FI Euroopan unionin virallinen lehti C 185/17

KOMISSION PÄÄTÖS,

annettu 10 päivänä kesäkuuta 2014,

tiedon antamisesta kolmannelle maalle, jonka komissio katsoo mahdollisesti yhteistyöhön osallistumattomaksi kolmanneksi maaksi laittoman, ilmoittamattoman ja sääntelemättömän kalastuksen ehkäisemistä, estämistä ja poistamista koskevasta yhteisön järjestelmästä annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1005/2008 mukaisesti

(2014/C 185/03)

EUROOPAN KOMISSIO, joka

ottaa huomioon Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen,

ottaa huomioon laittoman, ilmoittamattoman ja sääntelemättömän kalastuksen ehkäisemistä, estämistä ja poistamista koskevasta yhteisön järjestelmästä, asetusten (ETY) N:o 2847/93, (EY) N:o 1936/2001 ja (EY) N:o 601/2004 muuttamisesta sekä asetusten (EY) N:o 1093/94 ja (EY) N:o 1447/1999 kumoamisesta 29 päivänä syyskuuta 2008 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1005/2008 (1) ja erityisesti sen 32 artiklan,

sekä katsoo seuraavaa:

1. JOHDANTO

(1) Neuvoston asetuksella (EY) N:o 1005/2008, jäljempänä ’LIS-asetus’, perustetaan laittoman, ilmoittamattoman ja sääntelemättömän kalastuksen (LIS-kalastuksen) ehkäisemistä, estämistä ja poistamista koskeva unionin järjestelmä.[NN1]

(2) LIS-asetuksen VI luvussa säädetään menettelystä yhteistyöhön osallistumattomien kolmansien maiden yksilöimiseksi, toimenpiteistä yhteistyöhön osallistumattomiin kolmansiin maihin nähden, yhteistyöhön osallistumattomia maita koskevan luettelon laatimisesta, yhteistyöhön osallistumattomien maiden luettelosta poistamisesta, yhteistyöhön osallistumattomien maiden luettelon julkisuudesta sekä kiireellisistä toimenpiteistä.

(3) LIS-asetuksen 32 artiklan mukaisesti komission olisi ilmoitettava kolmansille maille mahdollisuudesta, että ne yksilöidään yhteistyöhön osallistumattomiksi maiksi. Tällainen ilmoitus on luonteeltaan alustava. Kolmansille maille osoitettu ilmoitus mahdollisuudesta, että ne todetaan yhteistyöhön osallistumattomiksi kolmansiksi maiksi, perustuu LIS-asetuksen 31 artiklassa säädettyihin arviointiperusteisiin. Komission olisi toteutettava kyseisten maiden osalta myös kaikki 32 artiklassa säädetyt toimenpiteet. Komission olisi liitettävä ilmoitukseen erityisesti tiedot tällaisen toteamisen perusteena olevista olennaisista tosiseikoista ja huomioista sekä kyseisten maiden mahdollisuudesta vastata ja esittää todisteita toteamisen kiistämiseksi tai tarvittaessa tilanteen parantamiseksi laadittu toimintasuunnitelma ja toteutetut toimenpiteet. Komission olisi annettava asianomaisille kolmansille maille riittävä aika vastata ilmoitukseen sekä kohtuullinen aika tilanteen korjaamiseen.

(4) LIS-asetuksen 31 artiklan mukaisesti komissio voi yksilöidä ne kolmannet maat, joiden se ei katso osallistuvan LIS-kalastuksen torjuntaa koskevaan yhteistyöhön. Kolmas maa voidaan todeta yhteistyöhön osallistumattomaksi kolmanneksi maaksi, jos se laiminlyö sille lippu-, satama-, ranta- tai markkinavaltiona kansainvälisen oikeuden mukaan kuuluvat LIS-kalastuksen ehkäisemistä, estämistä ja poistamista koskevat velvollisuudet.

(5) Yhteistyöhön osallistumattomien kolmansien maiden yksilöinti perustuu kaikkien LIS-asetuksen 31 artiklan 2 kohdassa säädettyjen tietojen tarkasteluun.

(6) LIS-asetuksen 33 artiklan mukaisesti neuvosto voi laatia luettelon yhteistyöhön osallistumattomista maista. Kyseisiin maihin sovelletaan muun muassa LIS-asetuksen 38 artiklassa säädettyjä toimenpiteitä.

(7) Lippuvaltiona olevien kolmansien maiden edellytetään LIS-asetuksen 20 artiklan 1 kohdan mukaisesti ilmoittavan komissiolle järjestelyistään niiden lakien ja asetusten sekä säilyttämis- ja hoitotoimenpiteiden soveltamiseksi, valvomiseksi ja täytäntöönpanemiseksi, joita kyseisten valtioiden kalastusalusten on noudatettava.

(8) LIS-asetuksen 20 artiklan 4 kohdan mukaisesti komissio tekee hallinnollista yhteistyötä kolmansien maiden kanssa aloilla, jotka liittyvät kyseisen asetuksen soveltamiseen.

2. MENETTELY FILIPPIINIEN TASAVALLAN SUHTEEN

(9) Komissio hyväksyi LIS-asetuksen 20 artiklan mukaisesti Filippiinien tasavallan, jäljempänä ’Filippiinit’, lippuvaltiona tekemän ilmoituksen 15 päivänä tammikuuta 2010.

(10) LIS-asetuksen 20 artiklan 4 kohdassa tarkoitetun hallinnollisen yhteistyön puitteissa komissio teki 23–27 päivänä tammikuuta 2012 Filippiineille tarkastuskäynnin Euroopan kalastuksenvalvontaviraston tuella.[NN2]

(11) Tarkastuskäynnillä pyrittiin todentamaan tiedot, jotka liittyivät Filippiinien järjestelyihin niiden lakien ja asetusten sekä säilyttämis- ja hoitotoimenpiteiden täytäntöönpanemiseksi, soveltamiseksi ja soveltamisen valvomiseksi, joita sen kalastusalusten on noudatettava, sekä toimenpiteisiin, joita Filippiinit on toteuttanut täyttääkseen LIS-kalastuksen torjuntaa koskevat velvollisuutensa ja noudattaakseen vaatimuksia ja seikkoja, jotka liittyvät unionin saalistodistusjärjestelmän täytäntöönpanoon.

(12) Filippiinit toimitti lisätietoja 3 päivänä helmikuuta 2012.

(13) Tarkastuskäynnin loppuraportti lähetettiin Filippiineille 21 päivänä helmikuuta 2012.

(14) Filippiinien loppuraportista tekemät huomautukset vastaanotettiin 24 päivänä maaliskuuta 2012.

(15) Komissio teki 25–27 päivänä kesäkuuta 2012 Filippiineille uuden tarkastuskäynnin ensimmäisen tarkastuskäynnin aikana tehtyjen toimien seuraamiseksi.

(16) Komissio toimitti Filippiineille 28 päivänä kesäkuuta 2012 kirjalliset huomiot Filippiinien suunnitelmasta LIS-kalastusta koskevien kysymysten ratkaisemiseksi.

(17) Filippiinit toimitti lisätietoja 4 päivänä lokakuuta 2012, 12 päivänä joulukuuta 2012 ja 14 päivänä helmikuuta 2013.

(18) Filippiinien ja komission yksiköiden välillä pidettiin videokokous 8 päivänä helmikuuta 2013.

(19) Filippiinit toimitti lisätietoja 22 päivänä huhtikuuta 2013.

(20) Brysselissä pidettiin 25 päivänä huhtikuuta 2013 tekninen kokous, jossa Filippiinit toimitti lisätietoja.

(21) Seuraava Filippiinien ja komission yksiköiden välinen kokous pidettiin Brysselissä 11 päivänä kesäkuuta 2013.

(22) Filippiinit toimitti lisätietoja 14 päivänä kesäkuuta 2013. Niissä Filippiinien viranomaiset esittivät komissiolle uusimmat tiedot LIS-kalastusta koskevan toimintasuunnitelmansa suhteen tapahtuneesta edistymisestä, LIS-kalastusta koskevan kansallisen toimintasuunnitelman luonnoksen sekä kalastuslain tarkistamista koskevat alkuperäiset lakiesitykset.

(23) Valmiuksien kehittämiseksi komissio järjesti Euroopan kalastuksenvalvontaviraston avustamana satamavaltiotoimenpiteisiin ja riskianalyysiin painottuvan työpajan Manilassa 22–26 päivänä heinäkuuta 2013.

(24) Filippiinit toimitti lisätietoja 11 päivänä marraskuuta 2013.

(25) Filippiinien ja komission yksiköiden välillä pidettiin kokous Brysselissä 22 päivänä marraskuuta 2013.

(26) Joulukuussa 2013 komissio sai Filippiinien viranomaisilta tiedon, että täytäntöönpanomääräys kansallisen toimintasuunnitelman hyväksymiseksi oli allekirjoitettu. Viranomaiset ovat lisäksi toimittaneet komissiolle 9 päivänä joulukuuta 2013 allekirjoitetun yhteisymmärryspöytäkirjan, jolla perustetaan Filippiinien ja Papua-Uuden-Guinean viranomaisten välinen kalastusalan yhteistyötä käsittelevä sekakomitea.

(27) Helmikuussa 2014 komissio sai lähetyksen, johon sisältyivät LIS-kalastusta koskeva kansallinen toimintasuunnitelma, kalastuslain tarkistusta koskeva uusi luonnos sekä jäljitettävyyttä koskevan asetuksen luonnos. Kalastuslain luonnos oli toimitettu senaatin ja Filippiinien edustajainhuoneen käsiteltäväksi.

(28) Filippiinien ja komission yksiköiden välillä pidettiin kokous Brysselissä 5 päivänä maaliskuuta 2014. Filippiinit toimitti lisätietoja 25 päivänä maaliskuuta 2014, 3 päivänä toukokuuta 2014 ja 15 päivänä toukokuuta 2014.

(29) Koko edellä kuvatun tietojenvaihdon ajan Filippiinit on asennoitunut rakentavasti komission kanssa tehtävään yhteistyöhön. Paikalle tehtyjen tarkastuskäyntien yhteydessä todettujen suurimpien ongelmien suhteen olikin edistytty merkittävästi. Jäljellä on kuitenkin vielä joukko epäkohtia, joita ei ole täysin korjattu.

(30) Filippiinit on Länsi- ja Keski-Tyynenmeren laajasti vaeltavien kalakantojen suojelukomission (WCPFC), kansainvälisen Atlantin tonnikalojen suojelukomission (ICCAT) sekä Intian valtameren tonnikalakomission (IOTC) jäsen. Filippiinit on myös yhteistyötä tekevä sinievätonnikalan suojelukomission (CCSBT) ulkojäsen. Filippiinit on ratifioinut vuonna 1982 tehdyn Yhdistyneiden kansakuntien merioikeusyleissopimuksen (UNCLOS).

(31) Arvioidakseen, miten Filippiinit on täyttänyt johdanto-osan 30 kappaleessa mainituissa kansainvälisissä sopimuksissa määrätyt sekä johdanto-osan 30 kappaleessa mainituissa alueellisissa kalastuksenhoitojärjestöissä vahvistetut kansainväliset velvoitteensa lippu-, satama-, ranta- tai markkinavaltiona, komissio hankki ja analysoi kaikki kyseistä arviointia varten tarpeellisiksi katsomansa tiedot.

(32) Komissio käytti myös käytettävissä olevasta asiaankuuluvien alueellisten kalastuksenhoitojärjestöjen julkaisemasta aineistosta johdettuja tietoja sekä julkisesti saatavilla olevia tietoja.

3. FILIPPIINIEN TOTEAMINEN MAHDOLLISESTI YHTEISTYÖHÖN OSALLISTUMATTOMAKSI KOLMANNEKSI MAAKSI

(33) Komissio analysoi LIS-asetuksen 31 artiklan 3 kohdan mukaisesti Filippiinien velvollisuuksia lippu-, satama-, ranta- tai markkinavaltiona. Kyseistä tarkastelua varten komissio otti huomioon LIS-asetuksen 31 artiklan 4–7 kohdassa luetellut muuttujat.

3.1 LIS-alusten ja LIS-kauppavirtojen toistuvuus (LIS-asetuksen 31 artiklan 4 kohta)

(34) Filippiinien lipun alla purjehtivista aluksista voidaan todeta, että alueellisten kalastuksenhoitojärjestöjen alusluetteloista saatujen tietojen perusteella kyseisiä aluksia ei esiinny tilapäisissä eikä lopullisissa LIS-luetteloissa ja että Filippiinien lipun alla aiemmin purjehtineista aluksista ei ole olemassa näyttöä, jonka perusteella komissio voisi analysoida Filippiinien toimintaa toistuvan LIS-kalastustoiminnan kannalta 31 artiklan 4 kohdan a alakohdan mukaisesti.

(35) Komissio myös tarkasteli asetuksen 31 artiklan 4 kohdan b alakohdan mukaisesti toimenpiteitä, jotka Filippiinit on toteuttanut estääkseen LIS-kalastuksesta peräisin olevien kalastustuotteiden pääsyn Filippiinien markkinoille.

(36) Kaikkien käytettävissään olleiden tietojen arvioinnin perusteella komissio katsoo, ettei Filippiinit voi taata, etteivät Filippiineille tai sinne sijoittautuneisiin jalostuslaitoksiin tulevat kalastustuotteet ole peräsin LIS-kalastuksesta. Tämä johtuu järjestelmää koskevista puutteista, sillä Filippiinien mahdollisuuksia jäljittää saaliit heikentää se, ettei käytettävissä ole virallisia tietoja saaliina puretusta, maahan tuodusta ja/tai jalostetusta kalasta. Tärkeimmät komission arvioinnin perustana olleet seikat esitetään kootusti jäljempänä.

(37) Filippiineillä on suuri kalastuslaivasto, joka kalastaa sen lainkäyttövaltaan kuuluvilla vesillä, aavalla merellä sekä muiden valtioiden lainkäyttövaltaan kuuluvilla vesialueilla. Komission ensimmäisen, vuonna 2012 tehdyn tarkastuskäynnin aikana toimitettujen tietojen sekä julkisesti saatavilla olevien tietojen perusteella kalastuslaivastoon kuuluu noin 9 300 kaupallista kalastusta harjoittavaa alusta sekä noin 470 000”bancaa” (pienimuotoista kalastusta harjoittavia pieniä aluksia) (2). Pienimuotoista kalastusta harjoittavat kalastajat eivät toimi kansalliseen lainkäyttövaltaan kuuluvien vesien ulkopuolella, ja heidän saaliinsa viedään ainakin osaksi EU:hun. Filippiineillä on suuri pitkän matkan laivasto, johon maaliskuussa 2014 kuului 68 IOTC:n sallittujen kalastusalusten luetteloon rekisteröityä tonnikalaa pyytävää alusta (tonnikala-alusta) ja 18 ICCAT:n sallittujen kalastusalusten luetteloon rekisteröityä tonnikala-alusta. Filippiinien WCPFC:lle antamissa vuosien 2012 ja 2013 vuotuisissa kalastuskertomuksissa ilmoitettujen tietojen mukaan Filippiineillä oli kyseisen alueellisen kalastuksenhoitojärjestön rekisterissä 1 päivänä heinäkuuta 2012 rekisteröitynä 622 kalastusalusta (käsittää myös kalankuljetusalukset) ja 11 päivänä kesäkuuta 2013 rekisteröitynä 722 kalastusalusta (3). Filippiiniläiset alukset pyytävät pääasiassa tonnikalaa. Filippiinien toimittamat tonnikalaa koskevat vuosittaiset saalistiedot kattavat kaiken Filippiinien satamissa puretun tonnikalan riippumatta siitä, missä se on pyydetty, ja erottamatta saaliita alkuperän tai pyyntialuksen lippuvaltion mukaan. Tämä antaa aiheen epäillä, ovatko kyseiset saaliit tosiasiallisesti jäljitettävissä, kuten johdanto-osan 46–55 kappaleessa selostetaan.

(38) Filippiinien kalastusviranomaiselta (Bureau of Fisheries and Aquatic Resources (BFAR)) saatujen tietojen mukaan filippiiniläisten alusten tavanomaisia kalastusalueita ovat Celebesinmeri, Indonesian vesialueet, Malesian vesialueet, Palaun vesialueet, Papua-Uusi-Guinea, läntinen Tyynimeri sekä ICCAT:n ja IOTC:n alueet. Filippiinit on tehnyt kalastussopimukset Papua-Uuden-Guinean, Kiribatin ja Salomoninsaarten kanssa. Kokouksessa 5 päivänä maaliskuuta 2014 toimitettujen tietojen mukaan suurin osa kalastusaluksista (kurenuotta-aluksia) toimii Papua-Uuden-Guinean vesillä (46) ja WCPFC:n toimivalta-alueeseen kuuluvilla aavan meren alueilla (33). Toistaiseksi vain kaksi kalastusalusta harjoittaa toimintaa Salomoninsaarilla. Papua-Uudessa-Guineassa purettuja saaliita toimitetaan myös EU:n markkinoille (säilötty tonnikala). Lisäksi maaliskuusta 2014 IOTC:n alueella pyyntiä on harjoittanut kuusi ja ICCAT:n alueella kahdeksan filippiiniläisalusta. Ainoat ulkomaiset vuokratut kalastusalukset ovat kalankuljetusaluksia, ja ne toimivat ainoastaan WCPFC:n alueella. Itse asiassa ulkomaiset kalastusalukset eivät nykyisin saa kalastaa Filippiinien talousvyöhykkeellä.

(39) Filippiinien laivaston koostumus, toimitusketjuun tulevien kalastustuotteiden moninaiset lähteet sekä jäljitettävyysjärjestelmän riittämättömyys aiheuttavat selvän riskin siitä, että Filippiinien markkinoille pääsee LIS-kalastustuotteita.

(40) Filippiinien laajentuvan tonnikalaa jalostavan teollisuuden osalta komissio analysoi tuotannonalan toimintoja ja niiden mahdollista vaikutusta LIS-kalastuksesta peräisin olevien kalastustuotteiden pääsyyn Filippiinien markkinoille.

(41) Kansainvälisessä toimintasuunnitelmassa laittoman, ilmoittamattoman ja sääntelemättömän kalastuksen ehkäisemiseksi, vastustamiseksi ja poistamiseksi annetaan ohjeita kansainvälisistä markkinatoimenpiteistä, jotka tukevat LIS-kalastuksesta peräisin olevien kalan ja kalatuotteiden kaupan vähentämistä tai lopettamista. Toimintasuunnitelman 71 kohdassa esitetään, että valtiot toteuttaisivat toimia markkinoidensa läpinäkyvyyden parantamiseksi, jotta kalan ja kalatuotteiden jäljittäminen olisi mahdollista. Vastuullista kalataloutta koskevassa FAO:n toimintaohjeessa, erityisesti 11 artiklassa, kuvataan hyviä käytäntöjä pyynnin jälkeistä käsittelyä ja vastuullista kansainvälistä kauppaa varten. Kyseisen 11 artiklan 1 kohdan 11 alakohdassa kehotetaan valtioita parantamaan kalan ja kalatuotteiden alkuperän tunnistamista ja näin varmistamaan, että kalan ja kalatuotteiden kansainvälinen ja kotimaan kauppa on kestävien säilyttämis- ja hoitokäytäntöjen mukaista.

(42) Jalostuslaitokset saavat raaka-aineensa Filippiinien lipun alla purjehtivilta aluksilta, jotka toimivat Filippiinien lainkäyttövaltaan kuuluvilla vesialueilla, aavalla merellä ja muiden valtioiden lainkäyttövaltaan kuuluvilla vesialueilla, vieraan lipun alla purjehtivilta Filippiineillä kalaa purkavilta aluksilta sekä tuonnista.

(43) Muutamat Filippiineillä kalaa purkavista aluksista purjehtivat Korean tai Papua-Uuden-Guinean lipun alla. Tässä yhteydessä muistutetaan, että komissio ilmoitti Korealle 26 päivänä marraskuuta 2013 (4), että se katsotaan mahdollisesti yhteistyöhön osallistumattomaksi kolmanneksi maaksi laittoman, ilmoittamattoman ja sääntelemättömän kalastuksen ehkäisemistä, estämistä ja poistamista koskevasta yhteisön järjestelmästä annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1005/2008 mukaisesti, kun taas Papua-Uudelle-Guinealle komissio ilmoitti samana päivänä kuin Filippiineille. Kalaa saadaan myös Papua-Uudessa-Guineassa toimivilta filippiiniläisiltä kalastusyrityksiltä (5).

(44) Filippiineille tuotu ja siellä jalostettu kala saattaa olla peräisin myös kolmansista maista, myös sellaisista maista, joille komissio ei ole antanut ilmoitusta, kuten Vanuatusta, Kiribatista ja Mikronesian liittovaltiosta (6). Tässä yhteydessä muistutetaan, etteivät Vanuatu, Kiribati ja Mikronesian liittovaltio voi viedä kalastustuotteita Euroopan unioniin, koska komissio ei ole hyväksynyt niiden antamia LIS-asetuksen 20 artiklan mukaisia lippuvaltioiden ilmoituksia.

(45) FAO:n laatiman vastuullista kalastusta koskevan toimintaohjeen 11 artiklan 1 kohdan 11 alakohdan perusperiaatteiden mukaisesti Filippiinien olisi kyettävä seuraamaan kalan ja kalastustuotteiden alkuperää ja näin takaamaan, ettei EU:hun viedä kalaa, joka ei täytä EU:n vaatimuksia. Filippiinit ei kuitenkaan käytä jäljitettävyysjärjestelmää, jota tarvittaisiin, jotta vältyttäisiin tuomasta EU:hun ja jälleenviemästä sieltä raaka-aineita ja kalastustuotteita, jotka ovat peräisin ilmoittamattomista maista ja yhteistyöhön osallistumattomiksi määritellyistä maista. Toimivaa jäljitettävyysjärjestelmää todellakin tarvitaan kaikissa vaiheissa purkamisesta vientiin tai tuonnista jälleenvientiin. Tällaista järjestelmää ei kuitenkaan ole käytössä Filippiineillä, ja kalastustoiminnan valvonnan ja seurannan puute erityisesti purkamisen osalta, merellä ja satamassa tehtävien tarkastusten vähäisyys ja kalastuspäiväkirjoja koskevien tarkastusten puute merkitsevät sitä, että sekä Filippiineille että EU:n markkinoille voi päästä helposti LIS-kalastuksesta saatuja tuotteita. Tämän lisäksi yleinen liiketoimintakäytäntö on, että Filippiinien lipun alla purjehtivilta aluksilta peräisin oleva kala pyydetään kolmansien maiden vesillä ja sen jälkeen puretaan aluksesta jalostusta varten kolmansissa maissa tai jälleenlaivataan kolmansien maiden vesillä ja lähetetään sen jälkeen toiseen maahan jalostettavaksi. Näin ollen monia riskialttiita liiketoimia tapahtuu Filippiinien vesien ulkopuolella. Filippiinien viranomaisten odotetaan ottavan täysi vastuu aluksistaan YK:n merioikeusyleissopimuksen 94 artiklan mukaisesti. Filippiinit ei kuitenkaan toteuta tarvittavia toimenpiteitä varmistaakseen, että viranomaiset valvovat filippiiniläisten alusten toimintaa koskevien tietojen todenmukaisuutta ja siihen liittyvien liiketoimien jäljitettävyyttä.

(46) Filippiinit hyväksyi kalastusta koskevan hallinnollisen määräyksen nro 241 alusten satelliittiseurantajärjestelmän täytäntöönpanosta aavalla merellä. Filippiinit ei kuitenkaan saa käyttöönsä alusten sijaintia ja toimintaa koskevia tietoja joistakin aluksistaan, jotka toimivat kolmansien maiden vesillä, esimerkiksi Papua-Uudessa-Guineassa. Tästä syystä Filippiinit kykenee hoitamaan vain rajoitetusti lippuvaltiolle kuuluvat vastuutehtävänsä saalistodistusten asianmukaisen myöntämisen osalta. Seurantaa, valvontaa ja tarkkailua koskevia ongelmia tarkastellaan yksityiskohtaisemmin 3.2 kohdassa.

(47) Vaikka purettuja saaliita koskevat ilmoitukset ovat ratkaisevan tärkeitä jäljitettävyydelle, jonka ansiosta voidaan taata valvonta ja siten olla menettämättä tuntumaa yritysten panoksista ja tuloksista, niitä ei käytetä kaikilla Filippiineillä puretuilla saaliilla. Ollakseen pyydetyn saalismäärän ja lajin suhteen täysin luotettava kyseisen asiakirjan sisällön on oltava riippumattoman viranomaisen valvoma ja vahvistama – ei riitä, että nojataan yrityksen antamiin tietoihin, kuten Filippiinit on monessa tapauksessa tehnyt. Jotta kalastustoimintaa voitaisiin seurata tehokkaasti, kalastusaluksilta olisi edellytettävä purkamista koskevien ilmoitusten täyttämistä aina saalista purettaessa, mutta nykyisin tätä edellytetään ainoastaan silloin, kun saalis puretaan Filippiineillä. Filippiinien viranomaiset eivät ole ottaneet käyttöön minkäänlaista yhtenäistä toimenpidekokonaisuutta kolmansissa maissa tapahtuvia purkamisia ja jälleenlaivauksia koskevia asiakirjatarkastuksia varten. Papua-Uudesta-Guineasta peräisin olevien saaliiden osalta komissio totesi Filippiineille vuonna 2012 tekemänsä ensimmäisen tarkastuskäynnin yhteydessä, etteivät viranomaiset aina tienneet, oliko kala purettu aluksesta Papua-Uudessa-Guineassa vai jälleenlaivattu Papua-Uuden-Guinean vesillä ennen sen lähettämistä Filippiineille.

(48) Filippiinit on lisännyt lainsäädäntöönsä saalistodistuksia koskevan järjestelmän. Neuvoston asetuksen (EY) N:o 1005/2008 täytäntöönpanoa säätelevistä säännöistä ja määräyksistä annetun kalastusta koskevaan hallinnollisen määräykseen nro 238 sisältyvässä saalistodistusten järjestelmää koskevassa 13 jaksossa otetaan käyttöön ”saaliin validointitodistus” (CVC), joka nimettiin uudelleen kalastusta koskevalla hallinnollisella määräyksellä nro 238-1 ”saaliin alkuperään liittyväksi purkamisilmoitukseksi” (COLD). COLD-ilmoituksen, joka on yhdenlainen purkamisilmoitus, käyttö on pakollista ainoastaan tietyssä Filippiinien satamassa saalista purkaville aluksille, ja näin ollen hallinnollista määräystä 238-1 ei sovelleta Filippiinien lipun alla purjehtiviin aluksiin, jotka purkavat saaliin jossain toisessa maassa, mikä on tavallinen tilanne.

(49) Kaupallisten kalastusalusten osalta purkamistodistus täytetään purkamisen yhteydessä ja BFAR:n tarkastajat allekirjoittavat sen. Ongelmana on, että saalistodistuksessa esitetään tietoja kalastusaluksesta myös siinä tapauksessa, että saaliin purkaa kalankuljetusalus. Näin ollen tarkastajat saattavat antaa todistuksia yhä merellä olevien alusten saaliista, vaikka niillä ei ole lainkaan tietoa kalastustoimista. Nykyinen purkamistodistusten järjestelmä ei myöskään takaa riittävää jäljitettävyyttä, sillä siinä ei kytketä toisiinsa kaikkia käytettävissä olevia ja asiaan liittyviä tietoja, kuten saaliin purkavaa alusta ja jalostuslaitosta, johon saalis on tarkoitettu.

(50) Pienimuotoisen kalastuksen osalta valvontaa ei juurikaan tehdä merellä tai purkamispaikoissa, ja saalisraportit eivät ole paikallisten viranomaisten allekirjoittamia, vaan ne vahvistaa jalostuslaitos raaka-aineen vastaanottaessaan. Viranomaiset selittivät, että resurssien puutteen vuoksi on hyvin harvinaista, että toimivaltaisen viranomaisen edustaja olisi paikalla purkamistilanteessa. Voi siis käydä niin, että kun saalisraporttia täytettäessä paikalla ei ole toimivaltaisen viranomaisen edustajaa, yhdelle kalastusalukselle ilmoitetaan useampia purkamisia, joissa sekoittuvat rekisteröityjen lisenssillä kalastavien alusten saaliit ja pienimuotoista kalastusta ilman lisenssiä harjoittavien rekisteröimättömien alusten saaliit. Tämä on ongelmallista, sillä kyseiset raportit ovat tärkeimpiä yksinkertaistettujen saalistodistusten myöntämisessä käytettyjä asiakirjoja.

(51) BFAR tukeutuu toimijoiden tai jalostuslaitosten toimittamiin tietoihin sen sijaan, että se tarkistaisi ja hyväksyisi saalistodistuksissa ilmoitetut tiedot oman arvionsa perusteella. Filippiinit ei ole kehittänyt johdonmukaista valvontajärjestelmää yritysten jäljitettävyysmenettelyjen arvioimista varten. Esimerkiksi huolimatta siitä, että saalistodistusten (tavallisten ja yksinkertaistettujen) hyväksymiseksi vaaditaan suuri määrä asiakirjoja, BFAR ei pysty tarkistamaan saalistodistuksessa ilmoitetun painon oikeellisuutta, koska se ei tee tarkastuksia tehtaan sisällä. Sen vuoksi saalistodistusten hyväksymistä voidaan luonnehtia ”sokeaksi” ja riski siitä, että LIS-kalastukseen perustuvia saaliita päätyy vientiin, on todellinen.

(52) Komission ensimmäinen, vuonna 2012 tehty tarkastuskäynti paljasti puutteita valvonnassa jalostettujen määrien osalta – jalostuksen jälkeen saadut määrät olivat suurelta osin samoja kuin jalostusta edeltävät määrät. Säilötyn tonnikalan kohdalla tämä on mahdottomuus, sillä osa kalan ruhosta on heitettävä pois, ja saattaa olla merkki siitä, että LIS-kalastukseen perustuvia tuotteita pääsee tuotantoon ja vientiin.

(53) Komission ensimmäisen tarkastuskäynnin aikana vuonna 2012 todettiin myös, että saalistodistusta hakevilla yrityksillä on epävirallinen lupa antaa saalistodistukselle numero, joka on muodostettava tietyistä koodeista BFAR:n kuvauksen mukaan (mahdollistaa esim. viejän tai alueen tunnistamisen) ja juoksevasta numerosta. Kun minkäänlaista tietokantaa tai sähköistä järjestelmää ei ole, kyseisiä numeroita ei valvota mitenkään, ja tällöin on olemassa tietty riski siitä, että samaa numeroa voidaan käyttää eri lähetyksille.

(54) Jäljitettävyysongelmaa pahentavat merellä tapahtuviin valvomattomiin jälleenlaivauksiin liittyvät käytännöt. Kalastustuotteet voivatkin päästä Filippiinien markkinoille kalankuljetusalusten välityksellä, ja kun otetaan huomioon johdanto-osan 49 kappaleessa selostetut valvontaan ja saaliiden jäljitettävyyteen liittyvät puutteet, on mahdollista, että Filippiineille tuodaan LIS-kalastuksesta peräisin olevaa kalaa. Jälleenlaivausta harjoitetaan laajasti, sillä IOTC:n alueella toimivia pitkäsiima-aluksia lukuun ottamatta suurin osa kaupallisen laivaston kalastustoiminnasta tapahtuu kalankuljetusalusten tuella. Ne lastaavat kalaa ”pyyntialuksina” tunnetuista kalastusaluksista ja kuljettavat sen satamaan tai jalostuslaitokseen.

(55) Tässä yhteydessä on syytä muistaa, että jälleenlaivausten puutteellinen valvonta heikentää viranomaisten kykyä valvoa kurenuotta-alusten saaliita, mistä seuraa riski, että saaliita jätetään ilmoittamatta. Valvonta-alusten pieni määrä, aluksella olevien tarkkailijoiden suppea toiminta-ala (muulloin kuin kalojen yhteenkokoamiseen käytettäviä välineitä suljettaessa, esimerkiksi kesällä) ja VMS-järjestelmän vähäinen käyttö saattavat myös vaikuttaa LIS-kalastusta lisäävästi. Myös pienimuotoisen kalastuksen valvonta on puutteellista, muun muassa saaliiden purkamisten yhteydessä tehdään vain vähän tarkastuksia ja merellä suoritettava valvonta on pientä. Lisäksi lisenssijärjestelmää ei ole vielä otettu käyttöön kaikissa kunnissa.

(56) Filippiinien viranomaiset ovat myöntäneet eri kerroilla toimittamissaan tiedoissa, että Filippiinien järjestelmissä on puutteita jäljitettävyyden osalta. Filippiinit esitti 25 päivänä helmikuuta toimittamissaan tiedoissa jäljitettävyyttä käsittelevän asetuksen. Komissio ei ole kuitenkaan toistaiseksi havainnut konkreettista edistymistä jäljitettävyyden suhteen.

(57) Näin ollen, kuten johdanto-osan 46–54 kappaleessa esitetään, tuontia varten annettavia saalistodistuksia sekä jalostuslaitoksia koskevien tarkastusten puuttuminen sekä se, että kalaa voidaan hankkia monista eri lähteistä, kannustavat pitkänmatkan laivastoa suuntaamaan vientiin LIS-kalastuksen tuotteita yhdessä laillisesti pyydetyn kalan kanssa yhtä lailla kotimaisten kuin ulkomaistenkin saaliiden kohdalla. Ongelmaa pahentaa merellä tapahtuvan toiminnan (kalastus ja jälleenlaivaus) heikko valvonta, kuten johdanto-osan 67–75 kappaleessa, 3.2 jaksossa, selostetaan.

(58) Elintarvike- ja maatalousjärjestö FAO:n toimintaohjeessa suositetaan läpinäkyvyyttä kalastusalan lakeihin ja niiden laadintaan sekä alan politiikan laadintaan (6.13 kohta) sekä päätöksentekoon ja hallintoprosesseihin (7.1.9 kohta). Toimintaohjeessa esitetään kaikkien kalavarojen säilyttämiseen, hoitoon ja kehittämiseen sovellettavat periaatteet ja vaatimukset, ja se kattaa muun muassa kalan pyynnin ja kalan ja kalastustuotteiden jalostuksen ja kaupan, kalastustoimet sekä kalantutkimuksen. FAO:n toimintaohjeen 11 kohdan 2 ja 3 alakohdassa tarkennetaan vielä, että kalan ja kalatuotteiden kansainvälinen kauppa ei saisi vaarantaa kalastuksen kestävää kehitystä ja että sen olisi perustuttava läpinäkyviin toimenpiteisiin ja läpinäkyviin, yksinkertaisiin ja kattaviin lakeihin, asetuksiin ja hallinnollisiin määräyksiin.

(59) Vaikka Filippiinien tavoitteena on perustaa kalastusalusten yhteinen rekisteröintijärjestelmä, nykyisin on käytössä rekisteröintiviranomaisen (Maritime Industry Authority, MARINA) ylläpitämä alusten rekisteröintijärjestelmä sekä kalastuslisenssejä koskeva järjestelmä. Kuten komission ensimmäisen tarkastuskäynnin yhteydessä vuonna 2012 arvioitiin, alusten rekisteröintijärjestelmässä on suuria puutteita. MARINA:n ja kahden lisenssiviranomaisen (maatalousministeriö (BFAR) sekä paikallishallinnon yksiköt (LGU)) ilmoittamat kalastusalusten määrät eivät vastaa toisiaan, ja kyseisten elinten väliltä puuttuu rakenteellinen yhteistyö. Komission tarkastuskäyntien jälkeen BFAR ja MARINA tekivät yhteisymmärryspöytäkirjan keskinäisestä yhteistyöstään. Lisäksi voidaan todeta, että asianomaiset LGU:t ovat jättäneet rekisteröimättä suuren määrän kunnan vesialueilla kalastavia pieniä aluksia (arviolta jopa 50 prosenttia), mikä tekee niiden valvomisen vaikeaksi. Tarkastuskäyntiensä yhteydessä komissio totesi puutteita myös kalastuslisenssien hallinnoinnissa, sillä myönnettyjen lisenssien numerot ja viranomaisten rekisteröimät tiedot olivat epätäydellisiä.

(60) Kansainvälisen LIS-toimintasuunnitelman 40 artiklan mukaisesti alusten rekisteröimisehdot olisi kytkettävä kalastuslisensseihin, ja niiden olisi oltava selkeät, läpinäkyvät ja julkisesti saatavilla. Filippiineillä todettiin kuitenkin, että rekisteröityjen kaupallisten kalastusalusten määrä ja maassa lisenssin saaneiden alusten määrä poikkesivat suuresti toisistaan. MARINA:n mukaan vuonna 2010 rekisterissä oli ainoastaan 3 700 kalastusalusta pienimuotoista kalastusta harjoittavat alukset mukaan luettuina, vaikka vuonna 2011 myönnettiin lisenssi lähes 8 000 kaupalliselle kalastusalukselle. MARINA:n hallinnoimaa tietokantaa ei siis pidetä ajan tasalla, koska lisenssin saaneita kalastusaluksia on enemmän kuin rekisteröityjä aluksia, mikä ei ole mahdollista. Pienimuotoista kalastusta harjoittavien alusten ja kaupallisten alusten sisällyttäminen samaan tietokantaan ei ole tarkoituksenmukaista, kun otetaan huomioon, etteivät LGU:t ilmoita tarkkoja tietoja säännöllisesti. Niinpä kokonaistilannetta kuvaava luku on virheellinen. Päätelmä on, ettei rekisteri ole ajan tasalla.

(61) Kalastusalusten (rannikkokunnissa kalastavien alusten ja kaupallisten kalastusalusten; jaetaan edelleen pieniin, keskisuuriin ja suuriin aluksiin) sekä lisenssien (BFAR myöntää kaupallisille kalastusaluksille ja LGU:t myöntävät harkinnanvaraisesti pienimuotoista kalastusta harjoittaville aluksille) moninaisuus ja siihen perustuva lisenssijärjestelmän monimutkaisuus heikentävät mahdollisuuksia kalastustoiminnan jäljittämiseen sekä seurantaa, valvontaa ja tarkkailua. Alusten rekisteröintiä koskevien luotettavien ja täydellisten tietojen puuttuminen vaikuttaa suoraan mahdollisuuteen myöntää asianmukaisia saalistodistuksia.

(62) Ottaen huomioon todettu puutteellinen jäljitettävyys sekä se, ettei Filippiinien viranomaisten käytettävissä ole tietoja puretuista saaliista, viranomaiset eivät voi taata, etteivätkö Filippiineille saapuvat kalastustuotteet tai Filippiineillä toimivat jalostuslaitokset ole kytköksissä LIS-kalastukseen, kuten johdanto-osan 43–56 kappaleessa esitetään.

(63) Kun otetaan huomioon päätöksen tässä jaksossa selostettu tilanne, kaikki komission keräämät tosiseikat sekä kyseisen maan antamat ilmoitukset, voidaan LIS-asetuksen 31 artiklan 3 kohdan ja 4 kohdan b alakohdan nojalla todeta, että Filippiinit on laiminlyönyt sille kansainvälisen oikeuden mukaan ranta- ja markkinavaltiona kuuluvan velvoitteen estää LIS-kalastukseen perustuvien kalastustuotteiden tulo markkinoilleen.

3.2 Yhteistyön ja täytäntöönpanon laiminlyönti (LIS-asetuksen 31 artiklan 5 kohdan a, b, c ja d alakohta)

(64) Komissio arvioi ensin, toimivatko Filippiinien viranomaiset tosiasiallisesti yhteistyössä komission kanssa antamalla vastaukset komission esittämiin pyyntöihin, joissa niitä pyydetään tutkimaan LIS-kalastusta ja siihen liittyvää toimintaa, raportoimaan siitä ja toteuttamaan sen edellyttämät jatkotoimet.

(65) Vaikka EU:n LIS-asetukseen liittyvän saalistodistusjärjestelmän täytäntöönpanoon osallistuvat Filippiinien viranomaiset toimivat yleisesti ottaen yhteistyössä ja vastaavat tieto- ja tarkistuspyyntöihin, niiden vastausten luotettavuutta heikentää puutteellinen läpinäkyvyys sekä se, että mahdollisuuksia kalastustuotteiden jäljitettävyyden varmistamiseksi on vain vähän tai ei ole lainkaan, kuten tämän päätöksen 3.1 jaksossa todetaan.

(66) Toiseksi, arvioidessaan yleisesti, kuinka Filippiinit täyttää velvollisuutensa lippu-, satama- ja rantavaltiona, komissio arvioi myös, toimiiko Filippiinit yhteistyössä muiden lippuvaltioiden kanssa LIS-kalastuksen torjumiseksi.

(67) Kuten johdanto-osan 46 kappaleessa esitetään, Filippiinit ei kuitenkaan saa käyttöönsä tarvittavia, alusten asemaa ja toimintaa koskevia tietoja aluksistaan, jotka toimivat kolmansien maiden vesillä, esimerkiksi Papua-Uudessa-Guineassa. Samalla kun yhteistyö on riittämätöntä, Filippiinit sallii lippunsa alla purjehtiville aluksille kalastamisen kolmansien maiden vesialueilla, eikä se näin ollen pysty täysin kantamaan sille lippuvaltiona kuuluvaa vastuuta mitä tulee sen alusten toimintaan maan vesialueiden ulkopuolella ja saalistodistuksia hyväksyttäessä käytettävien tietojen todenperäisyyteen.

(68) Kolmanneksi, lippuvaltion tehtäviin sisältyy velvollisuus käyttää tehokkaasti lainkäyttö- ja valvontavaltaa lippuvaltion lipun alla purjehtiviin aluksiin nähden hallinnollisissa, teknisissä ja yhteiskunnallisissa seikoissa, kuten YK:n merioikeusyleissopimuksen 94 artiklassa ja kansainvälisessä LIS-toimintasuunnitelmassa määrätään. Kansainvälisen LIS-toimintasuunnitelman 24 kohdassa lippuvaltioita neuvotaan varmistamaan kattava ja tehokas kalastuksen seuranta, valvonta ja tarkkailu, myös purkauspaikassa, aina lopulliseen määränpäähän saakka, ottamalla muun muassa käyttöön alusten seurantajärjestelmä (VMS) asiaa koskevien kansallisten, alueellisten ja kansainvälisten vaatimusten mukaisesti. Tähän sisältyy vaatimus, jonka mukaan sen lainkäyttövaltaan kuuluvilla aluksilla on oltava VMS-järjestelmä. Lisäksi siihen sisältyy velvoite toimittaa säännöllisesti saaliita koskevat kalastuspäiväkirjan tiedot. Tämä tapahtuu kuitenkin komission tammikuussa 2012 ensimmäisen tarkastuskäynnin yhteydessä tekemien havaintojen mukaan vain lisenssiä uusittaessa, siis kolmen vuoden välein. Kuten jäljempänä selostetaan, Filippiinit ei ole täyttänyt YK:n merioikeusyleissopimuksen mukaista velvoitettaan eikä ole ottanut huomioon kansainvälisessä LIS-toimintasuunnitelmassa esitettyä suositusta etenkään sen laivastoonsa kohdistaman valvonnan ja seuranta-, valvonta- ja tarkkailutoimenpiteiden hyväksymisen ja toteuttamisen osalta.

(69) Laivaston valvontaan liittyvät Filippiinien ongelmat johtuvat osittain puutteellisesta hallinnollisesta toimintakyvystä, koska kalastuslaivasto on liian suuri valvontakapasiteettiin verrattuna. Komissio havaitsikin tilanteen olevan hyvin epätasapainoinen, kun tarkastellaan yhtäältä Filippiinien hallinnollista kykyä seurata ja valvoa maan vesialueilla toimivien alusten kalastustoimintaa ja toisaalta rekisteröityjen alusten ja myönnettyjen kalastuslisenssien määrää (noin 9 300 kaupallista alusta ja noin 470 000”bancaa”). Tämä vahvistaa sen, että Filippiinien lainkäyttövaltaan kuuluvilla vesialueilla harjoitettavan kalastuksen laajuuteen verrattuna maalla on riittämättömät valmiudet panna määräykset täytäntöön vuodelle 2014 ennakoidusta henkilöresurssien ja budjettivarojen lisäyksestä huolimatta. Komissio katsoo, että tämä merellä toteutettaviin toimiin tarvittavien resurssien puute uhkaa mitätöidä kaikki mahdolliset täytäntöönpanoponnistelut.

(70) Filippiinit hyväksyi vuonna 2012 kalastusta koskevan hallinnollisen määräyksen nro 241 alusten satelliittiseurantajärjestelmän (VMS) täytäntöönpanosta aavalla merellä. Siinä edellytetään, että VMS-järjestelmää sovelletaan kaikkiin lisenssin saaneisiin Filippiinien lipun alla purjehtiviin aluksiin, joilla on BFAR:lta saatu lupa harjoittaa toimintaa aavalla merellä, ja myös kalastusaluksiin, joilla on oikeus kalastaa muiden maiden talousvyöhykkeellä. Määräyksen mukaisesti VMS-järjestelmää koskevaa vaatimusta sovelletaan ensin kaikkiin Filippiinien lipun alla purjehtiviin aluksiin, joilla on lupa kalastaa tonnikalaa aavalla merellä tai joilla on oikeus kalastaa muiden maiden talousvyöhykkeellä. Myöhemmin päätetään sidosryhmien kanssa käytävissä neuvotteluissa aikataulu VMS-järjestelmä soveltamiseksi kaikilla muilla kalastusalueilla toimiviin kalastusaluksiin ja näillä alueilla käytettäviin pyydyksiin, jolleivät muut lait ja voimassa olevat kalastusta koskevat hallinnolliset määräykset muuta edellytä. Tähän mennessä vahvistetut tosiseikat osoittavat, että Filippiinit on täyttänyt VMS-velvoitteet vain osittain.

(71) Kuten Filippiinit kuvaa komissiolle toimitetussa LIS-kalastuksen torjuntaa koskevassa kansallisessa LIS-toimintasuunnitelmassa, VMS-järjestelmä kattaa aavan meren kalastusalueella nro 1 toimivat sekä muiden alueellisten kalastuksenhoitojärjestöjen lainkäyttövaltaan kuuluvilla kalastusalueilla toimivat Filippiinien lipun alla purjehtivat kalastusalukset. Kalastusta koskevan hallinnollisen määräyksen nro 241 mukaan kaikille aavalla merellä toimiville Filippiinien lipun alla purjehtiville kalastusaluksille on asennettava VMS-transponderi. Filippiinit ei ole kuitenkaan toimittanut komissiolle tietoa aikomuksistaan eikä suunnitelmaa VMS-järjestelmän kattavuuden laajentamiseksi asteittain siten, että siihen sisältyvät Filippiinien talousvyöhykkeellä toimintaa harjoittavat kalastusalukset, kuten YK:n merioikeusyleissopimuksen 94 artiklassa ja kansainvälisen LIS-toimintasuunnitelman 24 artiklassa kalastuksen kattavan ja tehokkaan seurannan, valvonnan ja tarkkailun varmistamiseksi edellytetään.

(72) Komissio totesi Filippiineille tekemänsä ensimmäisen tarkastuskäynnin yhteydessä vuonna 2012, että kalastuksenseurantakeskus oli vasta kehitys-/kokeiluvaiheessa. Filippiinien kalastuksenseurantakeskuksen käytettävissä ei myöskään ollut toimintaa koskevia VMS-tietoja, mikä koski erityisesti Papua-Uuden-Guinean vesillä toimivia Filippiinien lipun alla purjehtivia aluksia. Joiltakin aluksilta ei ollut edellytetty VMS-laitteiden asennusta. Filippiinien viranomaisille tosiasiassa tietoja toimittavien alusten määrä oli merkityksettömän pieni. Vuonna 2012 tehdyn tarkastuskäynnin aikana kerättyjen tietojen mukaan Filippiinien viranomaisilla oli niin kutsuttu ”vain katseluoikeus VMS-tietoihin” vain 53:sta WCPCF-alueella tuohon aikaan rekisteröidyistä kaikkiaan 613:sta Filippiinien lipun alla purjehtivasta aluksesta. Tämä pelkkä katseluoikeus tarkoitti käytännössä kuvaruutuvedosta, jossa näkyivät tiedot WCPFC-yleissopimuksen kattamaan alueeseen kuuluville kansainvälisille vesialueille tulevista tai niiltä poistuvista aluksista mutta ei näkynyt alusten sijaintitietoja. VMS-järjestelmän kattavuuteen liittyvistä ongelmista on raportoitu myös ICCAT- ja IOTC-alueilla toimivien kalastusalusten osalta. Filippiinit ilmoitti 15 päivänä toukokuuta 2014 toimittamissaan lisätiedoissa, että toimivaltainen viranomainen saa nyt Papua-Uuden-Guinean viranomaisilta VMS-sijaintitiedot ainoastaan muutamista filippiiniläisistä pyyntialuksista. Filippiinien toimittamien tietojen mukaan VMS-tietoja ei saada kalankuljetusaluksista, jotka toimivat yhdessä pyyntialusten kanssa Papua-Uuden-Guinean vesillä.

(73) Filippiinien viranomaisilla ei myöskään ole ollut kattavaa kokonaiskuvaa aluksistaan tai Filippiinien talousvyöhykkeellä mahdollisesti toimivista kolmansien maiden aluksista.

(74) Lisäksi toimivaltaisilla viranomaisilla ei ole tietoa filippiiniläisten alusten pyyntiponnistuksesta Papua-Uudessa-Guineassa.

(75) Edellä esitetyn perusteella Filippiinit ei ole noudattanut YK:n merioikeusyleissopimuksen 94 artiklan määräyksiä. Mainitut toimintaa koskevat puutteet eivät ole myöskään kansainvälisen LIS-toimintasuunnitelman 24 artiklan mukaisia.

(76) Neljänneksi kansainvälisen LIS-toimintasuunnitelman 21 artiklassa neuvotaan valtioita varmistamaan, että aluksille LIS-kalastuksesta määrättävät seuraamukset ovat riittävän ankaria, jotta ne todella ehkäisevät ja estävät LIS-kalastusta ja saavat sen loppumaan sekä vievät rikkojilta LIS-kalastukseen perustuvan hyödyn. Kuten jäljempänä selostetaan, Filippiineillä ei ole tarvittavaa oikeudellista kehystä eivätkä sen laivasto ja vesialueet ole riittävästi sen valvonnassa, jotta rikkojia voitaisiin rangaista asianmukaisesti.

(77) Komission tarkastuskäyntien aikana saatujen tietojen perusteella todettiin myös, että LIS-toiminnan vastainen seuraamusjärjestelmä on riittämätön, eikä seuraamuksilla varmisteta vaatimusten noudattamista, ei ehkäistä rikkomuksia siellä, missä niitä tapahtuu eikä viedä rikkojilta laittomasta toiminnasta saatavia hyötyjä.

(78) Filippiineillä käytettävien täytäntöönpanotoimenpiteiden osalta komission tarkastuskäyntien yhteydessä ilmeni, että on tarpeen tarkastella uudelleen rikkomuksista määrättäviä seuraamuksia, joista säädetään tasavallan laissa nro 8550 tai vuodelta 1998 olevassa Filippiinien kalastuslaissa (RA 8550) eli nyt voimassa olevissa maan tärkeimmissä kalastusta koskevissa säädöksissä.

(79) Filippiinien viranomaiset ovat myöntäneet toimittamissaan tiedoissa, ettei niillä ole käytössä varoittavien seuraamusten järjestelmää. Kyseisten seuraamusten taso ei vastaa nykytilannetta ja on epäsuhtainen mahdollisten rikkomusten vakavuuteen, niistä kalavaroihin mahdollisesti kohdistuviin vaikutuksiin ja rikkojien tällaisista laittomista toimista mahdollisesti saamaan hyötyyn nähden. Kun esimerkiksi tarkastellaan koralliriutan tuhoutumista Cotabaton rannikolla, jolla riutan arvoksi arvioidaan 11,5 miljardia euroa, rikkojaa rangaistaisiin ainoastaan 2 000–20 000 Filippiinien peson (noin 32–320 euroa) sakolla.

(80) Komission vuonna 2012 tekemien tarkastuskäyntien jälkeen Filippiinien viranomaiset ovat toimittaneet vuodelta 1998 olevan Filippiinien kalastuslain muutosta koskevan luonnoksen. Vaikka siinä ehdotetut sakot ovatkin korkeampia, kuin voimassa olevassa sitovassa laissa säädetään, ne eivät edelleenkään vaikuta tarpeeksi ankarilta, jotta ne estäisivät rikkojia hyötymästä LIS-kalastuksesta. Esimerkiksi luonnoksessa esitetty sakko, joka olisi maksettava koralliriuttoja ja muita meren luontotyyppejä tuhoavasta pyydyksestä ja joka on yksi korkeimmista luonnoksessa esitetyistä sakoista, on kolme kertaa kyseisellä kalastuksella pyydetyn saaliin arvo tai 2 miljoonaa Filippiinien pesoa (noin 35 000 euroa) sen mukaan, kumpi on suurempi. Tämä ei selvästikään riitä, kun otetaan huomioon johdanto-osan 79 kappaleessa kerrottu koralliriuttojen suuri taloudellinen arvo. Sitä paitsi luonnos on saatettu senaatin ja edustajainhuoneen käsiteltäväksi, mutta sitä ei ole vielä hyväksytty, eikä se sen vuoksi ole oikeudellisesti sitova. Filippiinien viranomaiset eivät ole esittäneet selkeää aikataulua luonnoksen hyväksymiselle ja täytäntöönpanolle.

(81) Voimassa olevaan lainsäädäntöön ei myöskään sisälly LIS-kalastuksen määritelmää eikä vakavia rikkomuksia tai toistuvista rikkomuksista määrättäviä seuraamuksia koskevia säännöksiä. Uuteen luonnokseen sisältyy LIS-kalastuksen määritelmä, ja siinä käsitellään toistuvia rikkomuksia. Niitä koskevista hallinnollisista toimenpiteistä ei kuitenkaan säädetä järjestelmällisesti. Vaikka Filippiinien toimittama luonnos laajentaakin vuoden 1998 kalastuslain soveltamisalaa sisällyttämällä siihen aavalla merellä tai kolmansien maiden vesialueilla tapahtuneet rikkomukset, voimassa olevaa lakia sovelletaan vain Filippiinien lainkäyttövaltaan kuuluviin vesialueisiin. Näin ollen nykyisellään ei ole oikeusperustaa, joka velvoittaisi Filippiinien viranomaiset määräämään seuraamuksia Filippiinien lipun alla purjehtiville aluksille sen lainkäyttövaltaan kuuluvan alueen ulkopuolella harjoitetusta LIS-kalastukseen liittyvästä toiminnasta.

(82) Rangaistukset eivät siis ole nykyisessä muodossaan riittävän kattavia ja ankaria, jotta niillä olisi varoittava vaikutus. Rangaistukset eivät todellakaan ole riittävän ankaria, jotta niiden avulla varmistettaisiin vaatimusten noudattaminen, ehkäistäisiin rikkomuksia siellä, missä niitä tapahtuu, ja vietäisiin rikkojilta laittomasta toiminnasta saatavat hyödyt, kuten WCPFC-yleissopimuksen 25 artiklan 7 kohdassa edellytetään. Lisäksi mahdollisuutta määrätä rikkomuksista seuraamuksia ja toteuttaa niiden johdosta vaikuttavia toimenpiteitä heikentää lakien ja menettelyjen selkeyden ja läpinäkyvyyden puute, erityisesti kun on kyse alusten rekisteröinnistä ja lupamenettelyistä, purkamis- ja saalistietojen jäljitettävyydestä ja luotettavuudesta (kuten johdanto-osan 45–62 kappaleessa esitetään) sekä kalavarojen säilyttämisen ja hoidon yhteydessä (kuten johdanto-osan 100–102 kappaleessa esitetään). Tästä syystä määräysten täytäntöönpano ja LIS-rikkomusten toteaminen on hyvin vaikeaa. Vaikuttavia täytäntöönpanotoimia koskeva Filippiinien toiminta ei vastaa sille YK:n merioikeusyleissopimuksen 94 artiklan nojalla kuuluvia velvoitteita, eikä se ole kansainvälisen LIS-toimintasuunnitelman 21 kohdan mukaista.

(83) YK:n merioikeusyleissopimuksen 63 ja 64 artiklan mukaan ranta- ja lippuvaltiot tekevät yhteistyötä hajallaan olevien ja laajasti vaeltavien kalalajien osalta. Lisäksi FAO:n toimintaohjeen 7 artiklan 1 kohdan 3 alakohdassa suositetaan, että hajallaan olevia ja valtioiden rajojen yli liikkuvia kalakantoja hyödyntävät valtiot tekevät kahdenvälisiä sopimuksia organisatorisista järjestelyistä tehokasta yhteistyötä varten, jotta voidaan taata kalavarojen tuloksellinen säilyttäminen ja hoito. Asiaa tarkennetaan edelleen kansainvälisen LIS-toimintasuunnitelman 28 ja 51 kohdassa, joissa esitetään yksityiskohtaisia käytäntöjä valtioiden välistä suoraa yhteistyötä varten, mukaan luettuna rantavaltioiden käytettävissä olevien tietojen vaihto. Edellä mainittujen määräysten soveltamista estää se, etteivät Filippiinit ja Papua-Uusi-Guinea vaihda keskenään tietoja eivätkä näin ollen voi tarkistaa ristiin saalistodistusten hyväksymisessä tarvittavia tietoja.

(84) Tältä osin WCPFC-yleissopimuksen (7) 25 artiklan 10 kohdassa määrätään, että jos on perusteltua syytä uskoa toisen valtion lipun alla purjehtivan kalastusaluksen harjoittavan toimintaa, joka heikentää yleissopimusaluetta varten hyväksyttyjen säilyttämis- ja hoitotoimenpiteiden tehoa, jokaisen Länsi- ja Keski-Tyynenmeren kalastuskomission jäsenen on saatettava asia asianomaisen lippuvaltion tietoon. Papua-Uusi-Guinea ja Filippiinit eivät kuitenkaan toimi yhteistyössä vaihtaakseen VMS-tietoja, mitä pidetään tavattoman tärkeänä sille, että alukset täyttäisivät säilyttämis- ja hoitotoimenpiteiden vaatimukset. Tämä haittaa kyseisen määräyksen täytäntöönpanoa.

(85) Puutteellisen selkeyden ja läpinäkyvyyden vuoksi on myös vaikeampi arvioida tarkasteltavan LIS-kalastuksen historiaa, tyyppiä, olosuhteita, laajuutta ja vakavuutta. Näiden puutteiden vuoksi LIS-kalastuksen mahdollista laajuutta ei voida määritellä luotettavasti. On kuitenkin tunnustettu tosiasia, että läpinäkyvyyden puute yhdistettynä kyvyttömyyteen suorittaa tehokasta valvontaa lisää laitonta toimintaa.

(86) Filippiinien viranomaisten nykyisten valmiuksien suhteen olisi todettava, että YK:n inhimillisen kehityksen indeksin (8) mukaan Filippiinien inhimillisen kehityksen katsotaan olevan keskitasoa (186 maan joukossa sijalla 114 vuonna 2012). Tämä käy ilmi myös kehitysyhteistyön rahoitusvälineen perustamisesta 18 päivänä joulukuuta 2006 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 1905/2006 (9) liitteestä II, jossa Filippiinit luokitellaan alemman keskitulotason maiden ja alueiden luokkaan, sekä OECD:n kehitysapukomitean vuoden 2012 osalta 1 päivänä tammikuuta 2013 raportoimista tiedoista (10). Tässä yhteydessä toimivaltaisten viranomaisten taloudellisten ja hallinnollisten valmiuksien rajoitteet voidaan katsoa yhdeksi tekijäksi, joka heikentää Filippiinien kykyä suoriutua yhteistyö- ja täytäntöönpanovelvoitteistaan.

(87) Olisi kuitenkin otettava huomion, että Filippiinien hallinnollista toimintakykyä on vahvistettu jatkuvasti unionin rahoitusavulla ja teknisellä tuella. Unioni on esimerkiksi jo rahoittanut vuonna 2011 Filippiineille annettavaa erityistä teknistä tukea LIS-kalastuksen torjumiseksi (11). Lisäksi komissio järjesti valmiuksien kehittämiseksi Euroopan kalastuksenvalvontaviraston avustamana satamavaltiotoimenpiteisiin ja riskianalyysiin painottuvan työpajan Manilassa 22–26 päivänä heinäkuuta 2013.

(88) Johdanto-osan 86 ja 87 kappaleessa esitetystä analyysistä huolimatta todetaan myös, että vuonna 2012 tehtyjen tarkastuskäyntien aikana saatujen tietojen perusteella ei voida katsoa, että Filippiinien viranomaisilta puuttuisi taloudellisia resursseja vaan pikemminkin tarvittava oikeudellinen ja hallinnollinen toimintaympäristö, jotta ne voisivat hoitaa velvollisuutensa tehokkaasti ja vaikuttavasti.

(89) Tässä päätöksen jaksossa selostettu tilanne huomioon ottaen voidaan kaikkien komission keräämien tosiseikkojen ja kaikkien kyseisen maan antamien ilmoitusten perusteella todeta LIS-asetuksen 31 artiklan 3 kohdan ja 5 kohdan a, b, c ja d alakohdan nojalla, että Filippiinit on laiminlyönyt sille kansainvälisen oikeuden mukaan lippu- ja rantavaltiona kuuluvat yhteistyö- ja täytäntöönpanovelvoitteet.

3.3 Kansainvälisten sääntöjen täytäntöönpanon laiminlyönti (LIS-asetuksen 31 artiklan 6 kohta)

(90) Filippiinit on ratifioinut YK:n merioikeusyleissopimuksen. Se on ICCAT:n, IOTC:n ja WCPFC:n osapuoli ja yhteistyötä tekevä ulkojäsen CCSBT:ssä.

(91) Komissio analysoi ensin kaikkia merkityksellisiksi katsottuja tietoja, jotka liittyvät Filippiinien asemaan IOTC:n ja WCPFC:n jäsenenä.

(92) Filippiinejä koskevassa IOTC:n vaatimustenmukaisuuskertomuksessa, jonka valvontakomitea hyväksyi istunnossaan vuonna 2012 (12), todettiin, ettei Filippiinit ole sisällyttänyt lainsäädäntöönsä merikilpikonnia ja kettuhaita koskevia IOTC:n säilyttämis- ja hoitotoimenpiteitä (päätöslauselmat 10/6 ja 10/12 merilinnuista ja kettuhaista). Lisäksi todettiin, ettei Filippiinit täysin noudattanut IOTC:n raportointivaatimuksia; tämä koski erityisesti tietoja kokojakaumasta, josta ilmoitettiin tiedot vain osittain. Komitea kehotti Filippiinejä parantamaan vielä tietojen keruuta ja raportointia (päätöslauselma 10/02 raportoinnin vähimmäisvaatimuksista). Filippiinit ei ole toimittanut aktiivisten alusten luetteloaan vuodelta 2011 (päätöslauselma 10/08 aktiivisten alusten luettelosta). Se ei ole myöskään toimittanut tarkkailijaraportteja (päätöslauselma 11/04 alueellisesta tarkkailijaohjelmasta). IOTC:n puheenjohtaja ilmoitti Filippiineille 22 päivänä maaliskuuta 2011 päivätyllä kirjeellä valvontakomitean huolen Filippiinien vaatimustenmukaisuuden tasosta IOTC:n säilyttämis- ja hoitotoimenpiteiden täytäntöönpanossa sellaisena kuin komitea oli sen määritellyt kahdeksannessa istunnossaan vuonna 2011.

(93) IOTC:n 10 päivänä maaliskuuta 2012 julkaiseman vaatimustenmukaisuuskertomukseen (13) perustuvien tietojen mukaan Filippiinit ei ole täyttänyt raportointivelvoitteitaan seuraavasti: päätöslauselma 09/02 laivaston kehittämissuunnitelmasta – ei toimitettu; päätöslauselma 07/02 kokonaispituudeltaan vähintään 24 metrin hyväksyttyjen alusten luettelosta – joitakin pakollisia tietoja puuttui tai ne eivät olleet IOTC:n vaatimusten mukaisia. VMS-tietojen osalta Filippiinit ei ole noudattanut päätöslauselmaa 10/01 ja päätöslauselmaa 06/03, koska täytäntöönpanokertomukseen ei sisältynyt tiivistelmää VMS-tietueista eikä VMS-toimintaraporttia. Filippiinit ei ole myöskään noudattanut päätöslauselmaa 10/12 kaikkia Alopiidae-heimon kettuhailajeja koskevasta kiellosta eikä päätöslauselmaa 10/06 merilinturaportista ja lieventävien toimenpiteiden toteuttamisesta 25° S eteläpuolella, koska se ei ole toimittanut vaadittuja tietoja. Tarkkailijoiden osalta Filippiinit ei ole noudattanut päätöslauselmaa 11/04, sillä se ole toimittanut tietoja tarkkailijajärjestelmän kattavuudesta eikä tarkkailijaraportteja. Filippiinit ei ole noudattanut päätöslauselmaa 01/06 tilastollisia asiakirjoja koskevasta ohjelmasta, sillä se ei ole toimittanut vuosikertomusta.

(94) IOTC:n 2 päivänä huhtikuuta 2013 julkaistussa Filippiinejä koskevassa vaatimustenmukaisuuskertomuksessa (14) valvontakomitea totesi, että IOTC:n puheenjohtaja oli ilmoittanut vuoden 2012 vaatimustenmukaisuuskertomuksessa määritellyistä Filippiinien vaatimustenmukaisuuteen liittyvistä ongelmista Filippiineille 26 päivänä huhtikuuta 2012 päivätyllä kirjeellä. Tarkasteltuaan uudelleen Filippiinejä koskevaa vuoden 2013 vaatimustenmukaisuuskertomusta valvontakomitea on määritellyt merkittäviä vaatimusten noudattamatta jättämistä koskevia seikkoja. Filippiinit ei ole saattanut suuria ajoverkkoja koskevaa kieltoa osaksi kansallista lainsäädäntöään päätöslauselman 12/11 mukaisesti. Se ei ole pannut tarkkailijaohjelmaa täytäntöön, kuten päätöslauselmassa 11/04 edellytetään. Se ei ole toimittanut päätöslauselmassa 12/05 edellytettyä pakollista raporttia merellä tapahtuvasta jälleenlaivauksesta. Filippiinit ei ole myöskään toimittanut VMS-toimintaraporttia, kuten päätöslauselmassa 06/03 edellytetään. Se ei ole toimittanut pakollista raporttia viennin ja tuonnin vertailusta, kuten päätöslauselmassa 01/06 edellytetään.

(95) Lisäksi 2 päivänä huhtikuuta 2013 julkaistun IOTC:n vaatimustenmukaisuuskertomuksen mukaan Filippiinit ei ole noudattanut tai on noudattanut vain osittain päätöslauselmaa 10/08 aktiivisten alusten luettelosta ja päätöslauselmaa 07/02 kokonaispituudeltaan vähintään 24 metrin alusten luettelosta, koska se jättänyt ilmoittamatta pakollisia tietoja, kuten omistajan, kohdelajin, bruttovetoisuuden, sallitun ajan ja sataman. VMS-tietojen osalta Filippiinit ei edellisen vuoden tapaan ole noudattanut päätöslauselmaa 06/03 ja päätöslauselmaa 12/13, koska täytäntöönpanokertomukseen ei sisältynyt tiivistelmää VMS-tietueista eikä VMS-toimintaraporttia. Filippiinit noudatti vain osittain pakollisia tilastointivaatimuksia, jotka perustuvat päätöslauselmaan 10/02. Filippiinit ei ole myöskään noudattanut päätöslauselmaa 12/05 merellä tapahtuvasta jälleenlaivauksesta, sillä se ei ole toimittanut vaadittuja pakollisia tietoja. Tarkkailijoiden osalta Filippiinit ei noudattanut tai noudatti vain osittain päätöslauselmaa 11/04. Se ei ilmoittanut tarkkailijajärjestelmän kattavuutta, joka on ilmoitettava sen vuoksi, että Intian valtameri on suuren riskin aluetta, eikä toimittanut pakollisia tarkkailijaraportteja eikä vuosiraporttia.

(96) Muutamat edellä mainituista ongelmista eivät riko pelkästään alueellisten kalastuksenhoitojärjestöjen sääntöjä, vaan ne ovat myös vastoin YK:n merioikeusyleissopimuksen yleisiä velvoitteita, kuten jäljempänä selostetaan.

(97) Se, ettei Filippiinit ole saattanut suuria ajoverkkoja koskevaa kieltoa osaksi kansallista lainsäädäntöään IOTC:n päätöslauselman 12/11 mukaisesti, kuten johdanto-osan 94 kappaleessa kuvataan, rajoittaa Filippiinien kykyä täyttää YK:n merioikeusyleissopimuksen 118 artiklan mukaiset velvoitteet yhteistyöstä, jota valtioiden olisi tehtävä keskenään elollisten luonnonvarojen säilyttämiseksi ja hoitamiseksi aavalla merellä.

(98) Kuten johdanto-osan 93–97 kappaleessa kuvataan, Filippiinit ei täyttänyt vaatimuksia, jotka koskevat tietojen kirjaamista ja oikea-aikaista raportointia IOTC:lle. Erityisesti se ei ole toimittanut IOTC:lle tietoja tilastoista, laivaston kehittämissuunnitelmasta, VMS-raporteista ja -tietueista, tarkkailijaraporteista ja jälleenlaivausraporteista. Tällaiset laiminlyönnit eivät ole YK:n merioikeusyleissopimuksen 119 artiklan 2 kohdan mukaisia, sillä siinä määrätään käytettävissä olevan tutkimustiedon, saaliita ja kalastuksen laajuutta koskevien tilastotietojen sekä kalakantojen säilyttämistä koskevien muiden tietojen antamisesta ja vaihtamisesta toimivaltaisten yleismaailmallisten, alueellisten tai alueen osaa koskevien kansainvälisten järjestöjen välityksellä.

(99) Lisäksi se, ettei IOTC:lle ole toimitettu tiivistelmää VMS-tietueista eikä VMS-raporttia, sekä Filippiinien viranomaisten yleinen vaikeus vastaanottaa VMS-signaalia Filippiinien lipun alla purjehtivilta aluksilta niiden harjoittaessa toimintaa kolmansien maiden vesillä ovat vastoin YK:n merioikeusyleissopimuksen 62 artiklan 4 kohdan e alakohtaa siltä osin kuin määrätään, että kalastusaluksilta on pyydettävä VMS-sijaintiraportti. Tämä puute ei ole myöskään linjassa kansainvälisen LIS-toimintasuunnitelman 24.3 kohdan kanssa, sillä kyseisen kohdan mukaan valtioiden on seurattava, valvottava ja tarkkailtava kalastusta aina lähtösatamasta purkauspaikan kautta lopulliseen määränpäähän saakka ottamalla muun muassa käyttöön alusten seurantajärjestelmä (VMS) noudattaen asiaa koskevia kansallisia, alueellisia ja kansainvälisiä standardeja, mukaan luettuna vaatimus, jonka mukaan niiden lainkäyttövaltaan kuuluvilla aluksilla on oltava VMS-järjestelmä.

(100) Lisäksi, YK:n merioikeusyleissopimuksen 62 artiklan 1 kohdan ja asiaa koskevien WCPFC-yleissopimuksen sääntöjen (erityisesti 2, 5, 7, 8 artiklan) nojalla rantavaltioiden selkeä velvoite on toteuttaa toimenpiteitä, jotka sopivat yhteen kyseisellä alueella ja aavalla merellä hajallaan olevien ja laajasti vaeltavien kalakantojen pitkän aikavälin kestävyyden turvaamiseksi ja niiden optimaalista hyödyntämistä koskevan tavoitteen edistämiseksi sovellettavien toimenpiteiden kanssa. Filippiinien oikeudellisessa kehyksessä säädetään ainoastaan rajoitetusti säilyttämis- ja hoitotoimenpiteistä kaikkien sen kansalliseen lainkäyttövaltaan kuuluvien vesialueiden osalta. Kyseiset toimenpiteet eivät vastaa Filippiineille kansainvälisen oikeuden ja alueellisen kalastuksenhoitojärjestön sääntöjen mukaan kuuluvia velvoitteita.

(101) Filippiinien lainkäyttövaltaan kuuluvilla vesialueilla tarkoitetaan aluemerta, saaristovesiä ja talousaluetta. WCPFC-yleissopimuksen 3 artiklan mukaan yleissopimuksen toimivalta-alue käsittää periaatteessa kaikki Tyynenmeren vesialueet (jota rajoittavat etelässä ja idässä tietyt määritellyt linjat), myös Filippiinien lainkäyttövaltaan kuuluvat vesialueet. Koska Filippiinit katsoo, ettei WCPFC-sääntöjä sovelleta kaikilta osin sen vesialueisiin, ei ole täysin selvää, mitä tietoja kerätään ja raportoidaan WCPFC:lle; kyseiset tiedot eivät kata Filippiinien kaikkien kalastusvesien arviointeja. Katsomalla, etteivät sen saaristovedet kuulu WCPFC-toimenpiteiden soveltamisalaan, Filippiinit rikkoo kyseisiä toimenpiteitä.

(102) Lisäksi, kuten komission ensimmäisen tarkastuskäynnin aikana vuonna 2012 todettiin, käytössä on ainoastaan muutamia säilyttämistoimenpiteitä, ja useimmilla niistä on hyvin vähäinen vaikutus. Paikallishallintojen rooli säilyttämistoimenpiteiden ottamisessa käyttöön kunnallisilla vesillä jää myös epäselväksi. Paikallishallintoja on 915, ja ne näyttävät toimivan riippumattomina BFAR:sta, joka ei voi sanella niille periaatteita ja sääntöjä niiden lainkäyttövaltaan kuuluvissa asioissa, siis kunnallisten vesialueiden osalta.

(103) Tämä tilanne aiheuttaa epäselvyyttä ja läpinäkymättömyyttä, joka kalastusalusten rekisteröintiä ja lisenssien myöntämistä koskevien Filippiinien lakien ja menettelyjen heikon läpinäkyvyyden (kuten tämän päätöksen 3.1 ja 3.2 jaksossa selostetaan) lisäksi heikentää mahdollisuutta Filippiinien kalavarojen tehokkaan säilyttämisen ja hoidon toteuttamiseen vaikuttavalla tavalla.

(104) Filippiinien saavutukset kansainvälisten välineiden täytäntöönpanossa eivät vastaa kansainvälisen LIS toimintasuunnitelman 10 kohdassa annettuja suosituksia, joissa valtioita neuvotaan pitämään ensisijaisena YK:n kalakantasopimuksen ratifiointia, hyväksymistä tai siihen liittymistä. Komissio pitää kyseistä suositusta erityisen merkityksellisenä Filippiinien kohdalla, sillä maalla on suuri, laajasti vaeltavien lajien kalastusta (pääasiassa tonnikalaa ICCAT:n, IOTC:n ja WCPFC:n alueella) harjoittavien kalastusalusten laivasto.

(105) Tässä päätöksen jaksossa selostettu tilanne huomioon ottaen voidaan kaikkien komission keräämien tosiseikkojen ja kaikkien kyseisen maan antamien ilmoitusten perusteella todeta LIS-asetuksen 31 artiklan 3 ja 6 kohdan nojalla, että Filippiinit on laiminlyönyt sille kansainvälisen oikeuden mukaan kuuluvat velvoitteet kansainvälisten sääntöjen, määräysten ja säilyttämis- ja hoitotoimenpiteiden osalta.

3.4 Kehitysmaiden erityisrajoitteet

(106) Muistutettakoon, että Yhdistyneiden kansakuntien inhimillisen kehityksen indeksin (15) mukaan Filippiinien inhimillisen kehityksen katsotaan olevan keskitasoa (186 maan joukossa sijalla 114 vuonna 2012). Tämä käy ilmi myös kehitysyhteistyön rahoitusvälineen perustamisesta 18 päivänä joulukuuta 2006 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 1905/2006 liitteestä II, jossa Filippiinit luokitellaan alemman keskitulotason maiden ja alueiden luokkaan, sekä OECD:n kehitysapukomitean vuoden 2012 osalta 1 päivänä tammikuuta 2013 raportoimista tiedoista (16).

(107) Olisi huomioitava, että komissio hyväksyi LIS-asetuksen 20 artiklan mukaisesti Filippiinien lippuvaltiona tekemän ilmoituksen 15 päivänä tammikuuta 2010. Filippiinit vahvisti LIS-asetuksen 20 artiklan 1 kohdassa säädetyllä tavalla, että sillä on käytössään kansalliset järjestelyt niiden lakien ja asetusten sekä säilyttämis- ja hoitotoimenpiteiden soveltamista, valvontaa ja täytäntöönpanoa varten, joita sen kalastusalusten on noudatettava.

(108) Komissio ilmoitti Filippiineille erilaisista puutteista, joita se havaitsi tammikuussa 2012 tekemänsä ensimmäisen tarkastuskäynnin aikana. Muutamaa kuukautta myöhemmin eli toisen tarkastuskäyntinsä aikana kesäkuussa 2012 komissio totesi, ettei tilanne ollut muuttunut. Komissio pyrki saamaan Filippiinien viranomaiset mukaan yhteistyöhön ja edistämään toimia havaittujen puutteiden korjaamiseksi. Filippiinit ei ole toteuttanut riittäviä korjaavia toimia eikä saavuttanut myönteistä kehitystä todettujen puutteiden korjaamisessa.

(109) Lisäksi on syytä todeta, että unioni on jo rahoittanut vuonna 2011 Filippiineille annettavaa teknistä erityistukea LIS-kalastuksen torjumiseksi (17).

(110) Lisäksi komissio järjesti valmiuksien kehittämiseksi Euroopan kalastuksenvalvontaviraston avustamana satamavaltiotoimenpiteisiin ja riskianalyysiin painottuvan työpajan Manilassa 22–26 päivänä heinäkuuta 2013.

(111) Komissio on ottanut huomioon Filippiinien kehitysrajoitteet ja antanut Filippiineille riittävästi aikaa toteuttaa toimia sille kansainvälisen oikeuden mukaan kuuluvien velvollisuuksien laiminlyönnin korjaamiseksi vuodesta 2012 alkaen johdonmukaisella, tehokkaalla ja haittaa aiheuttamattomalla tavalla.

(112) Tässä päätöksen jaksossa selostettu tilanne huomioon ottaen voidaan kaikkien komission keräämien tosiseikkojen ja kaikkien kyseisen maan antamien ilmoitusten perusteella todeta LIS-asetuksen 31 artiklan 7 kohdan nojalla, että Filippiinien kalastuksen hallinnan kehityksen tilaa saattaa heikentää maan yleinen kehitystaso. Kun oli otettu huomioon Filippiineillä havaittujen puutteiden luonne, unionin toimittama apu ja tilanteen korjaamiseksi toteutetut toimet, ei kuitenkaan voitu todeta vahvistavaa näyttöä, jonka mukaan Filippiinien laiminlyönti sille kansainvälisen oikeuden mukaan kuuluvien velvoitteiden täyttämisessä johtuisi puutteellisesta kehityksestä. Filippiinien kehitystaso ei näytä sinänsä olevan puolustus tai perustelu Filippiinien toiminnalle lippu- ja etenkin rantavaltiona kalastusalalla eikä sen riittämättömille toimille LIS-kalastuksen ehkäisemiseksi, estämiseksi ja poistamiseksi ja sen lainkäyttövaltaan kuuluvilla vesillä harjoitettavan kalastuksen seuraamiseksi, valvomiseksi ja tarkkailemiseksi.

(113) Tässä päätöksen jaksossa selostettu tilanne huomioon ottaen voidaan kaikkien komission keräämien tosiseikkojen ja kaikkien kyseisen maan antamien ilmoitusten perusteella todeta LIS-asetuksen 31 artiklan 7 kohdan nojalla, ettei Filippiinien kehitystaso ole vaikuttanut haitallisesti sen kalastusalan kehityksen nykytilaan ja yleiseen suorituskykyyn.

4. YHTEISTYÖHÖN OSALLISTUMATTOMIEN KOLMANSIEN MAIDEN MAHDOLLISTA YKSILÖIMISTÄ KOSKEVAT PÄÄTELMÄT

(114) Ottaen huomioon edellä esitetyt päätelmät sen suhteen, että Filippiinit on laiminlyönyt sille lippu-, satama-, ranta- tai markkinavaltiona kansainvälisen oikeuden mukaan kuuluvat LIS-kalastuksen ehkäisemistä, estämistä ja poistamista koskevat velvollisuudet, kyseiselle maalle olisi LIS-asetuksen 32 artiklan mukaisesti ilmoitettava mahdollisuudesta, että se yksilöidään maaksi, jonka komissio katsoo LIS-kalastuksen torjuntaa koskevaan yhteistyöhön osallistumattomaksi.

(115) LIS-asetuksen 32 artiklan 1 kohdan mukaisesti komission olisi ilmoitettava Filippiineille mahdollisuudesta, että se todetaan yhteistyöhön osallistumattomaksi kolmanneksi maaksi. Komission olisi toteutettava Filippiineihin nähden myös kaikki LIS-asetuksen 32 artiklassa säädetyt toimenpiteet. Moitteettoman hallinnon varmistamiseksi olisi vahvistettava määräaika, jonka kuluessa kyseinen maa voi antaa ilmoitukseen kirjallisen vastauksen ja korjata tilanteen.

(116) Filippiineille osoitettu ilmoitus mahdollisuudesta, että se todetaan maaksi, jonka komissio katsoo yhteistyöhön osallistumattomaksi tämän päätöksen mukaisesti, ei estä komissiota tai neuvostoa toteuttamasta myöhemmin toimia yhteistyöhön osallistumattomien maiden yksilöimiseksi ja niitä koskevan luettelon laatimiseksi eikä automaattisesti johda tällaisiin toimiin,

ON PÄÄTTÄNYT SEURAAVAA:

Ainoa artikla

Ilmoitetaan täten Filippiinien tasavallalle, että se saatetaan todeta kolmanneksi maaksi, jonka komissio katsoo laittoman, ilmoittamattoman ja sääntelemättömän kalastuksen torjuntaa koskevaan yhteistyöhön osallistumattomaksi kolmanneksi maaksi.

Tehty Brysselissä 10 päivänä kesäkuuta 2014. Komission puolesta Maria DAMANAKI Komission jäsen

(1) EUVL L 286, 29.10.2008, s. 1.

(2) Lähde: Department of Agriculture – Bureau of Fisheries and Aquatic Resources, Philippine Fisheries Profile 2011, http://www.bfar.da.gov.ph/pages/AboutUs/maintabs/publications/pdf%20files/2011%20Fisheries%20Profile%20(Final)%20(4).pdf

(3) http://www.wcpfc.int/system/files/AR-CCM-19-Philippines-Rev-2.pdf

http://www.wcpfc.int/system/files/AR-CCM-19-Philippines-Part-1.pdf

(4) EUVL C 346, 27.11.2013, s. 26.

(5) Ks. alaviite 2.

(6) Ks. alaviite 2.

(7) Laajasti vaeltavien kalakantojen säilyttämistä ja hoitoa Länsi- ja Keski-Tyynellämerellä koskeva yleissopimus, tehty Honolulussa 5 päivänä syyskuuta 2000 (http://www.wcpfc.int/doc/convention-conservation-and-management-highly-migratory-fish-stocks-western-and-central-pacific).

(8) Tietojen lähde: http://hdr.undp.org/en/statistics

(9) EUVL L 378, 27.12.2006, s. 41.

(10) DAC:n luettelo julkisen kehitysavun saajista (http://www.oecd.org/dac/stats/daclistofodarecipients.htm)

(11) Kehitysmaiden tukeminen näiden pyrkiessä panemaan täytäntöön asetuksen (EY) N:o 1005/2008 laittomasta, ilmoittamattomasta ja sääntelemättömästä kalastuksesta, EuropeAid/129609/C/SER/Multi.

(12) IOTC:n vaatimustenmukaisuuskertomus Filippiineistä. Valvontakomitea, valvontakomitean yhdeksäs istunto, kertomus julkaistu 10 päivänä maaliskuuta 2012. IOTC-2012-CoC09-CR22; CoC09-IR22.

(13) IOTC:n vaatimustenmukaisuuskertomus 10.3.2012, IOTC-2012-CoC09-CR22_Rev2[E].

(14) IOTC:n vaatimustenmukaisuuskertomus 2.4.2013, IOTC-2013-CoC10-CR22[E].

(15) Ks. alaviite 8.

(16) Ks. alaviite 10.

(17) Ks. alaviite 11.