Komission päätös,

tehty 28 päivänä kesäkuuta 2000,

keskittymän julistamisesta yhteismarkkinoille ja ETA-sopimukseen soveltumattomaksi

(Asia COMP/M.1741 - MCI WorldCom/Sprint)

(tiedoksiannettu numerolla K(2003) 1693)

(Ainoastaan englanninkielinen teksti on todistusvoimainen)

(ETA:n kannalta merkityksellinen teksti)

(2003/790/EY)

EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO, joka

ottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen,

ottaa huomioon Euroopan talousalueesta tehdyn sopimuksen ja erityisesti sen 57 artiklan,

ottaa huomioon yrityskeskittymien valvonnasta 21 päivänä joulukuuta 1989 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 4064/89(1), sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna asetuksella (EY) N:o 1310/97(2), ja erityisesti sen 8 artiklan 3 kohdan,

ottaa huomioon 21 päivänä helmikuuta 2000 tehdyn komission päätöksen menettelyn aloittamisesta tässä asiassa,

on antanut asianosaisille yrityksille tilaisuuden esittää huomautuksensa komission niitä vastaan esittämistä väitteistä,

ottaa huomioon keskittymiä käsittelevän neuvoa-antavan komitean lausunnon(3),

sekä katsoo seuraavaa:

(1) Komissio sai 11 päivänä tammikuuta 2000 asetuksen (ETY) N:o 4064/89 4 artiklan mukaisen ilmoituksen ehdotetusta yrityskeskittymästä, jolla MCI WorldCom, Inc. (jäljempänä "MCI WorldCom") ja Sprint Corporation (jäljempänä "Sprint") sulautuisivat neuvoston asetuksen 3 artiklan 1 kohdan a alakohdassa tarkoitetulla tavalla osakkeidenvaihdon välityksellä.

I OSAPUOLET

(2) MCI WorldCom ja Sprint ovat molemmat maailmanlaajuisia viestintäyrityksiä. MCI WorldCom tarjoaa yrityksille ja kuluttajille laajan valikoiman televiestintäpalveluja, mukaan lukien toiminneperustaisia paikallis- ja kaukoliikenteen sekä kansainvälisiä ilmaispuhelu-, puhelukortti-, maksukortti- ja Internet-palveluja. Sprint tarjoaa Yhdysvalloissa paikallis- ja kaukoliikenteen ja langattomia viestintäpalveluja sekä Internet-palveluja. Sprintin toimintaa Euroopassa hoidettiin GlobalOnen välityksellä (siihen asti kunnes Sprint vetäytyi osallistumisestaan GlobalOneen, Deutsche Telekomin ja France Telecomin kanssa perustettuun yhteisyritykseen).

II TOIMENPIDE JA KESKITTYMÄ

(3) MCI WorldCom ja Sprint allekirjoittivat 4 päivänä lokakuuta 1999 sulautumasopimuksen ja -suunnitelman, joiden mukaisesti Sprintin osakkeet vaihdettaisiin MCI WorldComin osakkeiksi. Sprint sulautettaisiin MCI WorldComiin, ja se lakkaisi olemasta erillinen osakeyhtiö MCI WorldComin jatkaessa toimintaa. Ehdotettu keskittymä on siten muutetun asetuksen (ETY) N:o 4064/89 3 artiklan 1 kohdan a alakohdassa tarkoitettu täydellinen oikeudellinen sulautuma.

III YHTEISÖNLAAJUINEN ULOTTUVUUS

(4) Asianosaisten yritysten yhteenlaskettu maailmanlaajuinen kokonaisliikevaihto ylittää viisi miljardia euroa(4) [...](5)(6). Sekä MCI Worldin että Sprintin yhteisönlaajuinen liikevaihto ylittää 250 miljoonaa euroa [...]*, mutta ne eivät saavuta yli kahta kolmasosaa yhteisönlaajuisesta kokonaisliikevaihdostaan yhdessä ja samassa jäsenvaltiossa.

(5) Ilmoituksen tehneet osapuolet kiistivät tämän liiketoimen yhteisönlaajuisen ulottuvuuden 20 päivänä lokakuuta 1999 ja 26 päivänä lokakuuta 1999 lähettämissään kirjeissä ja toistivat kantansa väitetiedoksiantoon antamassaan vastauksessa. Osapuolten mukaan Sprintin osuutta GlobalOnen liikevaihdosta ei olisi pitänyt sisällyttää Sprintin liikevaihtoon, joka laskettiin sulautuma-asetuksen 5 artiklan mukaisesti.

(6) Sulautuma-asetuksen 4 artiklan 1 kohdan mukaan tarkasteltavana olevasta liiketoimesta olisi pitänyt ilmoittaa seitsemän päivän kuluessa sitovan sulautumasopimuksen allekirjoituksesta. Yhteisönlaajuisen ulottuvuuden selvittämiseksi liikevaihdot on siis laskettava sulautumasopimuksen allekirjoitusajankohdan ja tällöin vallinneiden olojen perusteella tai viimeistään ilmoitusvelvollisuuden syntyhetken perusteella(7). Tiettyihin toimintoihin liittyvä liikevaihto voidaan jättää laskuista pois ainoastaan silloin, kun kyseisten toimintojen myynti asetetaan ilmoitetussa sopimuksessa sulautuman peruuttamattomaksi ennakkoehdoksi tai jos kyseiset toiminnot on myyty tilinpäätöksen ja lopullisen sulautumasopimuksen allekirjoituksen välisenä aikana.

(7) Koska Sprint ei ollut vielä lähtenyt GlobalOnesta sulautumasopimuksen allekirjoituksen aikaan ja koska lähtö ei ollut myöskään ilmoitetun keskittymän ennakkoehto, ilmoitetulla toimenpiteellä on yhteisönlaajuinen ulottuvuus.

IV MENETTELY

A. MENETTELYYN LIITTYVÄT ASIAT

(8) Ilmoituksen tehneet osapuolet antoivat 2 päivänä helmikuuta 2000 sulautuma-asetuksen 6 artiklan 2 kohdan mukaisesti sitoumuksen, jonka mukaan Sprint yrittäisi kaikin keinoin saattaa päätökseen mahdollisimman nopeasti vetäytymisensä GlobalOne-yhteisyrityksestä. Sillä välin Sprint ei osallistuisi millään tavalla GlobalOnen päivittäiseen liikkeenjohtoon. Osapuolet väittivät, että Sprintin vetäytyminen GlobalOnesta vähentäisi merkittävästi kilpailun päällekkäisyyttä kansainvälisten kauttakulkuoperaattoripalvelujen markkinoilla ja yritysten monikansallisille yhtiöille tarjoamien telepalvelujen maailmanlaajuisilla markkinoilla ja että ehdotettu sitoumus poistaisi kaikki huolet ilmoitetun keskittymän soveltuvuudesta kaikilla niillä markkinoilla, joihin keskittymä vaikuttaa.

(9) Ilmoituksen tutkittuaan komissio päätteli 21 päivänä helmikuuta 2000, ettei ehdotettu sitoumus riitä korjaamaan ehdotetun liiketoimen aiheuttamia kilpailuongelmia, että toimenpide siis kuuluu sulautuma-asetuksen soveltamisalaan ja että sen soveltuvuudesta yhteismarkkinoille on vakavia epäilyjä. Tämän vuoksi komissio päätti aloittaa sulautuma-asetuksen 6 artiklan 1 kohdan c alakohdan mukaisen menettelyn.

(10) Komissio pyysi 9 päivänä maaliskuuta 2000 ja 14 päivänä maaliskuuta 2000 osapuolilta lisätietoja asetuksen N:o 4064/89 11 artiklan nojalla. Pyydettyjen tietojen toimittamisaika umpeutui 17 päivänä maaliskuuta 2000 klo 12.00 Keski-Euroopan aikaa. Osapuolet eivät toimittaneet komission asettamissa määräajoissa pyyntöihin täydellisiä vastauksia.

(11) Komissio vaati 20 päivänä maaliskuuta 2000 tekemällään päätöksellä MCI WorldComia ja Sprintia toimittamaan puuttuneet ja tutkimuksensa loppuun saattamisen kannalta tarpeelliset tiedot viimeistään 24 päivänä maaliskuuta 2000 klo 8.00 Keski-Euroopan aikaa. Osapuolet toimittivat puuttuneet tiedot 24 päivänä ja 27 päivänä maaliskuuta 2000. Tästä seurasi, että lopullinen määräaika, johon mennessä komission olisi tehtävä 8 artiklan mukainen päätös, siirrettiin täytäntöönpanoasetuksen(8) 9 artiklan nojalla 4 päivästä heinäkuuta 12 päivään heinäkuuta. Väitetiedoksiantoon antamassaan vastauksessa osapuolet kiistivät toimittaneensa pyydetyt tiedot vasta 27 päivänä maaliskuuta 2000 ja väittivät toimittaneensa ne sähköpostitse perjantaina 24 päivänä maaliskuuta. Osapuolet kuitenkin ilmoittivat 26 päivänä toukokuuta lähettämässään kirjeessä, että niiden 11 artiklan mukaiseen päätökseen sähköisesti antama vastaus oli täydellinen vasta sen jälkeen, kun 11 artiklan mukainen vastaus oli jätetty useina paperitulosteina 27 päivänä maaliskuuta. Kun otetaan huomioon tämän päätöksen tekopäivä, vastauksen oikean jättöpäivän määrittäminen ei ole tarpeellista.

(12) Komissio lähetti väitetiedoksiannon ilmoituksen tehneille osapuolille 3 päivänä toukokuuta 2000. Osapuolet vastasivat 22 päivänä toukokuuta, ja suullinen kuuleminen pidettiin kolmansien osapuolten pyynnöstä 30 päivänä toukokuuta. Osapuolet tiedottivat komissiolle 27 päivänä kesäkuuta 2000 aikovansa peruuttaa virallisesti ilmoituksen, koska ne eivät enää aikoneet toteuttaa ehdotettua sulautumaa ilmoituksessa esitetyssä muodossa. Tämä ei kuitenkaan vastannut 4 päivänä lokakuuta 1999 allekirjoitetun ja ilmoituksen kohteena olleen sulautumasopimuksen virallista peruutusta. Lisäksi osapuolet jättivät itselleen mahdollisuuden toteuttaa ehdotettu sulautuma ilmoituksesta poikkeavassa muodossa. Näistä syistä komissio ei voinut hyväksyä tätä liiketoimen viralliseksi peruutukseksi.

B. YHTEISTYÖ YHDYSVALTAIN OIKEUSMINISTERIÖN KANSSA

(13) MCI WorldComin ja Sprintin sulautumahankkeesta ilmoitettiin muun muassa myös Yhdysvaltain oikeusministeriön kilpailuasioita hoitavalle osastolle (jäljempänä "DoJ"). Osapuolet luopuivat salassapitovelvoitteesta, jotta DoJ ja komissio saattoivat vaihtaa tietoja ja asiakirjoja, joita osapuolet olivat toimittaneet niille. Monet yritykset, jotka vastasivat molempien viranomaisten samanaikaisiin kyselyihin, olivat valmiita sallimaan kyseisten viranomaisten välisen tietojenvaihdon tai toimittivat samat vastaukset molemmille.

(14) Sulautumahankkeen tutkinnan ja analysoinnin kuluessa kyseisen kahden viranomaisen välillä oli runsaasti yhteistyötä, johon liittyi mielipiteiden vaihto analyysin puitteista, tietopyyntöjen yhteensovittaminen, DoJ:n tarkkailijoiden osallistuminen suulliseen kuulemiseen, komission virkailijoiden osallistuminen DoJ:ssa pidettyyn "huippukokoukseen" sekä yhteisiä kokouksia ilmoituksen tehneiden osapuolten ja näiden kahden viranomaisen välillä.

(15) Kilpailun pääosaston pääjohtaja lähetti 15 päivänä toukokuuta 2000 Yhdysvaltain apulaisoikeusministerille kirjeen, jossa hän toivoi DoJ:n yhteistyötä arvioitaessa sulautuman vaikutusta Yhdysvaltain kaukopuhelumarkkinoihin ja seurauksia kansainvälisen puhelinliikenteen alalle.

V KILPAILUVAIKUTUSTEN ARVIOINTI

A. INTERNET

TAUSTAA

(16) Internet on yhteenliitettyjen verkkojen verkko, jossa kulkee tietoa kahden tai usean tietokoneen välillä tuhansien yhteenliitettyjen verkkojen välityksellä. Noin 300 Internet-yhteyksiä tarjoavaa verkkoa hoitaa kaukoliikenteen siirtoverkkoja, jotka muodostavat yhdessä maailmanlaajuisen Internetin kansainvälisen runkoverkon. Muutamat niistä hoitavat verkkoja, joista on yhteydet useisiin maihin useammalla kuin yhdellä alueella. Arvioiden mukaan kymmenellä suurimmalla Internet-yhteydentarjoajalla on hallussaan 70 prosenttia Internetin kansainvälisestä kaistanleveydestä(9). Huipputason yhteydentarjoajien alapuolella on muutamia Internet-yhteydentarjoajia, jotka toimivat alueellisesti (Eurooppa, Yhdysvallat ja Aasia). Kansallisten yhteydentarjoajien lukumäärä on myös kasvussa. Lisäksi yliopisto- ja tutkimusverkot toimivat kansainvälisten yhteyksien tarjoajina alueellisesti(10).

(17) Loppukäyttäjät saavat Internet-yhteyden muun muassa Internet-palveluntarjoajilta, jotka tarjoavat Internet-yhteyden ja siihen liittyviä palveluja, tele- ja dataviestintäyrityksiltä sekä muuta liiketoimintaa harjoittavilta yrityksiltä, jotka tarjoavat Internet-yhteyden keinona myydä omia tuotteitaan. Suuremmat Internet-yhteydentarjoajat toimittavat sitten perusyhteydet esimerkiksi eri Internet-palveluntarjoajien, sisällöntarjoajien ja www-sivustojen sekä muiden verkontarjoajien välille. Loppukäyttäjiä voivat olla kotitaloudet, yritykset, valtion laitokset ja yliopistot. Koska käyttäjät tarvitsevat ja vaativat yleisiä yhteyksiä, Internet-yhteydentarjoajat tarvitsevat yhdysliikennettä kaikkiin Internetin osiin.

Yhdysliikenne

(18) Kaikki Internet-yhteydentarjoajat (verkontarjoajat) hankkivat yhteyden jommallakummalla kahdesta tavasta: a) kauttakulkujärjestelyin, jotka tarjoavat yhteyden maailmanlaajuiseen Internetiin, ja b) liikenteenvaihtojärjestelyin (peering), joissa suunnilleen samansuuruinen liikenne vaihtuu tietyissä pisteissä kahden maantieteelliseltä kattavuudeltaan suunnilleen vastaavan verkon välillä ja päättyy niihin.

a) Kauttakulkuliikenne

(19) Kauttakulkuliikenne on kaupallinen palvelu, jossa Internet-yhteys myönnetään maksua vastaan. Kauttakulkuliikenne voi olla kolmenlaista: kiinteä yhteys (kiinteä linja toiselle verkontarjoajalle tai isoille asiakkaille), valinnainen yhteys vähittäisasiakkaille (kuluttajille sekä koti- ja yritysasiakkaille) tai valinnainen yhteys tukkuasiakkaille (Internet-palveluntarjoajille)(11).

b) Liikenteenvaihto (Peering)

(20) Liikenteenvaihto tarkoittaa kahden verkon välistä sopimusta kummankin sopimuspuolen asiakkaiden liikenteen hyväksymisestä siten, että se päättyy kummankin sopimuspuolen verkkoon.

(21) Liikenteenvaihto luokitellaan puolestaan joko "julkiseksi" tai "yksityiseksi" (tai "suoraksi" liikenteenvaihdoksi). Julkinen liikenteenvaihto tapahtuu pysyvissä julkisissa yhdysliikennepisteissä, ja siinä muutamat Internet-yhteydentarjoajat voivat sopia liikenteen vaihtamisesta yhdessä ainoassa paikassa, jota kutsutaan usein verkkoliittymäpisteeksi. Yksityinen liikenteenvaihto tapahtuu suurten Internet-yhteydentarjoajien välillä sellaisissa määrätyissä pisteissä, jotka sopivat molemmille verkoille.

(22) Liikenteenvaihdon historiallisena perustana ovat suunnilleen samankokoisten verkkojen tekemät sopimukset liikenteen vaihtamisesta. Ensimmäisinä liikenteenvaihtopisteinä olivat verkkoliittymäpisteet, joita luotiin sen jälkeen, kun Yhdysvaltain hallitus oli yksityistänyt Internetin. Tällaiset verkkoliittymäpisteet ovat MCI WorldComin ja Sprintin kaltaisten kaupallisten yksiköiden omistuksessa ja hoidossa. Internetin kaupallistuminen 1990-luvulla merkitsi sitä, että monista verkkoliittymäpisteistä tuli ruuhkaisia siirryttäessä täysin kaupallisiin markkinoihin. Verkkoliittymäpisteet ovat edelleen ruuhkaisia, ja niitä käyttävät lähinnä toissijaiset yhteydentarjoajat, joilla ei ole samanlaista tarvetta suuren kapasiteetin yhdysliikenteeseen. Verkkoliittymäpisteiden ruuhkautumisen takia suuremmat verkot, jotka olivat vaihtaneet verkkoliittymäpisteissä merkittävästi liikennettä toistensa kanssa, siirtyivät suoran liikenteenvaihdon sopimuksiin ja vakiinnuttivat yhdysliikenteen sellaisiin pisteisiin, jotka sopivat molemmille verkoille. Tämä käytäntö on edelleen suurempien verkkojen suosiossa. Suuremmat verkot käyttävät tavallisesti yksityisiä liikenteenvaihtopisteitä (ja jonkin verran perinteistä julkista liikenteenvaihtoa), kun pienemmät verkot puolestaan käyttävät julkista liikenteenvaihtoa.

(23) Yksityisen liikenteenvaihdon merkityksen on osoittanut myös suurten yritysasiakkaiden vaatimus yksityisistä liikenteenvaihtopisteistä. Monet suuret yritysasiakkaat, jotka pyytävät tarjouksia maailmanlaajuisista telepalveluista, vaativat, että niille palveluja tarjoavilla Internet-yhteydentarjoajilla on (sekä pisteiden lukumäärän että yhdysliikenteen koon perusteella) määrätyn suuruinen yksityinen liikenteenvaihto tiettyjen ensisijaisten Internet-yhteydentarjoajien kanssa. Tämän vaatimuksen tarkoituksena on lisätä luotettavuutta.

(24) Huipputason yhteydentarjoajien kannattaa vaihtaa liikennettä yksityisesti ja ilmaiseksi niiden kauttakulkuoperaattoreiden kanssa, joiden verkot ovat kooltaan, liikennemäärältään, maantieteelliseltä kattavuudeltaan ja laadultaan samankaltaiset. Tämän avulla huipputason verkot voivat pitää itsellään kaikki tilaajiltaan saamansa tulot joutumatta maksamaan muille verkontarjoajille. Jos liikenne on symmetristä, tällainen järjestely hyödyttää tasapuolisesti molempia sopimuspuolia. Maantieteellinen tasapaino lisää myös verkkokustannusten tasapuolisuutta (verkkokustannusten rajoittamiseksi Internet-verkontarjoajien kannattaa toimittaa liikenteensä liikenteenvaihtokumppanilleen lyhyimmässä mahdollisessa yhdysliikennepisteessä). Tämä tarkoittaa sitä, että huipputason yhteydentarjoajien kannattaa vaihtaa liikennettä ainoastaan sellaisten kumppanien kanssa, joiden liikennemäärät ja maantieteellinen kattavuus ovat suurin piirtein vastaavat. Heti kun liikenteestä tulee liian epäsymmetristä, suuremmille yhteydentarjoajille olisi kannattavampaa veloittaa yhdysliikenteestä [...]*(12)[...]*(13)[...]*.

c) Liikenteenvaihdon ja kauttakulkuliikenteen väliset erot

(25) Kauttakulkuliikenne poikkeaa liikenteenvaihdosta kolmella tavalla:

- Kauttakulkupalveluja vastaanottava osapuoli saa maailmanlaajuisen kiinteän (aina auki olevan) yhteyden eli mahdollisuuden lähettää ja vastaanottaa liikennettä kaikkien niiden reittien välityksellä, jotka ovat yhteydentarjoajan ja tämän liikenteenvaihtokumppanin käytettävissä - käytännössä kaikkialla Internetissä - eikä pelkästään yhteyttä kauttakulun tarjoajan itsensä asiakkaisiin,

- kauttakulku tarjotaan kaupallisena palveluna eli maksua vastaan, ja se sisältää myös teknisen tuen ja asiakaspalvelun,

- suhteelliset infrastruktuurikustannukset jaetaan kahden verkon välillä eri tavoin kuin liikenteenvaihdossa (liikenteenvaihdossa kumpikin sopimuspuoli maksaa osansa infrastruktuurikustannuksista, kauttakulkuliikenteessä kauttakulun tarjoaja maksaa yhteyden tarjoamisesta aiheutuvat kiinteät infrastruktuurikustannukset ja asiakas maksaa palvelusta).

(26) Liikenteenvaihto on lähinnä vaihtokauppajärjestely (vaikka jotkut Internet-yhteydentarjoajat tarjoavatkin liikenteenvaihtoa maksujärjestelyn mukaisesti). Liikenteen kannalta tämä merkitsee sitä, että molemmat sopimuspuolet ovat suunnilleen samankokoiset. Molemmat verkot hyötyvät toistensa asiakaskunnasta. Etujen tasapaino kahden liikenteenvaihtosuhteessa olevan verkon välillä edellyttää myös sitä, ettei kumpikaan sopimuspuoli voi valita toista sopimuspuolta viimesijaiseksi reitiksi. Jos sopimuskumppani A vastaanottaa liikennettä sopimuskumppani B:ltä, A ei B:n kanssa tekemiensä liikenteenvaihtojärjestelyjen mukaisesti voi siirtää B:n liikennettä A:n toiselle kumppanille, sopimuskumppani C:lle. Jotta liikennettä voitaisiin siirtää C:lle, B:n on joko tehtävä liikenteenvaihtosopimus C:n kanssa tai ostettava kauttakulkupalveluja C:ltä tai toiselta Internet-yhteydentarjoajalta.

(27) Liikenteenvaihto on edullisempaa kuin kauttakulkuliikenne niin kauan kuin liikenteenvaihtosopimuksia ei tarvitse tehdä liian monta, ja tästä syystä Internet on luonteeltaan hierarkkinen. Tämä sisältyy myös sopimuspuolten omiin liiketoimintastrategioihin. Sopimuspuolet ostaisivat kauttakulkupalveluja liikenteenvaihtosopimuksiin turvautumisen asemesta, jos se olisi niille edullisempaa. Komission tekemä tutkimus osoittaa, ettei kumpikaan liiketoimen osapuoli maksa yhteydestä. Toisaalta niille maksetaan yhteyden tarjoamisesta.[...]*(14).

(28) Lisäksi suoraa yhteyttä vailla olevan liikenteen on kuljettava lisäetappien (eli kauttakulkuliikenteen välivaiheiden) kautta, jolloin palvelun laatu heikkenee, mikä johtaa etenkin liikenteen siirtoviiveisiin (liikenteen kuljetus kestää kauemmin) ja lisää tietopakettien katoamisen todennäköisyyttä. Suorien liikenteenvaihtosuhteiden avulla sopimuskumppanit voivat minimoida tällaiset palvelun laatuun liittyvät kysymykset. MCI WorldComin Internet-osasto UUNet on oman palvelutasosta tekemänsä sopimuksen nojalla velvollinen huolehtimaan siitä, että liikenteen keskimääräinen kuukausittainen siirtoviive on enintään 85 millisekuntia edestakaisin UUNetin Pohjois-Amerikan verkossa ja enintään 120 millisekuntia New Yorkin ja UUNetin kansainvälisen Lontoossa sijaitsevan yhdyskäytäväkeskittimen välillä [...]*(15). Ilmoituksen tehneet osapuolet kiistivät väitetiedoksiantoon antamassaan vastauksessa välietappien merkityksen palvelun laadulle, mutta tämä kanta oli ristiriidassa kolmansien osapuolten suullisessa kuulemisessa antaman lausunnon kanssa (katso jäljempänä johdanto-osan 63 kappale).

Intranetit ja ekstranetit

(29) Intranet on yksityinen verkko, joka rajoittuu yhteen yritykseen tai organisaatioon. Se voi koostua monista toisiinsa liitetyistä lähiverkoista ja myös kaukoverkon vuokralinjoista. Intranet sisältää tavallisesti yhteydet ulkoiseen Internetiin yhden tai usean yhdystietokoneen välityksellä. Intranetin päätarkoituksena on jakaa yrityksen tiedot ja tietotekniikkaresurssit työntekijöiden kesken. Intranetiä voidaan käyttää myös ryhmätyöskentelyn helpottamiseen ja videoneuvotteluihin. Intranet näyttää Internetin yksityiseltä versiolta, jonka avulla yritykset ja organisaatiot voivat lähettää yksityisiä viestejä julkisen verkon välityksellä käyttämällä julkista verkkoa erityisten salaus-/salauksenpurkutoimintojen ja muiden turvatakeiden kanssa intranetinsä osien yhdistämiseksi.

(30) Suuremmat yritykset ja organisaatiot antavat intranetinsä piiriin kuuluville käyttäjille mahdollisuuden käyttää julkista Internetiä sellaisten palomuuripalvelujen välityksellä, jotka kykenevät seulomaan liikenteen molemmissa suunnissa siten, että yrityksen turvallisuus säilyy.

(31) Kun intranetin jokin osa ulotetaan asiakkaisiin, kumppaneihin, toimittajiin tai muihin yrityksen ulkopuolella oleviin, tästä osasta tulee ekstranet. Ekstranetit edellyttävät palomuuripalvelimen hallintaa, eri käyttäjätunnusten jakamista ja käyttöä, viestien salaamista ja sellaisten virtuaalisten erillisverkkojen käyttöä, jotka kaivautuvat julkisen verkon läpi. Ekstranetejä voidaan käyttää suurten tietomäärien vaihtamiseen, tuoteluetteloiden jakamiseen tai yhden yrityksen tai organisaation toisille yrityksille tarjoamien palvelujen toimittamiseen tai niiden käyttämiseen, kuten sellaisen verkkopankkisovelluksen käyttämiseen, jota yksi yritys hallinnoi verkkoon liittyneiden pankkien puolesta.

Internet-palvelinpalvelut (web hosting) ja datakeskukset

(32) Internet-palvelinpalvelujen tarjoaja tarjoaa Internet-palvelinkeskuksia (tai datakeskuksia), jotka koostuvat kulunvalvontalaitteet sisältävistä rakennuksista ja palvelimista, joita valvotaan Internet-palvelintoimintojen johtokeskuksesta käsin. Datakeskukset rakennetaan erityisesti paikoiksi, joihin Internet-palvelimet ja -laitteet sijoitetaan. Datakeskusten asiakkaat ottavat yhteyden datakeskukseen, ja Internet-palvelinpalvelun tarjoaja varmistaa sitten yhteyden Internetiin omien palvelimiensa välityksellä, jotka on kytketty suoraan Internet-runkoverkkoihin(16).

(33) Internet-palvelinpalveluja voivat käyttää esim. www-sivustot, jotka haluavat varmistaa tietojen turvallisuuden, laitteidensa varmuuden sekä nopean ja luotettavan yhteyden www-sivustolle. Niiden avulla voidaan myös joustavammin laajentaa kapasiteettia, kun sitä tarvitaan lisää, tai pienentää kapasiteettia, kun kysyntä laskee. Nykyisin kaikki suuremmat Internet-yhteydentarjoajat tarjoavat datakeskuksia/Internet-palvelinpalveluja osana asiakkailleen tarjoamiaan yhdistettyjä Internet-palveluja.

KEHITYS VUODESTA 1998

(34) Muutaman viime vuoden aikana on kehittynyt säädellyn sisällönjakelun, peilauksen ja välimuistitallennuksen kaltaisia uusia tekniikoita, joiden tarkoituksena on siirtää sisältö lähemmäksi loppukäyttäjiä. Lisäksi on kehittynyt monien yhteyksien käytäntö, jossa Internet-yhteydentarjoajat ovat yhteydessä useampaan kuin yhteen verkkoon.

Monien yhteyksien käyttäminen (multihoming)

(35) Verkontarjoajien ja Internet-yhteydentarjoajien käytäntöä olla yhteydessä useampaan kuin yhteen verkkoon kutsutaan monien yhteyksien käytännöksi (multihoming). Monien yhteyksien verkko pysyy yhteydessä Internetiin, kun yksi yhteys katkeaa, ja se voi reitittää liikenteen mihin tahansa määränpäähän sen yhteytensä välityksellä, joka tarjoaa paremman palvelun ja jolla voidaan välttää tuohon määränpäähän kulkevan liikenteen ruuhkautuminen.

(36) Koska yhteyden laatu (nopeus, luotettavuus ja yhteyksien ylimääräisyys) on tärkeää, monien yhteyksien käyttäminen on Internet-yhteydentarjoajille ja verkontarjoajille yksi tapa varmistaa itselleen yleinen yhteys Internetiin. Komission tekemä tutkimus on osoittanut, että monien yhteyksien käytöllä pyritään lähinnä vara- ja ylimääräisten yhteyksien hankkimiseen palvelun laadun varmistamiseksi. Monien yhteyksien käyttö ei kuitenkaan välttämättä estä liikennettä kulkeutumasta sellaiseen verkkoon, jonka yhteys on huonontunut. Lähtevän liikenteen polkuun voidaan jossakin määrin vaikuttaa huonontuneen verkon käytön välttämiseksi. Paluuliikennettä ei kuitenkaan olisi mahdollista säädellä mitenkään merkittävästi. Monien yhteyksien käytöllä voidaan pyrkiä myös yhteyksien varmistamiseen tietyille alueille (esim. Yhdysvaltoihin tai Eurooppaan). Monien yhteyksien käyttö antaa myös uusille käyttäjille mahdollisuuden olla yhteydessä asiakkaisiin.

(37) Monien yhteyksien verkoilla on tavallisesti yksi pääasiallinen yhteydentarjoaja ja sitten yksi toinen tai useampi muu yhteydentarjoaja varayhteytenä. Tavallisesti Internet-yhteydentarjoajien asiakkaiden pääyhteyden tarjoaa sellainen yhteydentarjoaja, joka voi yhdistää verkon suurimpaan määrään asiakkaita, ja varayhteyden puolestaan pienempi/pienemmät yhteydentarjoaja(t). Tämän vahvistaa komission tekemä tutkimus, joka osoittaa, että suurimmalla osalla toissijaisista tai pienemmistä Internet-yhteydentarjoajista ja verkontarjoajista on monia yhteyksiä jompaankumpaan sulautuvista osapuolista tai niihin molempiin.

Välimuistitallennus (caching), peilaus (mirroring) ja sisällönjakeluverkot (Content Delivery Networks)

(38) Välimuistitallennuksen ja peilauksen päätarkoituksena on jakaa sisältöä Internetin reunoille, lähemmäksi loppukäyttäjiä. Nämä tekniikat parantavat sisällönjakelun laatua, koska ne lyhentävät jakeluaikoja, vähentävät verkkoruuhkia ja kaistanleveyskuluja sekä siirtävät sisällön lähemmäksi loppukäyttäjiä. Nämä tekniikat eivät ole kuitenkaan vielä laajalti käytössä, ja niillä on tekniset puutteensa (katso jäljempänä 172 kappale). Erityisesti voidaan sanoa, että ne ovat tehokkaampia sellaisen staattisen ja vakaan aineiston käsittelyssä, joka ei muutu kovin usein.

Välimuistitallennus

(39) Välimuistitallennus on näistä tekniikoista vanhin. Välimuistitallennus luo tilapäisiä kopioita tiedoista, kuten www-sivuista, kuvatiedostoista tai multimediatiedostoista (joita kutsutaan yhteisesti kohteiksi), jotka sijaitsevat muissa tietokoneissa (välimuisteissa) kuin siinä isäntätietokoneessa (lähtöpalvelimessa), josta tiedot ovat lähtöisin. Välimuistit eivät kopioi www-sivuston koko sisältöä vaan ainoastaan www-sivuston ne osat, joissa on dynaamista sisältöä, noiden keskuspalvelinten kaistanleveyskuormituksen vähentämiseksi. Välimuistit asentaa verkon omistaja/hoitaja tietyn verkon valittuihin paikkoihin.

(40) Välimuisti voi olla tavallinen PC-tietokone, jossa toimii yleisesti saatavilla olevat ohjelmistot, tai se voi olla pitkälle kehitetty erikoistietokone (tai tietokoneverkko), jossa toimivat ainoastaan tuollaisille tietokoneille suunnitellut erikoisohjelmistot. Verkkoon asennettuna välimuisti poimii isäntätietokoneiden kotiverkkoon lähettämät pyynnöt kohteista, jotka sijaitsevat muissa verkoissa, ja tarkastaa, onko kohde tallennettu välimuistiin. Jos välimuisti saa selville, että pyydetty kohde on tallennettuna välimuistissa ("osuma"), välimuistipalvelin toimittaa tallennetun kohteen sitä pyytäneelle isäntätietokoneelle. Jos kohde ei ole välimuistissa ("huti"), välimuistipalvelin päästää tietopyynnön eteenpäin kohti lähtöpalvelinta.

(41) Välimuisteja on kolmentyyppisiä: perinteisiä, avoimia ja esinoutavia välimuisteja. Perinteiset välimuistit, tai usein välityspalvelimiksi (proxy) kutsutut vanhemmat välimuistit, edellyttivät, että pyynnön tehnyt palvelin oli määrittänyt selaimensa lähettämään kohdepyynnöt välityspalvelimelle pikemminkin kuin suoraan kyseessä olleelle www-sivustolle. Avoimet välimuistit, toisin kuin perinteiset välimuistit, voidaan asentaa suoraan verkkoon, ja ne voivat poimia kaikki niiden kautta kulkevat kohdepyynnöt. Ne ovat avoimia siinä mielessä, että pyynnön tekevän isäntäkoneen ei tarvitse määrittää selaintaan käyttämään välityspalvelinta ja että ne eivät ole tietoisia siitä, että isäntäkone saattaa vastaanottaa kohteita välimuistipalvelimelta. Tavallisesti välimuistit tallentavat ainoastaan ne tiedot, jotka joku aikaisempi käyttäjä on aikaisemmin pyytänyt. Sen sijaan jotkin perinteiset ja avoimet välimuistit "esinoutavat" kohteita eli pyytävät tietoja www-sivustoilta ennakolta määritettyjen perusteiden mukaisesti ja päivittävät nuo tiedot säännöllisesti. Tämän avulla välimuistipalvelin voi ennakoida pyyntöjä, mikä parantaa edelleen välimuistin suorituskykyä. Esinouto on erityisen hyödyllinen silloin, kun sisältö on suhteellisen dynaamista (esim. www-sivustot, joita päivitetään päivittäin tai vieläkin useammin).

(42) Välimuisteja ei tarjota sellaisinaan irrallisena palveluna vaan ne ovat pikemminkin verkon parannuksia, jotka verkon hoitaja asentaa verkon siirtonopeuden ja laadun parantamiseksi, ja Internet-palveluntarjoajat ostavat ja asentavat välimuisteja verkkoihinsa kahdesta syystä: a) poistaakseen kaistanleveysvaatimukset; ja b) nopeuttaakseen vastausten toimittamista asiakkaille. Molemmat näkökohdat ovat tärkeitä kaikille välimuistien ostajille, mutta niiden tärkeysjärjestys riippuu kustakin Internet-palveluntarjoajasta.

(43) Välimuistit vetoavat erityisesti yritysasiakkaisiin mutteivät sisällöntarjoajiin, koska nämä eivät voi laskea niiden avulla osumien (sivustokäyntien) lukumäärää, mikä on mainostulojen laskemisen ja tuottamisen kannalta välttämätöntä. [...]*.

Peilaus

(44) Peilaus tarkoittaa periaatteessa samaa kuin välimuistitallennus. Tiedot, joita pyydetään toistuvasti, kopioidaan eri tietokoneisiin ja ne annetaan kaikille pyytäjille alkuperäistä sisällöntarjoajaa lähempänä olevasta tietokoneesta. Tavoitteena on vähentää riippuvuutta keskuspalvelimista ja toimittaa sisältö tehokkaammin ja nopeammin paikallisille käyttäjille.

(45) Kun välimuistitallennus on verkonhallintatekniikka, jonka avulla verkko-operaattori asentaa erityistä välimuistitallennusohjelmistoa käyttävän tietokoneen parantaakseen verkon siirtonopeutta ja vähentääkseen kaistanleveysvaatimuksia, peilaus on puolestaan tekniikka, jonka avulla sisältö kopioidaan maantieteellisesti hajallaan oleville palvelimille.

(46) Peilausta ei yleensä tarjota erillisenä palveluna. Joissakin tapauksissa sisällöntarjoaja voi päättää sijoittaa omat palvelimensa muihin verkkoihin, jotka ovat lähempänä loppukäyttäjiä. Tämä on yleisintä silloin, kun sisällöntarjoajalla on pieni määrä suuria tiedostoja, jotka se haluaa sijoittaa lähemmäksi tiettyjä loppukäyttäjäryhmiä. Esimerkiksi Microsoft ja Netscape käyttävät erillisiä latauspalvelimia antaakseen eurooppalaisille asiakkaille mahdollisuuden ladata ohjelmistoja nopeammin kuin he voisivat silloin, jos heidän tarvitsisi ladata tiedostot Yhdysvalloissa sijaitsevalta lähtöpalvelimelta.

(47) Yleisempää on kuitenkin se, että peilausta tarjotaan Internet-palvelinpaketin (katso edellä 32-33 kappale) tai yhteispalvelinpalveluja (collocation) tarjoavien yritysten osana. Nämä ylläpitävät datakeskuksia, jotka sijaitsevat ympäri maailmaa ja ovat yhteydessä lukuisiin Internet-runkoverkkoihin. Kaikki merkittävät Internet-yhteydentarjoajat tarjoavat Internet-palvelin- ja yhteispalvelinpalveluja. Esimerkiksi MCI WorldCom ilmoitti 31 päivänä toukokuuta 2000, että se rakentaa Eurooppaan 13 suurta datakeskusta, jotka on tarkoitettu Internet-palveluntarjoajille, sovelluspalveluntarjoajille ja suurille monikansallisille yrityksille. Uudet keskukset liittyvät niiden 28 nykyisen pienemmän keskuksen joukkoon, jotka MCI WorldCom omistaa Euroopassa(17). Näiden datakeskusoperaattoreiden tarjoama peilaus tarkoittaa monien palvelinten sijoittamista maantieteellisesti hajallaan oleviin paikkoihin, ja jokainen kyseisistä palvelimista kykenee käsittelemään samat pyynnöt ja tarjoamaan samat tiedot. Maantieteellinen hajanaisuus antaa Internet-palvelinpalvelujen tarjoajille mahdollisuuden käyttää aluenimijärjestelmää (Domain Name System) joko ohjatakseen pyynnöt lähimmälle palvelimelle tai jakaakseen pyynnöt eri palvelinten kesken eri palvelinten kuormituksen tasapainottamiseksi.

Sisällönjakeluverkot

(48) Välimuisti- ja peilaustekniikoiden yhdistelmä on johtanut muodoltaan kehittyneempään sisällönjakeluun, sisällönjakeluverkkoihin. Sisällönjakeluverkot toimivat siten, että ne paikantavat välimuistipalvelimia tai vastaavia laitteita monista verkoista ja eri maantieteellisistä paikoista. Sisällönjakeluverkko tarjoaa asiakkaalle (sisällöntarjoajalle) ohjelmiston, joka määrittää automaattisesti uudelleen asiakkaan www-sivut siten, että ne osoittavat loppukäyttäjän pyynnön suurista kohteista sisällönjakeluverkon palvelimelle, joka joko on lähimpänä loppukäyttäjää tai kykenee joissakin tapauksissa (reaaliaikaisten verkonvalvonta- ja verkonreititysalgoritmien perusteella) toimittamaan sisällön nopeimmin loppukäyttäjälle (esim. jos ruuhkat hidastaisivat lähimpänä olevaa palvelinta).

(49) Sisällönjakeluverkolla on välimuistitallennusta vastaava tarkoitus. Kun Internet-palveluntarjoajat käyttävät välimuisteja parantaakseen kykyään "vetää" sisältöä verkkoihinsa (jotta se olisi lähempänä Internet-palveluntarjoajan asiakkaita), sisällönjakeluverkko puolestaan antaa sisällöntarjoajille mahdollisuuden "työntää" sisältöään muihin verkkoihin. Siten näiden kahden menetelmän vaikutukset Internet-runkoverkkojen käyttöön täydentävät toisiaan.

(50) Sisällöntarjoajat haluavat ennen kaikkea toimittaa sisältönsä loppukäyttäjälle mahdollisimman nopeasti. Internetissä kulkevan tietomäärän suuri kasvu on johtanut kapasiteettirajoituksiin ja www-sivustoille annettavien vastausaikojen pidentymiseen. Sisällönjakeluverkko lyhentää vastausaikoja vähentämällä sitä tietomäärää, jonka on kuljettava eri verkkojen läpi. Sisällönjakeluverkon käyttäminen pienentää saman tietomäärän osalta sisällöntarjoajien kaistanleveyttä ja laitteistokustannuksia. Sisällönjakeluverkkopalvelua käyttävä sisällöntarjoaja tarvitsee vähemmän kapasiteettia ja vähemmän omia palvelimia, koska sisällöntarjoaja ei enää toimita suurinta osaa sisällöstään suoraan. Sisällönjakeluverkon on kannettava osa näistä kustannuksista, mutta se voi siirtää ne takaisin sisällöntarjoajalle. Sisällöntarjoajalle voi kuitenkin olla silti edullisempaa käyttää sisällönjakeluverkkoa kuin toimittaa sisältö omilta palvelimiltaan tai palvelimilta, jotka sijaitsevat Internet-palvelinpalvelun datakeskuksissa.

(51) Edellä kuvattujen tekniikoiden lisäksi Internetissä on nyt kehittymässä muun muassa sähköisen kaupankäynnin, online-videoiden ja IP-verkossa tapahtuvan puheensiirron (VoIP) kaltaisia uusia palveluja, jotka edellyttävät paljon enemmän kapasiteettia kuin on tähän asti tarvittu, ja ne tarjotaan lisäksi reaaliaikaisesti. Jotta nämä palvelut toimisivat, ne on kuljetettava sellaisissa verkoissa, joissa ei ole mitään häiriöiden tai tietopakettien katoamisen vaaraa (muutoin esimerkiksi kuva- tai äänikeskustelun laatu heikkenisi merkittävästi).

B. ASIAN KANNALTA MERKITYKSELLISET TUOTEMARKKINAT

HUIPPUTASON TAI YLEISET INTERNET-YHTEYDET

(52) Komissio eritteli 8 päivänä heinäkuuta 1998(18) tekemässään WorldCom/MCI-päätöksessä kolmet erilliset markkinat: i) yhteyden tarjoaminen Internet-palvelimelta päätepisteeseen; ii) Internet-yhteyksien tarjoaminen; ja iii) huipputason tai yleisten yhteyksien tarjoaminen. Komissio tuli siihen tulokseen, että Internet-yhteyksien markkinoilla oli huomattavasti kilpailua, ja siksi tarkastelussa keskityttiin huipputason tai yleisten yhteyksien markkinoihin, joilla molemmilla kyseisen liiketoimen osapuolilla oli toimintaa. Käsiteltävänä olevassa asiassa tehty markkinatutkimus vahvistaa, että myös tämän liiketoimen arvioimisessa tulisi keskittyä WorldCom/MCI-päätöksessä arvioitujen huipputason tai yleisten yhteyksien markkinoihin.

(53) Komissio määritteli WorldCom/MCI-päätöksessä huipputason tai yleisten yhteyksien tarjoamisen erillisiksi markkinoiksi, koska se sai selville, että ainoat organisaatiot, jotka kykenivät tarjoamaan täydellisiä Internet-yhteyksiä täysin itsenäisesti, olivat huipputason Internet-yhteydentarjoajia (huipputason tai ensisijaisia Internet-yhteydentarjoajia) ja että niiden yhteydet tarjottiin täysin kyseisten huipputason verkkojen välisten liikenteenvaihtosopimusten pohjalta tai sisäisesti. Toissijaiset Internet-yhteydentarjoajat saattoivat toimittaa jonkin verran omiin liikenteenvaihtosopimuksiinsa perustuvia yhteyksiä, mutta niiden oli täydennettävä yhteyksiä ostetulla kauttakulkuliikenteellä. Kävi ilmi, että toissijaisten Internet-yhteydentarjoajien oli edelleenkin ostettava kauttakulkuliikennettä huipputason verkoilta ja että toissijaiset Internet-yhteydentarjoajat eivät voineet rajoittaa kilpailun avulla huipputason verkkojen perimiä hintoja. Samaa voitiin sanoa jälleenmyyjistä. Sen vuoksi pääteltiin, että asian kannalta merkitykselliset markkinat, joilla MCI ja WorldCom olivat aktiivisia, olivat huipputason tai yleisten Internet-yhteyksien markkinat.

(54) MCI ja WorldCom kiistivät tuolloin komission kannan, jonka mukaan Internet on rakenteeltaan hierarkkinen. Sprint kuitenkin vakuutti tuolloin, että Internetillä on hierarkkisia piirteitä, eikä se ole sanoutunut irti tästä kannasta(19). Käsiteltävänä olevan liiketoimen osalta osapuolet väittävät, ettei Internet ole hierarkkinen. [...]*(20) [...]* Komission tekemä tutkimus on kuitenkin vahvistanut komission WorldCom/MCI-päätöksessä tekemän havainnon, että Internet on rakenteeltaan hierarkkinen ja että on huipputason verkontarjoajia, joiden yhteydet tarjotaan täysin huipputason verkkojen välisten liikenteenvaihtosopimusten perusteella tai sisäisesti. Tutkimus osoittaa myös sen, että huipputason verkontarjoajat turvautuvat edelleen keskenään maksuttomaan liikenteenvaihtoon yksityisissä liikenteenvaihtopisteissä. Toisaalta pienemmät (toissijaiset) verkontarjoajat turvautuvat edelleen kansallisiin tai alueellisiin liikenteenvaihtosopimuksiin (mukaan lukien MCI WorldComin eurooppalaisiin tytäryhtiöihin) saadakseen kansallisia, alueellisia ja kenties eurooppalaisia yhteyksiä. Kuitenkin jopa suuret eurooppalaiset verkontarjoajat ostavat maailmanlaajuisten yhteyksien hankkimiseksi kauttakulkuliikennettä yhdeltä tai usealta huipputason Internet-yhteydentarjoajalta. Seuraava ryhmä koostuu alueellisista verkontarjoajista ja Internet-yhteydentarjoajista, jotka ostavat yhteyksiä vähittäisasiakkaitaan varten. Suurten Internet-yhteydentarjoajien muita asiakkaita ovat www-sivustot ja kiinteiden yhteyksien yritysasiakkaat [...]*. Lyhyesti sanottuna kaikki Internet-palvelujen tarjoamiseen osallistuvat yritykset ostavat kauttakulkuliikennettä ja ovat huipputason yhteydentarjoajien välittömiä tai välillisiä asiakkaita. Kukaan ei voi saavuttaa maailmanlaajuisia yhteyksiä ilman yhteyttä huipputason yhteydentarjoajien verkkoihin.

(55) Myös osapuolten antamissa tiedoissa vahvistetaan Internetin maantieteellinen hierarkkisuus, joka tarkoittaa sitä, että yhdysvaltalaisia verkkoja pidetään muita verkkoja tärkeämpinä. MCI WorldComilla on kolme alueellista runkoverkkoa: AS 701 (Pohjois-Amerikka), AS 702 (Eurooppa) ja AS 703 (Aasia ja Tyynemeren alue). [Maailmanlaajuisiin yhteyksiin tähtäävän liikenteenvaihdon hankkimiseksi verkontarjoajan on täytettävä UUNetin Pohjois-Amerikassa tapahtuvalle liikenteenvaihdolle asettamat vaatimukset.]* Sprint tarjoaa Internet-palveluja ainoastaan Yhdysvalloissa. Sopimukset, jotka Sprint on tehnyt liikenteenvaihtokumppaniensa kanssa, tarjoavat näille yhteyden Sprintin Yhdysvaltain verkkoon ainoastaan, jos liikenteenvaihtokumppanit tarjoavat maailmanlaajuisen verkon.

(56) Osapuolet väittävät, että merkityksellisten tuotemarkkinoiden tarkastelussa on aina otettava huomioon se kehitys, jota on viime aikoina tapahtunut Internetin luonteessa ja laajuudessa. Osapuolten mukaan yleisten yhteyksien lisääntynyt kysyntä on kasvattanut myös tarjontaa sekä Yhdysvalloissa että Euroopassa. Erityisesti EU:n televiestintämarkkinoiden vapauttaminen on johtanut siihen, että markkinoille onnistuu pääsemään jatkuvasti merkittäviä uusia Internet-verkontarjoajia ja että eurooppalaisten verkontarjoajien asema on parantunut. Säädellyn sisällönjakelun ja alueellisten liikenteenvaihtosopimusten ilmaantuminen sekä peilauksen, välimuistitallennuksen ja monien yhteyksien lisääntynyt käyttö ovat myös olleet kahtena viime vuonna ratkaisevassa asemassa, koska niiden avulla on vähennetty Internet-palveluntarjoajien ja Internet-sisällöntarjoajien riippuvuutta yhdysvaltalaisista runkoverkkojen tarjoajista.

(57) Komission tekemä tutkimus osoittaa, että vaikka vähittäispalvelujen markkinoille on tullut Euroopassa ja muualla merkittävästi uusia Internet-palveluntarjoajia, uusia huipputason Internet-verkontarjoajia ei ole ilmaantunut merkittävästi. Markkinoille on tullut ainoastaan kaksi suurta huipputason tarjoajaa, Cable & Wireless(21), joka osti MCI:n Internet-liiketoiminnan, ja AT& T, joka pääsi markkinoille ostamalla muun muassa IBM Global Networksin. Nämä kaupat eivät vaikuttaneet markkinoiden keskittyneisyyteen, koska ostetut verkot kuuluivat jo huipputason Internet-yhteydentarjoajien joukkoon.

(58) Komission tekemä tutkimus on osoittanut myös, että vaikka liikennevirrat ovat muuttuneet ja vaikka Euroopasta lähtöisin olevaa liikennettä lähetetään vähemmän Yhdysvaltoihin, eurooppalaisten Internet-verkontarjoajien riippuvuus yhdysvaltalaisista yhteydentarjoajista on edelleen merkittävä. Jopa suuremmat eurooppalaiset Internet-verkontarjoajat lähettävät 50-80 prosenttia verkoistaan lähtöisin olevasta Internet-liikenteestään Yhdysvaltoihin. [...]*(22). Kolmannet osapuolet myöntävät yleensä, että tämä suhde todennäköisesti laskee hieman seuraavina vuosina kansallisen sisällön lisääntymisen takia. Ne kuitenkin odottavat tästä suuntauksesta huolimatta, että riippuvuus suurista yhdysvaltalaisista verkon- ja yhteydentarjoajista jatkuu voimakkaana. Tämä johtuu siitä, että eurooppalaiset asiakkaat vaativat edelleen yhteyttä maailman suosituimpiin www-sivustoihin, jotka sijaitsevat Yhdysvalloissa. Peilauksen ja välimuistitallennuksen laajempi käyttö ei todennäköisesti muuta tätä tilannetta mitenkään merkittävästi, koska myös Yhdysvalloissa www-sivustojen ja sisällön määrä kasvaa vahvasti. Näiden tekniikoiden käytön lisääntymisestä huolimatta riippuvuus huipputason yhteydentarjoajista yleisten (maailmanlaajuisten) yhteyksien saamiseksi jatkuu voimakkaana.

(59) Tilanne on joka tapauksessa se, että vaikka iso osa aiemmin Yhdysvaltoihin lähetetystä liikenteestä suunnataankin nykyisin muualle tai peilataan jossakin määrin Euroopassa, iso osa Euroopasta lähtöisin olevasta liikenteestä lähetetään edelleenkin yhdysvaltalaisten verkontarjoajien Euroopassa sijaitseville tytäryhtiöille, koska monet näistä verkontarjoajista toteuttavat parhaillaan verkkoja Euroopassa ja muilla alueilla, minkä seurauksena liikenne kohdistuu näihin verkkoihin. Vaikka liikennevirrat muuttuisivatkin, riippuvuus (yhdysvaltalaisista) huipputason yhteydentarjoajista jatkuisi. Monien yhteyksien käyttökään ei näytä vaikuttaneen mitenkään merkittävästi liikennevirtoihin. Markkinatutkimus on osoittanut, että eurooppalaiset Internet-palveluntarjoajat ostavat yhteyksiä toissijaisilta alueellisilta (eurooppalaisilta) yhteydentarjoajilta mutta turvautuvat myös kauttakulkuliikenteeseen vähintään yhden huipputason yhteydentarjoajan kanssa yleisten yhteyksien hankkimiseksi.

(60) Siksi komissio teki väitetiedoksiannossaan sen päätelmän, että vaikka Internet on kehittynyt vuodesta 1998, huipputason tai yleisten Internet-yhteyksien tarjoamiselle on olemassa erilliset markkinat. Välimuistitallennuksen, peilauksen ja monien yhteyksien lisääntynyt käyttö ei muuta tätä päätelmää.

Osapuolten vastaus

(61) Osapuolet kiistivät väitetiedoksiantoon antamassaan vastauksessa (vastaus) komission tuotemarkkinoista antaman määritelmän ja markkinoiden hierarkkisen rakenteen. Osapuolten mukaan toissijaiset liikenteenvaihtokumppanit voisivat välttää huipputason yhteydentarjoajat yleisten yhteyksien hankkimiseksi. Lisäksi uusi tekninen kehitys muuttaisi teollisuudenalan hierarkkisuutta.

(62) Ensiksi on todettava, että osapuolet myöntävät väitetiedoksiantoon antamassaan yhteisessä vastauksessa, että toissijaiset liikenteenvaihtokumppanit eivät kuulu siihen Internetin ytimeen, jolla ei ole oletusreittejä, eli ne eivät voi toimittaa liikennettä kaikkielle Internet-verkkoon turvautumatta toiselta Internet-palveluntarjoajalta ostettuun kauttakulkuliikenteeseen(23). Lisäksi osapuolilla on erilainen näkemys merkityksellisistä tuotemarkkinoista. Sprint on vastauksessa sitä mieltä, että komission tunnistamien huipputason markkinatoimijoiden joukkoon olisi lisättävä neljä muuta yritystä. Sprint ei kuitenkaan kiistä Internetin hierarkkisuutta. MCI WorldCom väittää edelleen, että merkitykselliset markkinat ovat paljon komission määrittelemiä markkinoita laajemmat.

(63) Myös kolmas osapuoli esitti kuulemisessa todisteita palvelujensa laadun huononemisesta, joka johtuu siitä, ettei Euroopassa ole suoria liikenteenvaihtoyhteyksiä MCI WorldComin kanssa.

(64) Osapuolet väittivät, että toissijaisten liikenteenvaihtosuhteiden (paikallisten ja alueellisten yhteydentarjoajien välisen liikenteenvaihdon) avulla huipputason yhteydentarjoajien asiakkaat voivat luoda kilpailupainetta huipputason yhteydentarjoajille. Osapuolet olivat sitä mieltä, että jos kaikki huipputason yhteydentarjoajat nostaisivat kauttakulkuliikenteen hintoja 5-10 prosenttia, toissijaiset liikenteenvaihtokumppanit onnistuisivat reitittämään liikenteen tehokkaasti uudelleen siinä määrin, että kauttakulkuliikenteen hintojen nostaminen olisi kannattamatonta. Lisäksi osapuolet väittivät vastauksessaan, että komission antamassa markkinoiden määritelmässä jätetään huomiotta Yhdysvaltain ulkopuolella tapahtunut kehitys ja vahvojen eurooppalaisten toimijoiden ilmaantuminen, jotka myös osoittavat sen, ettei Internet ole rakenteeltaan hierarkkinen.

(65) Osapuolet eivät ota huomioon, että huipputason yhteydentarjoajien kauttakulkuliikenneasiakkailla ei olisi käytettävissään mitään muita lähteitä yleisten yhteyksien hankkimiseksi. Huipputason toimijoiden tarjoamien yhteyksien korvaamiseksi toissijaisten yhteydentarjoajien olisi tehtävä erittäin suuri määrä liikenteenvaihto- ja kauttakulkuliikennesopimuksia niiden Internet-palveluntarjoajien kanssa, jotka ne saattoivat aikaisemmin tavoittaa ainoastaan huipputason toimijoiden välityksellä. Koska koko maailmassa on tuhansia Internet-palveluntarjoajia, tämä ei selvästikään olisi kannattavaa verrattuna kauttakulkuliikenteen hintojen suhteelliseen nousuun(24).

(66) Lisäksi osapuolet väittävät, että komissio ei ole ottanut merkityksellisiä markkinoita arvioidessaan oikein huomioon sisällön tallennus- ja jakelutekniikoiden vaikutuksia. Osapuolten mukaan nämä tekniikat eivät ole erillisiä palveluja vaan ne korvaavat osittain runkoverkkoliikenteen. Kyseiset tekniikat tuovat sisällön lähemmäksi käyttäjiä ja niiden avulla suurin osa liikenteestä voi siten välttää runkoverkot.

(67) Kuten edellä 38 kappaleessa todettiin ja myös kuten jäljempänä 172 kappaleessa edelleen arvioidaan, komission tutkimus on osoittanut, että kyseisten tekniikoiden lisääntynyt käyttö ei ole vaikuttanut merkittävästi markkinoiden rakenteeseen. Suurin osa liikenteestä kulkee yhä huipputason yhteydentarjoajien kautta. Lisäksi koska näiden tekniikoiden avulla ei voida kiertää kokonaan huipputason yhteydentarjoajia, riippuvuus huipputason yhteydentarjoajista yleisten yhteyksien varmistamiseksi jatkuu väistämättä. Joka tapauksessa näita tekniikoita käyttävät paitsi sisällöntarjoajat ja pienemmät yhteydentarjoajat myös suuremmat yhteydentarjoajat toimiessaan datakeskuksina ja yhteispalvelinpalvelujen (collocation) tarjoajina.

(68) Osapuolet väittivät myös, että komission antamassa markkinoiden määritelmässä ei oteta huomioon sitä, että huipputason yhteyksien markkinoille on tullut huomattavasti enemmän kilpailua samalla, kun jokaisen WorldCom/MCI-päätöksessä tunnistetun "avaintoimijan" suhteellinen asema on heikentynyt.

(69) Tällä perustelulla ei ole merkitystä merkityksellisten markkinoiden määrittämisen kannalta, koska se liittyy markkinoilla vallitsevan kilpailutilanteen arvioimiseen. Lisäksi toisin kuin osapuolet katsovat, markkinoille ei ole tullut vuoden 1998 jälkeen merkittävästi uusia toimijoita. Ensinnäkin komissio katsoi vuoden 1998 WorldCom/MCI-päätöksessään, että merkitykselliset markkinat koostuivat 16:sta huipputason yhteydentarjoajasta. Nämä markkinatoimijat olivat niitä, jotka vaihtoivat liikennettä neljän tärkeimmän yhteydentarjoajan kanssa. Tässä menettelyssä komissio on katsonut markkinoilla olevan 17 huipputason yhteydentarjoajaa. Nämä valittiin ottamalla huomioon ne, jotka vaihtavat liikennettä molempien ilmoituksen tehneiden osapuolten kanssa, ja kolmansien osapuolten näkemykset. Tästä seuraa se, että tässä menettelyssä markkinatoimijat on määritelty laajempien kriteereiden perusteella kuin WorldCom/MCI-menettelyssä. Joka tapauksessa AT& T:n markkinoille tuleminen (varsinkin ostamalla nykyisiä huipputason yhteydentarjoajia) ei ole vaikuttanut merkittävästi MCI WorldComin markkinaosuuteen. MCI WorldComin markkinaosuus on ollut kahtena viime vuotena suhteellisen vakaa sen mukaan, mitä menetelmää markkinaosuuksien laskemiseen on käytetty.

MAAILMANLAAJUISET TELEPALVELUT

(70) Maailmanlaajuiset telepalvelut ovat sellaisia telepalveluja, jotka liittävät yhteen useita, yleensä vähintään kahdessa eri maanosassa ja lukuisissa eri maissa sijaitsevia toimipaikkoja. Niitä ostavat yleensä monikansalliset yritykset, jotka toimivat monissa maissa ja useissa maanosissa. Tarjotut palvelut ovat laajennettuja - tavallisten ääni- ja faksipalvelujen kaltaisten yksinkertaisten palvelujen tarjoamisen ylittäviä - palveluja, joilla asiakkaille toimitetaan pakettiratkaisuja, mukaan lukien virtuaalisia erillisverkkoja, sekä ääni- ja datapalveluja että kehittyneempiä toimintoja varten.

Kysynnän ominaispiirteet

(71) Osapuolet selittivät markkinatutkimuksen aikana, että maailmanlaajuisia telepalveluja tarjotaan kaksivaiheisen menettelyn välityksellä(25). Asiakkaat, jotka haluavat tällaisia palveluja, esittävät ensimmäisessä vaiheessa tavallisesti ehdotuspyynnön (joka sisältää yksityiskohtaisen kuvauksen asiakkaan yksilöllisistä tarpeista) mahdollisille palveluntarjoajille, joita pyydetään tekemään tarjous. Tarjousten esittämisen jälkeisessä toisessa vaiheessa asiakas käy rajallisia neuvotteluja ainoastaan muutaman jatkoon päässeen palveluntarjoajan kanssa ennen voittajan valitsemista. Voittajan kanssa käydään sitten yksityiskohtaiset sopimusneuvottelut.

(72) Maailmanlaajuisten telepalvelujen asiakkaat vaativat, että palveluntarjoaja kykenee toimittamaan räätälöityjä saumattomia verkkoja ja palveluja. Asiakkaat odottavat verkkojen käsittävän suuren määrän maantieteellisesti hajallaan olevia paikkoja, joista jotkin voivat sijaita syrjäseuduilla, kuten asumattomilla seuduilla sijaitsevat öljylaitokset. Ne odottavat myös saavansa riittävästi kaistanleveyttä, jolla voidaan hoitaa luotettavasti kaikki sijaintipaikat käsittävä liikenne. Tällaisten palvelujen suurimmat tarjoajat saattavat kyetä toimittamaan palvelut omien verkkojensa välityksellä. Useimpien palveluntarjoajien ja/tai joidenkin sijaintipaikkojen osalta voi kuitenkin käydä niin, että palveluntarjoaja joutuu käyttämään (vuokraamaan) muiden yritysten verkkoja kattaakseen ne alueet, joita se ei itse palvele, ja pyrkimään varmistamaan tuon verkon luotettavuus.

(73) Useimmat asiakkaat vaativat palvelupaketin toimittamista, kun muutamat puolestaan voivat ostaa yksittäisiä palveluja erityistarpeisiin ja yhdistää niitä jossain määrin itse. Sopimuksia ei kuitenkaan jaeta siten, että yksittäiset palveluntarjoajat voisivat tehdä tarjouksia niiden eri osista.

(74) Vastatessaan kysymykseen maailmanlaajuisten telepalvelujen toimittajan tärkeimmistä valintaperusteista yksi vastaaja mainitsi Yankee Groupin laatiman selonteon(26), jonka mukaan toimittajan tarjontaa arvioitaessa hinta oli vasta neljänneksi tärkein peruste luotettavuuden, palvelun/tuen sekä yhteyksien/yhteensopivuuden/infrastruktuurin jälkeen. Muita perusteita olivat kulttuuri/kieli/aikavyöhykkeet, kaistanleveys/kapasiteetti, verkonhallinta, asennusviiveet/-aika, maailmanlaajuinen ulottuvuus, henkilöstökysymykset, yhteensovittaminen ja pätevyys. Komission tekemään markkinatutkimukseen vastanneet asiakkaat vahvistivat sen, ettei hinta ollut ainoa peruste, jonka ne ottivat huomioon tehdessään päätöksiä palveluntarjoajista. Hintaa ei kuitenkaan tavallisesti pidetty ensisijaisena perusteena tarjouskilpailun alkuvaiheessa. Hintakysymyksestä tulisi ratkaisevan tärkeä pikemminkin menettelyn toisessa vaiheessa (verrattaessa jatkoon päässeiden eri palveluntarjoajien tekemiä tarjouksia toisiinsa).

(75) Maailmanlaajuisten telepalvelujen markkinoilla toimivilla uskottavilla tarjouksentekijöillä on oltava toiminteita (eli oma verkko suurimmalle osalle liikenteestään varmistaakseen suuren luotettavuuden ja palvelunlaadun sekä voidakseen tarjota riittävän kaistanleveyden ja hallita kustannuksia), maailmanlaajuinen ulottuvuus ja asiakastukipalveluja (jotkut asiakkaat vaativat, että asiakaspalvelutoiminteiden on sijaittava erittäin lähellä asiakkaita, vaikkei niiden sijainti ehkä olekaan keskeinen tekninen näkökohta). Olemassa oleva asiakaskunta on myös tärkeä asiakkaiden vakuuttamiseksi siitä, että palveluntarjoaja kykenee toimittamaan palvelut tehokkaasti.

Tarjonnan ominaispiirteet

(76) Toimittajilla on monia tapoja täyttää asiakkaan tarpeet. Asiakkaat voivat ostaa maailmanlaajuisen telepalvelupaketin perustoiminteet, kuten dataverkon ja tässä verkossa toimivat erikoissovellukset, esimerkiksi kansainvälisen 800-palvelun, ja koota sitten itse eri toimittajilta ostamansa palvelut laajennettujen palvelujen aikaan saamiseksi ja tarjota ylläpito- ja asiakastukitoiminteita sisäisesti. Vaihtoehtoisesti asiakkaat voivat ostaa räätälöityjä palvelupaketteja erikoistoimittajilta, jolloin toimittaja huolehtii paketin kokoamisesta ja jatkuvasta ylläpidosta ja asiakastuesta, ja silloin on mahdollista, että toimittaja voi tarjota paketin integroidun luonteen ansiosta parempia suorituskykytakeita edullisempaan hintaan. Viimeisenä tarjontavaihtoehtona on ulkoistaa asiakkaan toiminnot kokonaan toimittajalle. Tämä sisältää integroidun palvelupaketin tarjonnan lisäksi usein henkilöstön siirron toimittajalle.

(77) Olivatpa asiakkaan nimenomaiset tarpeet millaisia tahansa, vaadittuihin palveluihin kuuluu aina samankaltaisten osien yhdistelmä (verkko, datasiirron yhteyskäytäntö (esim. X.25, kehysvälitys, ATM tai IP), tuon yhteyskäytännön mukaisesti toimivia muita palveluja sekä tärkeitä laatutekijöitä, kuten maantieteellinen ulottuvuus, kyky varmistaa palvelun laatu (saumattomuuden, läheisen asiakastuen, suuren luotettavuuden jne. välityksellä), ja siksi palvelut ovat suunnilleen samanhintaisia. Toimittajien on kyettävä tarjoamaan kaikki nämä ominaisuudet. Täyden valikoiman palvelujen saatavuus hyödyttää myös kustannusten hallintaa ja koko palvelupaketin luotettavuutta ja parantaa siten asiakkaan käsitystä toimittajasta.

Tarjouskilpailun vaiheet

(78) Ilmoituksen tehneet osapuolet selittivät komission tutkimuksen aikana tarjouskilpailun vaiheita. Asiakkaat esittävät tavallisesti ehdotuspyyntöjä mahdollisille toimittajille. Joissakin tapauksissa ne esittävät tiedonsaantipyyntöjä ennen ehdotuspyyntöä saadakseen tietoonsa ne vaihtoehdot, joita tärkeimmät toimittajat tarjoavat. Ehdotuspyyntö voi olla pitkä asiakirja: eräs asiakas ilmoitti, että kyseinen asiakirja voi olla pituudeltaan sata sivua. Ehdotuspyyntöasiakirja välitetään sitten niille toimittajille, jotka on valittu tekemään tarjous sopimuksesta.

(79) Ehdotuspyyntöön annettu vastaus voi samoin olla pitkä, ja sen tavoitteena on täyttää asiakkaan tekniset vaatimukset. MCI WorldComin mukaan hinta, jota ehdotuspyyntöön annetussa vastauksessa aluksi ehdotetaan, asetetaan sellaisen aikaisemman kokemuksen perusteella, joka liittyy toimitettaviin palveluihin ja palvelun maantieteelliseen ulottuvuuteen [...]*.

(80) [Maailmanlaajuisen telepalvelusopimuksen täyttämisestä operaattorille aiheutuvien kustannusten laskeminen on monimutkainen tehtävä, jossa on otettava huomioon monenlaisia mahdollisia tekijöitä, kuten hallinta-, markkinointi-, myynti- ja tukipalvelu-, henkilöstö-, hallinto- ja laitteistokulut.]*

(81) [...]*. Kun tarjoukset on vastaanotettu, tavallisesti yksikään toimittaja ei kykene täyttämään ehdotuspyynnössä asetettuja yksityiskohtaisia vaatimuksia, ja siksi pidetään kokouksia tarjouksen teknisten näkökohtien selventämiseksi, ymmärtämiseksi ja arvioimiseksi. Tämä arviointiprosessi voi viedä asiantuntijaryhmältä useita kuukausia.

(82) Kun maailmanlaajuisen telepalvelun tarjoaja on saavuttanut tarjouskilpailun toisen vaiheen (eli kun mahdollinen asiakas on valinnut jatkoon päässeet tarjoajat), hintaneuvottelut mahdollisen asiakkaan kanssa pääsevät osapuolten mukaan käyntiin. Yleensä jatkoon päässeitä tarjoajia on 3-5. Ilmoituksen tehneiden osapuolten tarjouskilpailusta antaman kuvauksen ja kolmansien osapuolten toimittamien tietojen perusteella voidaan sanoa, että vaikka jokaisesta tarjouksesta neuvotellaan erikseen, käytännössä hyvä tarjouksentekoryhmä tietää tarjouskilpailun toisessa vaiheessa vastustajiensa henkilöllisyyden. Usein tarjouksentekijä saa tietoonsa joidenkin tarjousten piirteet ja selvän käsityksen niiden kilpailukyvystä.

(83) Voittaneen toimittajan valintaa seuraa sopimuksen myöntäminen ja sen yksityiskohtainen viimeistely. Jotkut asiakkaat käyttävät konsultteja tarjouskilpailun jossain vaiheessa, esimerkiksi ehdotuspyynnön laatimisessa, tai joskus lähes koko prosessin hoitamiseen.

Maailmanlaajuisten telepalvelupakettien tarjoaminen

(84) Yrityksille räätälöityjen, laajennettujen ja lisäarvoa tuottavien telepalvelupakettien tarjoaminen muodostaa tämän asian käsittelyn kannalta merkitykselliset tuotemarkkinat.

(85) Osapuolet mainitsevat ilmoituksessaan ne markkinamääritelmät, joita komissio on käyttänyt monikansallisille yhtiöille tarjottavia maailmanlaajuisia telepalveluja koskevissa lukuisissa päätöksissä. Tuoreimmat niiden mainitsemat päätökset ovat BT/AT& T(27) ja AT& T/IBM(28). BT/AT& T-päätöksessä komissio tunnisti yrityksille räätälöityjen, laajennettujen ja lisäarvoa tuottavien maailmanlaajuisten telepalvelupakettien markkinat, joita se kutsui maailmanlaajuisten telepalvelujen markkinoiksi. Osapuolet ovat ilmoituksessaan samaa mieltä komission BT/AT& T-päätöksessä tekemästä arviosta, jonka mukaan tuotemarkkinoita ei pitäisi jakaa suppeampiin tuotemarkkinoihin, jotka koostuisivat yksittäisistä maailmanlaajuisten telepalvelujen valikoimaan kuuluvista palveluista. Osapuolet mainitsevat myös sen, että maailmanlaajuiset telepalvelupaketit ovat räätälöityjä ratkaisuja ja että siksi niitä suunnitellaan, yhdistetään ja hallitaan yksilöllisesti, jotta ne täyttäisivät tietyn asiakkaan tietyn hetken viestintätarpeen.

(86) Tarjotut palvelut, joiden ilmoituksen tehneet osapuolet katsoivat kuuluvan tuotemarkkinoihin sisällytettäviin palveluihin, olivat seuraavat: kotimainen ja kansainvälinen ääniviestintä; kotimainen ja kansainvälinen dataviestintä, jonka toimittamiseen käytetään monenlaisia järjestelmiä, kuten kehysvälitystä, ATM:ää ja IP:tä; laajennetut ääni- ja datapalvelut; kansainväliset ilmaisnumerot; sanomanvälityspalvelut; puhelukeskukset; kuva- ja äänineuvottelupalvelut; intra-/ekstranetit; virtuaaliset erillisverkot; kiinteät Internet-yhteydet; ja yrityksille tarkoitetut puhelukortit.

(87) Komissio tutki, onko tämä merkityksellisten tuotemarkkinoiden määritelmä kestävä. Siksi oli välttämätöntä arvioida, voidaanko jotkut tai kaikki yksittäiset palveluryhmät erottaa maailmanlaajuisista palveluista ja voidaanko niitä pitää erillisinä merkityksellisinä tuotemarkkinoina. Toiseksi oli arvioitava sitä, missä määrin palvelujen itsenäistä hankkimista tai maailmanlaajuisten telepalvelujen tarjoamisen ulkoistamista olisi pidettävä todellisena tai mahdollisena kilpailuna vai onko se kilpailutilanteen tarkastelun kannalta yksinkertaisesti merkityksetöntä.

Yksittäiset palvelut verrattuina palvelupakettiin

(88) Useimmat asiakkaat olivat samaa mieltä siitä markkinoiden määritelmästä, joka perustuu maailmanlaajuisiin palvelupaketteihin. Jotkut asiakkaat uskoivat kuitenkin myös, että jotkut palvelut voidaan tunnistaa yksittäisiksi tuotemarkkinoiksi. Esimerkiksi yksi asiakas ilmoitti ostavansa palvelut erillisinä eikä paketteina. Toinen totesi, kuten jäljempänä 95 kappaleessa mainitaan, että se harkitsisi palvelujen ostamista erillisinä, jos pakettien hinta nousisi.

(89) Pyrkiessään varmistamaan merkityksellisten markkinoiden määritelmän komissio tutki myös, mitä tapahtuisi, jos maailmanlaajuisten telepalvelupakettien hintoja nostettaisiin yhtenäisesti 5-10 prosenttia. (Tämän avulla voidaan ennustaa, siirtyisivätkö asiakkaat muihin tuotteisiin, ja siten määrittää, ovatko nämä muut tuotteet osa samoja markkinoita). Kuten edellä 76 kappaleessa todettiin, asiakkaat eivät sijoita toimittajaa valitessaan hintanäkökohtia ratkaisevimpien tekijöiden joukkoon. Tämä koskee samalla tavoin yhtäältä sitä vaihtoehtoa, että ostetaan peruspalvelut ja tuotetaan itse näitä peruspalveluja laajentavat palvelut, sekä sitä vaihtoehtoa, että nämä palvelut ostetaan räätälöityinä paketteina. Ainoastaan yksi vastaaja sanoi, että jos pakettien hintaa nostettaisiin, se arvioisi mahdollisuutta ostaa yksittäisiä palveluja ja yhdistää ne sisäisesti. Muut vastaajat huomauttivat, että ne eivät odota hinnankorotuksia tai että ne hyväksyisivät yhtenäisen hinnankorotuksen, koska niillä ei olisi valinnanvaraa, sillä ne tarvitsevat kyseiset palvelut.

(90) Tietyn palveluryhmän määrittely erillisiksi merkityksellisiksi markkinoiksi olisi vastoin markkinoiden toiminnan taloudellista perustaa. Ensinnäkin, kuten edellä 77 kappaleessa selitettiin, jokainen näistä palveluista perustuu samankaltaisiin perustekijöihin, jotka ovat tärkeimpien toimittajien käytettävissä. Tarjolla olevat palveluryhmät ovat siksi jossakin määrin korvattavissa keskenään. Toiseksi asiakkailla on tarpeita, jotka voidaan täyttää lukuisilla eri palveluryhmiä käsittävillä tavoilla. Asiakkaat voivat myös vaatia sopimuksen aikana sellaisia lisätoimintoja tai -palveluja, jotka edellyttävät joidenkin muiden palveluryhmien käyttöä. Merkityksellisissä tuotemarkkinoissa olisi siksi keskityttävä tärkeimpiin verkon osiin (eli datasiirron yhteyskäytäntöihin) ja maailmanlaajuisten telepalvelujen muihin ominaisuuksiin. Nämä datasiirron yhteyskäytännöt ovat se perustekijä, jonka välityksellä muut kehittyneemmät maailmanlaajuiset telepalvelut toimivat.

(91) Yksittäiset palvelut voidaan jakaa eri alaryhmiin, joiden sisällä olevat palvelut ovat jossakin määrin korvattavissa keskenään. Palvelujen kokonaisvalikoimaan kuuluvien eri palvelujen välillä ei ole kuitenkaan täydellistä korvattavuutta vaan asiakas näyttää pikemminkin etsivän tarpeensa täyttävää pakettia. Eri markkinatoimijat voivat tarjota asiakkaiden samoihin vaatimuksiin ratkaisuja, jotka perustuvat erilaisiin palveluihin.

(92) Komission tekemään tutkimukseen osallistuneet vastaajat olivat yleensä samaa mieltä komission toimittamasta tuoteluokituksesta, joka perustuu osapuolten tarjoamien telepalvelujen luetteloon. Eri kilpailijat jakoivat tuon luokituksen kuitenkin eri tavoilla alaryhmiin yrittäessään analysoida, olivatko markkinat suppeammat. Lisäksi eräs kolmas osapuoli väitti, että X.25:n, maailmanlaajuisten ohjelmistoteknisesti määriteltyjen verkkojen (software defined networks), hallitun kaistanleveyden, IP-palvelujen (Internet-palvelinpalvelujen, lisäarvoa tuottavien IP-palvelujen, hallitun IP:n, maailmanlaajuisten sanomanvälityspalvelujen, välimuistitallennuksen) ja VSAT-yhteyksien (very small aperture terminals) kaltaiset muut palvelut kuuluivat myös niihin palveluihin, jotka olisi sisällytettävä tuotemarkkinoiden määritelmään.

(93) Komissio kysyi kilpailijoiden ja asiakkaiden mielipiteitä tuotemarkkinoiden määritelmästä. Markkinoihin sisältyvien tuotteiden laajuudesta oltiin lähes yleisesti yhtä mieltä, mutta eräistä tekijöistä esiintyi joitakin näkemyseroja.

(94) Kahden vastaajan mielestä aivan huipputason asiakkaille on olemassa erilliset markkinat, jotka erottavat ne muista asiakkaista. Yhden vastaajan mukaan tällaisten markkinoiden asiakkaat toimivat maailmanlaajuisesti ja vaativat sellaisia maailmanlaajuisessa erillisverkossa tarjottavia palveluja, joilla voitaisiin yhdistää kaikki yrityksen toimipaikat toisiinsa. On kuitenkin vaikeaa erottaa muista sellaista erityistä yritysryhmää, joka vaatii tällaista palvelutarjontaa. Jokaisen yrityksen toimipaikat ovat luonteeltaan ja levinneisyydeltään erilaiset kuin muiden yritysten, esimerkiksi verkon tiheys voi olla paljon suurempi yhdessä maassa, jossa yrityksellä on laaja jakeluverkko, kuin naapurimaassa, jossa sillä on ainoastaan tuotantolaitteistoja. Yritysostot voivat muuttaa markkinoita erittäin nopeasti. Käytännössä kaikki maailmanlaajuisten telepalvelujen markkinoilla olevat markkinatoimijat, joita käsitellään jäljempänä 206-218 kappaleessa, voivat palvella sekä maailmanlaajuisten yritysten suppeaa ryhmää että niitä yrityksiä, jotka tarvitsevat verkkoa harvemmissa maissa. Jälkimmäisillä yrityksillä voi olla muita paikallisia toimittajia, jotka voivat täyttää osan niiden tarpeista, mutta ainoastaan todella maailmanlaajuiset toimijat voivat tarjota niille maailmanlaajuisen verkon.

Palvelujen tuottaminen itse ja niiden ulkoistaminen

(95) Asiakkaat, jotka haluavat itse huolehtia maailmanlaajuisten telepalvelujen tarpeistaan, ostavat joitakin niistä osista, jotka sisältyvät maailmanlaajuisiin telepalvelupaketteihin. Palvelujen tuottaminen itse ei kuitenkaan sinänsä ole osa niitä markkinoita, jotka on kuvattu edellä 86 kappaleessa. Lisäksi, kuten BT/AT& T-päätöksessä todettiin, palvelujen tuottaminen itse on strateginen valinta. Asiakkaat, jotka päättävät ostaa palvelupaketteja, eivät todennäköisesti palaa palvelujen tuottamiseen itse, vaikkei se mahdotonta olekaan, koska takaisin siirtymisestä ja palvelujen hoitamiseen tarvittavien yrityksen sisäisten voimavarojen ja asiantuntemuksen rakentamisesta aiheutuvat kustannukset ovat korkeat. Ainoastaan yksi asiakas tarjosi konkreettisen esimerkin käsittelemättömän kaistanleveyden tuottamisesta yrityksen sisäisesti, mikä tehtiin ainoastaan yhdessä maassa. Tämä mahdollisuus Euroopan laajuisena palveluna oli nimenomaisesti torjuttu, koska palvelujen sisäistämistä ei voitu toteuttaa koko Euroopan laajuisesti, saati sitten maailmanlaajuisesti. Muut asiakkaat torjuivat nimenomaisesti mahdollisuuden siirtyä takaisin yrityksen sisäiseen verkkoon erikoispalveluja lukuun ottamatta. Samankaltainen perustelu pätee palvelujen ulkoistamiseen, jossa verkon toimittaja on ulkopuolinen yritys ja lisäksi verkkoa hoitava henkilökunta työskentelee toimittajan lukuun. Asiakkaalle olisi tällaisissa oloissa vieläkin vaikeampaa palata jonkinmuotoiseen palvelujen tuottamiseen itse. Siksi kummankaan näistä toiminnoista ei voida katsoa kuuluvan merkityksellisille markkinoille.

Päätelmä

(96) Komission tutkimus vahvistaa, että BT/AT& T-päätöksessä annettu markkinoiden määritelmä oli oikea ja että se vielä tarkentui, kun tunnistettiin ero datasiirron perusyhteyskäytäntöjen ja niiden välityksellä toimivien korkeampien lisäarvopalvelujen välillä.

C. ASIAN KANNALTA MERKITYKSELLISET MAANTIETEELLISET MARKKINAT

HUIPPUTASON TAI YLEISET INTERNET-YHTEYDET

(97) Komissio totesi WorldCom/MCI-päätöksessä, että huipputason yhteyksien markkinat olivat maailmanlaajuiset. Osapuolet eivät ole kiistäneet tätä sinänsä, ja ne myöntävät, että yhteyksien kysyntä on maailmanlaajuista. Ne väittävät kuitenkin, että alueellinen (eurooppalainen) kysyntä kasvaa ja että markkinat eivät ole hierarkkiset. Osapuolet myös toistivat tämän väitetiedoksiantoon antamassaan vastauksessa. Väittämä on kuitenkin vastoin komission tässä menettelyssä tekemiä havaintoja. Komission tekemä markkinatutkimus on vahvistanut, että Internet-yhteyksien kysyntä jatkuu ulottuvuudeltaan maailmanlaajuisena ja että alueellisen sisällön lisääntymisestä, useista uusista markkinatoimijoista sekä muun muassa peilauksen ja välimuistien käytöstä huolimatta toissijaiset Internet-palveluntarjoajat ovat edelleen riippuvaisia lukumäärältään rajallisista huipputason verkontarjoajista maailmanlaajuisten yhteyksien hankkimiseksi. Vaikka suurin osa tähän asti ilmaantuneista huipputason verkontarjoajista toimii pääasiassa Yhdysvalloissa, ne ovat ainoita verkontarjoajia, jotka voivat toimittaa kauttakulkuliikennettä kaikkiin Internetin osiin. Koska Internet on rakenteeltaan hierarkkinen, huipputason verkkoyhteyksien hinnankorotus vaikuttaisi kuluttajiin kaikkialla maailmassa. Siten olemassa on käytännössä yhdet maailmanlaajuiset markkinat.

MAAILMANLAAJUISET TELEPALVELUT

(98) Komissio totesi BT/AT& T-päätöksessä, että maailmanlaajuisten telepalvelujen markkinat ovat maailmanlaajuiset. Ilmoituksen tehneet osapuolet olivat ilmoituksessaan samaa mieltä tästä määritelmästä. Tämä markkinoiden määritelmä saa laajalti vahvistuksen myös kolmansilta osapuolilta. Eräs kolmas osapuoli on antanut ymmärtää, että jotkin eurooppalaiset yritykset kääntyvät yleensä ensin eurooppalaisen tarjoajan puoleen joidenkin palvelujen hankkimiseksi ja ottaisivat yhteyttä yhdysvaltalaisiin tarjoajiin ainoastaan, jos hinta nousisi 5-10 prosenttia. Asiakkaiden toimittamat palveluntarjoajien luettelot vahvistavat kuitenkin sen näkemyksen, jonka mukaan juuri maailmanlaajuisia toimijoita pidetään maailmanlaajuisten telepalvelujen tärkeimpinä tarjoajina.

(99) Niinpä komissio on perustanut tarkastelunsa BT/AT& T-päätöksessä käyttämäänsä maailmanlaajuisten maantieteellisten markkinoiden määritelmään, joka tunnistettiin edellä 98 kappaleessa, koska tutkimuksessa ei ole esitetty mitään sellaisia todisteita, jotka asettaisivat nykyisen määritelmän kyseenalaiseksi.

D. ARVIOINTI

HUIPPUTASON TAI YLEISET INTERNET-YHTEYDET

Julkisesti saatavilla olevat tilastot markkinaosuuksista

(100) Komissio totesi WorldCom/MCI-päätöksessä, että MCI:n ja WorldComin Internet-toimintojen yhdistäminen olisi johtanut huipputason yhteyksien markkinoilla määräävän aseman syntymiseen. MCI WorldComin nykyiset Internet-toiminnot tulivat WorldComilta komission hyväksyttyä MCI:n Internet-liiketoiminnan luovuttamisen MCI:n ja WorldComin välisen sulautuman hyväksymisen ehdoksi. MCI ja WorldCom olivat komission tekemän päätöksen aikaan markkinajohtajia, joiden yhteenlaskettu markkinaosuus oli noin [30-40]* prosenttia entisen WorldCom-yhtymän osalta ja [10-20]* prosenttia entisen MCI-yhtymän osalta. Sprintin todettiin olevan tuolloin toiseksi suurin huipputason verkontarjoaja, jonka markkinaosuus oli 10-15 prosenttia.

(101) Osapuolet väittävät, että kuten komissio totesi WorldCom/MCI-päätöksessä, sen paremmin koko Internet-sektorin kuin minkään sen merkityksellisen alasektorinkaan koosta ei ole julkisesti saatavilla mitään luotettavaa arviota, eikä yksimielisyyttä ole myöskään käytettävästä mittayksiköstä. Lisäksi osapuolet väittävät, kuten komissio totesi päätöksessä, että Internet-palveluntarjoajilla ei ole mitään erityistä velvollisuutta julkistaa Internetistä saamiaan tuloja ja ettei julkistaminen ole yhtenäistä. Niinpä osapuolet eivät voi tarjota tarkkaa arviota Internet-alan koosta eivätkä markkinamittaria. Jopa Internet-tulot, joita MCI ja WorldCom pitivät WorldCom/MCI-päätöksessä tarkoituksenmukaisena välineenä markkinaosuuksien mittaamiseen, voivat osapuolten mukaan olla helposti epätarkkoja. Liikennevirrat, joita komissio käytti WorldCom/MCI-päätöksessä, olisivat vieläkin puutteellisempia, eikä niitä voida mitata tekniseltä kannalta katsoen tarkasti, koska yleisesti hyväksyttyjä mittareita ei ole. [...]* Sprint kuitenkin arvioi, että huipputason verkontarjoajien vuoden 1999 tuloihin perustuvat markkinaosuudet ovat seuraavat: MCI WorldCom [35-40]* prosenttia, AT& T [10-15]* prosenttia, Sprint [alle 10]* prosenttia ja Qwest [alle 5]* prosenttia(29).

(102) Osapuolet esittivät useita julkisesti saatavilla olevia lähteitä, jotka tarjoavat arvioita markkinaosuuksista(30). Näiden lähteiden mukaan MCI WorldComin markkinaosuuden arvioidaan olevan vähintään 17 prosenttia ja enintään 21-45 prosenttia ja Sprintin markkinaosuuden vähintään 3 prosenttia ja enintään 13-21 prosenttia. 17 prosentin ja 3 prosentin osuuksiin liittyvät arviot perustuvat Internet-palveluntarjoajien tuloihin ja osuuteen per myyjä. Nämä luvut olisi kuitenkin jätettävä pois laskuista, kun otetaan huomioon, että ne sisältävät AOL:n ja MSN:n kaltaisia yrityksiä, jotka eivät toimi asian kannalta merkityksellisillä markkinoilla, koska ne eivät omista mitään huipputason yhteyksiä tarjoavia verkkoja. Näin ollen yhteenlasketuksi markkinaosuudeksi tulee noin 34-55 prosenttia. Myös osapuolten toimittamien itsenäisten kolmansien osapuolten tekemien arvioiden mukaan sulautuman osapuolten markkinaosuus on 20-25 prosenttia MCI WorldComin osalta ja 13-20 prosenttia Sprintin osalta ja sulautuman seurauksena syntyvän yrityksen 34-45 prosenttia(31). Nämä markkinaosuudet ovat sopusoinnussa myös niiden lukujen kanssa, jotka komission markkinatutkimukseen osallistuneet vastaajat toimittivat(32). Sulautuman osapuolten liikennemäärien koko olisi myös liitettävä sulautuman seurauksena syntyvän yrityksen maailmanlaajuiseen verkkoon (kapasiteettiin). MCI WorldComin Internet-osastolla UUNetillä on yli 2000 puhelinverkkoyhteyttä, joista 500 sijaitsee Yhdysvaltain ulkopuolella. Verkko on vähintään kaksi kertaa suurempi kuin mikään toinen IP-verkko maailmassa ja 4-5 kertaa suurempi kuin useimmat IP-runkoverkot ympäri maailmaa(33). Lisäksi UUNetillä on erittäin suuri modeemipankki, joka palvelee valinnaisten yhteyksien tukkuasiakkaita [...]*.

Komission arviot markkinaosuuksista

(103) Kaikilla markkinatoimijoilla on sarja liikenteenvaihtosopimuksia, joiden avulla ne saavat täysin maksuttomat Internet-yhteydet. Näiden markkinatoimijoiden tunnistaminen edellyttää kaikkien Internet-yhteydentarjoajien välisten liikenteenvaihto- ja kauttakulkuyhteyksien tarkastelua ja niiden yhteydentarjoajien eristämistä, jotka saavat yhteytensä ainoastaan joko asiakaskunnaltaan tai muiden verkkojen kanssa tekemiensä liikenteenvaihtosopimusten avulla. Kun otetaan huomioon julkisten yhdysliikennepisteiden esille nostattamat laatukysymykset, on todennäköistä, että ainoastaan ne, jotka vaihtavat yksityisesti liikennettä muiden verkkojen kanssa, kykenevät todellisuudessa hankkimaan huipputason yhteydet.

(104) Monet niistä, joita kuultiin komission tekemän tutkimuksen aikana, mainitsivat samat viisi huipputason verkkoa (MCI WorldCom, Sprint, AT& T, Cable & Wireless ja GTE), jotka ovat asemaltaan vahvempia kuin kaikki muut. Niinpä komissio tarkasteli nämä avaintoimijat käsittäviä liikenteenvaihtosopimuksia määrittääkseen luettelon mahdollisista huipputason yhteydentarjoajista. Koska liikenteenvaihtosuhteiden julkistaminen on luottamuksellisuuden kannalta ongelmallista, komissio valitsi ne yritykset, jotka vaihtavat liikennettä sekä MCI WorldComin että Sprintin kanssa, selvittääkseen, keitä voitaisiin pitää huipputason yhteydentarjoajina. Tämän tutkimuksen perusteella markkinatoimijoiksi tunnistettiin seuraavat yritykset: [...]*.

(105) Eräs kolmas osapuoli tarjosi kuitenkin omaa luetteloaan huipputason yhteydentarjoajista laskemalla niiden reittien lukumäärän, jotka olivat käytettävissä kyseisten yhteydentarjoajien verkkoihin pääsemiseksi. Jos näihin verkkoihin pääsisi suoraan pikemminkin kuin kolmannen osapuolen verkon välityksellä, yhteydentarjoajat lisättäisiin luetteloon. Tämän luettelon havaittiin poikkeavan hieman niiden yritysten luettelosta, jotka vaihtavat liikennettä sekä MCI WorldComin että Sprintin verkkojen kanssa. Yrityksiä, jotka eivät sisältyneet kolmannen osapuolen ehdottamaan luetteloon, ei poistettu markkinatoimijoiden joukosta, kun taas ne, jotka sisältyivät tuohon luetteloon mutta jotka eivät vaihtaneet liikennettä molempien verkkojen kanssa, lisättiin markkinatoimijoiden joukkoon. Tämän perusteella markkinatoimijoiksi lisättiin seuraavat neljä yritystä: Exodus, Digex, Abovenet ja Epoch. Yhteensä tarkastelussa saatiin selville 17 verkkoa (tai verkkoryhmää), jotka osallistuvat huipputason Internet-yhteyksien markkinoille.

(106) Kaikkien muiden Internet-yhteydentarjoajien, jotka eivät sisälly tähän luetteloon, on ostettava kauttakulkupalveluja ainakin yhdeltä viidestä suurimmasta tarjoajasta. Jos jokin verkko ei kykenisi vaihtamaan liikennettä vähintään viiden suurimman yhteydentarjoajan kanssa, sen koko Internet-kattavuudessa olisi huomattavia puutteita. On mahdollista, että niiden toimijoiden lukumäärä, jotka ovat todellisia huipputason verkkoja, on itse asiassa pienempi kuin niiden lukumäärä, jotka vaihtavat liikennettä Sprintin ja MCI WorldComin kanssa. Jotkin tunnistetuista yrityksistä saattavat saada yhteytensä julkisten liikenteenvaihtojärjestelyjen välityksellä, joiden avulla ne eivät kykene tarjoamaan laadultaan parhaita yhteyksiä. Lisäksi jokainen uusi liikenteenvaihtokumppani, vaikka tietenkin vaihtaakin liikennettä kahden alkuperäisen kumppanin kanssa, ei ehkä vaihda liikennettä joka ikisen muun liikenteenvaihtokumppanin kanssa, joka myös vaihtaa liikennettä kahden alkuperäisen kanssa. Siinä mielessä ne eivät ehkä täysin kykene kattamaan koko Internetiä maksuttomasti. Arvioinnissa kuitenkin oletettiin, että jokaisen, jolla on maailmanlaajuiset liikenteenvaihtoyhteydet MCI WorldComiin ja Sprintiin, katsottaisiin olevan toivottava liikenteenvaihtokumppani kaikkien niiden muiden mielestä, joilla olisi nuo samat yhteydet. Tämä olettamus suosii osapuolia, koska se laajentaa markkinatoimijoiden alaa.

a) Liikennemääriin perustuvat markkinaosuudet

(107) Osapuolet ovat väittäneet, että liikennemäärämittauksissa on suuria puutteita. Liikennemäärämittauksissa mitataan liikennettä, joka kulkee tiettyjen verkonosien läpi tiettynä aikana, ja koska IP-reititys on dynaamista, sama kahden palvelimen välillä lähetetty tieto ei ehkä aina kulje samoissa verkoissa. Lisäksi koska liikenne kulkee lähtöpaikasta määränpäähän useamman kuin yhden verkon läpi, liikenteen kokonaismäärän arvioiminen yhdistämällä jokaisen runkoverkon hoitamat määrät merkitsee väistämättä kaksinkertaista laskemista. Koska kaksinkertaisen laskemisen määrä vaihtelee runkoverkkojen välillä, liikennearvioihin perustuvat markkinaosuudet voivat olla harhaanjohtavia.

(108) Osapuolet väittävät myös, että liikennemääräarviot voivat heijastaa kyseessä olevan verkon erityisarkkitehtuuria. Monia solmuja sisältävän runkoverkon tarjoaja saattaa tuottaa pienen määrän runkoverkkoliikennettä verrattuna vain muutamia solmuja sisältävän runkoverkon tarjoajaan, mikä on yksinkertaisesti seuraus verkontarjoajan käyttämästä verkkoarkkitehtuurista. Tämä johtuu siitä, että solmu voi reitittää liikenteen suoraan kaikille niille loppukäyttäjille, jotka saavutetaan tuon solmun välityksellä, ja lähettää runkoverkkoon ainoastaan sen liikenteen, joka on tarkoitettu muiden solmujen välityksellä saavutettaviin määränpäihin, ja se voi laskea ainoastaan jälkimmäisen runkoverkkoliikenteeksi.

(109) Koska markkinavoima voi kuitenkin olla peräisin tietyn verkon kokonaiskoosta, voidaan väittää, että markkinaosuuksien mittaus liikennemäärien perusteella on tarkempi väline markkinavoiman arvioimiseen.

(110) Verkkojen lähettämän tai vastaanottaman liikenteen kokonaismääristä ei ole suoraan saatavilla tilastoja. Niinpä liikenteeseen perustuvien markkinaosuuksien laskemiseksi oli otettava käyttöön "alhaalta ylöspäin" -lähestymistapa. Tätä varten on tunnistettava markkinatoimijat ja laskettava yhteen niiden kunkin tekemät mittaukset verkkojensa läpi kulkevasta liikenteestä markkinoiden koon selville saamiseksi. Ei kuitenkaan voitu osoittaa varmasti, että kyseessä olevat markkinatoimijat olivat aina mitanneet liikennemääriä täysin yhtenäisesti. Siksi oli keksittävä vaihtoehtoinen tapa laskea liikenteeseen perustuvia markkinaosuuksia.

(111) Minkä tahansa verkon liikenteen kokonaismäärä sisältää muiden tunnistettujen verkkojen kanssa vaihdetun liikenteen ja verkon sisäisen liikenteen (eli tässä verkossa vaihdetun asiakkaiden välisen liikenteen). Markkinaosuudet voidaan laskea liikenteen suhdelukujen avulla seuraavan menetelmän mukaisesti, eikä Internet-liikenteen kokonaismäärän käyttö laskemisessa ole välttämätöntä. Verkon A markkinaosuuden suhde verkon B markkinaosuuteen on yhtä kuin verkon A kautta kulkevan kokonaisliikenteen suhde verkon B kautta kulkevaan kokonaisliikenteeseen. Jos tämän suhteen molemmat tekijät jaetaan verkkojen A ja B välillä vaihdetun liikenteen kokonaismäärällä, verkon A markkinaosuuden suhde verkon B markkinaosuuteen on yhtä kuin se suhde, joka vallitsee verkon B kautta kulkevassa kokonaisliikenteessä olevan verkon A suhteellisen osuuden ja verkon A kautta kulkevassa kokonaisliikenteessä olevan verkon B suhteellisen osuuden välillä. Niinpä markkinaosuudet voidaan laskea sen perusteella, mikä on kunkin verkon suhteellinen osuus kunkin verkon kautta kulkevan liikenteen kokonaismäärästä. Kunkin verkon suhteellinen osuus voidaan laskea sitten käyttämällä ainoastaan tämän verkon tuottaman liikenteen tilastoja. Tämän avulla markkinaosuuksien arvioimisessa ei tarvitse laskea yhteen eri verkkojen tekemiä mittauksia. Sen avulla voidaan myös estää, etteivät mittausmenetelmien mahdolliset erot verkkojen välillä vääristä markkinaosuuksien laskemista.

(112) Viiden suurimman verkon toimittamien tietojen perusteella oli mahdollista päätellä kunkin verkon suhteellinen osuus liikenteestä neljän muun verkon ja muiden liikenteenvaihtokumppanien kanssa. Yrityksen omistaessa useita verkkoja, joista jotkin ostivat kauttakulkuliikennettä ja toiset puolestaan vaihtoivat liikennettä, kaikki liikenne laskettiin yhteen ja sitä pidettiin liikenteenvaihtona. Tämä olettamus hyödyttää osapuolia, koska nämä ovat enimmäkseen tällaisessa tilanteessa pienempien kilpailijoidensa kanssa.

(113) Verkon A ja verkon B markkinaosuuksien suhde saadaan selville laskemalla yhteen kummankin verkon suhteellinen osuus näiden verkkojen välillä vaihdetusta liikenteestä. Tätä menetelmää voidaan soveltaa myös verkkoihin A ja C ja sitten verkkoihin C ja B toisen arvion saamiseksi verkon A ja verkon B markkinaosuuksien suhteesta. Komissio käytti tätä lähestymistapaa jokaiseen viidestä suurimmasta verkosta ja sai väitetiedoksiantoa varten seuraavan suhdelukutaulukon(34):

>TAULUKON PAIKKA>

(114) Kun tätä menetelmää sovelletaan oletettuihin markkinoihin, joilla toimivat MCI WorldCom, Sprint, Cable & Wireless, GTE ja AT& T (tämä vastaa merkityksellisiä markkinoita sellaisina kuin Sprint ne määritteli WorldCom/MCI-sulautumaa koskeneessa vastauksessaan vuonna 1998), MCI WorldCom -yhtymän osuus näistä markkinoista olisi 46-51 prosenttia ja Sprint toisi siihen lisää [10-20]* prosenttia, eli yhteensä se olisi [56-71]* prosenttia.

(115) Kun markkinaosuuksia laskettiin sellaisten markkinoiden perusteella, joilla toimisi mahdollisesti 17 huipputason verkkoa, 12:n jäljellä olevan verkon koosta oli tehtävä oletuksia. Tulojen kanssa sopusoinnussa olevana yleisoletuksena oli se, että liikenne, joka kulkee läpi yhden näistä verkoista, ei voisi olla suurempi kuin se liikenne, joka kulkee läpi minkä tahansa viidestä suurimmasta verkosta. Koska viidestä suurimmasta huipputason Internet-yhteydentarjoajasta pienimmän läpi kulkevan kokonaisliikenteen suhde MCI WorldComin liikenteeseen on [...]*, jäljellä olevien 12 verkon yhteenlaskettu suhdeluku ei voi olla suurempi kuin 12 kertaa [...]*.

(116) Tämän perusteella ja olettaen, että nämä 12 verkkoa eivät ole samankokoiset, 12 verkon läpi kulkevan kokonaisliikenteen pitäisi vastata MCI WorldComin liikennettä. Markkinaosuusarvioiden mukaan MCI WorldCom -yhtymän osuus on noin 32-36 prosenttia, ja Sprint tuo siihen lisää [5-15]* prosenttia, ja jokaisen kilpailijan osuus on enintään 10-15 prosenttia. Sprintin ja MCI WorldComin yhteenlaskettu markkinaosuus on siten [37-51]* prosenttia. Tämä johtaa seuraaviin markkinaosuuksiin:

>TAULUKON PAIKKA>

(117) Vaikka oletettaisiinkin, että 12 muun verkon läpi kulkevan liikenteen kokonaismäärä on kaksi kertaa suurempi kuin MCI WorldCom -yhtymän liikenteen kokonaismäärä (mikä on mahdotonta, kuten edellä 115 kohdassa nähtiin, koska kyseiset verkot eivät voi olla yhteiskooltaan yli 1,8 kertaa suuremmat kuin MCI WorldCom), osapuolten yhteenlaskettu markkinaosuus olisi silti noin 32-35 prosenttia ja [jopa]* kolme kertaa suurempi kuin seuraavan verkon.

b) Tuloihin perustuvat arviot markkinakoosta ja -osuudesta

(118) Edellä mainitun perusteella yhteensä 17 Internet-yhteydentarjoajaa olisi kuulunut huipputason verkon määritelmän piiriin. Markkinoiden yhteiskoosta ei ollut saatavilla kattavia tietoja, ja kahden yrityksen liikevaihto oli arvioitava, koska tarkkoja lukuja ei ollut saatavilla(35). Näistä kahdesta yrityksestä kummankin tuloiksi arvioitiin 100 miljoonaa Yhdysvaltain dollaria, jonka uskottiin ylittävän huomattavasti niiden todelliset tulot.

(119) Markkinaosuudet laskettiin väitetiedoksiannossa kahden vaihtoehtoisen menetelmän perusteella. Ensimmäisessä otettiin huomioon kaikki Internet-tulot (mukaan lukien valinnaisista ja kiinteistä yhteyksistä, Internet-palvelimista, yhteispalvelimista ja muista lähteistä saadut tulot). Tämän perusteella markkinoiden koko oli noin 6500 miljoonaa Yhdysvaltain dollaria, ja MCI WorldComin markkinaosuus oli [40-50]* prosenttia ja Sprintin puolestaan [5-15]* prosenttia. Ainoastaan yksi muu toimija (AT& T) sai markkinaosuudekseen 10-15 prosenttia, ja kahden toimijan (C& W ja PSINet) markkinaosuudet olivat 5-10 prosenttia. Kaikki nämä tulot liittyvät Internet-yhteyksien tarjoamiseen. [...]*. Samoin valinnaisten yhteyksien tarjoaminen tuottaa liikennettä, suurentaa asiakaskuntaa ja siis markkina-asemaa.

(120) Toisessa menetelmässä otettiin huomioon kiinteiden yhteyksien tarjoamisesta saadut tulot. Tämän menetelmän etuna on se, että siinä käytetään ainoastaan yhteyksien tarjoamisesta saatuja tuloja, vaikkei se katakaan kaikkia yhteyksien tarjoamisesta saatuja tuloja. Vastaajat eivät kuitenkaan aina kyenneet erittelemään Internet-tulojaan, eikä tässä lähestymistavassa oteta huomioon valinnaisista yhteyksistä saatuja tuloja. Voidaan kuitenkin sanoa, että koska tämä menetelmä ei sisällä kaikkia merkityksellisiä Internet-tuloja, sitä voidaan käyttää ainoastaan lisäosoituksena markkinaosuuksista. Niiden yritysten tapauksessa, joiden osalta ei ollut saatavissa tietoja kiinteiden yhteyksien tuottamista tuloista, näiden tulojen katsottiin olevan kolmannes kaikista Internet-tuloista. Tämä vastaa molempien ilmoituksen tehneiden osapuolten kiinteiden yhteyksien tarjoamisesta saamien tulojen suhdetta niiden kaikkiin Internet-tuloihin ([...]* ja [...]*). Jos noiden tulojen oletettiin olevan puolet kaikista Internet-tuloista, yhteenlasketuksi markkinaosuudeksi tulee [30-40]* prosenttia. Tämän perusteella MCI WorldComin osuus oli [15-25]* prosenttia, ja Sprint lisäsi siihen noin [5-15]* prosenttia, jolloin yhtymän yhteenlasketuksi markkinaosuudeksi tuli noin [20-40]* prosenttia. Kolmen lähimmän kilpailijan markkinaosuudet olivat 10-15 prosenttia.

(121) Vaikka osapuolet korostivatkin toistuvasti, että niiden mielestä tulot ovat ainoa luotettava osoitus markkinaosuudesta tällä alalla, monet muut kilpailijat viittasivat pelkkien tulotietojen liiallisen huomioon ottamisen mahdollisiin vaaroihin. Vaikka Internetin perusyhteyksistä saatuja tuloja koskevia tietoja käytettiinkin aina, kun se oli mahdollista, asianomaisilla yrityksillä ei ole mitään velvollisuutta noudattaa erityisiä raportointistandardeja tai edes paljastaa tietoja. Niinpä lukuja oli välttämätöntä käsitellä varovaisesti.

(122) Yrityksiä, jotka vaihtavat liikennettä enintään neljän tärkeimmän yhteydentarjoajan kanssa, voidaan tuskin pitää huipputason verkkoina, koska liikenteenvaihtojärjestelyn puuttuminen yhden yhteydentarjoajan kanssa viidestä suurimmasta osoittaa, että niillä on Internet-yhteyksien tarjoamisessa huomattavia puutteita. Herkkyysanalyysin suorittamiseksi arvioitiin kuitenkin markkinaosuudet, jotta nähtäisiin, aiheuttaako näiden toimijoiden lisääminen markkinatoimijoiden joukkoon merkittävää muutosta lukuihin. Tällaisen arvion (josta on korostettava, että se on erittäin varovainen) mukaan ilmoituksen tehneiden osapuolten yhteenlaskettu kaikkiin Internet-tuloihin perustuva markkinaosuus oli edelleen [35-45]* prosenttia.

c) Markkinaosuuksien laskemista koskevat päätelmät

(123) Jos markkinaosuudet laskettaisiin sekä liikennemäärien että tulojen perusteella, sulautuman seurauksena syntyvän yrityksen markkinaosuus nousisi vaihdetun liikenteen perusteella [37-51]* prosenttiin(36) ja tulojen perusteella [30-65]* prosenttiin. Seuraavan kilpailijan markkinaosuus on aina enintään 15 prosenttia. Käytetystä menetelmästä riippumatta komission tutkimus osoittaa, että sulautuman seurauksena syntyvän yrityksen tuloihin perustuvat markkinaosuudet ovat yli kolme kertaa suuremmat kuin sen lähimpien kilpailijoiden, ja sen liikenteeseen perustuvat markkinaosuudet ovat puolestaan neljä kertaa suuremmat. Nämä tulokset pätevät jopa siinäkin oletetussa epätodennäköisessä tilanteessa, jossa 12 pienemmän huipputason verkon yhdistelmä olisi kooltaan kaksi kertaa niin suuri kuin MCI WorldCom.

d) Osapuolten vastaus

(124) Vastauksessaan väitetiedoksiantoon osapuolet väittivät, että komission tekemät markkinaosuusarviot ovat liian laajat ja että markkinaosuus ei aiheuta vaihteluvälin alapäässä mitään ongelmia kilpailun kannalta. Sekä komission että kolmansien osapuolten tekemät arviot osoittavat myös, että MCI WorldCom olisi menettänyt vuoden 1998 jälkeen merkittävän markkinaosuuden. Lisäksi osapuolet kyseenalaistivat tulo- ja liikennemittausten käytön tässä asiassa, koska niiden väitteen mukaan nämä menetelmät todennäköisesti suurentavat sulautuman seurauksena syntyvän yrityksen markkinaosuutta.

(125) Niiden tietojen mukaan, jotka olivat komission käytettävissä väitetiedoksiannon laatimisen aikaan, MCI WorldComin osuus markkinoista, joilla toimii 17 huipputason yhteydentarjoajaa, on kaikkien Internet-tulojen perusteella [40-50]* prosenttia(37). Tätä olisi verrattava WorldComin vuoden 1998 markkinaosuuteen, joka oli [35-45]* prosenttia. Vaikka komission tässä menettelyssä käyttämät oletukset ovatkin osapuolille myötämielisempiä kuin vuoden 1998 WorldCom/MCI-päätöksessä tehdyt oletukset, edellä esitetystä voidaan tehdä se päätelmä, että MCI WorldComin kaikkiin Internet-tuloihin perustuva markkinaosuus on kasvanut vuodesta 1998.

(126) Väitetiedoksiannon antamisen jälkeen osapuolet kuitenkin ilmoittivat komissiolle, että MCI WorldComin Pohjois-Amerikan kiinteistä yhteyksistä saamiin tuloihin olisi lisättävä 110 miljoonaa Yhdysvaltain dollaria. Niinpä MCI WorldComin markkinaosuus, laskettuna kiinteiden yhteyksien tuottamien tulojen perusteella, kasvaisi alkuperäisestä [20-30]* prosentista (katso edellä 120 kappale) [25-35]* prosenttiin. Tämä antaisi sulautuman seurauksena syntyvän yrityksen yhteenlasketuksi markkinaosuudeksi [35-45]* prosenttia.

(127) Lisäksi MCI WorldComin liikennemääriin perustuva markkinaosuus nousi [32-36]* prosenttiin verrattuna [30-40]* prosentin markkinaosuuteen vuonna 1998. Vuoden 1998 markkinaosuus perustui harvempiin (16) huipputason tarjoajiin.

(128) Vastauksessaan väitetiedoksiantoon osapuolet väittivät, että komissio oli tehnyt taulukoissaan virheitä ja että komission käyttämä menetelmä markkinaosuuksien laskemiseksi liikennemäärien perusteella oli virheellinen. Komissio esitti kaikille kolmelle muulle runkoverkon tarjoajalle, jotka on mainittu edellä 113 kappaleessa, kaikki ne laskelmat, jotka oli tehty niiden toimittamien tietojen perusteella, ja pyysi niitä ilmoittamaan, oliko niiden toimittamat tiedot jäljennetty oikein ja oliko komission käyttämä menetelmä niiden mielestä luotettava. Jokainen näistä muista yrityksistä huomasi joitakin kirjoitusvirheitä mutta myös ilmoitti tietojen kuvaavan oikein niiden tekemiä mittauksia ja olevansa samaa mieltä komission käyttämästä menetelmästä. Kun komissio laski markkinaosuudet uudelleen ottaen huomioon kaikki kirjoitusvirheet, jotka ilmoituksen tehneet osapuolet ja kolmannet osapuolet olivat tuoneet sen tietoon, se havaitsi arvioiduissa markkinaosuuksissa häviävän pieniä vaihteluja (alle puoli prosenttiyksikköä).

Sulautuman vaikutus kilpailuun

a) Markkinoiden nykyiset piirteet

(129) On olemassa merkkejä siitä, että MCI WorldComilla on nykyisin erittäin vahva markkina-asema, joka ei välttämättä tarkoita yhden yrityksen määräävää asemaa huipputason yhteyksien markkinoilla. On kuitenkin selvää, että MCI WorldCom on lähellä tuollaista asemaa. Jo vuonna 1997 MCI WorldComin UUNetillä oli merkittävä markkinaosuus kilpailijoihinsa verrattuna. Tästä oli todistuksena sen alkuvuonna 1997 tekemä päätös, jolla se yritti (yritys, joka lopulta epäonnistui) yksipuolisesti lopettaa liikenteenvaihdon useiden silloisten liikenteenvaihtokumppanien kanssa.

(130) MCI:n ja WorldComin välisen sulautuman jälkeen MCI WorldCom on kyennyt säilyttämään ykkösasemansa, ja monet kilpailijat katsovat sen olevan lähellä määräävää asemaa. Tämän vahvistaa se seikka, että MCI WorldCom kykenee vaatimaan huomattavasti korkeampia hintoja (20-100 prosenttia) kuin yksikään sen kilpailijoista ja Sprint ja säilyttämään samalla johtavan asemansa [...]*(38)[...]*(39)[...]*(40). Kysymys, onko MCI WorldCom yksinään määräävässä markkina-asemassa, voidaan kuitenkin jättää tämän liiketoimen käsittelyssä avoimeksi, koska tutkimus on osoittanut, että sulautuma loisi määräävän aseman.

(131) Osapuolet ovat kiistäneet hintaeron olemassaolon kilpailijoihinsa nähden selittämällä varsinkin, että AT& T:n veloittamat hinnat vastaavat MCI WorldComin hintoja. Huomattava hintaero voidaan kuitenkin havaita heti, kun vertailua laajennetaan muihinkin markkinatoimijoihin kuin pelkästään AT& T:hen.

(132) Sulautuman osapuolten toimittamat tiedot osoittavat myös sen, että [40-80]* prosenttia molempien osapuolten liikenteestä on sisäistä liikennettä (eli liikennettä, jota ei vaihdeta liikenteenvaihtokumppanien kanssa). Kaikkien muiden kilpailijoiden sisäisen liikenteen osuus on korkeintaan 30-35 prosenttia. Lisäksi jopa sulautuman osapuolten kolme suurinta kilpailijaa vaihtaa yli 15 prosenttia liikenteestään sulautuman seurauksena syntyvän yrityksen kanssa. Tämä osoittaa, että sulautuman osapuolet ovat paljon kilpailijoitaan itsenäisempiä ja että kilpailijoiden riippuvuus sulautuman osapuolista on jo nykyisin merkittävä. Se osoittaa myös sen, että sulautuma poistaa yhden MCI WorldComin vahvimmista kilpailijoista. Nämä luvut korostavat myös asiakaskunnan tärkeyttä.

(133) Tämän vahvistavat myös osapuolten toimittamat luvut, jotka koskevat osapuolten moniyhteysasiakkaiden osuutta. [...]*.

(134) MCI WorldComin ja vähäisemmässä määrin Sprintin vahvuus eroaa jyrkästi Cable & Wirelessin kehityksestä. Jälkimmäisen verkko on seurausta MCI:n Internet-verkon myynnistä vuonna 1998. Sen sisäisen liikenteen suhteellinen osuus on vähentynyt luovutuksen jälkeen, ja sen markkina-asema on huonontunut. Tämän huonontumisen syitä on todennäköisesti paljon mutta niihin kuuluu markkinoilla vallitseva käsitys, ettei siirto ollut täydellinen ja että palvelutarjonta on huonontunut.

(135) Sisäisten liikennemäärien vertailu huipputason Internet-yhteyksiä tarjoavien verkkojen välillä myös korostaa jo nyt vallitsevaa koon epätasapainoa ja riippuvaisuutta markkinatoimijoiden keskuudessa. Muut verkot hankkivat paljon pienemmän määrän yhteyksistään asiakkailtaan ja ovat siksi paljon riippuvaisempia liikenteenvaihtojärjestelyistään (varsinkin MCI WorldComin ja Sprintin kanssa) yleisten yhteyksien tarjoamiseksi kuin MCI WorldCom ja Sprint.

(136) Komission tutkimukseen osallistuneet vastaajat myöntävät yleisesti, että sulautuman seurauksena syntyvän yrityksen laaja verkko ja se, että sillä olisi eniten palvelimia ja asiakkaita sekä keskeisiä Internet-sivustoja, on merkittävä tekijä niiden oman suorituskyvyn kannalta, koska niiden asiakkaat vaatisivat yhteyksiä sulautuman seurauksena syntyvän yrityksen verkkoon. Koska sulautuman seurauksena syntyvällä yrityksellä olisi suurin määrä asiakkaita, se voisi myös tarjota yhteydet suurimpaan osaan Internetistä. [...]*(41) [...]*(42).

(137) On väitetty, ettei toiminneperustaisuus ole tärkeää ja että vuokrattavaa kapasiteettia on runsaasti. Ensinnäkin tämä on vastoin MCI WorldComin omia ennusteita(43). [...]*(44). Komission tutkimus on myös osoittanut, että vaikka kauttakulkuliikenteen kustannukset ovatkin pudonneet huomattavasti, erityisesti Euroopassa viime vuosina, ne eivät ole aina pudonneet yhtä paljon kuin infrastruktuurin vuokrauskustannukset. Siten Internet-yhteyksistä on hyötyä. Tämä hyöty on isompi suuremmille vakiintuneille verkoille, joilla on enemmän reittejä. Voidakseen välttää kapasiteetin vuokrauskuluja tai kauttakulkumaksuja suuremmat eurooppalaiset Internet-palveluntarjoajat ovat nyt rakentaneet Yhdysvaltoihin omia yhteyksiään kauttakulkukustannustensa vähentämiseksi. Ne ostavat kuitenkin edelleen kauttakulkuliikennettä yhdysvaltalaisilta huipputason yhteydentarjoajilta.

(138) Osapuolet väittävät myös, että suuren verkon omistaminen ei anna mitään takeita laadusta. Tämä on vastoin komission tekemän tutkimuksen tuloksia ja osapuolten komissiolle toimittamia tietoja. [...]*(45) Kuten edellä todettiin, yksityisen liikenteenvaihdon merkityksestä on osoituksena suurten yritysasiakkaiden vaatimus yksityisistä liikenteenvaihtopisteistä(46), koska tämä parantaa yhdysliikenteen luotettavuutta. Koska ainoastaan suurimmilla huipputason yhteydentarjoajilla on yksityisiä liikenteenvaihtojärjestelyjä toistensa kanssa, verkon koko ja sen arkkitehtuuri saavat aikaan luotettavuutta. [...]*(47) Komission tutkimus on osoittanut myös sen, että UUNet tarjoaa jo nykyisin palvelutasosopimuksensa välityksellä sellaista palvelua, jonka laatu takaa paljon pienemmät liikenteen siirtoviiveet kuin yksikään sen kilpailijoista. Siten sulautuman seurauksena syntyvällä yrityksellä olisi asiakaskuntansa lisäksi myös yksi laajimmista verkoista, joka yltäisi ainakin [...]* maahan, ja palveluntaso, johon sen kilpailijat eivät ole tähän asti voineet vastata.

b) Internetin vuodesta 1998 tapahtuneen kasvun vaikutus

(139) Internet on kasvanut viime vuosina ennennäkemättömällä tavalla. Osapuolten mukaan nopea kasvu on johtanut siihen, että markkinoille on tullut huomattavasti uusia toimijoita ja että tarjonta on lisääntynyt, mikä lisää kilpailua yhteydentarjoajien välillä. Lisäksi monien yhteyksien (multihoming) ja sisällönjakelupalvelujen lisääntynyt käyttö on niiden mukaan siirtänyt liikennettä huipputason verkoista pienempiin verkkoihin. Ja mikä tärkeintä, liikennevirrat ovat muuttuneet yhdysvaltalaiskeskeisistä alueellisemmiksi, varsinkin eurooppalaisiksi, mikä johtuu lisääntyneestä verkkotarjonnasta ja paikallisesta sisällöstä muualla maailmassa.

(140) On kuitenkin todennäköistä, kuten MCI WorldComin varapääjohtaja John Sidgmore myönsi, että yhteydentarjoajat eivät kykene lisäämään kapasiteettia kasvavan kysynnän täyttämiseksi. Koska yhä useammat ihmiset ovat yhteydessä Internetiin nopeampien tietokoneiden ja paikallisten suurinopeuksisten yhteyksien välityksellä, he lähettävät runkoverkkoihin myös enemmän dataa. Esimerkiksi myös multimediasovellusten lisääntynyt käyttö kasvattaa liikennettä. UUNet uskoo kysynnän kasvavan 8-10-kertaiseksi, joten kapasiteettia on lisättävä 800-1000 prosenttia pelkästään nykyisen käytön varmistamiseksi. Sidgmore myönsi olevansa huolissaan siitä, ettei verkkotila riitä kasvavan kysynnän käsittelemiseen(48).

(141) Toisin kuin osapuolet väittävät, Internet-liikenteen nopea kasvu ei ole kuitenkaan estänyt sulautuman osapuolia säilyttämästä merkittäviä osuuksia huipputason tai yleisten yhteyksien markkinoista. Erityisesti on todettava, toisin kuin sulautuman osapuolet katsovat, ettei liikenteen kasvu ole vähentänyt huipputason verkontarjoajien keskittyneisyyttä. Vaikka markkinoille on tullut huomattavasti Internet-yhteydentarjoajia ja verkontarjoajia, markkinatutkimus on osoittanut, että huipputason (yleisten) yhteyksien tarjoajia on edelleen rajallinen määrä. Tämä johtuu näille markkinoille pääsyn korkeista esteistä. Yleiset yhteydet voidaan hankkia maksuttomasti ainoastaan, jos asianomaisella verkolla on riittävä asiakaskunta ja riittävä maantieteellinen ulottuvuus. Koska huipputason verkot kasvavat Internetin mukana, kolmansille osapuolille on yhä vaativampaa vetää vertoja niiden koolle voidakseen vaihtaa liikennettä niiden kanssa.

(142) Suurin osa uusista markkinoille tulevista Internet-yhteydentarjoajista on pieniä paikallisia tai alueellisia yhteyden- ja verkontarjoajia, jotka ostavat kauttakulkuliikennettä yleisiä yhteyksiä varten huipputason yhteydentarjoajilta. Lisäksi m