FI Euroopan unionin virallinen lehti L 145/1

EUROOPAN PARLAMENTIN JA NEUVOSTON ASETUS (EY) N:o 450/2008,

annettu 23 päivänä huhtikuuta 2008,

yhteisön tullikoodeksista (uudistettu tullikoodeksi)

EUROOPAN PARLAMENTTI JA EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, jotka

ottavat huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 26, 95, 133 ja 135 artiklan,

ottavat huomioon komission ehdotuksen,

ottavat huomioon Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunnon (1),

noudattavat perustamissopimuksen 251 artiklassa määrättyä menettelyä (2),

sekä katsovat seuraavaa:

(1) Yhteisö perustuu tulliliittoon. On sekä yhteisön talouden toimijoiden että tullihallintojen edun mukaista koota nykyinen tullilainsäädäntö yhteisön tullikoodeksiin, jäljempänä ’koodeksi’. Sisämarkkinoiden käsitteeseen perustuvan koodeksin olisi sisällettävä yleiset säännöt ja menettelyt, joilla varmistetaan se, että tariffitoimenpiteiden ja muiden yhteisön tasolla käyttöön otettujen yhteisten politiikkojen mukaiset toimenpiteet pannaan täytäntöön yhteisön ja sen tullialueen ulkopuolisten maiden tai alueiden välisessä tavarakaupassa siten, että näiden yhteisten politiikkojen vaatimukset otetaan huomioon. Tullilainsäädännön tulisi olla yhdenmukaisempaa tuontimaksujen kantamista koskevien säännösten kanssa, muuttamatta kuitenkaan voimassa olevien verosäännösten soveltamisalaa.

(2) Euroopan yhteisöjen taloudellisten etujen suojaamista ja toimintasuunnitelmaa 2004–2005 koskevan komission tiedonannon mukaisesti on tarkoituksenmukaista mukauttaa oikeudellista kehystä yhteisön taloudellisten etujen suojaamiseksi.

(3) Yhteisön tullikoodeksista 12 päivänä lokakuuta 1992 annettu neuvoston asetus (ETY) N:o 2913/92 (3) perustui kussakin jäsenvaltiossa 1980-luvulla erikseen sovellettujen tullimenettelyjen yhtenäistämiseen. Asetusta on sen voimaantulon jälkeen muutettu useaan kertaan merkittävästi erilaisten erityisongelmien ratkaisemiseksi, kuten vilpittömän mielen suojan tai turvallisuusvaatimusten huomioon ottamiseksi. Koodeksia on ollut lisäksi tarpeen muuttaa niiden merkittävien oikeudellisten muutosten vuoksi, joita viime vuosina on tapahtunut sekä yhteisössä että kansainvälisellä tasolla. Tällaisia muutoksia ovat muun muassa Euroopan hiili- ja teräsyhteisön perustamissopimuksen voimassaolon päättyminen ja vuoden 2003 liittymisasiakirjan ja vuoden 2005 liittymisasiakirjan voimaantulo sekä tullimenetelmien yksinkertaistamisesta ja yhdenmukaistamisesta tehdyn kansainvälisen yleissopimuksen, jäljempänä ’tarkistettu Kioton yleissopimus’, muuttaminen pöytäkirjalla, johon yhteisö liittyi neuvoston päätöksellä 2003/231/EY (4). Näin ollen tullimenettelyjen sujuvoittaminen on tarpeen, ottaen huomioon, että pääasiallisesti käytetään sähköisiä ilmoituksia ja käsittelyä ja että paperiasiakirjojen käyttäminen ja käsittely on poikkeuksellista. Näistä syistä pelkkä uusien muutosten tekeminen nykyiseen koodeksiin ei riitä, vaan se on uudistettava kokonaan.

(4) Koodeksiin on tarkoituksenmukaista sisällyttää oikeuskehys, joka koskee tullilainsäädännön tiettyjen säännösten soveltamista tavarakauppaan, jota käydään yhteisestä arvonlisäverojärjestelmästä 28 päivänä marraskuuta 2006 annetun neuvoston direktiivin 2006/112/EY (5) säännösten soveltamisalaan kuuluvien yhteisön tullialueen osien ja näiden säännösten soveltamisalan ulkopuolisten tullialueen osien välillä, tai jota käydään näiden säännösten soveltamisalan ulkopuolisten tullialueen osien välillä. Ottaen huomioon, että tässä yhteisön sisäisessä kaupassa on kyse yhteisötavaroista ja veroihin liittyvistä säännöksistä, on perusteltua täytäntöönpanotoimenpitein säätää yksinkertaistuksista näihin tavaroihin sovellettaviin tullimuodollisuuksiin.

(5) Laillisen kaupan helpottaminen ja petosten torjunta edellyttävät yksinkertaisia, nopeita ja vakiomuotoisia tullimenettelyjä ja -prosesseja. Sen vuoksi on tarkoituksenmukaista komission tiedonannon ”Yksinkertainen, sähköiseen tiedonsiirtoon perustuva toimintaympäristö tullille ja kaupalle” mukaisesti yksinkertaistaa tullilainsäädäntöä, mahdollistaa nykyaikaisten välineiden ja tekniikan käyttö sekä edistää tullilainsäädännön ja uudenaikaisten lähestymistapojen yhdenmukaista soveltamista tullitarkastuksiin, ja siten auttaa varmistamaan perusta tehokkaille ja yksinkertaisille tulliselvitysmenettelyille. Tullimenettelyjä olisi yhdistettävä tai yhdenmukaistettava keskenään, ja menettelyjen määrää olisi vähennettävä vain niihin, jotka ovat taloudellisesti perusteltuja. Näiden toimien tavoitteena on parantaa liike-elämän kilpailukykyä.

(6) Sisämarkkinoiden toteutuminen, kansainvälisen kaupan ja kansainvälisten investointien esteiden vähentäminen sekä kasvanut tarve varmistaa turvallisuus yhteisön ulkorajoilla ovat tuoneet tulliviranomaisille johtavan aseman toimijoiden ketjussa ja tehneet tulliviranomaisista, niiden valvoessa ja hallinnoidessa kansainvälistä kauppaa, eri maiden ja yritysten kilpailukykyyn myötävaikuttavia toimijoita. Tullilainsäädännön olisi siksi kuvastettava talouden uutta todellisuutta sekä tulliviranomaisten uutta asemaa ja tehtävänkuvaa.

(7) Tieto- ja viestintätekniikan käytöllä, sen mukaisesti kuin paperittomasta toimintaympäristöstä tullille ja kaupalle myöhemmin tehtävässä Euroopan parlamentin ja neuvoston päätöksessä säädetään, on keskeinen sija kaupan helpottamisessa ja samalla tullitarkastusten tehostamisessa, millä vähennetään yritysten kustannuksia ja yhteiskunnalle aiheutuvia riskejä. Sen vuoksi on tarpeen vahvistaa koodeksissa oikeuskehys, jossa mainittu päätös voidaan panna täytäntöön, ja erityisesti se oikeusperiaate, että kaikki tulli- ja kauppatapahtumat on käsiteltävä sähköisesti ja että samojen tullitapahtumien käsittelyyn tarkoitettujen tieto- ja viestintätekniikan järjestelmien on oltava kaikkien jäsenvaltion talouden toimijoiden käytettävissä.

(8) Tällaiseen tieto- ja viestintätekniikan käyttöön olisi liityttävä tullitarkastusten yhdenmukaistettu ja standardoitu soveltaminen jäsenvaltioissa, jotta varmistetaan samantasoiset tullitarkastukset koko yhteisössä siten, että yhteisön eri saapumis- ja poistumispaikoilla ei synny kilpailunvastaisia käytäntöjä.

(9) Kaupan helpottamiseksi, ja varmistaen samalla yhteisön tullialueelle tuotavien tai sieltä vietävien tavaroiden tarkastusten asianmukaisen tason, on toivottavaa, että talouden toimijoiden toimittamia tietoja vaihdetaan tulliviranomaisten kesken, ottaen huomioon tietosuojasäännökset, ja annetaan myös muiden tarkastuksiin osallistuvien viranomaisten kuten poliisin, rajavartioston ja eläinlääkintä- ja ympäristöviranomaisten käyttöön, ja että eri viranomaisten suorittamia tarkastuksia yhdenmukaistetaan siten, että talouden toimijan tarvitsee antaa tiedot ainoastaan kerran ja että nämä viranomaiset tarkastavat tavarat samaan aikaan ja samassa paikassa.

(10) Tiettyjen liiketoimintojen helpottamiseksi jokaisella olisi edelleen oltava oikeus nimetä itselleen edustaja asioimaan tulliviranomaisten kanssa. Oikeutta toimia edustajana ei kuitenkaan pitäisi enää voida varata kenenkään yksinoikeudeksi minkään jäsenvaltion lainsäädännön nojalla. Lisäksi tulliedustajalla, joka täyttää valtuutetun talouden toimijan aseman myöntämisen edellytykset, olisi oltava oikeus palvelujensa tarjoamiseen muussa jäsenvaltiossa kuin siinä, johon hän on sijoittautunut.

(11) Sääntöjä noudattavien ja luotettavien talouden toimijoiden olisi ”valtuutettuina talouden toimijoina” voitava saada täysimääräiset edut yksinkertaistusten laajasta käytöstä ja, turvallisuusnäkökohdat huomioon ottaen, hyötyä kevyemmästä tullivalvonnasta. Näin he voisivat saada joko ”yksinkertaistettuihin tullimenettelyihin oikeutetun” valtuutetun talouden toimijan aseman tai ”turvallisuushelpotuksiin oikeutetun” valtuutetun talouden toimijan aseman. Heille voidaan myöntää jompikumpi näistä asemista tai ne molemmat.

(12) Kaikkiin päätöksiin eli tullilainsäädäntöön liittyviin tulliviranomaisten virallisiin toimiin, joilla on oikeudellinen vaikutus yhteen tai useampaan henkilöön, mukaan luettuina kyseisten viranomaisten antamat sitovat tiedot, olisi sovellettava samoja sääntöjä. Kaikkien tällaisten päätösten olisi oltava voimassa koko yhteisössä ja, jos ne eivät ole yhdenmukaisia tullilainsäädännön tai sen tulkinnan kanssa, ne olisi voitava peruuttaa, muuttaa jollei toisin säädetä, taikka kumota.

(13) Euroopan unionin perusoikeuskirjan mukaisesti on tarpeen, että tulliviranomaisten päätöksiä koskevan muutoksenhakuoikeuden lisäksi jokaiselle turvataan oikeus tulla kuulluksi ennen sellaisen päätöksen tekemistä, joka vaikuttaisi häneen epäedullisesti.

(14) Tullimenettelyjen sujuvoittaminen sähköisessä toimintaympäristössä edellyttää vastuun jakoa eri jäsenvaltioiden tulliviranomaisten kesken. On tarpeen varmistaa asianmukaiset tehokkaat, varoittavat ja oikeasuhteiset seuraamukset koko sisämarkkinoilla.

(15) Jotta saataisiin pidetyksi tasapainossa toisaalta tulliviranomaisten tarve varmistaa tullilainsäädännön oikea soveltaminen ja toisaalta talouden toimijoiden oikeus oikeudenmukaiseen kohteluun, tulliviranomaisille olisi annettava laajat valvontamahdollisuudet ja talouden toimijoille muutoksenhakuoikeus.

(16) Yhteisölle, sen kansalaisille ja kauppakumppaneille koituvien riskien minimoimiseksi jäsenvaltioiden tullitarkastusten yhdenmukaisen soveltamisen olisi perustuttava yhteiseen riskinhallintajärjestelmään ja sen soveltamiseen tarkoitettuun sähköiseen järjestelmään. Kaikille jäsenvaltioille yhteisen riskinhallintajärjestelmän perustaminen ei saisi estää niitä kohdistamasta tavaroihin satunnaistarkastuksia.

(17) On tarpeen vahvistaa ne tekijät, joiden perusteella sovelletaan tuonti- tai vientitulleja ja muita tavaroiden kauppaan sovellettavia toimenpiteitä. On myös tarkoituksenmukaista antaa selvät säännökset siitä, miten yhteisössä annetaan alkuperäselvityksiä kaupan tarpeiden sitä edellyttäessä.

(18) Tullivelan oikeudellisen syntyperusteen määrittelyvaikeuksien välttämiseksi on suotavaa ryhmitellä yhteen kaikki ne tapaukset, joissa tuontitullivelka syntyy, lukuun ottamatta vapaaseen liikkeeseen luovuttamista koskevan tulli-ilmoituksen antamista tai osittain tuontitullitonta väliaikaista maahantuontia. Samoin olisi meneteltävä myös vientitullivelan syntyperusteiden suhteen.

(19) Koska tulliviranomaisten uuteen toimintatapaan liittyy myös sisämaa- ja rajatullitoimipaikkojen välistä vastuunjakoa ja yhteistyötä, tullivelan olisi useimmissa tapauksissa katsottava syntyvän velallisen sijoittautumispaikassa, koska tämän paikan toimivaltainen tullitoimipaikka pystyy parhaiten valvomaan asianomaisen henkilön toimia.

(20) Tarkistetun Kioton yleissopimuksen mukaisesti on lisäksi tarkoituksenmukaista vähentää niiden tapausten lukumäärää, joissa jäsenvaltioiden hallinnollinen yhteistyö on tarpeen tullivelan syntypaikan vahvistamiseksi ja tullien kantamiseksi.

(21) Erityismenettelyjä koskevissa säännöissä olisi sallittava yhden ainoan vakuuden käyttö kaikissa erityismenettelyissä, ja vakuutena pitäisi voida käyttää yleisvakuutta, joka kattaa useita tapahtumia.

(22) Yhteisön ja jäsenvaltioiden taloudellisten etujen suojan parantamiseksi vakuuden olisi katettava myös ne tulli-ilmoituksessa ilmoittamatta jätetyt tai väärin ilmoitetut tavarat, jotka sisältyvät siihen lähetykseen tai ilmoitukseen, jota varten vakuus on annettu. Samasta syystä takaajan sitoumuksen olisi katettava myös sellaiset tuonti- tai vientitullien määrät, jotka pannaan maksuun jälkitarkastusten perusteella.

(23) Yhteisön ja jäsenvaltioiden taloudellisten etujen turvaamiseksi ja petosten torjumiseksi on suotavaa käyttää järjestelyjä, joihin liittyy yleisvakuuteen sovellettavia, asteittain tiukentuvia toimenpiteitä. Jos petosriski on kasvanut, olisi asianomaisten talouden toimijoiden tilanne huomioon ottaen voitava väliaikaisesti kieltää yleisvakuuden käyttö.

(24) On tarkoituksenmukaista ottaa huomioon asianomaisen henkilön vilpitön mieli tapauksissa, joissa tullivelka syntyy siksi, että tullilainsäädäntöä ei ole noudatettu, ja pyrkiä minimoimaan velallisen laiminlyönnistä aiheutuvat seuraukset.

(25) On tarpeen vahvistaa periaate, jonka mukaisesti yhteisötavaroiden tullioikeudellinen asema määritetään, edellytykset, joilla tämä asema menetetään, sekä perusteet sen määrittämiseksi, milloin tämä asema ei muutu, vaikka tavarat poistuvat väliaikaisesti yhteisön tullialueelta.

(26) On tarkoituksenmukaista varmistaa, että tavaroiden nopea luovutus on pääsääntö silloin, kun talouden toimija on etukäteen toimittanut tiedot, jotka ovat tarpeen, kun riskiperusteisin tarkastuksin selvitetään tavaroiden hyväksyttävyys. Verosäännöksiin ja kauppapolitiikkaan liittyvät tarkastukset olisi ensisijaisesti suoritettava sen tullitoimipaikan toimesta, jonka toimivaltaan asianomaisen talouden toimijan toimitilat kuuluvat.

(27) Tulli-ilmoituksia ja tullimenettelyyn asettamista koskevia sääntöjä olisi nykyaikaistettava ja sujuvoitettava, erityisesti siten, että tulli-ilmoitukset edellytetään pääsääntöisesti tehtäviksi sähköisesti, ja siten, että käyttöön otetaan ainoastaan yhdenlainen yksinkertaistettu ilmoitus.

(28) Koska tarkistetun Kioton yleissopimuksen mukaan on suotavaa, että tulli-ilmoitus tehdään, kirjataan ja tarkastetaan ennen tavaroiden saapumista ja että ilmoituksen tekopaikkaa ei sidota tavaroiden fyysiseen sijaintipaikkaan, on tarkoituksenmukaista säätää keskitetystä tulliselvityksestä talouden toimijan sijoittautumispaikassa. Keskitettyyn tulliselvitykseen olisi liityttävä mahdollisuus käyttää yksinkertaistettuja ilmoituksia, lykätä täydentävän ilmoituksen ja vaadittavien asiakirjojen antamispäivää, antaa jaksottaisia ilmoituksia ja saada maksunlykkäys.

(29) Tasapuolisten kilpailuedellytysten varmistamiseksi koko yhteisössä on tarkoituksenmukaista vahvistaa yhteisön tason säännöt, joiden perusteella tulliviranomaiset voivat hävittää tavarat tai toteuttaa muita toimenpiteitä, joilla niistä vapaudutaan, mistä on aiemmin säädetty kansallisessa lainsäädännössä.

(30) On tarkoituksenmukaista vahvistaa yhteiset ja yksinkertaiset säännöt erityismenettelyille (passitus, varastointi, erityiskäyttö ja jalostus) sekä täydentää niitä kutakin erityismenettelyä koskevilla perussäännöillä, jotta toimija voi helposti valita oikean menettelyn, virheiltä voitaisiin välttyä ja jälkitullausten ja palautusten määrää voitaisiin vähentää.

(31) Luvan antamista useisiin erityismenettelyihin, joissa hyödynnetään yhtä vakuutta ja joissa on vain yksi valvova tullitoimipaikka, olisi helpotettava, ja näissä tapauksissa sovellettavien tullivelan syntymistä koskevien sääntöjen olisi oltava yksinkertaisia. Perusperiaatteena olisi oltava, että erityismenettelyyn asetetut tavarat tai niistä valmistetut tuotteet on tulliverotettava tullivelan syntyhetken mukaisesti. Olisi kuitenkin myös oltava mahdollista, että tavarat tulliverotetaan sen ajankohdan mukaisesti, jolloin ne on asetettu erityismenettelyyn. Samoja periaatteita olisi sovellettava myös tavanomaisiin käsittelyihin.

(32) Koodeksiin yhteisön tullikoodeksista annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 2913/92 muuttamisesta 13 päivänä huhtikuuta 2005 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksella (EY) N:o 648/2005 (6) sisällytetyt turvallisuutta parantavat toimenpiteet huomioon ottaen tavaroiden siirtämisen vapaa-alueelle olisi oltava tullimenettely, ja tullitarkastuksia olisi kohdistettava sekä tavaroihin, kun ne siirretään vapaa-alueelle, että tavaroita koskevaan kirjanpitoon.

(33) Koska jälleenvientitarkoitus ei ole enää pakollinen, sisäinen jalostusmenettely suspensiojärjestelmää soveltaen olisi yhdistettävä tullivalvonnassa tapahtuvan valmistuksen menettelyn kanssa, ja sisäisestä jalostusmenettelystä tullinpalautusjärjestelmää soveltaen olisi luovuttava. Tämän yhden ainoan sisäisen jalostusmenettelyn olisi katettava myös tavaroiden hävittäminen, paitsi silloin, kun se tapahtuu tullin toimesta tai tullivalvonnassa.

(34) Yhteisön tullialueelta vietyihin yhteisötavaroihin liittyviä turvallisuustoimenpiteitä olisi voitava soveltaa samalla tavoin myös muihin kuin yhteisötavaroihin, kun niitä jälleenviedään. Samoja perussääntöjä olisi sovellettava kaikkiin tavaroihin ja tarvittaessa olisi oltava mahdollisuus poikkeuksiin, esimerkiksi sellaisten tavaroiden osalta, joita vain kuljetetaan passitettuina yhteisön tullialueen kautta.

(35) Tämän asetuksen täytäntöönpanemiseksi tarvittavista toimenpiteistä olisi päätettävä menettelystä komissiolle siirrettyä täytäntöönpanovaltaa käytettäessä 28 päivänä kesäkuuta 1999 tehdyn neuvoston päätöksen 1999/468/EY (7) mukaisesti.

(36) On tarkoituksenmukaista säätää tämän koodeksin täytäntöönpanosäännösten antamiseen liittyvistä toimenpiteistä. Nämä toimenpiteet olisi hyväksyttävä päätöksen 1999/468/EY 4 artiklassa säädetyn hallintomenettelyn ja 5 artiklassa säädetyn sääntelymenettelyn mukaisesti.

(37) Komissiolle olisi erityisesti siirrettävä toimivalta määritellä tämän koodeksin tehokkaan soveltamisen edellyttämät edellytykset ja vaatimukset. Koska nämä toimenpiteet ovat laajakantoisia ja niiden tarkoituksena on muuttaa tämän asetuksen muita kuin keskeisiä osia tai täydentää tätä asetusta lisäämällä siihen uusia muita kuin keskeisiä osia, niistä on päätettävä päätöksen 1999/468/EY 5 a artiklassa säädettyä valvonnan käsittävää sääntelymenettelyä noudattaen.

(38) Päätöksentekoprosessin tehokkuuden varmistamiseksi on tarkoituksenmukaista tarkastella kysymyksiä, jotka liittyvät yhteisön kannan valmistelemiseen komiteoissa, työryhmissä ja paneeleissa, jotka on perustettu kansainvälisillä tullilainsäädäntöä koskevilla sopimuksilla.

(39) Tullilainsäädännön yksinkertaistamiseksi ja rationalisoimiseksi koodeksiin on selvyyden vuoksi sisällytetty eräitä tällä hetkellä erillisiin yhteisön säädöksiin sisältyviä säännöksiä. Näin ollen seuraavat asetukset olisi kumottava yhdessä asetuksen (ETY) N:o 2913/92 kanssa: Neuvoston asetus (ETY) N:o 3925/91 (8), annettu 19 päivänä joulukuuta 1991, yhteisön sisäisen lentomatkan suorittavien henkilöiden käsimatkatavaroihin ja kirjattuihin matkatavaroihin sekä yhteisön sisäisen merimatkan suorittavien henkilöiden matkatavaroihin kohdistuvien tarkastusten ja muodollisuuksien lakkauttamisesta ja neuvoston asetus (EY) N:o 1207/2001 (9), annettu 11 päivänä kesäkuuta 2001, Euroopan yhteisön ja tiettyjen maiden välistä etuuskohteluun oikeutettua kauppaa koskevissa säännöksissä vahvistetusta menettelystä alkuperäselvitysten antamisen tai laatimisen ja tiettyjen valtuutetun viejän lupien antamisen helpottamiseksi yhteisössä.

(40) Jäsenvaltiot eivät voi riittävällä tavalla toteuttaa tämän asetuksen tavoitteita, eli säätää yhteisön tullialueelle tuotaviin tai sieltä vietäviin tavaroihin sovellettavista säännöistä ja menettelyistä sisämarkkinoiden keskeisen perustan muodostavan tulliliiton toiminnan tehokkuuden mahdollistamiseksi, vaan ne voidaan saavuttaa paremmin yhteisön tasolla, joten yhteisö voi toteuttaa toimenpiteitä perustamissopimuksen 5 artiklassa vahvistetun toissijaisuusperiaatteen mukaisesti. Mainitussa artiklassa vahvistetun suhteellisuusperiaatteen mukaisesti tässä asetuksessa ei ylitetä sitä, mikä on näiden tavoitteiden saavuttamiseksi tarpeen,

OVAT ANTANEET TÄMÄN ASETUKSEN:

SISÄLLYSLUETTELO

I OSASTO YLEISET SÄÄNNÖKSET

1 LUKU Tullilainsäädännön soveltamisala, tullin tehtävät ja määritelmät

2 LUKU Tullilainsäädännön mukaiset henkilöiden oikeudet ja velvollisuudet

1 jakso Tietojen antaminen

2 jakso Tulliedustus

3 jakso Valtuutettu talouden toimija

4 jakso Tullilainsäädännön soveltamista koskevat päätökset

5 jakso Seuraamukset

6 jakso Muutoksenhaku

7 jakso Tavaroiden tarkastaminen

8 jakso Asiakirjojen ja tietojen säilyttäminen; maksut ja kustannukset

3 LUKU Valuutan muuntaminen ja määräajat

II OSASTO TUONTI- TAI VIENTITULLIEN JA MUIDEN TAVARAKAUPPAA KOSKEVIEN TOIMENPITEIDEN SOVELTAMISPERUSTEET

1 LUKU Yhteinen tullitariffi ja tavaroiden luokittelu tariffiin

2 LUKU Tavaroiden alkuperä

1 jakso Muu kuin etuuskohteluun oikeuttava alkuperä

2 jakso Etuuskohteluun oikeuttava alkuperä

3 LUKU Tavaroiden tullausarvo

III OSASTO TULLIVELKA JA VAKUUDET

1 LUKU Tullivelan syntyminen

1 jakso Tuontitullivelka

2 jakso Vientitullivelka

3 jakso Vienti- ja tuontitullivelkaa koskevia yhteisiä säännöksiä

2 LUKU Vakuus mahdollisen tai olemassa olevan tullivelan maksamisesta

3 LUKU Tullien kantaminen ja maksaminen sekä tuonti- tai vientitullien määrän palauttaminen ja peruuttaminen

1 jakso Tuonti- tai vientitullien määrän määrittäminen, tullivelan tiedoksi antaminen ja tileihin kirjaaminen

2 jakso Tuonti- tai vientitullien määrän maksaminen

3 jakso Tuonti- tai vientitullien määrän palauttaminen ja peruuttaminen

4 LUKU Tullivelan lakkaaminen

IV OSASTO YHTEISÖN TULLIALUEELLE TUODUT TAVARAT

1 LUKU Saapumisen yleisilmoitus

2 LUKU Tavaroiden saapuminen

1 jakso Tavaroiden saapuminen yhteisön tullialueelle

2 jakso Tavaroiden esittäminen, purkaminen ja tarkastus

3 jakso Muodollisuudet tavaroiden esittämisen jälkeen

4 jakso Passitusmenettelyssä kuljetetut tavarat

V OSASTO TULLIOIKEUDELLISTA ASEMAA, TAVAROIDEN ASETTAMISTA TULLIMENETTELYYN, TARKASTUSTA JA TAVARAN LUOVUTUSTA SEKÄ TAVAROISTA VAPAUTUMISTA KOSKEVAT YLEISET SÄÄNNÖT

1 LUKU Tavaroiden tullioikeudellinen asema

2 LUKU Tavaroiden asettaminen tullimenettelyyn

1 jakso Yleiset säännökset

2 jakso Vakiomuotoiset tulli-ilmoitukset

3 jakso Yksinkertaistetut tulli-ilmoitukset

4 jakso Kaikkiin tulli-ilmoituksiin sovellettavat säännökset

5 jakso Muut yksinkertaistukset

3 LUKU Tarkastukset ja tavaroiden luovutus

1 jakso Tarkastukset

2 jakso Luovutus

4 LUKU Tavaroista vapautuminen

VI OSASTO LUOVUTUS VAPAASEEN LIIKKEESEEN JA VAPAUTUS TUONTITULLEISTA

1 LUKU Luovutus vapaaseen liikkeeseen

2 LUKU Vapautus tuontitulleista

1 jakso Palautustavarat

2 jakso Merikalastus ja merestä saadut tuotteet

3 jakso Täytäntöönpanotoimenpiteet

VII OSASTO ERITYISMENETTELYT

1 LUKU Yleiset säännökset

2 LUKU Passitus

1 jakso Ulkoinen ja sisäinen passitus

2 jakso Yhteisön passitus

3 LUKU Varastointi

1 jakso Yhteiset säännökset

2 jakso Väliaikainen varastointi

3 jakso Tullivarastointi

4 jakso Vapaa-alueet

4 LUKU Erityiskäyttö

1 jakso Väliaikainen maahantuonti

2 jakso Tietty käyttötarkoitus

5 LUKU Jalostus

1 jakso Yleiset säännökset

2 jakso Sisäinen jalostus

3 jakso Ulkoinen jalostus

VIII OSASTO TAVAROIDEN LÄHTÖ YHTEISÖN TULLIALUEELTA

1 LUKU Tullialueelta lähtevät tavarat

2 LUKU Vienti ja jälleenvienti

3 LUKU Vapautus vientitulleista

IX OSASTO TULLIKOODEKSIKOMITEA JA LOPPUSÄÄNNÖKSET

1 LUKU Tullikoodeksikomitea

2 LUKU Loppusäännökset

LIITE VASTAAVUUSTAULUKOT

I OSASTO

YLEISET SÄÄNNÖKSET

1 LUKU

Tullilainsäädännön soveltamisala, tullin tehtävät ja määritelmät

1 artikla

Kohde ja soveltamisala

1. Tällä asetuksella vahvistetaan yhteisön tullikoodeksi, jäljempänä ’koodeksi’, jossa säädetään yhteisön tullialueelle tuotaviin tai sieltä vietäviin tavaroihin sovellettavista yleisistä säännöistä ja menettelyistä.

Koodeksia sovelletaan yhtenäisesti koko yhteisön tullialueella, sanotun kuitenkaan rajoittamatta kansainvälisen oikeuden ja kansainvälisten yleissopimusten ja muilla aloilla annetun yhteisön lainsäädännön soveltamista.

2. Tiettyjä tullilainsäädännön säännöksiä voidaan soveltaa myös yhteisön tullialueen ulkopuolella erityislainsäädännön tai kansainvälisten yleissopimusten mukaisesti.

3. Tiettyjä tullilainsäädännön säännöksiä, muun muassa siinä säädettyjä yksinkertaistuksia, sovelletaan tavarakauppaan, jota käydään direktiivin 2006/112/EY säännösten soveltamisalaan kuuluvien yhteisön tullialueen osien ja näiden säännösten soveltamisalan ulkopuolisten tullialueen osien välillä, tai jota käydään näiden säännösten soveltamisalan ulkopuolisten tullialueen osien välillä.

Toimenpiteistä, joiden tarkoituksena on muuttaa tämän asetuksen muita kuin keskeisiä osia täydentämällä tätä asetusta ja joilla vahvistetaan ensimmäisessä alakohdassa tarkoitetut säännökset ja niiden täytäntöönpanoa koskevat yksinkertaistetut muodollisuudet, päätetään 184 artiklan 4 kohdassa tarkoitettua valvonnan käsittävää sääntelymenettelyä noudattaen. Näissä toimenpiteissä on myös otettava huomioon sellaiset erityisolosuhteet, jotka liittyvät vain yhden jäsenvaltion tavarakauppaan.

2 artikla

Tulliviranomaisten tehtävät

Tulliviranomaiset vastaavat ensisijaisesti yhteisön kansainvälisen kaupan valvonnasta ja edistävät näin hyvän kauppatavan mukaista ja avointa kauppaa, sisämarkkinoiden ulkoisen ulottuvuuden, yhteisen kauppapolitiikan ja yhteisön muiden kauppaan liittyvien yhteisten politiikkojen täytäntöönpanoa sekä toimitusketjujen yleistä turvallisuutta. Tulliviranomaisten on suoritettava toimenpiteet, joiden tavoitteina on erityisesti

a) suojella yhteisön ja sen jäsenvaltioiden taloudellisia etuja;

b) suojella yhteisöä hyvän kauppatavan vastaiselta ja laittomalta kaupalta ja samalla tukea laillista liiketoimintaa;

c) taata yhteisön ja siellä asuvien henkilöiden turvallisuus ja ympäristönsuojelu tarvittaessa läheisessä yhteistyössä muiden viranomaisten kanssa;

d) pitää yllä asianmukaista tasapainoa tullivalvonnan ja laillisen kaupan helpottamisen välillä.

3 artikla

Tullialue

1. Yhteisön tullialueeseen kuuluvat seuraavat alueet, mukaan luettuina niiden aluemeri, sisäiset aluevedet ja ilmatila:

— Belgian kuningaskunnan alue,

— Bulgarian tasavallan alue,

— Tšekin tasavallan alue,

— Tanskan kuningaskunnan alue, lukuun ottamatta Färsaaria ja Grönlantia,

— Saksan liittotasavallan alue, lukuun ottamatta Helgolandin saarta ja Büsingenin aluetta (Saksan liittotasavallan ja Sveitsin valaliiton välillä 23 päivänä marraskuuta 1964 tehty sopimus),

— Viron tasavallan alue,

— Irlannin alue,

— Helleenien tasavallan alue,

— Espanjan kuningaskunnan alue, lukuun ottamatta Ceutaa ja Melillaa,

— Ranskan tasavallan alue, lukuun ottamatta Uutta-Kaledoniaa, Mayottea, St-Pierre ja Miquelonia, Wallis- ja Futunasaaria, Ranskan Polynesiaa ja Ranskan eteläisiä ja antarktisia alueita,

— Italian tasavallan alue, lukuun ottamatta Livignon ja Campione d’Italian kuntia sekä Luganojärven kansallista vesialuetta, joka sijaitsee Ponte Tresan ja Porto Ceresion välisen alueen rannan ja valtiollisen rajan välillä,

— Kyproksen tasavallan alue vuoden 2003 liittymisasiakirjan määräysten mukaisesti,

— Latvian tasavallan alue,

— Liettuan tasavallan alue,

— Luxemburgin suurherttuakunnan alue,

— Unkarin tasavallan alue,

— Maltan alue,

— Alankomaiden kuningaskunnan Euroopassa sijaitseva alue,

— Itävallan tasavallan alue,

— Puolan tasavallan alue,

— Portugalin tasavallan alue,

— Romanian alue,

— Slovenian tasavallan alue,

— Slovakian tasavallan alue,

— Suomen tasavallan alue,

— Ruotsin kuningaskunnan alue,

— Ison-Britannian ja Pohjois-Irlannin yhdistyneen kuningaskunnan alue sekä Kanaalisaaret ja Mansaari.

2. Yhteisön tullialueeseen kuuluvina pidetään myös seuraavia jäsenvaltioiden alueen ulkopuolella sijaitsevia alueita, mukaan luettuina niiden aluemeri, sisäiset aluevedet ja ilmatila, ottaen huomioon niihin sovellettavat yleissopimukset ja muut sopimukset:

a) RANSKA Monacon alue sellaisena kuin se määritellään Pariisissa 18 päivänä toukokuuta 1963 allekirjoitetussa tulliyleissopimuksessa (Journal Officiel de la République Française, 27.9.1963, s. 8679).

b) KYPROS Yhdistyneen kuningaskunnan suvereniteettiin kuuluvat Akrotirin ja Dhekelian tukikohta-alueet sellaisina kuin ne on määritelty Nicosiassa 16 päivänä elokuuta 1960 allekirjoitetussa Kyproksen tasavallan perustamissopimuksessa (United Kingdom Treaty Series No 4 (1961) Cmnd. 1252).

4 artikla

Määritelmät

Koodeksia sovellettaessa tarkoitetaan

1) ’tulliviranomaisilla’ jäsenvaltioiden tullihallintoja, jotka vastaavat tullilainsäädännön soveltamisesta, ja muita viranomaisia, jotka ovat kansallisen lainsäädännön mukaisesti toimivaltaisia soveltamaan tiettyä tullilainsäädäntöä;

2) ’tullilainsäädännöllä’ seuraavista koostuvaa lainsäädäntöä: a) koodeksi ja sen panemiseksi täytäntöön yhteisön tasolla ja tarvittaessa kansallisella tasolla annetut säännökset; b) yhteinen tullitariffi; c) yhteisön tullittomuusjärjestelmän perustamiseksi annettu lainsäädäntö; d) tullimääräyksiä sisältävät kansainväliset sopimukset siltä osin kuin niitä sovelletaan yhteisössä;

3) ’tullitarkastuksilla’ tulliviranomaisten suorittamia erityistoimia, joiden tarkoituksena on varmistaa tullilainsäädännön ja muun sellaisen lainsäädännön moitteeton soveltaminen, joka koskee yhteisön tullialueen ja muiden alueiden välillä liikkuvien tavaroiden saapumista, poistumista, passitusta, siirtoa, varastointia ja tiettyä käyttötarkoitusta sekä tiettyyn käyttötarkoitukseen osoitettujen tavaroiden ja muiden kuin yhteisötavaroiden tullialueella oloa ja liikkumista;

4) ’henkilöllä’ luonnollista henkilöä, oikeushenkilöä ja henkilöiden yhteenliittymää, joka ei ole oikeushenkilö, mutta joka tunnustetaan yhteisön lainsäädännössä tai kansallisessa lainsäädännössä oikeustoimikelpoiseksi;

5) ’talouden toimijalla’ henkilöä, joka liiketoimintaa harjoittaessaan osallistuu tullilainsäädännön piiriin kuuluviin toimiin;

6) ’tulliedustajalla’ henkilöä, jonka toinen henkilö on nimennyt suorittamaan puolestaan tullilainsäädännössä säädettyjä toimia ja muodollisuuksia tulliviranomaisten kanssa asioitaessa;

7) ’riskillä’ sellaisen tapahtuman todennäköisyyttä, joka liittyy yhteisön tullialueen ja sen ulkopuolisten maiden tai alueiden välillä liikkuvien tavaroiden saapumiseen, poistumiseen, passitukseen, siirtoon tai tiettyyn käyttötarkoitukseen sekä yhteisöasemaa vailla olevien tavaroiden olemiseen alueella ja jonka seurauksena voi olla jokin seuraavista: a) yhteisön tai kansallisten toimenpiteiden moitteeton soveltaminen estyy; b) yhteisön ja sen jäsenvaltioiden taloudelliset edut vaarantuvat; c) yhteisön ja siellä asuvien henkilöiden turvallisuudelle, ihmisten, eläinten tai kasvien terveydelle, ympäristölle tai kuluttajille aiheutuu uhka;

8) ’tullimuodollisuuksilla’ kaikkia toimia, jotka asianomaisten henkilöiden ja tulliviranomaisten on suoritettava tullilainsäädännön noudattamiseksi;

9) ’yleisilmoituksella’ (saapumisen yleisilmoituksella ja poistumisen yleisilmoituksella) tointa, jolla henkilö ilmoittaa määrämuodossa ja säädetyllä tavalla ennen tapahtumaa tai sen yhteydessä tulliviranomaisille, että tavaroita tuodaan yhteisön tullialueelle tai viedään sieltä;

10) ’tulli-ilmoituksella’ tointa, jolla henkilö ilmoittaa määrämuodossa ja säädetyllä tavalla haluavansa asettaa tavaran tiettyyn tullimenettelyyn, ilmoittaen tarvittaessa samalla mahdollisesta tarpeesta soveltaa joitakin erityisjärjestelyitä;

11) ’ilmoittajalla’ henkilöä, joka jättää yleisilmoituksen tai jälleenvienti-ilmoituksen tai tekee tulli-ilmoituksen omissa nimissään, tai henkilöä, jonka nimissä kyseinen ilmoitus tehdään;

12) ’tullimenettelyllä’ jotakin seuraavista menettelyistä, joihin tavarat voidaan asettaa tämän koodeksin mukaisesti: a) luovutus vapaaseen liikkeeseen; b) erityismenettelyt; c) vienti;

13) ’tullivelalla’ henkilön velvollisuutta maksaa sellaiset tuontitullit tai vientitullit, joita sovelletaan tiettyihin tavaroihin yhteisön voimassa olevan tullilainsäädännön mukaisesti;

14) ’velallisella’ henkilöä, joka on vastuussa tullivelasta;

15) ’tuontitulleilla’ tuontitavaroista maksettavia tulleja;

16) ’vientitulleilla’ vientitavaroista maksettavia tulleja;

17) ’tullioikeudellisella asemalla’ tavaralla olevaa yhteisötavaran tai muun kuin yhteisötavaran asemaa;

18) ’yhteisötavaroilla’ tavaroita, jotka kuuluvat johonkin seuraavista ryhmistä: a) tavarat, jotka on tuotettu kokonaan yhteisön tullialueella ja jotka eivät sisällä yhteisön tullialueen ulkopuolisista maista tai sen ulkopuolisilta alueilta tuotuja tavaroita. Tavarat, jotka on tuotettu kokonaan yhteisön tullialueella, eivät saa yhteisötavaroiden tullioikeudellista asemaa, jos ne on tuotettu ulkoiseen passitukseen, varastointiin, väliaikaiseen maahantuontiin tai sisäiseen jalostukseen asetetuista tavaroista 101 artiklan 2 kohdan c alakohdan mukaisesti määritellyissä tapauksissa; b) tavarat, jotka on tuotu yhteisön tullialueelle sen ulkopuolisista maista tai sen ulkopuolisilta alueilta ja luovutettu vapaaseen liikkeeseen; c) tavarat, jotka on tuotettu yhteisön tullialueella joko ainoastaan b alakohdassa tarkoitetuista tavaroista tai a ja b alakohdassa tarkoitetuista tavaroista;

19) ’muilla kuin yhteisötavaroilla’ muita kuin 18 alakohdassa tarkoitettuja tavaroita tai tavaroita, jotka ovat menettäneet tullioikeudellisen asemansa yhteisötavaroina;

20) ’riskinhallinnalla’ riskin järjestelmällistä tunnistamista ja kaikkia riskitekijöiden rajoittamiseksi tarvittavia toimenpiteitä. Tämä sisältää tietojen keräämisen, riskin analysoinnin ja arvioinnin, toimien määrittelemisen ja toteuttamisen sekä prosessin ja sen tulosten säännöllisen seurannan ja tarkastelun kansainvälisten, yhteisön ja kansallisten lähteiden ja strategioiden perusteella;

21) ’tavaran luovutuksella’ tointa, jolla tulliviranomaiset luovuttavat tavaran sen tullimenettelyn mukaisiin tarkoituksiin, johon tavara on asetettu;

22) ’tullivalvonnalla’ tulliviranomaisten yleisiä toimia, joiden tarkoituksena on varmistaa, että niiden kohteena oleviin tavaroihin sovellettavia tullilainsäädännön ja tarvittaessa muun lainsäädännön säännöksiä noudatetaan;

23) ’palauttamisella’ maksettujen tuonti- tai vientitullien takaisinmaksua;

24) ’peruuttamisella’ maksamattomien tuonti- tai vientitullien maksamisvelvoitteesta vapauttamista;

25) ’jalostetuilla tuotteilla’ jalostusmenettelyyn asetettuja tavaroita, joille on suoritettu jalostustoimintoja;

26) ’yhteisön tullialueelle sijoittautuneella henkilöllä’ a) luonnollista henkilöä, jonka asuinpaikka on yhteisön tullialueella; b) oikeushenkilöä tai henkilöiden yhteenliittymää, jonka sääntömääräinen kotipaikka, hallinnollinen päätoimipaikka tai pysyvä toimipaikka on yhteisön tullialueella;

27) ’tavaroiden esittämisellä tullille’ tulliviranomaisille tehtävää ilmoitusta tavaroiden saapumisesta tullitoimipaikkaan tai muuhun tulliviranomaisten osoittamaan tai hyväksymään paikkaan sekä kyseisten tavaroiden asettamista tullin saataville tullitarkastuksia varten;

28) ’tavaroiden haltijalla’ tavaroiden omistajaa tai muuta henkilöä, jolla on vastaava määräämisoikeus tavaroihin tai jonka fyysisessä valvonnassa tavarat ovat;

29) ’menettelynhaltijalla’ henkilöä, joka tekee tulli-ilmoituksen tai jonka lukuun tulli-ilmoitus tehdään tai jolle kyseisen henkilön tullimenettelyä koskevat oikeudet ja velvollisuudet on siirretty;

30) ’kauppapoliittisilla toimenpiteillä’ muita toimenpiteitä kuin tariffitoimenpiteitä, jotka on toteutettu yhteisen kauppapolitiikan yhteydessä tavaroiden kansainväliseen kauppaan sovellettavien yhteisön säännösten muodossa;

31) ’jalostustoiminnoilla’ mitä tahansa seuraavista: a) tavaroiden käsittely, niiden asennus, kokoonpano ja sovittaminen muihin tavaroihin mukaan luettuina; b) tavaroiden jalostus; c) tavaroiden hävittäminen; d) tavaroiden korjaus, niiden entisöinti ja kunnostaminen mukaan luettuina; e) tiettyjen sellaisten tavaroiden käyttö, jotka eivät sisälly jalostettuihin tuotteisiin, mutta mahdollistavat niiden tuottamisen tai helpottavat sitä, vaikka ne kuluvat kokonaan tai osittain loppuun niiden käytön aikana (tuotannon apuaineet);

32) ’tuotolla’ tietyn jalostusmenettelyyn asetetun tavaraerän jalostuksessa syntyvien jalostettujen tuotteiden paljoutta tai prosentuaalista osuutta;

33) ’sanomalla’ määrämuotoista tiedonantoa, joka sisältää yhden henkilön, toimipaikan tai viranomaisen toiselle henkilölle, toimipaikalle tai viranomaiselle tietotekniikkaa ja tietokoneverkkoja käyttäen siirtämiä tietoja.

2 LUKU

Tullilainsäädännön mukaiset henkilöiden oikeudet ja velvollisuudet

1 jakso

Tietojen antaminen

5 artikla

Tietojen toimittaminen ja tallentaminen

1. Kaikki tulliviranomaisten väliset sekä talouden toimijoiden ja tulliviranomaisten väliset tullilainsäädännön perusteella vaadittavat tiedot, täydentävät asiakirjat, päätökset ja tiedoksiannot on toimitettava sekä tällaisten tietojen tullilainsäädännössä edellytetty tallentaminen on tehtävä sähköistä tietojenkäsittelymenetelmää käyttäen.

Toimenpiteistä, joiden tarkoituksena on muuttaa tämän asetuksen muita kuin keskeisiä osia täydentämällä tätä asetusta ja joilla vahvistetaan ensimmäistä alakohtaa koskevat poikkeukset, päätetään 184 artiklan 4 kohdassa tarkoitettua valvonnan käsittävää sääntelymenettelyä noudattaen.

Näillä toimenpiteillä määritellään, missä tapauksissa ja millä edellytyksillä paperiasiakirjoja tai muita välineitä voidaan käyttää sähköisen tietojenvaihdon asemesta ottaen huomioon erityisesti seuraavaa:

a) tulliviranomaisten tietokonejärjestelmän mahdollinen väliaikainen toimintahäiriö;

b) talouden toimijan tietokonejärjestelmän mahdollinen väliaikainen toimintahäiriö;

c) kansainväliset yleissopimukset ja sopimukset, joissa määrätään paperiasiakirjojen käytöstä;

d) matkustajat, joilla ei ole suoraa pääsyä tietokonejärjestelmiin eikä mahdollisuutta toimittaa tietoja sähköisesti;

e) käytännön vaatimukset ilmoitusten tekemiseksi suullisesti tai muulla toimella.

2. Jos tullilainsäädännössä ei nimenomaisesti säädetä toisin, komissio toteuttaa 184 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua sääntelymenettelyä noudattaen toimenpiteitä, joilla vahvistetaan

a) tullitoimipaikkojen välillä vaihdettavat, tullilainsäädännön soveltamiseksi tarvittavat sanomat;

b) tullilainsäädännön mukaisesti vaihdettavien sanomien yhteinen muoto ja niissä vaadittavat tiedot.

Ensimmäisen alakohdan b alakohdassa tarkoitettuihin tietoihin on sisällytettävä riskianalyysin ja tullitarkastusten asianmukaisen suorittamisen kannalta tarpeelliset tiedot tarvittaessa kansainvälisiä standardeja ja kauppatapoja noudattaen.

6 artikla

Tietosuoja

1. Kaikki tulliviranomaisten tehtäviensä hoidon yhteydessä saamat luottamukselliset tai luottamuksellisina annetut tiedot on pidettävä salassa. Toimivaltaiset viranomaiset eivät saa luovuttaa tällaisia tietoja ilman tiedot antaneen henkilön tai viranomaisen nimenomaista lupaa lukuun ottamatta sitä, mitä 26 artiklan 2 kohdassa säädetään.

Tietojen luovuttaminen ilman lupaa on kuitenkin sallittua, jos tulliviranomaiset ovat siihen velvollisia tai oikeutettuja voimassa olevien, erityisesti tietosuojaa koskevien säännösten nojalla tai oikeudenkäynnin yhteydessä.

2. Luottamuksellisten tietojen toimittaminen yhteisön tullialueen ulkopuolisten maiden tai alueiden toimivaltaisille viranomaisille ja muille toimielimille on sallittua ainoastaan riittävän tietosuojan tason takaavien kansainvälisten sopimusten soveltamisen yhteydessä.

3. Tietojen luovuttamisessa tai toimittamisessa on kaikilta osin noudatettava voimassa olevia tietosuojaa koskevia säännöksiä.

7 artikla

Muiden tietojen vaihtaminen tulliviranomaisten ja talouden toimijoiden kesken

1. Tulliviranomaiset ja talouden toimijat voivat vaihtaa muitakin kuin tullilainsäädännössä nimenomaisesti vaadittuja tietoja erityisesti edistääkseen keskinäistä yhteistyötä riskien tunnistamisessa ja torjunnassa. Tietojen vaihto voi perustua kirjalliseen sopimukseen ja sen yhteydessä tulliviranomaisille voidaan antaa mahdollisuus käyttää talouden toimijoiden tietokonejärjestelmiä.

2. Osapuolten toisilleen 1 kohdassa tarkoitetun yhteistyön yhteydessä toimittamat tiedot ovat luottamuksellisia, jolleivät osapuolet toisin sovi.

8 artikla

Tulliviranomaisten toimittamat tiedot

1. Jokainen henkilö voi pyytää tulliviranomaisilta tietoja tullilainsäädännön soveltamisesta. Pyyntö voidaan evätä, jollei se liity tosiasiallisesti suunniteltua kansainvälistä tavarakauppaa koskevaan toimintaan.

2. Tulliviranomaisten on käytävä säännöllistä vuoropuhelua talouden toimijoiden ja muiden kansainvälisessä tavarakaupassa osallisina olevien viranomaisten kanssa. Niiden on edistettävä avoimuutta saattamalla tullilainsäädäntö, yleiset hallinnolliset päätökset ja hakemuslomakkeet vapaasti saataville, mahdollisuuksien mukaan maksutta ja internetin välityksellä.

9 artikla

Tietojen toimittaminen tulliviranomaisille

1. Henkilön, jota tullimuodollisuudet tai tullitarkastukset koskevat suoraan tai välillisesti, on annettava tulliviranomaisille näiden pyynnöstä ja mahdollisesti asetetussa määräajassa kaikki tarvittavat asiakirjat ja tiedot asianmukaisessa muodossa sekä kaikki tarvittava apu muodollisuuksien tai tarkastusten loppuun suorittamista varten.

2. Yleisilmoituksen tai tulli-ilmoituksen, muun ilmoituksen taikka lupaa tai muuta päätöstä koskevan hakemuksen tekeminen merkitsee sitoutumista vastuuseen

a) tulli-ilmoituksessa, muussa ilmoituksessa tai hakemuksessa olevien tietojen oikeellisuudesta ja täydellisyydestä;

b) toimitettujen tai saataville asetettujen asiakirjojen aitoudesta;

c) soveltuvin osin kyseisten tavaroiden tullimenettelyyn asettamisesta johtuvien tai lupaan sisältyviä toimintoja koskevien kaikkien velvoitteiden täyttämisestä.

Ensimmäistä alakohtaa sovelletaan myös missä tahansa muussa muodossa oleviin tietoihin, joita tulliviranomaiset vaativat tai joita niille toimitetaan.

Jos tulli-ilmoituksen, muun ilmoituksen tai hakemuksen tekee tai tiedot toimittaa asianomaisen henkilön tulliedustaja, ensimmäisessä alakohdassa säädetyt velvollisuudet sitovat myös tulliedustajaa.

10 artikla

Sähköiset järjestelmät

1. Jäsenvaltioiden on toimittava yhteistyössä komission kanssa sellaisten sähköisten järjestelmien kehittämiseksi, ylläpitämiseksi ja käyttämiseksi, joiden avulla vaihdetaan tietoja tullitoimipaikkojen kesken sekä kerätään ja ylläpidetään yhteisiä tietokantoja erityisesti seuraavista:

a) talouden toimijat, jotka ovat suoraan tai välillisesti osallisena tullimuodollisuuksien suorittamisessa;

b) tullimenettelyä tai valtuutetun talouden toimijan asemaa koskevat hakemukset ja luvat;

c) 20 artiklan mukaisesti tehdyt hakemukset ja annetut erityispäätökset;

d) 25 artiklassa tarkoitettu yhteinen riskinhallinta.

2. Toimenpiteistä, joiden tarkoituksena on muuttaa tämän asetuksen muita kuin keskeisiä osia täydentämällä tätä asetusta ja joilla vahvistetaan

a) tietokantoihin kirjattavien tietojen vakiomuotoa ja sisältöä koskevat vaatimukset;

b) tietojen ylläpito, josta vastaavat jäsenvaltioiden tulliviranomaiset;

c) kyseisten tietojen käyttöä koskevat säännöt: i) talouden toimijoiden osalta, ii) muiden toimivaltaisten viranomaisten osalta,

päätetään 184 artiklan 4 kohdassa tarkoitettua valvonnan käsittävää sääntelymenettelyä noudattaen.

2 jakso

Tulliedustus

11 artikla

Tulliedustaja

1. Henkilö voi nimetä itselleen tulliedustajan.

Edustus voi olla suora, jolloin tulliedustaja toimii toisen nimissä ja lukuun, tai välillinen, jolloin tulliedustaja toimii omissa nimissään mutta toisen lukuun.

Tulliedustajan on oltava sijoittautunut yhteisön tullialueelle.

2. Jäsenvaltiot voivat määritellä yhteisön lainsäädännön mukaisesti edellytykset, joilla tulliedustaja voi tarjota palveluja jäsenvaltiossa, johon hän on sijoittautunut. Tulliedustajalla, joka täyttää 14 artiklan a–d alakohdan edellytykset, on oikeus tarjota kyseisiä palveluja muussa kuin siinä jäsenvaltiossa, johon hän on sijoittautunut, tämän kuitenkaan estämättä kyseistä jäsenvaltiota soveltamasta väljempiä kriteerejä.

3. Toimenpiteistä, joiden tarkoituksena on muuttaa tämän asetuksen muita kuin keskeisiä osia täydentämällä tätä asetusta ja joilla vahvistetaan erityisesti

a) edellytykset, joiden nojalla 1 kohdan kolmannessa alakohdassa tarkoitetusta vaatimuksesta voidaan poiketa;

b) edellytykset, joiden nojalla 2 kohdassa tarkoitettu asema voidaan myöntää ja todistaa;

c) muut toimenpiteet tämän artiklan panemiseksi täytäntöön,

päätetään 184 artiklan 4 kohdassa tarkoitettua valvonnan käsittävää sääntelymenettelyä noudattaen.

12 artikla

Valtuutus

1. Edustajan on tulliviranomaisten kanssa asioidessaan ilmoitettava toimivansa edustamansa henkilön lukuun sekä ilmoitettava, onko edustus suora vai välillinen.

Henkilön, joka ei ilmoita toimivansa tulliedustajana tai joka ilmoittaa toimivansa tulliedustajana olematta valtuutettu toimimaan edustajana, katsotaan toimivan omissa nimissään ja omaan lukuunsa.

2. Tulliviranomaiset voivat vaatia henkilöä, joka ilmoittaa toimivansa tulliedustajana, esittämään edustamaltaan henkilöltä saamansa valtuutuksen.

Toimenpiteistä, joiden tarkoituksena on muuttaa tämän asetuksen muita kuin keskeisiä osia täydentämällä tätä asetusta ja joilla vahvistetaan ensimmäistä alakohtaa koskevat poikkeukset, päätetään 184 artiklan 4 kohdassa tarkoitettua valvonnan käsittävää sääntelymenettelyä noudattaen.

3 jakso

Valtuutettu talouden toimija

13 artikla

Valtuutuksen hakeminen ja myöntäminen

1. Yhteisön tullialueelle sijoittautunut talouden toimija, joka täyttää 14 ja 15 artiklassa asetetut edellytykset, voi pyytää valtuutetun talouden toimijan asemaa.

Tulliviranomaisten on, neuvoteltuaan tarvittaessa muiden toimivaltaisten viranomaisten kanssa, myönnettävä tällainen asema, jota valvotaan.

2. Valtuutetun talouden toimijan asema käsittää kaksi erilaista valtuutusta: valtuutus ”yksinkertaistettuihin tullimenettelyihin oikeutetuksi” valtuutetuksi talouden toimijaksi tai valtuutus ”turvallisuushelpotuksiin oikeutetuksi” valtuutetuksi talouden toimijaksi.

Ensiksi mainittu valtuutus oikeuttaa talouden toimijan tiettyihin yksinkertaistuksiin tullilainsäädännön mukaisesti. Jälkimmäisen valtuutuksen haltijalla on oikeus vaarattomuuteen ja turvallisuuteen liittyviin helpotuksiin.

Samalla toimijalla voi olla molemmat valtuutukset.

3. Jollei 14 ja 15 artiklasta muuta johdu, kaikkien jäsenvaltioiden tulliviranomaisten on tunnustettava valtuutetun talouden toimijan asema, sanotun kuitenkaan rajoittamatta tullitarkastusten suorittamista.

4. Tulliviranomaisten on myönnetyn valtuutetun talouden toimijan aseman perusteella ja edellyttäen, että tiettyjä yhteisön tullilainsäädännön mukaisia yksinkertaistuksia koskevat edellytykset täyttyvät, annettava toimijan käyttää näitä yksinkertaistuksia.

5. Valtuutetun talouden toimijan asema voidaan evätä väliaikaisesti tai peruuttaa 15 artiklan 1 kohdan g alakohdan nojalla vahvistettujen edellytysten mukaisesti.

6. Valtuutetun talouden toimijan on ilmoitettava tulliviranomaisille kaikista kyseisen aseman myöntämisen jälkeen ilmenevistä seikoista, jotka ovat omiaan vaikuttamaan sen voimassaoloon tai sisältöön.

14 artikla

Aseman myöntäminen

Valtuutetun talouden toimijan aseman myöntämisedellytyksiä ovat

a) osoitus tulli- ja verovelvoitteiden täyttämisestä;

b) tyydyttävä liikekirjanpitojärjestelmä ja tarvittaessa kuljetuksiin liittyvä kirjanpitojärjestelmä, joka mahdollistaa asianmukaiset tullitarkastukset;

c) näyttö vakavaraisuudesta;

d) toimintaan välittömästi liittyvä käytännön pätevyys tai ammattipätevyys 13 artiklan 2 kohdan mukaisesti, jos valtuutettu talouden toimija haluaa oikeuden tullilainsäädännön mukaisiin yksinkertaistuksiin;

e) asianmukainen vaarattomuutta ja turvallisuutta koskeva vaatimustaso 13 artiklan 2 kohdan mukaisesti, jos valtuutettu talouden toimija haluaa oikeuden vaarattomuuteen ja turvallisuuteen liittyviin tullitarkastusten helpotuksiin.

15 artikla

Täytäntöönpanotoimenpiteet

1. Toimenpiteistä, joiden tarkoituksena on muuttaa tämän asetuksen muita kuin keskeisiä osia täydentämällä tätä asetusta ja joilla annetaan säännöt seuraavista asioista:

a) valtuutetun talouden toimijan aseman myöntäminen;

b) tapaukset, joissa valtuutetun talouden toimijan asemaa on tarkasteltava uudelleen;

c) yksinkertaistusten käyttöä koskevien lupien myöntäminen valtuutetuille talouden toimijoille;

d) kyseisen aseman ja kyseisten lupien myöntämiseen toimivaltaisen tulliviranomaisen määrittäminen;

e) sen määrittäminen, minkä tyyppisiä ja miten laajoja helpotuksia vaarattomuuteen ja turvallisuuteen liittyvistä tullitarkastuksista voidaan myöntää valtuutetuille talouden toimijoille;

f) neuvottelut muiden tulliviranomaisten kanssa ja tietojen toimittaminen niille;

g) edellytykset, joiden mukaisesti valtuutetun talouden toimijan asema voidaan evätä väliaikaisesti tai peruuttaa;

h) edellytykset, joiden mukaisesti yhteisön tullialueelle sijoittautumista koskevasta vaatimuksesta voidaan luopua valtuutettujen talouden toimijoiden erityisryhmien osalta, ottaen huomioon erityisesti kansainväliset sopimukset,

päätetään 184 artiklan 4 kohdassa tarkoitettua valvonnan käsittävää sääntelymenettelyä noudattaen.

2. Näissä toimenpiteissä on otettava huomioon

a) 25 artiklan 3 kohdan mukaisesti vahvistetut säännöt;

b) ammattimainen osallistuminen tullilainsäädännön piiriin kuuluviin toimiin;

c) toimintaan välittömästi liittyvä käytännön pätevyys tai ammattipätevyys;

d) talouden toimijan hallussa mahdollisesti olevat kansainvälisesti tunnustetut todistukset, jotka on myönnetty asiaankuuluvien kansainvälisten yleissopimusten perusteella.

4 jakso

Tullilainsäädännön soveltamista koskevat päätökset

16 artikla

Yleiset säännökset

1. Henkilön, joka pyytää tulliviranomaisilta tullilainsäädännön soveltamista koskevaa päätöstä, on toimitettava näille viranomaisille kaikki päätöksen tekemiseen tarvittavat tiedot.

Pyynnön esittäjänä ja päätöksen kohteena voi olla myös useampi henkilö tullilainsäädännössä esitettyjen edellytysten mukaisesti.

2. Jollei tullilainsäädännössä toisin säädetä, 1 kohdassa tarkoitettu päätös on tehtävä ja se on annettava tiedoksi päätöstä pyytäneelle viipymättä ja viimeistään neljän kuukauden kuluessa päivästä, jona tulliviranomaiset ovat vastaanottaneet kaikki päätöksen tekemiseen tarvittavat tiedot.

Jos tulliviranomaiset eivät pysty noudattamaan edellä tarkoitettua määräaikaa, niiden on ilmoitettava asiasta päätöstä pyytäneelle ennen määräajan päättymistä ja ilmoitettava määräajan pidentämisen perusteet sekä uusi määräaika, jonka ne katsovat tarvitsevansa pyydetyn päätöksen tekemiseen.

3. Jollei päätöksessä tai tullilainsäädännössä toisin säädetä, päätös tulee voimaan sinä päivänä, jona päätöstä pyytänyt vastaanottaa päätöksen tai jona hänen katsotaan vastaanottaneen sen. Lukuun ottamatta 24 artiklan 2 kohdassa tarkoitettuja tapauksia tulliviranomaiset voivat panna tehdyt päätökset täytäntöön kyseisestä päivästä alkaen.

4. Ennen kuin tulliviranomaiset tekevät sellaisen päätöksen, joka vaikuttaisi kielteisesti sen kohteena olevaan yhteen tai useampaan henkilöön, tulliviranomaisten on annettava tiedoksi asianomaiselle henkilölle tai asianomaisille henkilöille seikat, joihin päätös on tarkoitus perustaa, sekä annettava heille mahdollisuus ilmaista näkökantansa tietyn määräajan kuluessa tiedoksi antamisesta.

Määräajan päätyttyä asianomaiselle henkilölle annetaan asianmukaisesti tiedoksi päätös, joka sisältää myös sen perustelut. Päätöksessä on mainittava 23 artiklassa säädetystä muutoksenhakuoikeudesta.

5. Toimenpiteistä, joiden tarkoituksena on muuttaa tämän asetuksen muita kuin keskeisiä osia täydentämällä tätä asetusta ja joilla vahvistetaan

a) missä tapauksissa ja millä edellytyksillä 4 kohdan ensimmäistä alakohtaa ei sovelleta;

b) 4 kohdan ensimmäisessä alakohdassa tarkoitettu määräaika,

päätetään 184 artiklan 4 kohdassa tarkoitettua valvonnan käsittävää sääntelymenettelyä noudattaen.

6. Rajoittamatta sellaisten muita aloja koskevien säännösten soveltamista, joissa yksilöidään, missä tapauksissa ja millä edellytyksillä päätös on mitätön tai tulee mitättömäksi, päätöksen antaneet tulliviranomaiset voivat milloin tahansa peruuttaa, muuttaa tai kumota päätöksen, jos se ei ole tullilainsäädännön mukainen.

7. Tämän artiklan 3, 4 ja 6 kohtien sekä 17, 18 ja 19 artiklan säännökset koskevat myös ilman asianomaisen henkilön pyyntöä tehtäviä tulliviranomaisten päätöksiä ja erityisesti 67 artiklan 3 kohdassa säädettyä tullivelan tiedoksi antamista, paitsi jos tulliviranomainen toimii oikeusviranomaisena.

17 artikla

Päätösten voimassaolo koko yhteisössä

Jollei toisin pyydetä tai ilmoiteta, tullilainsäädäntöön perustuvat tai sen soveltamiseen liittyvät tulliviranomaisten päätökset ovat voimassa kaikkialla yhteisön tullialueella.

18 artikla

Myönteisten päätösten peruuttaminen

1. Tulliviranomaisten on peruutettava asianomaiselle myönteinen päätös, jos kaikki seuraavat edellytykset täyttyvät:

a) päätös tehtiin virheellisten tai puutteellisten tietojen perusteella;

b) päätöstä pyytänyt tiesi tai tämän olisi kohtuudella pitänyt tietää, että tiedot olivat virheellisiä tai puutteellisia;

c) jos tiedot olisivat olleet paikkansapitäviä ja täydellisiä, päätös olisi ollut erilainen.

2. Päätöksen peruuttaminen annetaan tiedoksi sille, jolle päätös on osoitettu.

3. Peruuttaminen tulee voimaan siitä päivästä, jona alkuperäinen päätös tuli voimaan, jollei päätöksessä tullilainsäädännön mukaisesti ilmoiteta toisin.

4. Komissio voi 184 artiklan 3 kohdassa tarkoitettua hallintomenettelyä noudattaen toteuttaa toimenpiteitä tämän artiklan täytäntöön panemiseksi erityisesti useille henkilöille osoitettujen päätösten osalta.

19 artikla

Myönteisten päätösten kumoaminen ja muuttaminen

1. Myönteinen päätös on muissa kuin 18 artiklassa tarkoitetuissa tapauksissa kumottava tai sitä on muutettava, jos yksi tai useampi sen tekemisen edellytyksistä ei ole täyttynyt tai ei enää täyty.

2. Jollei tullilainsäädännössä toisin säädetä, useille henkilöille osoitettu myönteinen päätös voidaan kumota ainoastaan sen henkilön osalta, joka jättää täyttämättä päätökseen perustuvan velvollisuutensa.

3. Päätöksen kumoaminen tai muutos on annettava tiedoksi sille, jolle päätös on osoitettu.

4. Päätöksen kumoamiseen tai muutokseen sovelletaan 16 artiklan 3 kohtaa.

Poikkeustapauksissa tulliviranomaiset voivat kuitenkin siirtää kumoamisen tai muutoksen voimaantulon myöhemmäksi päiväksi, jos sen henkilön oikeutetut edut, jolle päätös on osoitettu, tätä edellyttävät.

5. Komissio voi 184 artiklan 3 kohdassa tarkoitettua hallintomenettelyä noudattaen toteuttaa toimenpiteitä tämän artiklan täytäntöön panemiseksi erityisesti useille henkilöille osoitettujen päätösten osalta.

20 artikla

Sitovaa tietoa koskevat päätökset

1. Tulliviranomaisten on virallisesta pyynnöstä annettava sitovaa tariffitietoa koskevia päätöksiä, jäljempänä ’STT-päätökset’, tai sitovaa alkuperätietoa koskevia päätöksiä, jäljempänä ’SAT-päätökset’.

Pyydettyä päätöstä ei anneta seuraavissa tapauksissa:

a) jos hakemuksen esittää tai on jo esittänyt samassa tai muussa tullitoimipaikassa samoja tavaroita koskevan päätöksen haltija taikka jos se esitetään tai on jo esitetty hänen lukuunsa ja SAT-päätösten osalta samoissa alkuperäaseman saamisen määrittävissä olosuhteissa;

b) jos hakemus ei liity STT- ja SAT-päätösten aiottuun käyttöön tai tullimenettelyn aiottuun käyttöön.

2. STT- ja SAT-päätökset ovat sitovia ainoastaan tavaran tariffiin luokittelun tai alkuperämäärityksen osalta.

Kyseiset päätökset sitovat tulliviranomaisia päätöksen haltijan suhteen ainoastaan sellaisten tavaroiden osalta, joita koskevat tullimuodollisuudet suoritetaan päätöksen voimaantulopäivän jälkeen.

Päätökset sitovat päätöksen haltijaa tulliviranomaisten suhteen vasta siitä päivästä, jona hän vastaanottaa tiedoksiannon päätöksestä tai jona hänen katsotaan vastaanottaneen sen.

3. STT- tai SAT-päätökset ovat voimassa kolme vuotta päätöksen voimaantulopäivästä.

4. Sovellettaessa STT- tai SAT-päätöstä tietyn tullimenettelyn yhteydessä päätöksen haltijan on voitava todistaa, että

a) tullille ilmoitettu tavara vastaa täydellisesti STT-päätöksessä kuvattua tavaraa;

b) kyseinen tavara ja alkuperäaseman saamisen määrittävät olosuhteet vastaavat täydellisesti SAT-päätöksessä kuvattua tavaraa ja siinä kuvattuja olosuhteita.

5. Poiketen siitä, mitä 16 artiklan 6 kohdassa ja 18 artiklassa säädetään, STT- tai SAT-päätös on peruutettava, jos se perustuu tietoa pyytäneen henkilön antamiin epätarkkoihin tai puutteellisiin tietoihin.

6. STT- tai SAT-päätökset on kumottava 16 artiklan 6 kohdan ja 19 artiklan mukaisesti.

Niitä ei saa muuttaa.

7. Komissio toteuttaa 184 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua sääntelymenettelyä noudattaen toimenpiteitä tämän artiklan 1–5 kohdan täytäntöön panemiseksi.

8. Rajoittamatta 19 artiklan soveltamista toimenpiteistä, joiden tarkoituksena on muuttaa tämän asetuksen muita kuin keskeisiä osia täydentämällä tätä asetusta ja joilla vahvistetaan

a) edellytykset, joiden mukaisesti, ja ajankohta, jona STT- tai SAT-päätöksen voimassaolo lakkaa;

b) edellytykset, joiden mukaisesti ja ajanjakso, jona a alakohdassa tarkoitettua päätöstä voidaan edelleen soveltaa päätökseen perustuviin sitoviin sopimuksiin, jotka on tehty ennen sen voimassaolon päättymistä,

c) edellytykset, joiden mukaisesti komissio voi antaa päätöksiä, joissa jäsenvaltioita pyydetään kumoamaan tai muuttamaan sitovaa tietoa koskeva päätös, ja joissa annetaan erilainen sitova tieto kuin muissa samasta aiheesta tehdyissä päätöksissä,

päätetään 184 artiklan 4 kohdassa tarkoitettua valvonnan käsittävää sääntelymenettelyä noudattaen.

9. Toimenpiteistä, joiden tarkoituksena on muuttaa tämän asetuksen muita kuin keskeisiä osia täydentämällä tätä asetusta ja joilla vahvistetaan edellytykset, joiden mukaisesti sitovaan tietoon liittyvät muut päätökset on määrä antaa, päätetään 184 artiklan 4 kohdassa tarkoitettua valvonnan käsittävää sääntelymenettelyä noudattaen.

5 jakso

Seuraamukset

21 artikla

Seuraamusten täytäntöönpano

1. Kunkin jäsenvaltion on säädettävä yhteisön tullilainsäädännön noudattamatta jättämisestä johtuvista seuraamuksista. Seuraamusten on oltava tehokkaita, oikeasuhteisia ja varoittavia.

2. Kun hallinnollisia seuraamuksia määrätään, ne voivat olla muun muassa joko jompikumpi tai molemmat seuraavista:

a) tulliviranomaisten määräämä sakkomaksu, tai tapauksesta riippuen rikosoikeudellisten seuraamusten sijasta määrättävä maksu;

b) asianomaisen henkilön luvan peruuttaminen kokonaan tai väliaikaisesti tai sen muuttaminen.

3. Jäsenvaltioiden on ilmoitettava komissiolle kuuden kuukauden kuluessa 188 artiklan 2 kohdan mukaisesti määritetystä tämän asetuksen soveltamisen alkamispäivästä voimassa olevista kansallisista säännöksistä, jotka on otettu käyttöön 1 kohdan mukaisesti, ja niiden on ilmoitettava komissiolle viipymättä myös mahdollisista niihin vaikuttavista myöhemmistä muutoksista.

6 jakso

Muutoksenhaku

22 artikla

Oikeusviranomaisen päätökset

Mitä 23 ja 24 artiklassa säädetään, ei sovelleta, jos muutoksenhaun tarkoituksena on oikeusviranomaisen tai oikeusviranomaisena toimivan tulliviranomaisen tekemän, tullilainsäädännön soveltamista koskevan päätöksen kumoaminen, peruuttaminen tai muuttaminen.

23 artikla

Muutoksenhakuoikeus

1. Henkilöllä on oikeus hakea muutosta itseään suoraan ja erikseen koskevaan tullilainsäädännön soveltamiseen liittyvään tulliviranomaisten päätökseen.

Oikeus hakea muutosta on myös henkilöllä, joka on pyytänyt tulliviranomaisilta päätöstä eikä ole saanut tulliviranomaisilta pyytämäänsä päätöstä 16 artiklan 2 kohdassa tarkoitetussa määräajassa.

2. Muutosta voi hakea ainakin kahdessa vaiheessa:

a) ensivaiheessa tulliviranomaisilta tai jäsenvaltioiden tähän tarkoitukseen nimeämältä oikeusviranomaiselta tai muulta toimielimeltä;

b) seuraavassa vaiheessa korkeammalta riippumattomalta toimielimeltä, joka voi olla oikeusviranomainen tai vastaava erikoistunut toimielin, jäsenvaltioissa voimassa olevien säännösten mukaisesti.

3. Muutosta on haettava siinä jäsenvaltiossa, jossa päätös on tehty tai jossa sitä on haettu.

4. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että muutoksenhakumenettelyssä voidaan nopeasti vahvistaa tai oikaista tulliviranomaisten tekemät päätökset.

24 artikla

Täytäntöönpanon lykkääminen

1. Muutoksenhaku ei estä riidanalaisen päätöksen täytäntöönpanoa.

2. Tulliviranomaisten on kuitenkin lykättävä päätöksen täytäntöönpanoa kokonaan tai osittain, jos niillä on perusteltua syytä epäillä, että riidanalainen päätös ei ole tullilainsäädännön mukainen, tai jos on olemassa vaara, että asianomaiselle aiheutuu siitä vahinkoa, joka ei ole korvattavissa.

3. Jos edellä 2 kohdassa tarkoitetuissa tapauksissa riidanalaisen päätöksen perusteella on maksettava tuonti- tai vientitulleja, päätöksen täytäntöönpanon lykkääminen edellyttää vakuuden antamista, paitsi jos asiakirjoihin perustuvan arvion perusteella todetaan, että vakuuden vaatiminen todennäköisesti aiheuttaisi velalliselle vakavia taloudellisia tai sosiaalisia vaikeuksia.

Komissio voi 184 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua sääntelymenettelyä noudattaen toteuttaa toimenpiteitä tämän kohdan ensimmäisen alakohdan täytäntöön panemiseksi.

7 jakso

Tavaroiden tarkastaminen

25 artikla

Tullitarkastukset

1. Tulliviranomaiset voivat suorittaa kaikki tarpeellisiksi katsomansa tullitarkastukset.

Tullitarkastuksiin voi kuulua erityisesti tavaroiden tarkastaminen, näytteiden ottaminen, ilmoitukseen sisältyvien tietojen tarkistaminen, asiakirjojen olemassaolon ja aitouden varmistaminen, talouden toimijoiden kirjanpidon ja muiden asiakirjojen tarkastaminen, kuljetusvälineen tarkastaminen sekä matkatavaroiden ja henkilöiden mukanaan tai yllään kuljettamien muiden tavaroiden tarkastaminen ja virallisten selvitysten tekeminen sekä muut vastaavat toimet.

2. Muiden tullitarkastusten kuin satunnaistarkastusten on pääasiallisesti perustuttava riskianalyysiin, jossa käytetään sähköisiä tietojenkäsittelymenetelmiä, jotta riskit voidaan tunnistaa ja arvioida ja jotta tarvittavia vastatoimenpiteitä voidaan kehittää kansallisin, yhteisön ja soveltuvin osin kansainvälisin arviointiperustein.

Jäsenvaltioiden on yhteistyössä komission kanssa kehitettävä ja otettava käyttöön yhteinen riskinhallintajärjestelmä, joka perustuu riskejä koskevien tietojen ja riskianalyysien vaihtoon tullihallintojen välillä ja jossa vahvistetaan muun muassa yhteiset riskinarviointiperusteet, tarkastustoimenpiteet ja tarkastusten painopistealueet, ja ylläpidettävä kyseistä järjestelmää.

Kyseisiin tietoihin ja perusteisiin perustuvilla tarkastuksilla ei rajoiteta muita, 1 ja 2 kohdan tai muiden voimassa olevien säännösten mukaisesti suoritettavia tarkastuksia.

3. Rajoittamatta tämän artiklan 2 kohdan soveltamista komissio toteuttaa 184 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua sääntelymenettelyä noudattaen täytäntöönpanotoimenpiteitä, joilla vahvistetaan

a) yhteinen riskinhallintajärjestelmä;

b) yhteiset arviointiperusteet ja tarkastusten painopistealueet;

c) tullihallintojen välillä vaihdettavat riskejä koskevat tiedot ja riskianalyysit.

26 artikla

Viranomaisten keskinäinen yhteistyö

1. Jos muut toimivaltaiset viranomaiset kuin tulliviranomaiset tekevät samoille tavaroille muita tarkastuksia kuin tullitarkastuksia, tulliviranomaisten on pyrittävä läheisessä yhteistyössä näiden muiden viranomaisten kanssa siihen, että nämä tarkastukset tehdään mahdollisuuksien mukaan samaan aikaan ja samassa paikassa kuin tullitarkastukset (keskitetyn palvelupisteen periaate) siten, että tulliviranomaiset koordinoivat tätä koskevaa toimintaa.

2. Tässä jaksossa tarkoitettujen tarkastusten yhteydessä tulliviranomaiset ja muut toimivaltaiset viranomaiset voivat, jos se on tarpeen riskien minimoimiseksi ja petosten torjumiseksi, vaihtaa keskenään ja komission kanssa saamiaan tietoja, jotka liittyvät yhteisön tullialueen ja muiden alueiden välillä liikkuvien tavaroiden saapumiseen, poistumiseen, passitukseen, siirtoon, varastointiin ja tiettyyn käyttötarkoitukseen, postiliikenne mukaan luettuna, sekä tiettyyn käyttötarkoitukseen osoitettujen muiden kuin yhteisötavaroiden tullialueella oloon ja liikkumiseen sekä tarkastustuloksiin. Tulliviranomaiset ja komissio voivat myös toimittaa toisilleen tällaisia tietoja varmistaakseen yhteisön tullilainsäädännön yhdenmukaisen soveltamisen.

27 artikla

Jälkitarkastus

Tulliviranomaiset voivat tavaroiden luovutuksen jälkeen tarkastaa kyseisiin tavaroihin liittyviä toimintoja taikka näihin tavaroihin aikaisemmin kohdistettuja tai myöhemmin kohdistettavia kaupallisia toimintoja koskevat asiakirjat ja tiedot, varmistuakseen yleis- tai tulli-ilmoituksessa annettujen tietojen oikeellisuudesta. Nämä viranomaiset voivat myös tarkastaa asianomaiset tavarat ja/tai ottaa näytteitä, jos se on vielä mahdollista.

Nämä tarkastukset voidaan suorittaa tavaroiden haltijan tai tämän edustajan tiloissa, ammattitoiminnan harjoittajana suoraan tai välillisesti mainituissa toiminnoissa osallisena olevan henkilön tiloissa taikka muun mainittuja asiakirjoja ja tietoja ammattitoimintansa yhteydessä hallussaan pitävän henkilön tiloissa.

28 artikla

Lento- ja merimatkat yhteisön alueella

1. Tullitarkastuksia tai -muodollisuuksia kohdistetaan joko yhteisön sisäisen lentomatkan tai yhteisön sisäisen merimatkan suorittavien henkilöiden käsimatkatavaroihin ja kirjattuihin matkatavaroihin ainoastaan, jos tullilainsäädännössä määrätään tällaisista tarkastuksista tai muodollisuuksista.

2. Edellä olevaa 1 kohtaa sovelletaan rajoittamatta

a) turvatarkastuksia;

b) kieltoihin tai rajoituksiin liittyviä tarkastuksia.

3. Komissio toteuttaa 184 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua sääntelymenettelyä noudattaen toimenpiteet tämän artiklan panemiseksi täytäntöön ja määrittää tapaukset, joissa ja edellytykset joilla tullitarkastuksia ja -muodollisuuksia voidaan soveltaa seuraaviin:

a) seuraavien käsimatkatavarat ja kirjatut matkatavarat: i) henkilöt, jotka suorittavat lentomatkan yhteisön ulkopuoliselta lentokentältä lähtevällä ja yhteisön lentokentälle tehdyn välilaskun jälkeen tätä lentoa toiselle yhteisön lentokentälle jatkavalla ilma-aluksella, ii) henkilöt, jotka suorittavat lentomatkan yhteisön lentokentälle välilaskun tekevällä ja tätä lentoa yhteisön ulkopuoliselle lentokentälle jatkavalla ilma-aluksella, iii) henkilöt, jotka käyttävät yhden aluksen suorittamaa ja perättäisistä merimatkoista koostuvaa, yhteisön ulkopuolisesta satamasta lähtevää, yhteisön ulkopuolisessa satamassa poikkeavaa tai yhteisön ulkopuoliseen satamaan päättyvää merikuljetusta, iv) henkilöt, jotka matkustavat huvialuksella tai turisti- tai liikelentokoneella;

b) käsimatkatavarat ja kirjatut matkatavarat i) jotka saapuvat yhteisön lentokentälle muulta kuin yhteisön lentokentältä lähteneellä ilma-aluksella ja jotka uudelleenlastataan kyseisellä yhteisön lentokentällä toiseen, yhteisön sisäisen lennon tekevään ilma-alukseen, ii) jotka on lastattu yhteisön lentokentällä yhteisön sisäisen lennon tekevään ilma-alukseen niiden uudelleenlastaamiseksi muulla yhteisön lentokentällä ilma-alukseen, jonka määräpaikka on muu kuin yhteisön lentokenttä.

8 jakso

Asiakirjojen ja tietojen säilyttäminen; maksut ja kustannukset

29 artikla

Asiakirjojen ja tietojen säilyttäminen

1. Asianomaisen on tullitarkastuksia varten säilytettävä 9 artiklan 1 kohdassa tarkoitetut asiakirjat ja tiedot vähintään kolme kalenterivuotta käyttäen mitä tahansa välinettä, johon tulliviranomaisilla on pääsy ja jonka ne hyväksyvät.

Vapaaseen liikkeeseen muissa kuin kolmannessa alakohdassa tarkoitetuissa tapauksissa luovutettujen tai vietäviksi ilmoitettujen tavaroiden tapauksessa kyseinen ajanjakso alkaa sen vuoden päättymisestä, jonka aikana vapaaseen liikkeeseen luovutusta tai vientiä koskeva tulli-ilmoitus on hyväksytty vastaanotetuksi.

Tietyn käyttötarkoituksen perusteella tulleitta tai alennetuin tuontitullein vapaaseen liikkeeseen luovutettujen tavaroiden tapauksessa kyseinen ajanjakso alkaa sen vuoden päättymisestä, jonka aikana tavaroiden tullivalvonta lopetetaan.

Muuhun tullimenettelyyn asetettujen tavaroiden tapauksessa kyseinen ajanjakso alkaa sen vuoden päättymisestä, jonka aikana asianomainen tullimenettely on päättynyt.

2. Jos tullivelkaan liittyvä tullitarkastus osoittaa, että tileissä olevaa velkaa koskevaa kirjausta on oikaistava, ja asianomaiselle henkilölle on ilmoitettu asiasta, asiakirjat ja tiedot on säilytettävä kolmen vuoden ajan tämän artiklan 1 kohdassa tarkoitetun ajanjakson jälkeen, sanotun kuitenkaan rajoittamatta 68 artiklan 4 kohdan soveltamista.

Jos asiassa on haettu muutosta tai oikeuskäsittely on alkanut, asiakirjat ja tiedot on säilytettävä tämän artiklan 1 kohdassa säädetyn ajan tai kunnes muutoksenhakumenettely tai oikeuskäsittely on päättynyt sen mukaan, kumpi tapahtuu myöhemmin.

30 artikla

Maksut ja kustannukset

1. Tulliviranomaiset eivät kanna maksuja tullitarkastusten tekemisestä tai muusta tullilainsäädännön soveltamisesta toimivaltaisten tullitoimipaikkojen virallisina aukioloaikoina.

Tulliviranomaiset voivat kuitenkin kantaa maksuja tai veloittaa kustannuksia antamistaan erityispalveluista, erityisesti seuraavista:

a) tullin henkilökunnan palvelut, jotka on pyynnöstä suoritettu virallisen virka-ajan ulkopuolella tai muualla kuin tullin tiloissa;

b) suoritetut tavaroiden analyysit tai asiantuntija-arviot ja postimaksut tavaroiden palauttamisesta tietoja pyytäneelle henkilölle erityisesti 20 artiklan mukaisesti tehtyjen päätösten osalta tai 8 artiklan 1 kohdan mukaisesti tapahtuva tietojen toimittaminen;

c) annettujen tietojen varmistamiseksi tehtävä tavaroiden tarkastus tai näytteenotto tai tavaroiden hävittäminen, kun siihen liittyy muita kuin tullin henkilökunnan käyttämisestä johtuvia kustannuksia;

d) poikkeukselliset tarkastustoimenpiteet, jos sellaisia tarvitaan tavaroiden luonteen tai mahdollisen riskin vuoksi.

2. Toimenpiteistä, joiden tarkoituksena on muuttaa tämän asetuksen muita kuin keskeisiä osia täydentämällä tätä asetusta ja joilla vahvistetaan toimenpiteet 1 kohdan toisen alakohdan täytäntöön panemiseksi, päätetään 184 artiklan 4 kohdassa tarkoitettua valvonnan käsittävää sääntelymenettelyä noudattaen.

3 LUKU

Valuutan muuntaminen ja määräajat

31 artikla

Valuutan muuntaminen

1. Toimivaltaiset viranomaiset julkaisevat ja/tai antavat tiedoksi internetissä valuuttakurssin, jota sovelletaan, jos valuutta on muunnettava jommastakummasta seuraavista syistä:

a) jos tavaroiden tullausarvon määrittämisessä käytettävät tekijät on ilmaistu muuna valuuttana kuin sen jäsenvaltion valuuttana, jossa tullausarvo määritetään;

b) jos euron vasta-arvo kansallisina valuuttoina on tarpeen tavaroiden tariffiin luokittelun ja tuonti- ja vientitullien määrän määrittämiseksi, mukaan lukien yhteisön tullitariffissa esitetyt raja-arvot.

2. Jos valuutta on muunnettava muista kuin 1 kohdassa tarkoitetuista syistä, tullilainsäädännön soveltamisen yhteydessä sovellettava euron vasta-arvo kansallisina valuuttoina vahvistetaan vähintään kerran vuodessa.

3. Komissio toteuttaa 184 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua sääntelymenettelyä noudattaen toimenpiteitä tämän artiklan täytäntöön panemiseksi.

32 artikla

Määräajat

1. Jos tullilainsäädännössä asetetaan määräaika, päivämäärä tai määräpäivä, määräaikaa ei voida pidentää eikä lyhentää eikä päivämäärää tai määräpäivää siirtää tai aikaistaa, jollei siitä nimenomaisesti säädetä kyseisissä säännöksissä.

2. Sovelletaan määräaikoihin, päivämääriin ja määräpäiviin sovellettavista säännöistä 3 päivänä kesäkuuta 1971 annetussa neuvoston asetuksessa (ETY, Euratom) N:o 1182/71 (10) säädettyjä määräaikoihin, päivämääriin ja määräpäiviin sovellettavia sääntöjä, jollei yhteisön tullilainsäädännössä erityisesti toisin säädetä.

II OSASTO

TUONTI- TAI VIENTITULLIEN JA MUIDEN TAVARAKAUPPAA KOSKEVIEN TOIMENPITEIDEN SOVELTAMISPERUSTEET

1 LUKU

Yhteinen tullitariffi ja tavaroiden luokittelu tariffiin

33 artikla

Yhteinen tullitariffi

1. Maksettavien tuonti- ja vientitullien on perustuttava yhteiseen tullitariffiin.

Tavarakauppaa koskevien yhteisön erityissäännösten mukaisia muita toimenpiteitä sovelletaan tarvittaessa näiden tavaroiden tariffiin luokittelun mukaisesti.

2. Yhteinen tullitariffi käsittää

a) tariffi- ja tilastonimikkeistöstä ja yhteisestä tullitariffista 23 päivänä heinäkuuta 1987 annetulla neuvoston asetuksella (ETY) N:o 2658/87 (11) vahvistetun yhdistetyn tavaranimikkeistön;

b) muita nimikkeistöjä, jotka kokonaan tai osittain perustuvat yhdistettyyn nimikkeistöön tai joissa siihen on lisätty alajakoja ja joka on vahvistettu yhteisön erityissäännöksillä tavarakauppaa koskevien tariffitoimenpiteiden soveltamiseksi;

c) yhdistetyssä nimikkeistössä tarkoitettuihin tavaroihin sovellettavat sopimustullit tai tavanomaiset autonomiset tullit;

d) tullietuudet, jotka sisältyvät yhteisön tiettyjen yhteisön tullialueen ulkopuolisten maiden tai alueiden taikka tällaisten maiden tai alueiden ryhmien kanssa tekemiin sopimuksiin;

e) tullietuudet, jotka yhteisö on yksipuolisesti myöntänyt tietyille yhteisön tullialueen ulkopuolisille maille tai alueille taikka tällaisten maiden tai alueiden ryhmille;

f) yksipuoliset toimenpiteet, jotka koskevat alennuksen tai vapautuksen myöntämistä tiettyihin tavaroihin sovellettavista tulleista;

g) tietyille tavaroille niiden luonteen tai tietyn käyttötarkoituksen perusteella myönnettävän edullisen tullikohtelun c–f tai h alakohdassa tarkoitettujen toimenpiteiden yhteydessä;

h) muut tariffitoimenpiteet, joista säädetään maataloutta tai kauppaa koskevassa tai muussa yhteisön lainsäädännössä.

3. Ilmoittajan pyynnöstä on 2 kohdan d–g alakohdassa tarkoitettuja toimenpiteitä sovellettava kyseisen kohdan c alakohdassa tarkoitettujen sijasta, jos kyseiset tavarat täyttävät 2 kohdan d–g alakohdassa tarkoitettuihin toimenpiteisiin sisältyvät edellytykset. Pyyntö voidaan esittää jälkikäteen, jos asianomaisessa toimenpiteessä tai koodeksissa vahvistettuja määräaikoja ja edellytyksiä noudatetaan.

4. Jos 2 kohdan d–g alakohdassa tarkoitettujen toimenpiteiden soveltaminen tai h alakohdassa tarkoitetuista toimenpiteistä vapauttaminen on rajoitettu tiettyyn tuonti- tai vientimäärään, toimenpiteen tai vapautuksen soveltaminen tariffikiintiöihin lopetetaan, kun vahvistettu tuonti- tai vientimäärä täyttyy.

Tariffikattojen osalta soveltaminen lopetetaan yhteisön säädöksen nojalla.

5. Komissio toteuttaa 184 artiklan 3 kohdassa tarkoitettua hallintomenettelyä noudattaen toimenpiteitä tämän artiklan 1 ja 4 kohdan täytäntöön panemiseksi.

34 artikla

Tavaroiden luokittelu tariffiin

1. Yhteistä tullitariffia sovellettaessa tarkoitetaan tavaroiden ’tariffiin luokittelulla’ yhdistetyn nimikkeistön sen alanimikkeen tai sen alajaon määrittämistä, johon tavarat on luokiteltava.

2. Muita kuin tariffitoimenpiteitä sovellettaessa tarkoitetaan tavaroiden ’tariffiin luokittelulla’ yhdistetyn nimikkeistön tai muun nimikkeistön, joka on vahvistettu yhteisön säännöksillä ja joka kokonaan tai osittain perustuu yhdistettyyn nimikkeistöön tai jossa siihen on lisätty alajakoja, sen alanimikkeen tai sen alajaon määrittämistä, johon tavarat on luokiteltava.

3. Edellä olevan 1 ja 2 kohdan mukaisesti määritettyä alanimikettä tai sen alajakoa käytetään kyseiseen alanimikkeeseen liittyvien toimenpiteiden soveltamiseksi.

2 LUKU

Tavaroiden alkuperä

1 jakso

Muu kuin etuuskohteluun oikeuttava alkuperä

35 artikla

Soveltamisala

Jäljempänä 36, 37 ja 38 artiklassa vahvistetaan säännöt tavaroiden muun kuin etuuskohteluun oikeuttavan alkuperän määrittämiseksi sovellettaessa

a) yhteistä tullitariffia 33 artiklan 2 kohdan d ja e alakohdassa tarkoitettuja toimenpiteitä lukuun ottamatta;

b) tavarakauppaa koskevissa yhteisön erityissäännöksissä vahvistettuja muita toimenpiteitä kuin tariffitoimenpiteitä;

c) muita tavaroiden alkuperään liittyviä yhteisön toimenpiteitä.

36 artikla

Alkuperäaseman saaminen

1. Tietystä maasta tai tietyltä alueelta peräisin olevina tavaroina pidetään kyseisessä maassa tai kyseisellä alueella kokonaan tuotettuja tavaroita.

2. Tavaran, jonka tuottamiseen on osallistunut useampi kuin yksi maa tai alue, on katsottava olevan peräisin siitä maasta tai siltä alueelta, jossa sille on suoritettu viimeinen merkittävä valmistustoimi.

37 artikla

Alkuperän todistaminen

1. Kun tulli-ilmoituksessa on tullilainsäädännön mukaisesti ilmoitettu tavaroille alkuperä, tulliviranomaiset voivat pyytää ilmoittajaa todistamaan tavaroiden alkuperän.

2. Kun tavaroiden alkuperä todistetaan tullilainsäädännön tai yhteisön muun erityislainsäädännön mukaisesti, tulliviranomaiset voivat perustellun epäilyn nojalla vaatia esitettäväksi tarpeellista lisänäyttöä sen varmistamiseksi, että alkuperä on ilmoitettu asiaa koskevan yhteisön lainsäädännön mukaisesti.

3. Yhteisössä voidaan antaa alkuperän todistava asiakirja, jos talouden toimijoiden tarpeet sitä edellyttävät.

38 artikla

Täytäntöönpanotoimenpiteet

Komissio toteuttaa 184 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua sääntelymenettelyä noudattaen toimenpiteitä 36 ja 37 artiklan täytäntöön panemiseksi.

2 jakso

Etuuskohteluun oikeuttava alkuperä

39 artikla

Tavaroiden etuuskohteluun oikeuttava alkuperä

1. Jotta tavaroihin voidaan soveltaa 33 artiklan 2 kohdan d tai e alakohdassa tarkoitettuja toimenpiteitä tai muita etuuskohtelutoimenpiteitä kuin tariffitoimenpiteitä, niiden on oltava tämän artiklan 2–5 kohdassa tarkoitettujen etuuskohteluun oikeuttavaa alkuperää koskevien sääntöjen mukaisia.

2. Etuuskohteluun oikeuttavaa alkuperää koskevat säännöt tavaroille, jotka kuuluvat yhteisön tiettyjen yhteisön tullialueen ulkopuolisten maiden tai alueiden taikka tällaisten maiden tai alueiden ryhmien kanssa tekemien sopimusten mukaisten etuuskohtelutoimenpiteiden soveltamisalaan, vahvistetaan näissä sopimuksissa.

3. Komissio toteuttaa 184 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua sääntelymenettelyä noudattaen toimenpiteitä, joilla vahvistetaan etuuskohteluun oikeuttavaa alkuperää koskevat säännöt tavaroille, jotka kuuluvat sellaisten etuuskohtelutoimenpiteiden soveltamisalaan, jotka yhteisö on myöntänyt yksipuolisesti tietyille muille kuin 5 kohdassa tarkoitetuille yhteisön tullialueen ulkopuolisille maille tai alueille taikka tällaisten maiden tai alueiden ryhmille.

4. Etuuskohteluun oikeuttavaa alkuperää koskevat säännöt tavaroille, jotka kuuluvat vuoden 1985 liittymisasiakirjan pöytäkirjan 2 mukaisten yhteisön tullialueen ja Ceutan ja Melillan välisessä kaupassa sovellettavien etuuskohtelutoimenpiteiden soveltamisalaan, vahvistetaan mainitun pöytäkirjan 9 artiklan mukaisesti.

5. Etuuskohteluun oikeuttavaa alkuperää koskevat säännöt tavaroille, jotka kuuluvat yhteisöön assosioituneille merentakaisille maille ja alueille myönnettyjen etuuskohtelujärjestelyjen mukaisten etuuskohtelutoimenpiteiden soveltamisalaan, vahvistetaan perustamissopimuksen 187 artiklan mukaisesti.

6. Komissio toteuttaa 184 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua sääntelymenettelyä noudattaen toimenpiteitä tämän artiklan 2–5 kohdassa tarkoitettujen sääntöjen täytäntöön panemiseksi.

3 LUKU

Tavaroiden tullausarvo

40 artikla

Soveltamisala

Tavaroiden tullausarvo yhteisen tullitariffin sekä tavarakauppaa koskevissa yhteisön erityissäännöksissä säädettyjen muiden kuin tariffitoimenpiteiden soveltamiseksi on määritettävä 41–43 artiklan mukaisesti.

41 artikla

Kauppa-arvoon perustuva tullausarvon määritysmenetelmä

1. Tavaroiden tullausarvon ensisijaisena perusteena käytetään kauppa-arvoa, jolla tarkoitetaan hintaa, joka tavaroista on tosiasiallisesti maksettu tai maksettava myytäessä ne vietäviksi yhteisön tullialueelle; kauppa-arvoa on tarvittaessa tarkistettava 43 artiklan mukaisesti toteutettujen toimenpiteiden perusteella.

2. Tosiasiallisesti maksettu tai maksettava hinta on ostajan maahantuoduista tavaroista myyjälle tai kolmannelle osapuolelle myyjän hyväksi suorittama tai suoritettava kokonaismaksu, ja siihen sisältyvät kaikki maksut, jotka on suoritettu tai suoritettava maahantuotujen tavaroiden myynnin edellytyksenä.

3. Kauppa-arvoa voidaan käyttää, jos seuraavat edellytykset täyttyvät:

a) ostajan oikeutta luovuttaa tavaroita tai käyttää niitä ei rajoiteta muilla kuin joillakin seuraavista: i) lain tai viranomaisten määräämillä taikka vaatimilla rajoituksilla yhteisössä, ii) tavaroiden maantieteellistä jälleenmyyntialuetta koskevilla rajoituksilla, iii) rajoituksilla, jotka eivät olennaisesti vaikuta tavaroiden tullausarvoon;

b) myynti tai hinta ei riipu ehdoista tai suorituksista, joiden arvoa ei voida määrittää arvonmäärityksen kohteena olevien tavaroiden osalta;

c) mikään osa ostajan suorittaman tavaroiden myöhemmän jälleenmyynnin, luovutuksen tai käytön tuotosta ei tule suoraan tai välillisesti myyjän hyväksi, jollei asianmukaista tarkistusta voida tehdä 43 artiklan mukaisesti toteutettujen toimenpiteiden perusteella;

d) ostaja ja myyjä eivät ole keskenään etuyhteydessä tai keskinäinen etuyhteys ei ole vaikuttanut hintaan.

42 artikla

Tullausarvon määrittämisen toissijaiset menetelmät

1. Jos tavaroiden tullausarvoa ei voida määrittää 41 artiklan mukaisesti, se on määritettävä soveltamalla tämän artiklan 2 kohdan a–d alakohdista järjestyksessä ensimmäistä tavaroiden tullausarvon määrittämiseen soveltuvaa alakohtaa.

Ilmoittajan pyynnöstä c ja d alakohdan soveltamisjärjestystä on vaihdettava.

2. Edellä olevan 1 kohdan mukaisesti määritettävä tullausarvo on

a) arvonmäärityksen kohteena olevien tavaroiden kanssa samanlaisten, yhteisön tullialueelle vietäviksi myytyjen ja näiden kanssa samanaikaisesti tai lähes samanaikaisesti vietyjen tavaroiden kauppa-arvo;

b) arvonmäärityksen kohteena olevien tavaroiden kanssa samankaltaisten, yhteisön tullialueelle vietäviksi myytyjen ja näiden kanssa samanaikaisesti tai lähes samanaikaisesti vietyjen tavaroiden kauppa-arvo;

c) arvo, joka perustuu siihen yksikköhintaan, jolla maahantuotuja tavaroita taikka samanlaisia tai samankaltaisia maahantuotuja tavaroita myydään yhteisön tullialueella suurin kokonaismäärä henkilöille, jotka eivät ole etuyhteydessä myyjään;

d) laskennallinen arvo.

3. Jos tullausarvoa ei voida määrittää 1 kohdan mukaisesti, se on määritettävä yhteisön tullialueella käytettävissä olevien tietojen perusteella käyttäen kohtuullisia menetelmiä, jotka ovat seuraaviin lähteisiin sisältyvien periaatteiden ja yleisten säännösten mukaisia:

a) tullitariffeja ja kauppaa koskevan yleissopimuksen VII artiklan soveltamisesta tehty sopimus;

b) tullitariffeja ja kauppaa koskevan yleissopimuksen VII artikla;

c) tämä luku.

43 artikla

Täytäntöönpanotoimenpiteet

Komissio toteuttaa 184 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua sääntelymenettelyä noudattaen toimenpiteitä, joilla vahvistetaan

a) tekijät, jotka on tullausarvoa määritettäessä lisättävä tosiasiallisesti maksettuun tai maksettavaan hintaan tai jotka voidaan jättää huomiotta;

b) tekijät, joita on käytettävä laskennallisen arvon määrittämiseen;

c) tullausarvon määrittämismenetelmä erityistapauksissa ja sellaisten tavaroiden osalta, joita koskeva tullivelka on syntynyt erityismenettelyn käytön jälkeen, ja

d) muut 41 ja 42 artiklan soveltamiseksi tarvittavat edellytykset, määräykset ja säännöt.

III OSASTO

TULLIVELKA JA VAKUUDET

1 LUKU

Tullivelan syntyminen

1 jakso

Tuontitullivelka

44 artikla

Luovutus vapaaseen liikkeeseen ja väliaikainen maahantuonti

1. Tuontitullivelka syntyy, kun tuontitullien alainen muu kuin yhteisötavara asetetaan jompaankumpaan seuraavista tullimenettelyistä:

a) vapaaseen liikkeeseen luovutus, myös tiettyä käyttötarkoitusta koskevien säännösten mukaisesti,

b) osittain tuontitulliton väliaikainen maahantuonti.

2. Tullivelka syntyy sinä ajankohtana, jona tulli-ilmoitus hyväksytään vastaanotetuksi.

3. Velallisena on ilmoittaja. Välillisessä edustuksessa velallisena on myös henkilö, jonka lukuun tulli-ilmoitus tehdään.

Jos jompaakumpaa 1 kohdassa tarkoitettua menettelyä koskeva tulli-ilmoitus tehdään sellaisten tietojen perusteella, joiden vuoksi tuontitulleja tai osaa niistä ei saada kannetuiksi, velallisena on myös henkilö, joka on toimittanut ilmoituksen laatimiseksi tarvitut tiedot ja joka on tiennyt tai jonka olisi kohtuudella pitänyt tietää näiden tietojen olleen virheellisiä.

45 artikla

Ei-alkuperätavaroita koskevat erityissäännökset

1. Jos ei-alkuperätavaroita koskee kielto palauttaa niiden tuontitullit tai vapauttaa ne tuontitulleista, kun ne käytetään sellaisten tuotteiden valmistuksessa, joille annetaan tai laaditaan alkuperäselvitys yhteisön ja tiettyjen yhteisön tullialueen ulkopuolisten maiden tai alueiden taikka tällaisten maiden tai alueiden ryhmien välisten etuuskohtelujärjestelyjen mukaisesti, näistä ei-alkuperätavaroista syntyy tuontitullivelka, kun kyseisiä tuotteita koskeva jälleenvienti-ilmoitus hyväksytään vastaanotetuksi.

2. Kun tullivelka syntyy 1 kohdan mukaisesti, velkaa vastaava tuontitullien määrä on määritettävä samoin edellytyksin kuin jos kyseessä olisi tullivelka, joka syntyy samana päivänä tapahtuvasta sellaisen tulli-ilmoituksen hyväksymisestä, joka tehdään kyseisten tuotteiden valmistuksessa käytettyjen ei-alkuperätavaroiden luovuttamiseksi vapaaseen liikkeeseen sisäisen jalostusmenettelyn päättämiseksi.

3. Sovelletaan 44 artiklan 2 ja 3 kohtaa soveltuvin osin. Jäljempänä 179 artiklassa tarkoitettujen muiden kuin yhteisötavaroiden tapauksessa velallinen on kuitenkin henkilö, joka tekee jälleenvienti-ilmoituksen. Välillisen edustuksen tapauksessa velallinen on myös henkilö, jonka lukuun kyseinen ilmoitus tehdään.

46 artikla

Säännösten noudattamatta jättämisestä johtuva tullivelka

1. Tuontitullien alaisista tavaroista syntyy tuontitullivelka jokaisessa seuraavista tapauksista:

a) kun ei täytetä jotakin tullilainsäädännössä säädettyä velvollisuutta, joka koskee muiden kuin yhteisötavaroiden tuomista yhteisön tullialueelle, niiden siirtämistä pois tullivalvonnasta taikka kyseisten tavaroiden kuljetusta, jalostusta, varastointia, väliaikaista maahantuontia tai niistä vapautumista kyseisellä alueella;

b) kun ei täytetä jotakin tullilainsäädännössä säädettyä velvollisuutta, joka koskee tavaroiden tiettyä käyttötarkoitusta yhteisön tullialueella;

c) kun ei täytetä jotakin edellytystä, joka koskee muun kuin yhteisötavaran asettamista tullimenettelyyn taikka tulleista vapauttamisen tai alennettujen tuontitullien soveltamista tavaraan sen tietyn käyttötarkoituksen perusteella.

2. Tullivelka syntyy jompanakumpana seuraavista ajankohdista:

a) ajankohta, jona velvollisuutta, jonka täyttämättä jättämisestä tullivelka syntyy, ei täytetä tai ei enää täytetä;

b) ajankohta, jona hyväksytään tulli-ilmoitus tavaroiden asettamisesta tullimenettelyyn, jos myöhemmin todetaan, ettei jokin edellytys, joka koskee tavaroiden asettamista kyseiseen menettelyyn taikka tulleista vapauttamisen tai alennettujen tuontitullien soveltamista tavaroiden tietyn käyttötarkoituksen perusteella, tosiasiallisesti ole täyttynyt.

3. Edellä 1 kohdan a ja b alakohdassa tarkoitetuissa tapauksissa velallinen on jokainen seuraavista:

a) henkilö, jonka oli täytettävä kyseiset velvollisuudet;

b) henkilö, joka tiesi tai jonka olisi kohtuudella pitänyt tietää, että tullilainsäädännön mukainen velvollisuus ei täyttynyt, ja joka toimi sen henkilön lukuun, jonka piti täyttää velvollisuus, tai joka osallistui toimintaan, joka johti velvollisuuden täyttymättä jättämiseen;

c) kyseiset tavarat hankkinut tai niitä hallussaan pitänyt henkilö, joka tavarat hankkiessaan tai vastaanottaessaan on tiennyt taikka jonka olisi tällöin kohtuudella pitänyt tietää, ettei tullilainsäädännön mukainen velvollisuus täyttynyt.

4. Edellä 1 kohdan c alakohdassa tarkoitetuissa tapauksissa velallisena on henkilö, jonka on täytettävä edellytykset, jotka koskevat tavaroiden asettamista tullimenettelyyn tai niiden ilmoittamista asetettavaksi kyseiseen menettelyyn taikka tulleista vapauttamisen tai alennettujen tuontitullien soveltamista tavaroiden tietyn käyttötarkoituksen perusteella.

Kun tehdään jotakin 1 kohdassa tarkoitettua menettelyä koskeva tulli-ilmoitus tai tulliviranomaisille annetaan sellaisia tullilainsäädännössä vaadittuja tavaroiden tullimenettelyyn asettamisen edellytyksiin liittyviä tietoja, joiden seurauksena kaikkia tuontitulleja tai osaa niistä ei saada kannetuiksi, velallisena on myös henkilö, joka on toimittanut ilmoituksen tekemiseen tarvitut tiedot ja joka on tiennyt tai jonka olisi kohtuudella pitänyt tietää näiden tietojen olleen virheellisiä.

47 artikla

Maksettujen tuontitullien määrän vähentäminen

1. Kun tullivelka syntyy 46 artiklan 1 kohdan mukaisesti sellaisten tavaroiden osalta, jotka on luovutettu vapaaseen liikkeeseen alennetuin tuontitullein niiden tietyn käyttötarkoituksen perusteella, tullivelkaa vastaavasta tuontitullien määrästä on vähennettävä tavaroiden vapaaseen liikkeeseen luovutuksen yhteydessä maksettujen tuontitullien määrä.

Ensimmäistä alakohtaa noudatetaan soveltuvin osin, kun tullivelka syntyy tällaisten tavaroiden hävittämisestä jäävien jätteiden ja jäännösten osalta.

2. Kun tullivelka syntyy 46 artiklan 1 kohdan mukaisesti sellaisten tavaroiden osalta, jotka on asetettu osittain tuontitullittomaan väliaikaisen maahantuonnin menettelyyn, tullivelkaa vastaavasta tuontitullien määrästä on vähennettävä osittain tuontitullittomassa menettelyssä maksettujen tuontitullien määrä.

2 jakso

Vientitullivelka

48 artikla

Vienti ja ulkoinen jalostus

1. Vientitullivelka syntyy, kun vientitullien alainen tavara asetetaan vientimenettelyyn tai ulkoiseen jalostusmenettelyyn.

2. Tullivelka syntyy sinä ajankohtana, jona tulli-ilmoitus hyväksytään vastaanotetuksi.

3. Velallisena on ilmoittaja. Välillisessä edustuksessa velallisena on myös henkilö, jonka lukuun tulli-ilmoitus tehdään.

Jos tulli-ilmoitus tehdään sellaisten tietojen perusteella, joiden vuoksi vientitulleja tai osaa niistä ei saada kannetuiksi, velallisena on myös henkilö, joka on toimittanut ilmoitukseen tarvitut tiedot ja joka on tiennyt tai jonka olisi kohtuudella pitänyt tietää näiden tietojen olleen virheellisiä.

49 artikla

Säännösten noudattamatta jättämisestä johtuva tullivelka

1. Vientitullien alaisista tavaroista syntyy vientitullivelka kummassakin seuraavista tapauksista:

a) kun ei täytetä jotakin tullilainsäädännössä säädettyä velvollisuutta, joka koskee tavaroiden poistumista;

b) kun ei täytetä niitä edellytyksiä, joilla tavarat on kokonaan tai osittain vapautettu vientitulleista vietäessä niitä yhteisön tullialueelta.

2. Tullivelka syntyy jonakin seuraavista ajankohdista:

a) ajankohta, jona tavarat tosiasiallisesti viedään yhteisön tullialueelta tulli-ilmoitusta tekemättä;

b) ajankohta, jona tavarat saapuvat muuhun määräpaikkaan kuin siihen määräpaikkaan, johon niiden vienti yhteisön tullialueelta on sallittu kokonaan tai osittain vientitulleitta;

c) jos tulliviranomaiset eivät voi määrittää b alakohdassa tarkoitettua ajankohtaa, se ajankohta, jona määräaika todisteiden esittämiselle vientitullittomuuden edellytysten täyttymisestä päättyy.

3. Edellä 1 kohdan a alakohdassa tarkoitetussa tapauksessa velallinen on jokainen seuraavista:

a) henkilö, jonka oli täytettävä kyseinen velvollisuus;

b) henkilö, joka tiesi tai jonka olisi kohtuudella pitänyt tietää, että tullilainsäädännön mukainen velvollisuus ei täyttynyt ja joka toimi sen henkilön lukuun, jonka piti täyttää velvollisuus;

c) velvollisuuden täyttymättä jäämiseen johtaneeseen toimintaan osallistunut henkilö, joka on tiennyt tai jonka olisi kohtuudella pitänyt tietää, ettei tulli-ilmoitusta ollut tehty ja että se olisi pitänyt tehdä.

4. Edellä 1 kohdan b alakohdassa tarkoitetuissa tapauksissa velallinen on henkilö, jonka on täytettävä edellytykset, joilla tavarat on kokonaan tai osittain vapautettu vientitulleista vietäessä niitä yhteisön tullialueelta.

3 jakso

Vienti- ja tuontitullivelkaa koskevia yhteisiä säännöksiä

50 artikla

Kiellot ja rajoitukset

1. Tuonti- tai vientitullivelka syntyy myös kaikenlaisten tuontia tai vientiä koskevien kieltojen tai rajoitusten alaisista tavaroista.

2. Tullivelkaa ei kuitenkaan synny, kun:

a) yhteisön tullialueelle tuodaan väärennettyä rahaa säännösten vastaisesti;

b) yhteisön tullialueelle tuodaan huumausaineita tai psykotrooppisia aineita muuhun kuin toimivaltaisten viranomaisten tarkasti valvomaan lääkinnälliseen tai tieteelliseen käyttöön.

3. Tullirikoksia koskevien seuraamusten soveltamisen kannalta tullivelan katsotaan kuitenkin syntyneen, jos jäsenvaltion lainsäädännössä säädetään, että tullit tai tullivelan olemassaolo ovat seuraamusten määräämisen peruste.

51 artikla

Useita velallisia

Jos useampi henkilö on vastuussa saman tullivelan maksamisesta, he vastaavat yhteisvastuullisesti velan koko määrästä.

52 artikla

Tuonti- tai vientitullien määrän laskemista koskevat yleiset säännöt

1. Tuonti- tai vientitullien määrä on määritettävä niillä tullien laskentaperusteilla, jotka koskivat kyseisiä tavaroita sinä ajankohtana, jona tullivelka niiden osalta syntyi.

2. Jos tullivelan syntymisen ajankohtaa ei voida tarkasti määrittää, kyseisenä ajankohtana pidetään sitä ajankohtaa, jona tulliviranomaiset toteavat tavaroiden olevan tilanteessa, jossa tullivelka on syntynyt.

Jos tulliviranomaiset kuitenkin voivat käytettävissään olevien tietojen perusteella todeta, että tullivelka on syntynyt ennen tätä toteamista, tullivelan on katsottava syntyneen aikaisimpana ajankohtana, jona kyseinen tilanne on voitu todeta.

53 artikla

Tuontitullien määrän laskemista koskevat erityissäännöt

1. Kun tullimenettelyyn asetetuista tavaroista on syntynyt yhteisön tullialueella kustannuksia varastoinnista tai tavanomaisesta käsittelystä, tällaisia kustannuksia tai arvonlisäystä ei oteta huomioon laskettaessa tuontitullien määrää, jos ilmoittaja esittää riittävän näytön kyseisistä kustannuksista.

Tuontitullien määrää laskettaessa on kuitenkin otettava huomioon toiminnoissa käytettyjen muiden kuin yhteisötavaroiden tullausarvo, määrä, laji ja alkuperä.

2. Jos tullimenettelyyn asetettujen tavaroiden tariffiin luokittelu muuttuu yhteisön tullialueella suoritettujen tavanomaisten käsittelyjen tuloksena, on ilmoittajan pyynnöstä sovellettava menettelyyn asetettujen tavaroiden alkuperäistä tariffiin luokittelua.

3. Sisäisessä jalostusmenettelyssä syntyvien jalostettujen tuotteiden osalta syntyvää tullivelkaa vastaavien tuontitullien määrä on ilmoittajan pyynnöstä määritettävä kyseisten sisäiseen jalostusmenettelyyn asetettujen tavaroiden sinä ajankohtana voimassa olleen tariffiin luokittelun, tullausarvon, määrän, lajin ja alkuperän perusteella, jona kyseisiä tavaroita koskeva tulli-ilmoitus hyväksyttiin vastaanotetuksi.

4. Kun tullilainsäädännössä säädetään tavaran edullisesta tullikohtelusta, tullittomuudesta tai osittaisesta tai täydellisestä tuonti- tai vientitulleista vapauttamisesta 33 artiklan 2 kohdan d–g alakohdan, 130–133 artiklan tai 171–174 artiklan, tai yhteisön tullittomuusjärjestelmän luomisesta 28 päivänä maaliskuuta 1983 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 918/83 (12) nojalla, tällaista edullista tullikohtelua, tullittomuutta tai vapauttamista sovelletaan myös niissä tapauksissa, joissa syntyy tullivelka tämän asetuksen 46 tai 49 artiklan nojalla, jos tullivelan syntymiseen johtanut laiminlyönti ei ollut vilpillisen menettelyn yritys.

54 artikla

Täytäntöönpanotoimenpiteet

Toimenpiteistä, joiden tarkoituksena on muuttaa tämän asetuksen muita kuin keskeisiä osia täydentämällä tätä asetusta ja joilla vahvistetaan

a) tavaroihin sovellettavien tuonti- tai vientitullien määrän laskemista koskevat säännöt;

b) muut erityismenettelyjä koskevat erityissäännöt;

c) poikkeukset 52 ja 53 artiklasta, erityisesti 33 artiklan 2 kohdan h alakohdassa tarkoitettujen tariffitoimenpiteiden kiertämisen ehkäisemiseksi,

päätetään 184 artiklan 4 kohdassa tarkoitettua valvonnan käsittävää sääntelymenettelyä noudattaen.

55 artikla

Tullivelan syntypaikka

1. Tullivelka syntyy paikassa, jossa 44, 45 ja 48 artiklassa tarkoitettu tulli-ilmoitus tai jälleenvienti-ilmoitus tehdään tai jossa 110 artiklan 3 kohdassa tarkoitettu täydentävä ilmoitus on tehtävä.

Kaikissa muissa tapauksissa tullivelka syntyy siinä paikassa, jossa sen aiheuttavat tosiseikat ilmenevät.

Jos kyseistä paikkaa ei voida määrittää, tullivelka syntyy paikassa, jossa tulliviranomaiset toteavat tavaroiden olevan sellaisessa tilanteessa, jossa tullivelka on syntynyt.

2. Jos tavarat on asetettu tullimenettelyyn, jota ei ole päätetty, ja jos paikkaa ei voida määrittää säädetyssä määräajassa 1 kohdan toisen tai kolmannen alakohdan mukaisesti, tullivelka syntyy siinä paikassa, jossa tavarat on asetettu kyseiseen menettelyyn tai ne on tuotu yhteisön tullialueelle kyseiseen menettelyyn asetettuna.

Toimenpiteistä, joiden tarkoituksena on muuttaa tämän asetuksen muita kuin keskeisiä osia täydentämällä tätä asetusta ja joilla vahvistetaan tämän kohdan ensimmäisessä alakohdassa tarkoitettu määräaika, päätetään 184 artiklan 4 kohdassa tarkoitettua valvonnan käsittävää sääntelymenettelyä noudattaen.

3. Jos tulliviranomaiset voivat käytettävissään olevien tietojen perusteella todeta, että tullivelka voi olla syntynyt useassa paikassa, tullivelan on katsottava syntyneen paikassa, jossa se ensin syntyi.

4. Jos tulliviranomainen toteaa, että tullivelka on syntynyt 46 tai 49 artiklan nojalla toisessa jäsenvaltiossa ja tullivelkaa vastaavien tuonti- tai vientitullien määrä on pienempi kuin 10 000 euroa, tullivelan on katsottava syntyneen siinä jäsenvaltiossa, jossa sen syntyminen on todettu.

2 LUKU

Vakuus mahdollisen tai olemassa olevan tullivelan maksamisesta

56 artikla

Yleiset säännökset

1. Tätä lukua sovelletaan sekä jo syntyneitä että mahdollisesti syntyviä tullivelkoja koskeviin vakuuksiin, jollei toisin säädetä.

2. Tulliviranomaiset voivat vaatia vakuuden antamista tullivelkaa vastaavien tuonti- tai vientitullien määrän maksamisesta. Jos asiaan liittyvissä säännöksissä niin säädetään, vaadittava vakuus voi koskea myös muita maksuja siten kuin muissa asiaan liittyvissä voimassa olevissa säännöksissä säädetään.

3. Jos tulliviranomaiset vaativat vakuuden antamista, se on vaadittava velalliselta tai siltä, josta voi tulla velallinen. Ne voivat myös sallia, että vakuuden antaa muu henkilö kuin se, jolta vakuus vaaditaan.

4. Tulliviranomaiset voivat vaatia ainoastaan yhden vakuuden tiettyjä tavaroita tai tiettyä ilmoitusta kohti, sanotun kuitenkaan rajoittamatta 64 artiklan soveltamista.

Tiettyä ilmoitusta varten annettua vakuutta sovelletaan kaikkia kyseisessä ilmoituksessa tarkoitettuja tai sitä vastaan luovutettuja tavaroita koskeviin tullivelkaa vastaavien tuonti- ja vientitullien määrään ja muiden maksujen määrään riippumatta ilmoituksen oikeellisuudesta.

Mikäli vakuutta ei ole vapautettu, sitä voidaan myös käyttää vakuuden kohteena olevan määrän rajoissa kyseisten tavaroiden jälkitarkastusten seurauksena maksettavien tuonti- tai vientitullien määrän ja muiden maksujen määrän kantamiseen.

5. Tämän artiklan 3 kohdassa tarkoitetun henkilön pyynnöstä tulliviranomaiset voivat 62 artiklan 1 ja 2 kohdan mukaisesti antaa luvan yleisvakuuden käyttöön kahta tai useampaa toimintoa, ilmoitusta tai tullimenettelyä koskevan tullivelkaa vastaavien tuonti- tai vientitullien määrän kattamiseksi.

6. Valtioilta ja alue- ja paikallisviranomaisilta tai muilta julkisoikeudellisilta yhteisöiltä ei vaadita vakuutta niiden viranomaisina suorittamien toimien osalta.

7. Tulliviranomaiset voivat olla vaatimatta vakuutta, jos tuonti- tai vientitullien määrä, jonka maksamisesta vakuus on annettava, ei ylitä yhteisön ja sen jäsenmaiden tavarakauppaa kolmansien maiden kanssa koskevista tilastoista 22 päivänä toukokuuta 1995 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1172/95 (13) 12 artiklan mukaisesti vahvistettua tilastoinnin kynnysrajaa.

8. Tulliviranomaisten hyväksymä tai sallima vakuus on voimassa kaikkialla yhteisön tullialueella niihin tarkoituksiin, joihin se on annettu.

9. Toimenpiteistä, joiden tarkoituksena on muuttaa tämän asetuksen muita kuin keskeisiä osia täydentämällä tätä asetusta ja joilla vahvistetaan seuraavat:

— edellytykset tämän artiklan täytäntöönpanolle,

— muut kuin tämän artiklan 6 kohdassa tarkoitetut tapaukset, joissa ei vaadita vakuutta,

— poikkeukset tämän artiklan 8 kohdasta,

päätetään 184 artiklan 4 kohdassa tarkoitettua valvonnan käsittävää sääntelymenettelyä noudattaen.

57 artikla

Pakollinen vakuus

1. Jos vakuuden antaminen on pakollista ja jollei 3 kohdan mukaisesti vahvistetuista säännöistä muuta johdu, tulliviranomaisten on vahvistettava vakuuden määrä tasolle, joka vastaa tullivelkaa vastaavien tuonti- ja vientitullien ja muiden maksujen täsmällistä määrää, jos tämä määrä on varmasti laskettavissa vakuuden vaatimisajankohtana.

Jos täsmällistä määrää ei voida vahvistaa, vakuudeksi on vahvistettava syntynyttä tai mahdollisesti syntyvää tullivelkaa vastaavien tuonti- tai vientit