieltää ehdottomasti kaikki niiden väliset suorat tai välilliset yhteydet, joiden tarkoituksena tai tuloksena on joko vaikuttaa todellisen tai mahdollisen kilpailijan käyttäytymiseen markkinoilla tai paljastaa tällaiselle kilpailijalle toimintatavat, joita ne ovat itse päättäneet noudattaa tai aikovat noudattaa markkinoilla(93). (141) Tällainen toimintatapa voi olla 81 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu "yhdenmukaistettu menettelytapa", vaikka osapuolet eivät olisi ennakolta sopineet yhteisestä suunnitelmasta, joka määrittäisi niiden käyttäytymisen markkinoilla, vaan soveltavat kaupallisen käyttäytymisen yhteensovittamista helpottavia salaisia mekanismeja tai osallistuvat sellaisiin(94). (142) Perustamissopimuksen 81 artiklan 1 kohdassa esitetty yhdenmukaistetun menettelytavan käsite kattaa paitsi yritysten välisen yhteistoiminnan, myös tätä yhteistoimintaa seuraavan markkinakäyttäytymisen ja näiden kahden seikan välisen syy-yhteyden. Elleivät asianomaiset toimijat esitä niille kuuluvan näyttövelvollisuuden mukaisesti vastakkaista näyttöä, on syytä olettaa, että yhteistoimintaan osallistuvat ja edelleen markkinoilla toimivat yritykset ottavat markkinakäyttäytymisessään huomioon kilpailijoidensa kanssa vaihdetut tiedot. Näin on etenkin siinä tapauksessa, että yhteistoiminta jatkuu pitkään ja on säännöllistä(95). (143) Etenkään kauan kestäneissä monimutkaisissa tapauksissa komission ei välttämättä tarvitse luokitella rikkomista nimenomaan jommankumman lainvastaisen käyttäytymisen muodoksi. Sopimuksen ja yhdenmukaistetun menettelytavan käsitteet häilyvät ja voivat olla päällekkäisiä. Tällaista erottelua ei ehkä ole edes realistista tehdä, koska rikkominen voi sisältää samanaikaisesti kummankin kielletyn toimintatavan piirteitä, vaikka erikseen tarkasteltuina jotkin rikkomisen ilmenemismuodot voitaisiin perustellusti luokitella jompaankumpaan ryhmään kuuluviksi. Olisi kuitenkin keinotekoista jakaa useiksi erillisiksi rikkomismuodoiksi sellaista jatkuvaa yhteistä hanketta, jolla on selvästi yksi ja sama yleistavoite. Näin ollen kartelli voi samanaikaisesti muodostaa sekä sopimuksen että yhdenmukaistetun menettelytavan. Perustamissopimuksen 81 artiklassa ei määritellä erityistä tunnusmerkistöä tällaisia monimutkaisia rikkomisia varten(96). (144) Toista PVC-päätöstä koskevassa tuomiossaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoi, että "kun kyse on monitahoisesta kilpailusääntöjen rikkomisesta, jossa useat tuottajat ovat useiden vuosien ajan tavoitelleet sitä, että ne voisivat yhdessä ohjata markkinoita, komissiolta ei voida edellyttää, että se yksilöisi kunkin yrityksen ja kunkin hetken osalta täsmällisesti rikkomisen sopimukseksi tai yhdenmukaistetuksi menettelytavaksi, kun perustamissopimuksen [81] artiklassa joka tapauksessa tarkoitetaan kumpaakin näistä kilpailusääntöjen rikkomisen muodoista"(97). (145) Perustamissopimuksen 81 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu "sopimus" voi olla huomattavasti epävarmempi kuin yksityisoikeudellisen kaupallisen sopimuksen täytäntöönpanon edellyttämä. Kun on kyse kauan kestäneestä monimutkaisesta kartellista, ilmauksella "sopimus" ei tarkoiteta pelkästään kokonaissuunnitelmaa tai nimenomaisesti sovittuja ehtoja, vaan myös sellaista toimintaa, joka perustuu samoihin mekanismeihin ja jolla pyritään samaan yhteiseen päämäärään. (146) Vaikka kartelli on yhteinen hanke, osallistujilla voi olla siinä eri rooleja. Yksi tai useampi yrityksistä voi toimia kartellin johtajana. Siinä voi esiintyä sisäisiä ristiriitoja ja kilpailua, jopa petkuttamista, mutta mikään niistä ei kuitenkaan estä järjestelyä muodostamasta perustamissopimuksen 81 artiklan 1 kohdassa ja ETA-sopimuksen 53 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua sopimusta/yhdenmukaistettua menettelytapaa, jos sillä kerran on yhteinen ja jatkuva tavoite. Monimutkaista kartellia voidaan tarkastella yhtenä jatkuvana rikkomisena sillä aikavälillä, jolloin kartelli toimi. Kartellisopimusta voidaan siis ajoittain muuttaa tai sen mekanismeja voidaan sopeuttaa tai lujittaa uuden kehityksen huomioon ottamiseksi. (147) Komissiolla on oikeus todeta, että kauan kestäneessä monimutkaisessa kartellissa noudatetut yhdenmukaistetut menettelytavat ja siinä tehdyt sopimukset muodostavat yhtenäisen jatkuvan rikkomisen, mikäli ne muodostavat osan niistä toimenpiteistä, joihin yritykset ovat ryhtyneet yhteisenä tavoitteenaan kilpailun estäminen tai vääristäminen. Kuten ensimmäisen asteen tuomioistuin huomautti asiassa T-7/89, Hercules vastaan komissio(98), olisi keinotekoista pilkkoa osiin sellainen jatkuva toiminta, jolle on luonteenomaista yksi yhtenäinen tarkoitus, kohtelemalla sitä erillisten rikkomisten sarjana: "Tosiasia on, että [yritykset] osallistuivat usean vuoden ajan yhtenäisten järjestelyjen sarjaan, joka muodosti yhden rikkomisen, joka vähitellen ilmeni sekä laittomina sopimuksina että laittomina yhdenmukaistettuina menettelytapoina". (148) Pelkästään se, että kukin yritys osallistuu kilpailusääntöjen rikkomiseen sille ominaisella tavalla, ei riitä poissulkemaan sen vastuuta rikkomisesta kokonaisuudessaan, ei myöskään käyttäytymisestä, jonka muut rikkomiseen osallistuneet yritykset ovat todellisuudessa toteuttaneet mutta jolla on sama lainvastainen tarkoitus ja sama kilpailunvastainen vaikutus. Yritys, joka osallistuu yhteiseen lainvastaiseen hankkeeseen myötävaikuttamalla omalla toiminnallaan yhteisten päämäärien tavoittelemiseen, on vastuussa myös muiden yritysten käyttäytymisestä saman kilpailusääntöjen rikkomisen osalta koko siltä ajalta, jolloin se osallistui kyseiseen rikkomiseen. Tästä on kyse silloin, kun kyseisen yrityksen osoitetaan tienneen muiden osallistujien lainvastaisesta käyttäytymisestä tai voineen kohtuudella ennakoida sen ja olleen valmis hyväksymään siihen sisältyvän riskin(99). 3. YKSI JATKUVA RIKKOMINEN (149) Baselissa Sveitsissä 6 päivänä maaliskuuta 1991 pidetyssä kokouksessa suurimmat tuottajat - Haarmann & Reimer, ADM, Jungbunzlauer ja Hoffmann-La Roche - sopivat toimintaperiaatteista, joiden avulla ne muodostaisivat kartellin sitruunahapon maailmanmarkkinoille(100). (150) Tämä suunnitelma, jonka kaikki nämä neljä yritystä ja myöhemmin myös Cerestar Bioproducts hyväksyivät, pantiin täytäntöön neljän vuoden aikana, ja se perustui samoihin mekanismeihin ja sillä pyrittiin samaan yhteiseen päämäärään eli kilpailun estämiseen. (151) Säännöllisissä kokouksissa työstetystä suunnitelmasta ei tehty erillisiä "sopimuksia", vaan se pantiin täytäntöön noudattamalla yhtä ja samaa lainvastaista kokonaissuunnitelmaa. (152) Kun otetaan huomioon, että tuottajat noudattivat jatkuvasti yhteistä suunnitelmaa ja yhteistä tavoitetta estääkseen kilpailun sitruunahappoteollisuudessa, komissio katsoo, että kyseinen toiminta muodostaa yhden jatkuvan perustamissopimuksen 81 artiklan 1 kohdan ja ETA-sopimuksen 53 artiklan 1 kohdan rikkomisen. (153) Vaikka kokonaisuutena tarkastellen valmistajien välisen järjestelyn voisi katsoa täyttävän täyden "sopimuksen" tunnusmerkit, kyseisessä toimintatavassa on myös sellaisia tosiasiallisia piirteitä, joista osaa voitaisiin osuvasti kuvata yhteensovitetuiksi menettelytavoiksi, mikäli tämä olisi tarkoituksenmukaista. (154) Vastauksessaan väitetiedoksiantoon Jungbunzlauer väittää, että komissio on väärässä todetessaan, että sopimus tehtiin 6 päivänä maaliskuuta 1991 ja että kilpailun rajoittamiseksi pantiin pitkän ajan kuluessa täytäntöön yhteisesti sovittu suunnitelma, joka perustui samoihin mekanismeihin. (155) Jungbunzlauerin mukaan kävi nimittäin niin, etteivät osapuolet päässeetkään yhteisymmärrykseen maaliskuussa 1991, ja kaiken lisäksi Jungbunzlauer osallistui vuodesta 1993 kyseisten periaatteiden täytäntöönpanoon vain osittain, eikä se vuoden 1994 jälkipuoliskolta lähtien noudattanut niitä enää lainkaan. (156) Edellä 136-148 kappaleem perusteella on hylättävä se väite, jonka mukaan tässä päätöksessä tarkoitettuna jaksona ei noudatettu mitään sopimusta. Sitä kysymystä, pantiinko sopimukset ja/tai yhdenmukaistetut menettelytavat tosiasiallisesti täytäntöön, tarkastellaan 212-218 kohdassa. 4. KILPAILUN RAJOITTAMINEN (157) Perustamissopimuksen 81 artiklan 1 kohdan ja ETA-sopimuksen 53 artiklan 1 kohdan mukaan kilpailua rajoittavia ovat nimenomaan sellaiset sopimukset - joilla suoraan tai välillisesti vahvistetaan osto- tai myyntihintoja taikka muita kauppaehtoja, - joilla rajoitetaan tai valvotaan tuotantoa, - joilla jaetaan markkinoita tai hankintalähteitä. (158) Tässä tapauksessa tehtyjen monimutkaisten sopimusten ja järjestelyjen joukosta voidaan mainita seuraavat seikat, jotka ovat merkityksellisiä sen toteamisessa, onko perustamissopimuksen 81 artiklan 1 kohtaa ja ETA-sopimuksen 53 artiklan 1 kohtaa rikottu: - sovittiin markkinoiden jakamisesta ja myyntikiintiöistä, - jäädytettiin/rajoitettiin/poistettiin tuotantokapasiteettia, - sovittiin yhteisesti hinnankorotuksista, - osoitettiin tuottaja, jonka oli määrä "johtaa" hinnankorotuksia kansallisilla markkinoilla, - kierrätettiin luetteloita nykyisistä ja tulevista tavoitehinnoista hinnankorotusten koordinoimiseksi, - laadittiin ja toteutettiin raportointi- ja seurantajärjestelmä, jolla varmistettiin rajoitussopimusten noudattaminen, - jaettiin asiakkaita tai sovittiin niistä, - osallistuttiin säännöllisiin kokouksiin ja harjoitettiin muuta yhteydenpitoa, jotta voitiin sopia rajoituksista ja panna ne tarpeen mukaan täytäntöön ja/tai muuttaa niitä. (159) Tämänkaltaisten järjestelyjen tavoitteena on rajoittaa kilpailua perustamissopimuksen 81 artiklan 1 kohdassa ja ETA-sopimuksen 53 artiklan 1 kohdassa tarkoitetulla tavalla. Koska tärkein kilpailutekijä oli hinta, tuottajien noudattamilla salaisilla järjestelyillä ja mekanismeilla pyrittiin viime kädessä korottamaan hintoja tuottajien eduksi yli sellaisen tason, jolle vapaa kilpailu olisi ne asettanut. (160) Perustamissopimuksen 81 artiklan 1 kohdan ja ETA-sopimuksen 53 artiklan 1 kohdan soveltamiseksi ei tarvitse ottaa huomioon sopimuksen tosiasiallisia kilpailuvaikutuksia, vaan riittää, kun osoitetaan, että sopimusten tarkoituksena oli rajoittaa kilpailua. (161) Kartellilla kuitenkin oli myös kilpailua rajoittava vaikutus. Kartellin ensisijaisena tavoitteena olleista hinnankorotuksista todellakin sovittiin, niistä ilmoitettiin asiakkaille ja ne pantiin etenkin kartellin alkuvuosina laajalti täytäntöön koko ETA-alueella. Lisäksi kukin yritys pitkälti onnistui säilyttämään sovitun markkinaosuuden, jolla hintasopimuksen toimivuus varmistettiin; kartellin ensimmäisenä toimintavuonna vain muutaman yrityksen toteutuneen myynnin ja myyntikiintiöiden erotus ylitti 3 prosenttia, ja ne pysyttelivät myöhemmin tämän rajan alapuolella (ks. taulukko 6). Kyseisten järjestelyjen kilpailua rajoittavaa vaikutusta selvitetään tarkemmin 205-218 kappaleessa. (162) Vastauksessaan väitetiedoksiantoon Jungbunzlauer väittää, että komissio on virheellisesti antanut sellaisen kuvan, että kiinalaisia tuottajia painostettiin epäreilusti. Jungbunzlauer huomauttaa vielä, että Kiinan halpatuonti vääristi kilpailua huomattavasti, eikä sen mielestä ole mitään moitittavaa siinä, että tuojia vastaan uhataan ryhtyä laillisiin toimiin. Jungbunzlauer väittää, ettei Ecaman harkitsemaa valitusta polkumyyntiä vastaan voida mitenkään pitää väärinkäyttönä. Tästä on osoituksena myös se, että myös Turkki peri polkumyyntitullia kiinalaisen sitruunahapon tuonnista toukokuun 1995 ja toukokuun 2000 välisenä aikana. (163) Komissio ei pyrikään väittämään, että polkumyyntiä vastaan kohdistetun valituksen jättäminen tai suunnitteleminen tai edes kolmansien uhkaaminen sillä, että tällainen valitus aiotaan jättää, voisi sinällään merkitä perustamissopimuksen 81 artiklan 1 kohdan rikkomista. (164) Tässä tapauksessa on kuitenkin ilmeistä, että kartellin jäsenten kilpailua rajoittavilla sopimuksilla menestyksekkäästi toteuttamat sitruunahapon hinnankorotukset vaikuttivat siten, että sitruunahapon vienti Kiinasta Eurooppaan lisääntyi voimakkaasti. (165) Siksi kartellin jäsenten yhteisesti sopimia toimenpiteitä kiinalaisten tuottajien vakuuttamiseksi siitä, että halpatuontia Eurooppaan olisi vähennettävä, voidaan hyvin pitää sellaisena strategiana, jolla kartellia pyrittiin suojelemaan odottamattoman kilpailun uhalta, riippumatta siitä, olivatko kiinalaisten tuottajien veloittamat hinnat EY:n polkumyyntisäännösten perusteella lainmukaisia vai eivät. (166) Vaikka alan toimijat voivat täysin oikeutetusti keskustella, olisiko komissiolle jätettävä valitus polkumyyntiä vastaan, varmaa on, että minkään markkinasegmentin tärkeimmät toimijat eivät voi yhteisesti sopia asiakkailta veloitettavia hintoja, jotta kolmannet saataisiin häädettyä markkinoilta. Edellä 115-124 kappaleessa kuvaillut tosiseikat osoittavat selvästi lainvastaiseksi ne menettelyt, joita kartellin jäsenet käyttivät pannakseen kiinalaiset tuottajat kuriin. Serbia-listana tunnetussa luettelossa mainituille ja kartellin jäsenten kesken jaetuille asiakasyrityksille tehdyt vastatarjoukset olivat selvästi osa sitä kokonaisstrategiaa, jolla pyrittiin estämään kilpailu ETA-alueen sitruunahappomarkkinoilla. (167) Tältä osin komissio perustellusti katsoo, että kartellin jäsenten käyttäytyminen kiinalaisia tuottajia kohtaan muodosti perustamissopimuksen 81 artiklan 1 kohdassa ja ETA-sopimuksen 53 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun yhdenmukaistetun menettelytavan. 5. VAIKUTUS EU:N JÄSENVALTIOIDEN VÄLISEEN JA ETA-SOPIMUKSEN OSAPUOLTEN VÄLISEEN KAUPPAAN (168) Tuottajien välisellä jatkuvalla sopimuksella oli merkittävä vaikutus EU:n jäsenvaltioiden väliseen ja ETA-sopimuksen osapuolten väliseen kauppaan. (169) Perustamissopimuksen 81 artiklan 1 kohta koskee sopimuksia, jotka ovat omiaan estämään EU:n jäsenvaltioiden välisten yhtenäismarkkinoiden toteutumisen, koska niiden avulla jaetaan kansallisia markkinoita tai vaikutetaan kilpailurakenteeseen yhteismarkkinoilla. Samoin ETA-sopimuksen 53 artiklan 1 kohta koskee sopimuksia, jotka haittaavat yhtenäisen Euroopan talousalueen luomista. (170) Kuten "jäsenvaltioiden välistä kauppaa" käsittelevässä luvussa (52-53 kappale) osoitettiin, sitruunahappomarkkinoille on luonteenomaista EY:n jäsenvaltioiden välisen kaupan suuri volyymi. EU:n jäsenvaltioiden ja ETA-sopimuksen osapuolina olevien EFTA-maiden välisen kaupan volyymi oli niin ikään huomattava. Kaikki ETA-sopimuksen osapuolina olevat EFTA-maat tuovat maahan koko sitruunahappotarpeensa. Ennen Itävallan, Suomen ja Ruotsin liittymistä yhteisöön Itävalta vei maasta huomattavan määrän sitruunahappoa, kun taas Suomi ja Ruotsi hankkivat kaiken tarvitsemansa sitruunahapon maahantuonnilla. (171) EY:n perustamissopimuksen 81 artiklan 1 kohdan ja ETA-sopimuksen 53 artiklan 1 kohdan soveltaminen kartelliin ei rajoitu vain siihen osaan kartellin jäsenten myynnistä, joka todella koskee tavaroiden siirtämistä yhdestä jäsenvaltiosta toiseen. Näiden määräysten soveltamiseksi ei myöskään ole välttämätöntä osoittaa, että kunkin osallistujan toiminta, koko kartellin toiminnasta erillisenä, vaikuttaisi jäsenvaltioiden väliseen kauppaan(101). (172) Tässä tapauksessa kartellijärjestelyt kattoivat käytännössä kaiken EY:ssä ja ETA-alueella tällä tärkeällä teollisuudenalalla käydyn kaupan. Hintasopimukset ja kiintiöjärjestelmät ovat pakostakin muuttaneet tai olleet omiaan muuttamaan myyntivirtojen suuntaa siitä, mikä se muutoin olisi ollut(102). 6. ITÄVALTAAN, SUOMEEN, ISLANTIIN, LIECHTENSTEINIIN, NORJAAN JA RUOTSIIN SOVELLETTAVAT KILPAILUSÄÄNNÖT (173) ETA-sopimus tuli voimaan 1 päivänä tammikuuta 1994. Tätä päivämäärää edeltäneeseen kartellitoimintaan voidaan tässä menettelyssä soveltaa ainoastaan perustamissopimuksen 81 artiklaa; vaikka kartellijärjestelyt tällä jaksolla rajoittivatkin kilpailua Itävallassa, Suomessa, Islannissa, Liechtensteinissa, Norjassa ja Ruotsissa (silloisissa EFTA-valtioissa), tämä määräys ei ulottunut niihin. (174) Sen sijaan 1 päivän tammikuuta ja 31 päivän joulukuuta 1994 välisenä aikana näihin kuuteen EFTA-valtioon sovellettiin ETA-sopimuksen määräyksiä; tuona jaksona kartelli rikkoi sekä ETA-sopimuksen 53 artiklan 1 kohtaa että perustamissopimuksen 81 artiklan 1 kohtaa, ja komissiolla on toimivalta soveltaa kumpaakin määräystä. Kilpailun rajoittaminen näissä kuudessa EFTA-valtiossa tämän yhden vuoden jakson aikana kuuluu ETA-sopimuksen 53 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan. (175) Sen jälkeen, kun Itävalta, Suomi ja Ruotsi olivat 1 päivänä tammikuuta 1995 liittyneet Euroopan yhteisöön, perustamissopimuksen 81 artiklan 1 kohtaa voitiin soveltaa kartelliin siltä osin kuin se vaikutti kilpailuun kyseisillä markkinoilla. Kartellin toiminta Norjassa, Islannissa ja Liechtensteinissa pysyi edelleen ETA-sopimuksen 53 artiklan 1 kohdan vastaisena. (176) Käytännössä tästä seuraa, että kartellin toiminta Itävallassa, Suomessa, Norjassa, Ruotsissa, Islannissa ja Liechtensteinissa rikkoi ETA-alueen ja/tai EY:n kilpailusääntöjä 1 päivästä tammikuuta 1994 alkaen. C. PÄÄTÖKSEN KOHDE 1. SOVELLETTAVAT PERIAATTEET (177) Jotta tämän päätöksen kohteena olevat yritykset voitaisiin yksilöidä, on määritettävä, mitkä oikeushenkilöt olivat vastuussa kilpailusääntöjen rikkomisesta. (178) Jotta voitaisiin ratkaista, onko emoyhtiö vastuussa tytäryhtiönsä lainvastaisesta toiminnasta, on osoitettava, että "tytäryhtiö, vaikka sillä onkin eri oikeushenkilöllisyys, ei määritä itsenäisesti toimintaansa markkinoilla, vaan noudattaa olennaisilta osin emoyhtiön sille antamia ohjeita"(103). (179) Kun perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohdan ja/tai ETA-sopimuksen 53 artiklan 1 kohdan rikkominen on näytetty toteen, on määritettävä se luonnollinen henkilö tai oikeushenkilö, joka vastasi yrityksen toiminnasta silloin, kun kilpailusääntöjä rikottiin. (180) Kun yritys rikkoo perustamissopimuksen 81 artiklan 1 kohtaa ja/tai ETA-sopimuksen 53 artiklan 1 kohtaa ja myöhemmin luopuu rikkomiseen käyttämästään omaisuudesta ja vetäytyy kyseisiltä markkinoilta, kyseisen yrityksen - mikäli se vielä on toiminnassa - on katsottava olevan edelleen vastuussa kilpailusääntöjen rikkomisesta kyseisenä jaksona(104). 2. PÄÄTÖKSEN KOHTEENA OLEVAT YRITYKSET (181) ADM osallistui kartelliin suoraan ja itsenäisesti. Näin ollen koko konsernin katsotaan olevan vastuussa kilpailusääntöjen rikkomisesta, ja se on yksi niistä yrityksistä, joille tämä päätös on osoitettu. (182) Myös Hoffmann-La Roche oli suoraan osallisena kartelliin yhdessä tytäryhtiönsä Citrique Belgen kanssa. Sen vuoksi Hoffmann-La Roche on suoraan vastuussa kilpailusääntöjen rikkomisesta, ja se on yksi tämän päätöksen kohteena olevista yrityksistä. (183) Vastuu Haarmann & Reimer FID:n liiketoiminnasta siirrettiin huhtikuussa 1996 Bayer Plc:lle ja yritys myytiin sen jälkeen Tate & Lyle -konsernille kesäkuussa 1998. Haarmann & Reimer FID myytiin Tate & Lylelle vasta, kun tässä päätöksessä tarkoitettu rikkominen oli lopetettu. Koska Haarmann & Reimer on yhä toiminnassa, sen katsotaan olevan osaltaan vastuussa rikkomisesta. Haarmann & Reimer on sen vuoksi yksi tämän päätöksen kohteena olevista yrityksistä. (184) Cerestar Bioproducts on Cerestar Holding BV:n kokonaan omistama tytäryhtiö. Se oli sinä jaksona, jona kilpailusääntöjä rikottiin, viime kädessä Montedison-konsernin määräysvallassa olleen Eridania Béghin-Say SA:n määräysvallassa. Cerestar Bioproducts osallistui suoraan kartelliin, ja sen vuoksi tämä päätös on osoitettu myös sille. (185) Jungbunzlauer Ges.m.b.H on nykyisin Jungbunzlauer Holding AG:n täysin omistama tytäryhtiö, mutta jälkimmäisen määräysvallassa olleita liiketoimintoja johti tosiasiallisesti Jungbunzlauer AG, jonka tiloissa sijaitsee myös koko konsernin pääkonttori. Tämä vahvistetaan väitetiedoksiantoon annetussa vastauksessa, jossa Jungbunzlauer toteaa, että vastuu konsernin johtamisesta on vuodesta 1993 alkaen kuulunut Jungbunzlauer AG:lle. Ennen tätä koko konsernia johti Jungbunzlauer Ges.m.b.H(105). (186) Vastauksessaan väitetiedoksiantoon Jungbunzlauer AG ja Jungbunzlauer Ges.m.b.H vastasivat yhteisesti, että kyseisiin tosiseikkoihin liittyvä päätös olisi osoitettava Jungbunzlauer Ges.m.b.H:lle. Ne perustelevat väitettään sillä, että väitetiedoksiannosssa kuvailtuun toimintaan osallistuneet henkilöt olivat suurimmaksi osaksi Jungbunzlauer Ges.m.b.H:n edustajia, että alun perin komissio lähetti tietopyynnön nimenomaan tälle yritykselle ja että kaikki Jungbunzlauer-konsernin tässä tapauksessa antamat tiedot toimitettiin Jungbunzlauer Ges.m.b.H:n puolesta. (187) Komissio kiistää nämä väitteet. Vuoden 1993 jälkipuoliskolla Jungbunzlauer Ges.m.b.H ei ensinnäkään ollut pelkkä sitruunahapon tuotantoa ja jakelua harjoittava tytäryhtiö, vaan myös koko Jungbunzlauer-konsernin johtamisesta vastaava oikeushenkilö. Vuonna 1993 tämä vastuu siirtyi Jungbunzlauer AG:lle, jota voidaan pitää Jungbunzlauer Ges.m.b.H:n seuraajana Jungbunzlauer-konsernin johdossa. Tämän jälkeen Jungbunzlauer Ges.m.b.H:sta tuli konsernin täysin omistama tytäryhtiö, joka ei päättänyt itsenäisesti omasta markkinakäyttäytymisestään, vaan noudatti olennaisilta osin konsernin johtamisesta vastaavan yhtiön, Jungbunzlauer AG:n, ohjeita. (188) Tietyllä aikavälillä tässä päätöksessä tarkastellusta jaksosta Jungbunzlauer AG osallistui suoraan kartellitapaamisiin etenkin pääjohtajansa edustamana. Sen vuoksi on pääteltävä, että koko Jungbunzlauer-konsernin johdosta vastaava oikeushenkilö osallistui kartelliin suoraan ja aktiivisesti kaikkina tässä päätöksessä tarkasteltuina jaksoina. Koska kyseinen oikeushenkilö on nykyisin Jungbunzlauer AG, tämä päätös on osoitettava sille. D. RIKKOMISEN KESTO (189) Vaikka tietyt sitruunahapon tuottajat olivat järjestäneet kahdenvälisiä tapaamisia ennen ensimmäistä monenvälistä kokousta ja vaikka sitoumuksia oli ADM:n väitteen mukaan tehty(106) jo ennen tässä menettelyssä käsiteltäviä sopimuksia, komissio rajoittaa tässä tapauksessa perustamissopimuksen 81 artiklan ja ETA-sopimuksen 53 artiklan mukaisen arviointinsa sekä mahdollisten sakkojen määräämisen siihen jaksoon, joka alkaa 6 päivästä maaliskuuta 1991. (190) Tämä on sen Baselissa Sveitsissä, pidetyn ensimmäisen monenvälisen kartellikokouksen päivämäärä, jossa sovittiin kartellin toimintaperiaatteista markkinoilla. (On tietenkin pantava merkille, että vaikka kartelli vaikutti Itävaltaan, Suomeen, Norjaan, Ruotsiin, Islantiin ja Liechtensteiniin, se ei merkinnyt kilpailusääntöjen rikkomista ennen kuin ETA-sopimus oli tullut voimaan 1 päivänä tammikuuta 1994.) (191) Haarmann & Reimerin, ADM:n, Jungbunzlauerin ja Hoffmann-La Rochen pääjohtajien/toimitusjohtajien osallistuminen tähän ensimmäiseen kokoukseen merkitsee, että ne olivat osallisia rikkomiseen tästä päivämäärästä lähtien. (192) Cerestar Bioproducts tuli sitruunahappomarkkinoille vasta vuonna 1992 ja myönsi osallistuneensa tapaamisiin 19 päivästä toukokuuta 1992. (193) Kartellin toiminta kesti toukokuuhun 1995 asti. Tässä kuussa pidettiin kaksi kokousta, joista ensimmäinen 1 päivänä toukokuuta pidetty oli säännönmukainen ja ennalta suunniteltu ja toinen 22 päivänä toukokuuta pidetty oli ennalta suunnittelematon. Jälkimmäisen kokouksen aikana Jungbunzlauerille esitettiin sen aikaisempien menettelytapojen vuoksi uhkavaatimus, jonka mukaan sen piti jatkossa osoittaa olevansa halukas pysymään sopimuksessa. Koska mitään muutosta ei ollut nähtävissä, Jungbunzlauerin katsottiin eronneen ryhmästä, ja ADM, Hoffmann-La Roche ja Haarmann & Reimer keskustelivat mahdollisuudesta jatkaa sopimusta eri muodossa (ks. 125-127 kappale). Komission saatavilla olevien tietojen mukaan kilpailunvastaiseen toimintaan osallistuneiden yritysten välinen yhteydenpito loppui kokonaan sen jälkeen, kun FBI oli kesäkuussa 1995 tehnyt yllätystarkastuksen ADM:n tiloihin Yhdysvalloissa. E. SEURAAMUKSET 1. ASETUKSEN N:o 17 3 ARTIKLA (194) Jos komissio toteaa, että perustamissopimuksen 81 artiklan 1 kohtaa tai ETA-sopimuksen 53 artiklan 1 kohtaa on rikottu, se voi asetuksessa N:o 17 olevan 3 artiklan nojalla määrätä yritykset, joita asia koskee, lopettamaan tällaisen rikkomisen(107). (195) Tässä tapauksessa kartellin jäsenet menivät huomattavan pitkälle salatakseen lainvastaisen käyttäytymisensä. Näin ollen komissio katsoi väitetiedoksiannossaan, ettei voitu täysin varmasti todeta, että rikkominen oli lopetettu. (196) Vastauksessaan väitetiedoksiantoon Cerestar Bioproducts väitti, että se lopetti osallistumisensa kartelliin toukokuussa 1995. Haarmann & Reimer puolestaan huomautti, että se myi pois kyseiset toiminnot vuonna 1998 ja että "päätöksen artiklaosaan olisi järjetöntä sisällyttää tällaista vaatimusta Haarmann & Reimerille/Bayer plc:lle"(108). (197) Näistä huomautuksista huolimatta ja epäilyjen välttämiseksi on tarpeen vaatia niitä päätöksen kohteena olevia yrityksiä, jotka yhä toimivat sitruunahappomarkkinoilla, lopettamaan rikkominen, elleivät ne vielä olen näin tehneet, ja siten kieltäytymään kaikista sellaisista yritysten välisistä sopimuksista, yritysten yhteenliittymien päätöksistä sekä yhdenmukaistetuista menettelytavoista, joilla on sama tai samankaltainen tarkoitus tai vaikutus. 2. ASETUKSESSA N:o 17 OLEVAN 15 ARTIKLAN 2 KOHTA a) Yleistä (198) Asetuksessa N:o 17 olevan 15 artiklan 2 kohdan mukaan komissio voi päätöksellään määrätä yrityksille tai yritysten yhteenliittymille sakon, joka on vähintään tuhat ja enintään miljoona euroa taikka tätä suurempi mutta enintään 10 prosenttia kunkin rikkomiseen osallisen yrityksen edellisen tilikauden liikevaihdosta, jos ne tahallaan tai tuottamuksesta rikkovat perustamissopimuksen 81 artiklan 1 kohtaa ja/tai ETA-sopimuksen 53 artiklan 1 kohtaa. (199) Sakon suuruutta määrittäessään komission on otettava huomioon kaikki merkitykselliset seikat ja etenkin rikkomisen vakavuus ja kesto; nämä kaksi perustetta mainitaan nimenomaisesti asetuksessa N:o 17 olevan 15 artiklan 2 kohdassa. (200) Kunkin rikkomiseen osallisena olleen yrityksen osuus arvioidaan erikseen. Sakon suuruuden määrittämisessä komissio ottaa huomioon etenkin kaikki raskauttavat tai lieventävät seikat ja soveltaa tarpeen mukaan sakkojen määräämättä jättämisestä tai lieventämisestä kartelleja koskevissa asioissa annettua tiedonantoa(109). (201) Rikkomisen vakavuutta arvioidessaan komissio ottaa huomioon sen laadun, sen todellisen vaikutuksen markkinoihin, jos se on mitattavissa, ja asian kannalta merkityksellisten maantieteellisten markkinoiden laajuuden. Kunkin rikkomiseen osallisena olleen yrityksen osuus arvioidaan erikseen. b) Sakkojen määrä (202) Kartelli rikkoi tahallaan perustamissopimuksen 81 artiklan 1 kohtaa ja ETA-sopimuksen 53 artiklan 1 kohtaa. Täysin tietoisina toimintansa kilpailua rajoittavasta luonteesta ja vieläpä sen lainvastaisuudesta markkinoita johtavat tuottajat liittyivät yhteen perustaakseen salaisen ja vakiintuneen järjestelmän, joka oli suunniteltu rajoittamaan kilpailua eräällä merkittävällä teollisuudenalalla. 1. Perusmäärä (203) Perusmäärä määritetään rikkomisen vakavuuden ja keston perusteella. Vakavuus (204) Rikkomisen vakavuuden arvioinnissa komissio ottaa huomioon sen laadun, sen todellisen vaikutuksen markkinoihin, jos se on mitat