1)

Korvataan III luvun 2 jakso seuraavasti: ”2 JAKSO Vienti Yhdysvaltoihin 21 artikla Kun CN-koodin 0406 tuotteita viedään Yhdysvaltoihin seuraavissa kiintiöissä, on esitettävä tämän jakson mukainen vientitodistus: a) maataloussopimuksessa määrätty lisäkiintiö; b) alun perin Tokion kierrokselta johtuvat ja Yhdysvaltojen Itävallalle, Suomelle ja Ruotsille Uruguayn kierroksen luettelossa XX myöntämät tariffikiintiöt; c) alun perin Uruguayn kierrokselta johtuvat ja Yhdysvaltojen Tšekille, Unkarille, Puolalle ja Slovakialle Uruguayn kierroksen luettelossa XX myöntämät tariffikiintiöt. 22 artikla 1. Vientitodistushakemukset on jätettävä toimivaltaiselle viranomaiselle sitä kiintiövuotta, jolle vientitodistukset myönnetään, edeltävän vuoden 1 ja 10 päivän syyskuuta välisenä aikana. Kaikki hakemukset on jätettävä yhtä aikaa yhden jäsenvaltion toimivaltaiselle viranomaiselle. Edellä 21 artiklassa tarkoitetut kiintiöt avataan vuodeksi kerrallaan 1 päivästä tammikuuta 31 päivään joulukuuta ulottuvaksi kaudeksi. Todistushakemusten ja todistusten 16 kohdassa on oltava yhdistetyn nimikkeistön kahdeksannumeroinen tuotekoodi. Todistukset ovat kuitenkin voimassa myös CN-koodiin 0406 kuuluvia muita koodeja varten. Todistushakemuksen ja todistuksen 20 kohdassa on oltava seuraava merkintä: ”Vienti Amerikan yhdysvaltoihin: Vuoden … kiintiö – asetuksen (EY) N:o 1187/2009 III luvun 2 jakso Kiintiö: …” 2. Kukin hakija voi jättää kunkin liitteessä II a olevassa sarakkeessa 3 mainitun kiintiön osalta yhden tai useamman todistushakemuksen, jos kiintiötä kohden haettu kokonaismäärä ei ylitä 22 a artiklassa vahvistettuja enimmäismääriä. Jos liitteessä II a olevassa sarakkeessa 2 tarkoitetun saman tuoteryhmän sarakkeessa 4 ilmoitetut käytettävissä olevat määrät jaetaan Uruguayn kierroksen ja Tokion kierroksen kiintiöön, nämä kiintiöt on tällöin katsottava kahdeksi erilliseksi kiintiöksi. 3. Hakemusten esittäminen edellyttää vakuuden antamista 9 artiklan säännösten mukaisesti. 4. Vientitodistusten hakijoiden on osoitettava vieneensä kyseiseen kiintiöön kuuluvia tuotteita Yhdysvaltoihin vähintään yhtenä vuotena kolmen edeltävän kalenterivuoden aikana ja että nimetty maahantuoja on hakijan tytäryhtiö. Ensimmäisessä alakohdassa tarkoitettu todiste käydystä kaupasta on esitettävä komission asetuksen (EY) N:o 1301/2006 (4) 5 artiklan toisen kohdan mukaisesti. 5. Vientitodistusten hakijoiden on merkittävä hakemukseen: a) kuvaus Yhdysvaltojen kiintiön kattamasta tuoteryhmästä Yhdysvaltojen yhtenäistetyn tullitariffin (Harmonized Tariff Schedule of the United States) 4 ryhmän 16–23 ja 25 lisähuomautuksen mukaisesti; b) Yhdysvaltojen yhtenäistetyn tullitariffin (Harmonized Tariff Schedule of the United States) mukaiset tuotteiden nimet; c) hakijan nimeämän maahantuojan nimi ja osoite Yhdysvalloissa. 6. Vientitodistushakemuksen mukana on oltava nimetyn maahantuojan vakuutus siitä, että maahantuojalle voidaan Yhdysvalloissa tuontitodistusten myöntämistä koskevien voimassa olevien sääntöjen mukaan antaa tuontitodistus 21 artiklassa tarkoitetuille tuotteille. 7. Hakemukset voidaan hyväksyä ainoastaan, jos niissä noudatetaan enimmäismääriä ja ne sisältävät kaikki tässä artiklassa tarkoitetut tiedot ja asiakirjat. 8. Tässä artiklassa tarkoitetut tiedot on esitettävä liitteessä II b vahvistetun mallin mukaisesti. 22 a artikla Liitteessä II a olevassa sarakkeessa 3 mainittujen 22-Tokio-, 22-Uruguay-, 25-Tokio- ja 25-Uruguay-kiintiöiden osalta hakijan esittämän kokonaismäärän kiintiötä kohden on oltava vähintään 10 tonnia, eikä se saa ylittää kyseisessä kiintiössä käytettävissä olevaa mainitun liitteen sarakkeessa 4 vahvistettua määrää. Liitteessä II a olevassa sarakkeessa 3 mainittujen muiden kiintiöiden osalta hakijan esittämän kokonaismäärän kiintiötä kohden on oltava vähintään 10 tonnia, eikä se saa ylittää 40:tä prosenttia kyseisessä kiintiössä käytettävissä olevasta mainitun liitteen sarakkeessa 4 vahvistetusta määrästä. 22 b artikla 1. Jäsenvaltioiden on annettava komissiolle viimeistään 18 päivänä syyskuuta tieto kunkin liitteessä II a mainitun kiintiön osalta jätetyistä hakemuksista tai siitä, ettei hakemuksia ole jätetty. 2. Tiedonantoon on sisällyttävä kunkin kiintiön osalta a) hakijoiden luettelo, jossa ilmoitetaan hakijan nimi, osoite ja viitenumero; b) kunkin hakijan hakemat määrät yhdistetyn nimikkeistön tuotekoodien sekä Amerikan yhdysvaltojen yhtenäistetyn tariffinimikkeistön tuotekoodien mukaisesti eriteltyinä; c) hakijan nimeämän maahantuojan nimi, osoite ja viitenumero. 23 artikla 1. Jos jotakin 21 artiklassa tarkoitettua kiintiötä koskevat vientitodistushakemukset ylittävät kyseisenä vuonna käytettävissä olevan määrän, komissio vahvistaa haettuihin määriin sovellettavan jakokertoimen viimeistään 31 päivänä lokakuuta. Kertoimen soveltamisen tuloksena saatava määrä pyöristetään alaspäin lähimpään kilogrammaan. Hylättyjen hakemusten ja myönnetyt määrät ylittävien määrien vakuudet vapautetaan kokonaan tai osittain. 2. Kun jakokertoimen soveltaminen johtaisi siihen, että määriä voitaisiin myöntää kiintiötä ja hakijaa kohden alle 10 tonnille, asianomaiset jäsenvaltiot jakavat käytettävissä olevat määrät kunkin kiintiön osalta arpomalla. Jäsenvaltiot arpovat 10 tonnin suuruisia eriä sellaisten hakijoiden joukosta, joille olisi jakokertoimen soveltamisen vuoksi myönnetty alle 10 tonnia. Jos eriä muodostettaessa jäljelle jää alle 10 tonnin määrä, tämä määrä on lisättävä tasapuolisesti 10 tonnin eriin ennen arpomista. Jos jakokertoimen soveltamisen vuoksi jäljelle jää alle 10 tonnin määrä kiintiötä kohden, tätä määrää on pidettävä yhtenä eränä. Arvonnassa hävinneisiin hakemuksiin liittyvä vakuus on vapautettava viipymättä. 3. Jäsenvaltioiden, jotka suorittavat määrien jakamisen arpomalla, on annettava komissiolle tiedoksi viiden työpäivän kuluessa jakokertoimien julkaisemisesta kunkin kiintiön osalta kullekin hakijalle myönnetyt määrät, tuotekoodi, hakijan viitenumero ja nimetyn maahantuojan viitenumero. Arpomalla jaetut määrät on jaoteltava eri CN-koodeihin suhteessa vastaavien koodien osalta haettuihin tuotemääriin. 4. Kun vientitodistuksia haetaan määrille, jotka eivät ylitä 21 kohdassa tarkoitetuissa kiintiöissä kyseisenä vuonna käytettävissä olevia määriä, komissio jakaa jäljellä olevat määrät hakijoiden kesken suhteessa haettuihin määriin jakokerrointa käyttäen. Kertoimen soveltamisen tuloksena saatava määrä pyöristetään alaspäin lähimpään kilogrammaan. Tällaisessa tapauksessa toimijoiden on ilmoitettava asianomaisen jäsenvaltion toimivaltaiselle viranomaiselle hyväksymänsä lisämäärä viikon kuluessa jakokertoimen julkaisemisesta. Asetettua vakuutta korotetaan tällöin vastaavasti. 24 artikla 1. Komissio ilmoittaa 22 artiklan 5 kohdan c alakohdassa tarkoitettujen nimettyjen maahantuojien nimet ja myönnetyt määrät Yhdysvaltojen toimivaltaisille viranomaisille. 2. Jos kyseessä olevaa määrää koskevaa tuontitodistusta ei myönnetä nimetylle maahantuojalle olosuhteissa, jotka eivät kyseenalaista 22 artiklan 6 kohdassa tarkoitetun vakuutuksen antaneen toimijan vilpittömyyttä, jäsenvaltio voi antaa toimijalle luvan nimetä toinen maahantuoja edellyttäen, että maahantuoja on Yhdysvaltojen toimivaltaisille viranomaisille tämän artiklan 1 kohdan mukaisesti ilmoitetussa luettelossa. 3. Jäsenvaltion on ilmoitettava komissiolle nimetyn maahantuojan muuttumisesta mahdollisimman nopeasti, ja komissio ilmoittaa siitä Yhdysvaltojen toimivaltaisille viranomaisille. 25 artikla 1. Vientitodistukset on annettava viimeistään sen vuoden 15 päivänä joulukuuta, joka edeltää todistuksissa myönnettyjen määrien kiintiövuotta. Todistukset ovat voimassa kiintiövuoden 1 päivän tammikuuta ja 31 päivän joulukuuta välisen ajan. Todistusten 20 kohdassa on oltava seuraava merkintä: ”voimassa 1.1.– 31.12. … (vuosi).” 2. Vientitodistusten vakuudet on vapautettava esitettäessä asetuksen (EY) N:o 376/2008 32 artiklan 2 kohdassa tarkoitettu todiste sekä asetuksen (EY) N:o 612/2009 17 artiklan 3 kohdassa tarkoitettu kuljetusasiakirja, jossa määräpaikaksi mainitaan Yhdysvallat. 3. Tämän artiklan mukaisesti myönnetyt todistukset koskevat ainoastaan 21 artiklassa tarkoitettujen kiintiöiden alaisten tuotteiden vientiä. 26 artikla Sovelletaan II luvun säännöksiä, lukuun ottamatta 7 ja 10 artiklan säännöksiä.