2001/212/EY: Komission päätös, tehty 16 päivänä toukokuuta 2000, tukiohjelmasta, jota Italia soveltaa vaikeuksissa olevien suuryritysten hyväksi (Laki nro 95/1979 taloudellisissa vaikeuksissa olevien suuryritysten erityisen velkasaneerausmenettelyn edellyttämistä kiireellisistä toimenpiteistä annetun asetuksen nro 26/1979 muuttamisesta) (ETA:n kannalta merkityksellinen teksti) (tiedoksiannettu numerolla K(2000) 1403)



Virallinen lehti nro L 079 , 17/03/2001 s. 0029 - 0044



Komission päätös, tehty 16 päivänä toukokuuta 2000, tukiohjelmasta, jota Italia soveltaa vaikeuksissa olevien suuryritysten hyväksi (Laki nro 95/1979 taloudellisissa vaikeuksissa olevien suuryritysten erityisen velkasaneerausmenettelyn edellyttämistä kiireellisistä toimenpiteistä annetun asetuksen nro 26/1979 muuttamisesta) (tiedoksiannettu numerolla K(2000) 1403) (Ainoastaan italiankielinen teksti on todistusvoimainen) (ETA:n kannalta merkityksellinen teksti) (2001/212/EY) EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO, joka ottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 88 artiklan 2 kohdan ensimmäisen alakohdan, ottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 93 artiklan soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä 22 päivänä maaliskuuta 1999 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 659/1999(1) ja erityisesti sen 14 artiklan, ottaa huomioon 28 päivänä heinäkuuta 1999 tehdyn päätöksen(2), jossa komissio kehotti Italian viranomaisia ja muita asianomaisia esittämään huomautuksensa komission aikomuksesta kumota 13 päivänä joulukuuta 1994 tehty päätös, jossa Italian tasavallalle ehdotettiin taloudellisissa vaikeuksissa olevien suuryritysten erityistä velkasaneerausmenettelyä koskevia aiheellisia toimenpiteitä, sekä 88 artiklan 2 kohdassa tarkoitetun menettelyn aloittamisesta 22 päivänä tammikuuta 1997 tehty komission päätös, joka koskee maksukyvyttömien suuryritysten erityisestä velkasaneerausmenettelystä annettua lakia, ottaa huomioon mainitun 28 päivänä heinäkuuta 1999 tehdyn päätöksen, jolla komissio on aloittanut tukea C 68/99 (ent. NN 96/99, ent. C 7/97, ent. E 13/92) koskevan 88 artiklan 2 kohdassa tarkoitetun menettelyn, on mainitun artiklan mukaisesti kehottanut asianomaisia esittämään huomautuksensa ja ottanut huomioon nämä huomautukset, sekä katsoo seuraavaa: I MENETTELY (1) Komissio sai vuonna 1982 tietää 3 päivänä huhtikuuta 1979 annetusta Italian laista nro 95 "taloudellisissa vaikeuksissa olevien suuryritysten erityisen velkasaneerausmenettelyn edellyttämistä kiireellisistä toimenpiteistä 30 päivänä tammikuuta 1979 annetun asetuksen nro 26 muuttamisesta laiksi (laki nro 95/1979)". Komissio ei kuitenkaan ole tehnyt kyseisen lain osalta EY:n perustamissopimuksen 88 artiklassa (ent. 93 artiklassa) tarkoitettua virallista päätöstä. (2) Italian viranomaisten kanssa käytyjen keskustelujen seurauksena komissio tyytyi vuonna 1983 suullisesti annettuun lupaukseen, jonka mukaan lakia nro 95/1979 ei enää sovellettaisi. (3) Vuonna 1988 komissio pyysi Italian viranomaisilta tietoja edellä mainitussa laissa tarkoitettujen toimenpiteiden vaikutuksesta työllisyyteen. (4) Komissio ilmoitti 30 päivänä heinäkuuta 1992 päivätyllä kirjeellä Italian hallitukselle päätöksestään tutkia laki nro 95/1979 EY:n perustamissopimuksen 88 artiklan 1 kohdan (ent. 93 artiklan 1 kohdan) nojalla määrittääkseen yhteismarkkinoiden asteittaisen kehittämisen ja toiminnan kannalta aiheelliset toimenpiteet. (5) Komissio antoi Italian viranomaisille suosituksen aiheellisiksi toimenpiteiksi vuonna 1995(3). (6) Perustamissopimuksen 88 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun jatkuvan tukijärjestelmien seurannan perusteella komissio ehdotti aiheelliseksi toimenpiteeksi vaikeuksissa olevien yritysten pelastamiseen ja rakenneuudistukseen myönnettävää valtiontukea koskevissa yhteisön suuntaviivoissa(4) mainittua ennaltailmoitusvelvollisuutta, joka koskisi kaikkia mainitun lain säännösten mukaisesti tehtyjä uusia tukihakemuksia. (7) Italian viranomaiset antoivat vastauksensa 9 päivänä maaliskuuta 1995 päivätyllä kirjeellä, jonka mukaan ne suostuvat ilmoittamaan ennalta ainoastaan valtiontakauksen myöntämistapauksista mutta kieltäytyvät pitämään tukina muita lain nro 95/1979 nojalla toteutettuja toimenpiteitä. (8) Komissio ilmoitti Italialle 25 päivänä maaliskuuta 1997 päivätyllä kirjeellä päätöksestään aloittaa kyseisessä laissa säädetyn ohjelman osalta EY:n perustamissopimuksen 88 artiklan 2 kohdassa tarkoitettu menettely. (9) Komission päätös menettelyn aloittamisesta on julkaistu Euroopan yhteisöjen virallisessa lehdessä(5). Komissio on kehottanut asianomaisia esittämään huomautuksensa tästä toimenpiteestä, mutta se ei ole saanut yhtään huomautusta. (10) Italian viranomaiset toimittivat vastauksensa 28 päivänä huhtikuuta 1997 päivätyllä teollisuusministeriön kirjeellä, joka on kirjattu vastaanotetuksi lopullisessa muodossaan 8 päivänä heinäkuuta 1997. (11) Asiassa C-295/97, Rinaldo Piaggio vastaan Ifitalia-Dornier, 17 päivänä kesäkuuta 1999 antamassaan tuomiossa(6) Euroopan yhteisöjen tuomioistuin pyrki omasta aloitteestaan varmistamaan, "onko lailla nro 95/1979 käyttöön otetun järjestelmän kaltainen järjestelmä luokiteltava uudeksi tueksi tai jo olemassa olevaksi tueksi" (...) sekä sen merkitystä "käsiteltävänä olevan riidan ratkaisun kannalta, kun otetaan huomioon ne johtopäätökset, joita ennakkoratkaisupyynnön esittänyt tuomioistuin voi joutua tekemään (...) siitä, että komissiolle ei ole etukäteen ilmoitettu tässä tapauksessa (...) kyseessä olevasta (...) järjestelmästä" (25 kohta). (12) Tuomioistuin torjui kyseisen tuomion 45 kohdassa ja sitä seuraavissa kohdissa komission kannan. Komissio on luonnehtinut kyseisen järjestelmän "olemassa olevaksi valtiontueksi", vaikka olikin todennut, että laki nro 95/1979 a) on julkaistu perustamissopimuksen voimaantulon jälkeen; ja b) siitä ei ole ilmoitettu komissiolle EY:n perustamissopimuksen 88 artiklan 3 kohdan määräysten mukaisesti. (13) Tuomioistuin ei voi hyväksyä komission kantaa, sillä tuomioistuimelta pyydetty vahvistus "ei voi riippua komission subjektiivisesti tekemästä arvioinnista" (46 ja 47 kohta). (14) Kyseisen tuomion johdosta komissio ilmaisi 12 päivänä elokuuta 1999 päivätyllä kirjeellä(7) aikomuksensa kumota aiemmat päätöksensä, jotka koskivat ehdotuksia aiheellisiksi toimenpiteiksi ja 88 artiklan 2 kohdan mukaisen menettelyn aloittamista, ja antoi Italian viranomaisille sekä muille asianomaisille mahdollisuuden esittää huomautuksensa. Samalla kirjeellä se ilmoitti aloittavansa laissa nro 95/1979 tarkoitettua ja ilmoittamattomien tukien rekisteriin kirjattua ohjelmaa koskevan 88 artiklan 2 kohdan mukaisen menettelyn. (15) Italian viranomaiset toimittivat menettelyä koskevat huomautuksensa 14 päivänä syyskuuta 1999 päivätyllä kirjeellä, joka on kirjattu vastaanotetuksi 20 päivänä syyskuuta 1999, ja asiaa koskevat huomautuksensa 2 päivänä marraskuuta 1999 päivätyllä kirjeellä, joka on kirjattu vastaanotetuksi 5 päivänä marraskuuta 1999. (16) Kaksi asianomaista (Ecotrade SpA ja Cordifin SpA) toimitti komissiolle huomautuksensa 17 päivänä syyskuuta 1999 päivätyllä kirjeellä, joka on kirjattu vastaanotetuksi 21 päivänä syyskuuta 1999. (17) Huomautukset on toimitettu Italian viranomaisille 7 päivänä lokakuuta 1999 päivätyllä kirjeellä. II YKSITYISKOHTAINEN KUVAUS TUESTA (18) Erityisen velkasaneerausmenettelyn ("konkurssin välttämiseksi"(8)) ensisijaisena tarkoituksena on varmistaa toiminnan jatkuminen ja tuotantoyksikön säilyminen yhtenä kokonaisuutena, jotta nykyinen työllisyys- ja tuotantotaso säilyisi (säilyttävä tavoite). Toissijaisena tarkoituksena on turvata velkojien edut (velkojien oikeuksiin liittyvä tavoite). Velkasaneerausmenettelystä on säädetty 30 päivänä tammikuuta 1979 annetulla asetuksella nro 26(9), joka on muutettu laiksi nro 95/1979(10) ja jota sittemmin on muutettu useaan otteeseen(11). Menettelyn keskeisimmät piirteet on esitetty johdanto-osan 19-27 kappaleessa. Huomioon ei ole kuitenkaan otettu lakiin tehtyjä lukuisia pienempiä muutoksia. (19) Mainitun lain 1 §:ssä yksilöidään ne yritykset, joihin erityistä velkasaneerausmenettelyä sovelletaan, seuraavien kahden kriteerin nojalla: 1) henkilöstömäärä: vähintään 300 työntekijää, jotka ovat olleet yrityksen palveluksessa vähintään vuoden; 2) velkaantuneisuus: yritykset, jotka ovat luottolaitoksille, erityisluottolaitoksille, sosiaali- ja eläkevakuutuslaitoksille tai valtioenemmistöisille yhtiöille velkaa enemmän kuin viisi kertaa yhtiön maksetun pääoman verran, eli viimeisen päivityksen mukaan vähintään 85,277 miljardia Italian liiraa (44 miljoonaa euroa)(12). Vuodesta 1993 1 a §:ssä on säädetty myös muista erityiseen velkasaneerausmenettelyyn asetettavista yritysryhmistä. (20) Menettelyn kulusta 1 §:ssä säädetään, että kun tuomioistuin on todennut yrityksen maksukyvyttömäksi tai kun yritys on jättänyt maksamatta työntekijöiden palkat vähintään kolmelta kuukaudelta, teollisuus-, kauppa- ja käsiteollisuusministeri päättää valtiovarainministeriä kuultuaan erityisen velkasaneerausmenettelyn aloittamisesta(13). (21) Menettelyn toteuttaa yksi tai kolme teollisuus-, kauppa ja käsiteollisuusministerin nimeämää edustajaa kyseisen ministerin valvonnassa. Lisäksi perustetaan kolmesta tai viidestä jäsenestä muodostuva valvontakomitea. (22) Velkojien etujen turvaamiseksi ministeri voi lain 2 §:n nojalla antaa luvan jatkaa yrityksen toimintaa aluksi kahden vuoden ajan antamalla asetuksen erityisen velkasaneerausmenettelyn täytäntöönpanosta. Vaikka tätä lupaa ei ole lain mukaan pakko myöntää, yleensä se myönnetään kyseisessä menettelyssä. Myönnettyä lupaa voidaan jatkaa enintään kahdella lisävuodella. Luvan jatkaminen tämän jälkeen voidaan sallia tietyissä erityistapauksissa. (23) Ministerin edustajan on esitettävä tervehdyttämisohjelman osana toimintasuunnitelma, minkä jälkeen CIPI (ministeriöiden yhteinen teollisuuspolitiikan koordinointikomitea) varmistaa, että kyseinen suunnitelma on kansallisen teollisuuspolitiikan yleisten suuntaviivojen mukainen(14). On huomattava, että suunnitelma on esitettävä vasta erityisen velkasaneerausmenettelyn aloittamisen jälkeen, eikä sitä ennen. (24) Lain 2 a §:n mukaan valtiovarainministeriö voi taata osittain tai kokonaisuudessaan ne lainat, joita erityiseen velkasaneerausmenettelyyn asetetut yritykset ottavat luottolaitoksilta rahoittaakseen juoksevia hallintomenojaan ja kunnostaakseen tai saattaakseen valmiiksi teollisuuslaitoksensa, rakennuksensa tai laitteensa. (25) Lain 3 §:ssä säädetään, että erityinen velkasaneerausmenettely ulotetaan koskemaan koko konsernia, eli velkasaneerausmenettelyyn asetetun yrityksen tytär- ja emoyhtiöitä sekä yrityksiä, jotka ovat velkasaneerausmenettelyyn asetetun yrityksen johdon alaisina, vaikka nämä eivät täyttäisikään erityiseen velkasaneerausmenettelyyn asettamisen edellytyksiä. (26) Velkasaneerausmenettelyn tavoitteesta käy ilmi sen "säilyttävä" luonne(15); tarkoituksena on turvata velkojien edut siinä määrin kuin konkurssipesän omaisuus riittää siihen sen jälkeen, kun ensin on maksettu velkasaneerausmenettelystä ja yrityksen toiminnan jatkamisesta aiheutuneet kulut, velat mukaan luettuina, kuten konkurssilain 111 ja 212 §:ssä säädetään. (27) Erityinen velkasaneerausmenettely päättyy akordiin, yrityksen kaiken varallisuuden jakamiseen, saamisten täydelliseen lakkaamiseen tai varallisuuden riittämättömyyteen taikka siihen, että yritys kykenee jälleen täyttämään velvoitteensa ja saavuttaa näin taloudellisen tasapainon. III HEINÄKUUN 28 PÄIVÄNÄ 1999 TEHTY KOMISSION PÄÄTÖS (28) Heinäkuun 28 päivänä 1999 tekemässään päätöksessä, joka on toimitettu Italian viranomaisten tiedoksi 12 päivänä elokuuta 1999 päivätyllä kirjeellä, komissio - on toisaalta pyytänyt Italian hallitusta ja muita asianomaisia esittämään huomautuksensa komission aikomuksesta kumota 13 päivänä joulukuuta 1994 tekemänsä päätös, jossa Italian tasavallalle ehdotettiin 88 artiklan 1 kohdan nojalla aiheellisia toimenpiteitä, sekä aikomuksesta kumota 88 artiklan 2 kohdassa tarkoitetun menettelyn aloittamisesta 22 päivänä tammikuuta 1997 tehty komission päätös, joka koski maksukyvyttömien suuryritysten erityistä velkasaneerausmenettelyä koskevaa lakia, ja - on toisaalta aloittanut EY:n perustamissopimuksen 88 artiklan 2 kohdassa tarkoitetun menettelyn edellä mainitulla lailla säädetystä ohjelmasta, joka on sittemmin kirjattu ilmoittamattomien tukien rekisteriin. (29) Edellä 28 kappaleen ensimmäisessä luetelmakohdassa mainittua toimenpidettä komissio perustelee yhteisöjen tuomioistuimen asiassa Piaggio antamalla tuomiolla (11-13 kappale), josta se on tehnyt päätelmänsä. (30) Perustellakseen 28 kappaleen toisessa luetelmakohdassa mainittua toimenpidettä komissio esittää epäilyksensä laissa nro 95/1979 säädetyn ohjelman soveltuvuudesta yhteismarkkinoille ja korostaa muun muassa esittäneensä näitä epäilyjä jo edellisessä 22 päivänä tammikuuta 1997 tekemässään menettelyn aloittamista koskevassa päätöksessä. Lisäksi komissio on tukenut analyysiään, jonka mukaan kyseisen lain soveltamiseen sisältyy valtiontukea, viittaamalla tuomioistuimen asiassa Ecotrade Srl/AFS antamaan tuomioon (32 kappale) ja täsmentämällä, ettei sen mielestä tämän kaltaiseen tukiohjelmaan voi lähtökohtaisesti soveltaa mitään perustamissopimuksessa määrätyistä poikkeuksista eikä varsinkaan vaikeuksissa olevien yritysten pelastamiseksi ja rakenneuudistukseksi tarkoitettuja poikkeuksia. (31) EY:n perustamissopimuksen 88 artiklassa tarkoitetun muodollisen tutkintamenettelyn aloittamisesta 22 päivänä tammikuuta 1997 tehdyn päätöksen perustelut voidaan esittää lyhyesti seuraavasti: - laki koskee maksukyvyttömiä suuryrityksiä, - erityisen velkasaneerausmenettelyn aloittaminen, ja erityisesti yrityksen toiminnan jatkaminen, kuuluu hallituksen harkintavaltaan, - toisin kuin konkurssimenettelyssä, tarkoituksena on suojella yrityksiä niiltä seurauksilta, joita maksukyvyttömyystapauksissa yleensä on (yleisen edun turvaaminen, mikä merkitsee erityisesti työpaikkojen säilyttämistä), ja mahdollistaa yritystoiminnan jatkuminen, - tämä näkyy oikeussuojajärjestelmässä; erityistä velkasaneerausmenettelyä valvoo ainoastaan hallintoasioita käsittelevä tuomari, jonka toimivalta rajoittuu hallinnollisten toimenpiteiden laillisuuden toteamiseen; toimintojen taloudellisen tarkoituksenmukaisuuden toteaminen ei kuulu hänen toimivaltaansa, - asiaa koskevista säädöksistä käy selvästi ilmi, että velkasaneerausmenettely on poikkeus konkurssimenettelystä, - vaikeuksissa oleville suuryrityksille myönnettävä tuki vääristää merkittävässä määrin kauppaa ja kilpailua yhteismarkkinoilla, - erityinen velkasaneerausmenettely antaa yritykselle eräitä taloudellisia etuja, jotka kustannetaan valtion varoista (perintätoimenpiteiden peruminen, vero- ja sosiaaliturvavelkojen koronmaksun lakkauttaminen, vapauttaminen velvollisuudesta maksaa sakkoja ja rangaistusluonteisia maksuja pakollisten sosiaaliturvamaksujen maksamatta jättämisen vuoksi, vapauttaminen yhteisöveron maksamiseen liittyvistä viivästysmaksuista, velkasaneerausmenettelyssä olevan yrityksen myynnistä perittävä symbolinen rekisteröintimaksu, sellaisten yrityksen velkojen jäädyttäminen, joita sillä on muille julkisille luottolaitoksille ja yrityksille, valtiovarainministeriön mahdollisesti myöntämä takaus), - toisin kuin yhteisön suuntaviivoissa valtiontuesta vaikeuksissa olevien yritysten pelastamiseksi ja rakenneuudistukseksi, ohjelmassa ei säädetä yksittäisten tukien ilmoittamisesta, - lain säännökset ulotetaan tytär- ja emoyrityksiin (konserniin), mikä vahvistaa vaikutuksia kilpailuun. (32) Yhteisöjen tuomioistuin on maininnut asiassa C-200/97, Ecotrade Srl/AFS, 1.12.1998 antamassaan tuomiossa(16), että "sitä, että (...) yritykseen sovelletaan lailla nro 95/1979 käyttöön otetun kaltaista järjestelmää, jolla poiketaan yleisistä konkurssisäännöksistä, on pidettävä (...) valtiontuen antamisena, jos on osoitettu, että - tälle yritykselle on annettu lupa jatkaa taloudellista toimintaansa tilanteessa, jossa tätä mahdollisuutta ei olisi voitu antaa sovellettaessa yleisiä konkurssisäännöksiä, tai - tälle yritykselle on annettu yksi tai useampi etu esimerkiksi niin, että sille on annettu valtion takaus, siihen sovelletaan alennettua verokantaa, se on vapautettu velvollisuudesta maksaa sakkoja tai muita rahallisia seuraamuksia tai sen osalta on kokonaan tai osittain luovuttu julkisen tahon saatavista, eikä muu maksukyvytön yritys olisi voinut saada tällaisia etuja sovellettaessa yleisiä konkurssisäännöksiä" (45 kohta). IV ITALIAN HUOMAUTUKSET (33) Italian viranomaiset toimittivat menettelyä ja asiaa koskevat huomautuksensa 14 päivänä syyskuuta 1999 päivätyllä kirjeellä, joka on kirjattu vastaanotetuksi 20 päivänä syyskuuta 1999, ja asiaa koskevat huomautuksensa 2 päivänä marraskuuta 1999 päivätyllä kirjeellä, joka on kirjattu vastaanotetuksi 5 päivänä marraskuuta 1999. Menettelyä koskevat huomautukset (34) Italian viranomaiset toivat ensimmäisessä kirjeessään esiin menettelyyn liittyvän ongelman. Ne vastustivat erityiseen velkasaneerausmenettelyyn liittyvien päätösten kumoamista koskevaa komission päätöstä, joka perustui siihen, että laki nro 95/1979 oli todettu olemassa olevaksi tueksi, sekä päätöstä aloittaa sitä koskeva EY:n perustamissopimuksen 88 artiklan 2 kohdassa tarkoitettu menettely. Italian viranomaisten mukaan aiempi menettely olisi ollut peruutettava ennen uuden menettelyn aloittamista. (35) Halutessaan kumota 13 päivänä joulukuuta 1994 ja 22 päivänä tammikuuta 1997 tekemänsä päätökset asiassa Piaggio annetun tuomion seurauksena, komission ei Italian näkemyksen mukaan olisi tarvinnut pyytää jäsenvaltion ja muiden asianomaisten huomautuksia, koska sillä ei olisi mahdollisuutta käyttää harkintavaltaansa. Asiaa koskevat huomautukset (36) Samassa kirjeessä Italian viranomaiset katsovat, että olemassa olevan tuen käsitteeseen, sellaisena, joksi se on muotoutunut yhteisön oikeuden kehityksen mukana, olisi sisällytettävä kolmas kategoria; tähän kategoriaan kuuluisivat sellaiset ohjelmat, joiden soveltuvuutta arvioidessaan komissio on päätynyt eri aikoina erilaisiin tuloksiin oikeuden tekemien tulkintojen muututtua(17). Komissio on tiennyt laista nro 95/1979 ainakin vuodesta 1982 alkaen, vaikka siitä ei ollut ilmoitettu, mutta se päätti vasta vuonna 1992 tutkia lain perusteellisesti yhteismarkkinoiden kehityksen vuoksi. Myös Italian hallituksen kanta on muuttunut, sillä viranomaiset ovat suostuneet ilmoittamaan ennalta yritysten veloille myönnetyistä yksittäisistä julkisista takauksista. (37) Italian viranomaisten mielestä niiden esittämät varaukset ovat oikeutettuja myös sen vuoksi, että komission yksiköille on menettelyn (C 7/97) osana ilmoitettu sekä kyseessä olevan ohjelman lakkauttamisesta että erityistä velkasaneerausmenettelyä koskevan uuden asetuksen nro 270 antamisesta 8 päivänä heinäkuuta 1999(18). (38) Toisessa kirjeessään Italian viranomaiset tulkitsevat joustavasti yhteisöjen tuomioistuimen 17 päivänä kesäkuuta 1999 asiassa Rinaldo Piaggio antamaa tuomiota. Tämän tulkinnan mukaan tuomioistuin on todennut, että lailla nro 95/1979 säädetyn ohjelman nojalla voidaan - mutta ei välttämättä tarvitse - myöntää tukea, mikäli eräät edellytykset täyttyvät, etenkin silloin, kun yrityksen toiminnan jatkuminen on sallittu olosuhteissa, joissa yleinen konkurssimenettely ei olisi sitä mahdollistanut, tai mikäli yritys on hyötynyt yhdestä tai useammasta seuraavassa esitetyistä eduista: - valtiovarainministeriön myöntämän takauksen täytäntöönpano, - vapauttaminen velvollisuudesta maksaa sakkoja ja rangaistusluonteisia maksuja pakollisten sosiaaliturvamaksujen maksamatta jättämisen vuoksi, - yhteisöverovelkoihin liittyvien perintätoimenpiteiden lakkauttaminen, - yrityksen omaisuuden myynnistä perittävä symbolinen miljoonan liiran (516 euron) kiinteämääräinen rekisteröintimaksu. Kansallisen tuomioistuimen tehtävä on varmistaa tapauskohtaisesti yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännön perusteella, täyttyvätkö tuen edellytykset. (39) Tämän tulkinnan valossa EY:n perustamissopimuksen 88 artiklan 2 kohdan mukaisen menettelyn aloittaminen yleisesti lain osalta, eikä sen käytännön soveltamisen osalta, olisi ristiriidassa yhteisöjen tuomioistuimen tuomion kanssa etenkin, koska menettelyn kohde, laki nro 95/1979, on sittemmin kumottu, eikä sen soveltamisesta näin ollen enää voitaisi ilmoittaa ennalta. (40) Itse ohjelman osalta Italian viranomaiset viittaavat ainoastaan 28 päivänä huhtikuuta 1997 päivättyyn teollisuusministeriön kirjeeseen (joka on kirjattu vastaanotetuksi lopullisessa muodossaan 8 päivänä heinäkuuta 1997), jolla ne toimittivat huomautuksensa 25 päivänä maaliskuuta 1997 päivättyyn komission kirjeeseen SG(97) D/2286, jossa ilmoitettiin menettelyn aloittamisesta asiassa C 7/97 (ent. E 13/92). Kyseisessä asiakirjassa Italian viranomaiset ovat todenneet seuraavaa: - Erityinen velkasaneerausmenettely vastaa perinteisiä konkurssilaissa (joka Italiassa on vuodelta 1942) säädettyjä menettelyjä, erityisesti koska yritys voi sen turvin jatkaa toimintaansa(19) ja koska yrityksen ja sen omaisuuden hallinta siirretään pois yrityksen johdolta. - Erityinen velkasaneerausmenettely on rajattu suuryrityksiin ja sen ulottaminen koko konserniin on oikeutettua menettelyn taloudellisten ja sosiaalisten vaikutusten vuoksi, joita on (ainakin pk-yritysten osalta) helpompi hallinnoida konkurssimenettelyllä. - Erityinen velkasaneerausmenettely eroaa konkurssimenettelystä siten, että sen tavoitteena on yleensä yrityksen toiminnan jatkuminen, yrityksen tervehdyttäminen ja kannattavuuden palauttaminen, jotta yritys voidaan myydä mahdollisille ostajille kokonaisuutena, eikä sitä tarvitse pilkkoa. Italian viranomaiset ovat 5 päivänä marraskuuta 1999 esittämissään huomautuksissa määritelleet maksukyvyttömyyden "neutraaliksi" tilaksi, joka ei ole ristiriidassa toiminnan jatkamisen kanssa ja joka on nimenomaisesti tunnustettu tavanomaiseksi yrityksen maksuvaikeuksista kertovaksi tilanteeksi(20). Koska erityisellä velkasaneerausmenettelyllä ja konkurssimenettelyllä on yhtäläinen tavoite, eli maksukyvyttömän yrityksen säilyttäminen markkinoilla, ei sillä ole merkitystä, onko tarkoituksena ollut turvata velkojien vai työntekijöiden edut; tukea on joka tapauksessa arvioitava sen mahdollisen vääristävän vaikutuksen perusteella eikä ilmoitetun tarkoituksen perusteella. (41) Komissio totesi 25 päivänä maaliskuuta 1997 antamassaan tiedonannossa, ettei yrityksen toiminnan jatkuminen voi olla normaali tilanne sellaiselle vaikeuksissa olevalle yritykselle, joka on asetettu erityiseen velkasaneerausmenettelyyn, jos konkurssimenettelyn mukaan toiminnan tilapäinen jatkaminen on poikkeus. Tähän toteamukseen Italian viranomaiset vastasivat seuraavasti: - Säilyttävä tavoite on itsessään neutraali, ja ainoastaan julkisten varojen myöntäminen voi antaa kyseiselle yritykselle aiheetonta etua ja näin ollen vääristää markkinoita. - Myös muissa Euroopan valtioissa on erityisen velkasaneerausmenettelyn kaltaisia menettelyjä, kuten Ranskassa "redressement judiciaire" -menettely, jonka tavoitteena on säilyttää yrityksen tuotantohyödykkeet ja jonka yhteydessä on mahdollista käyttää huomattavaa harkintavaltaa. - Menettelyä, jonka kansallinen tuomioistuin aloittaa julistamalla yrityksen maksukyvyttömäksi, sovelletaan yleisesti ja automaattisesti kaikkiin yrityksiin, jotka täyttävät yrityksen kokoa koskevat edellytykset. Näin ollen lupa jatkaa toimintaa on keskeinen osa menettelyä ja keino palauttaa yrityksen kannattavuus, ja se voidaan myöntää vasta sitten, kun velkojien edut on ensin turvattu. - Italian viranomaiset myöntävät, että toimenpide on harkinnanvarainen, mutta ne vakuuttavat, että harkinnanvaraisuutta käytetään velkojien etujen turvaamiseen, minkä vuoksi sitä ei tule tutkia tarkasteltaessa, onko ohjelma EY:n perustamissopimuksen 87 ja 88 artiklan mukainen. (42) Kysymykseen, sisältyykö menettelyyn valtiontukea, Italia toteaa seuraavaa: - Italian viranomaiset pitivät alun perin valtiovarainministeriön takausta ainoana tueksi katsottavana toimenpiteenä, ja ne olivat jo suostuneet ilmoittamaan yksittäisistä takauksen myöntämistapauksista vastatessaan 9 päivänä maaliskuuta 1995 päivätyllä kirjeellään komission ehdotukseen 88 artiklan 1 kohdassa tarkoitetuista aiheellisista toimenpiteistä. Sittemmin Italian viranomaiset olivat kuitenkin muuttaneet lakia nro 95/1979 siten, että tuensaajien oli maksettava takauksesta. - Vapauttaminen velvollisuudesta maksaa sakkoja ja rangaistusluonteisia maksuja pakollisten sosiaaliturvamaksujen maksamatta jättämisen vuoksi koskee ainoastaan sellaisia seuraamuksia, jotka on määrätty maksettavaksi ennen vuonna 1986 annetun lain voimaantuloa(21). - Yhteisöverovelan perintätoimenpiteiden toteuttamatta jättäminen ei Italian viranomaisten mukaan heikennä valtion oikeuksia etuoikeutettuna velkojana yhtä voimakkaasti kuin voitaisiin olettaa; tämä etuoikeus, johon kuuluu oikeus saada yksittäistoimenpiteellä saatavansa takaisin konkurssipesästä, on ainoastaan oikeudelliseen menettelyyn liittyvä tekninen etuoikeus; valtio voi saada konkurssipesän omaisuudesta vain sille kuuluvan osuuden. - Italian viranomaisten mukaan yrityksen omaisuuden myynnistä peritään miljoonan liiran (516 euron) kiinteämääräinen rekisteröintimaksu, mikä tulee yrityksen omaisuuden ostavien tahojen hyväksi; näin ollen kyseessä ei ole maksukyvyttömän yrityksen saama hyöty(22). - Vero- ja sosiaaliturvavelkojen koronmaksun lakkauttaminen on Italian mukaan osa normaalia konkurssimenettelyä ja on automaattinen seuraus siitä, että yritys on julistettu maksukyvyttömäksi. V ASIANOMAISTEN HUOMAUTUKSET (43) Kaksi asianomaista(23) on toimittanut huomautuksensa 21 päivänä syyskuuta 1999 vastaanotetuksi kirjatulla kirjeellä. Ne yhtyvät kantaan, jonka komissio esitti 12 päivänä elokuuta 1999(24) päivätyssä kirjeessään. VI MENETTELYÄ KOSKEVA ARVIOINTI (44) Italian tekemiin menettelyä koskeviin huomautuksiin komissio vastaa, että sen oli yhteisöjen tuomioistuimen asiassa Piaggio tekemän päätöksen (jonka mukaan laki nro 95/1979 ei ollut tukea) perusteella vedettävä johtopäätökset 13 päivänä joulukuuta 1994 ja 22 päivänä tammikuuta 1997 tehtyjen päätösten osalta. Koska mainittu tuomio ei ollut EY:n perustamissopimuksen 230 artiklan nojalla annettu kumoava tuomio eikä 234 artiklan nojalla säädöksen pätevyyttä koskeva tuomio, komission oli annettava Italian hallitukselle ja asianomaisille mahdollisuus esittää huomautuksensa suunnittelemistaan toimenpiteistä, eli aiempien päätösten kumoamisesta. Italian viranomaiset eivät ole ottaneet tätä tilannetta huomioon väittäessään, ettei komission olisi tarvinnut pyytää jäsenvaltion ja muiden asianomaisten huomautuksia, koska sillä ei ollut mahdollisuutta käyttää harkintavaltaansa. (45) Italian viranomaisten esittämä vaatimus, jonka mukaan aiempi menettely on kumottava ennen uuden menettelyn aloittamista, on tiukan muodollinen, ja sen ainoana käytännön seurauksena on menettelyn pitkittyminen. Koska kyseessä on kaksi toisiaan seuraavaa, 28 päivänä heinäkuuta 1999 tehtyyn päätökseen sisältyvää päätöstä, jotka on toistettu tässä päätöksessä, komission valitsema käytäntö takaa sen, että lailla nro 95/1979 säädetyn, ilmoittamatta jätetyn tukiohjelman soveltuvuus yhteismarkkinoille tutkitaan vasta sitten, kun vuosina 1994 ja 1997 tehtyjen komission päätösten kumoamisesta on tehty lopullinen päätös. Tämän lähestymistavan ansiosta voidaan helpommin selvittää lopullisesti, noudattaako ohjelma valtiontukisääntöjä. Näin voidaan välttää asetuksen (EY) N:o 659/1999 9 artiklassa säädetty menettely, vaikka kyseinen säännös ei ole suoraan sovellettavissa tähän asiaan. VII ASIAA KOSKEVA ARVIOINTI (46) Italian viranomaiset eivät ole vastustaneet komission aikomusta kumota 13 päivänä joulukuuta 1994 (ehdotus aiheellisiksi toimenpiteiksi) ja 22 päivänä tammikuuta 1997 (ensimmäinen menettelyn aloitus) tehdyt päätökset, minkä komissio aikoi tehdä yhteisöjen tuomioistuimen annettua tuomion, jonka mukaan laki nro 95/1979 ei ollut olemassa olevaa tukea. Lisäksi huomautuksia esittäneet asianomaiset tukevat 28 päivänä heinäkuuta 1999 tehdyssä komission päätöksessä esitettyjä näkemyksiä. Näin ollen komissio vahvistaa aikomuksensa ja kumoaa vuosina 1994 ja 1997 tekemänsä päätökset. (47) Komissio on tehnyt aiemmin useita päätöksiä, jotka koskevat lakia nro 95/1979. Niistä kaksi kuuluu EHTY:n perustamissopimuksen soveltamisalaan. Asian selventämiseksi on aiheellista palauttaa mieliin nämä päätökset. - Maaliskuun 20 päivänä 1996 tehty päätös 96/434/EY(25), jossa komissio totesi valtiontueksi kaikki lain nro 80/93(26) (laki nro 95/1979 muutettuna) säännökset; kyseisessä laissa säädetään erityisen velkasaneerausmenettelyn soveltamisesta yrityksiin, joiden maksukyvyttömyys johtuu niiden velvollisuudesta palauttaa valtiolle, julkiselle laitoksille tai valtioenemmistöisille yhtiöille vähintään 51 prosenttia maksetusta pääomasta oleva summa tai vähintään 50 miljardia Italian liiraa (26 miljoonaa euroa) yhteisön toimielinten EY:n perustamissopimuksen 87 ja 88 artiklan nojalla tekemien päätösten mukaisesti. Kyseinen tukitoimenpide on todettu yhteismarkkinoille soveltumattomaksi. Italia on ilmoittanut 10 päivänä kesäkuuta 1998 päivätyllä kirjeellä, joka on kirjattu vastaanotetuksi 12 päivänä kesäkuuta 1998, lopettaneensa kyseisten säännösten soveltamisen. - Maaliskuun 27 päivänä 1996 tehty päätös 96/515/EHTY(27), jossa komissio totesi EHTY:n perustamissopimuksen 4 artiklan c alakohdan mukaiseksi valtiontueksi takauksen, joka on myönnetty lain nro 95/1979 2 a §:n (valtion takaus) nojalla Acciaierie e Ferriere di Servolalle (AFS) vastikkeetta 26,5 miljardin Italian liiran (14 miljoonan euron) määrälle. Kyseisellä päätöksellä komissio on todennut kyseessä olevan tuen sääntöjenvastaiseksi sekä hiilen ja teräksen yhteismarkkinoille soveltumattomaksi ja on määrännyt Italian valtion perimään sen takaisin tuensaajalta. - Huhtikuun 30 päivänä 1997 tehty päätös 97/754/EHTY(28), jossa komissio totesi EHTY:n perustamissopimuksen 4 artiklan c alakohdan mukaiseksi tueksi useat Ferdofin Siderurgica Srl:n hyväksi lain nro 95/1979 nojalla toteutetut toimenpiteet, muun muassa niiden huomattavan suuruisten velkojen takaisinmaksun lykkäämisen, joita yrityksellä oli julkiselle yrityksille ja laitoksille. Kyseisellä päätöksellä komissio totesi kyseisen tuen hiilen ja teräksen yhteismarkkinoille soveltumattomaksi ja määräsi Italian viranomaiset perimään maksetut tuet takaisin ja lopettamaan lain nro 95/1979 soveltamisen siltä osin kuin se koskee Ferdofin Siderurgica Srl:n velkojen maksamatta jättämistä julkiselle yrityksille ja elimille. (48) Arvioitaessa vaikeuksissa olevien suuryritysten erityistä velkasaneerausmenettelyä koskevaa oikeudellista järjestelmää on tärkeää yksilöidä toimenpiteet, joita ei voida pitää yleisinä toimenpiteinä, ja ottaa kantaa siihen, kuuluvatko ne EY:n perustamissopimuksen 87 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan. (49) Laki nro 95/1979 näyttää sisältävän eräitä konkurssimenettelyn piirteitä ja valtiontuen ominaisuuksia(29). Se eroaa kuitenkin konkurssimenettelystä, jota sovelletaan yleisesti kaikkiin yrityksiin. Erityisestä velkasaneerausmenettelystä annettu laki heijastaa niitä vaikeuksia, joissa monet suuret italialaiset ja eurooppalaiset teollisuusyritykset olivat 1970-luvulla. Lain ensisijaisena tarkoituksena on säilyttää työllisyystaso rakenneuudistussuunnitelman avulla, jolla vältetään vaikeuksissa olevan yrityksen välitön konkurssi ja mahdollistetaan sen toiminnan jatkuminen. (50) Useissa lain nro 95/1979 kohdissa viitataan Italian konkurssilakiin(30), ja niiltä osin kuin tämän lain soveltaminen vastaa konkurssilain säännöksiä, kyseessä ovat yleiset toimenpiteet, jotka eivät ole luonteeltaan selektiivisiä. Kyseisessä laissa säädetään kuitenkin erityistapauksista, joissa tietyille tahoille voidaan myöntää erityisetuja ja tukea julkisista varoista; näiltä osin kyseessä on EY:n perustamissopimuksen 87 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu valtiontukiohjelma. (51) Asiassa Ecotrade Srl / AFS (katso 32 kappale) antamassaan tuomiossa, joka koski lain nro 95/1979 soveltamista(31), yhteisöjen tuomioistuin analysoi lakia nro 95/1979 ja havaitsi, ettei kaikkia sen sisältämiä osia voida pitää yleisinä toimenpiteinä. Näin ollen tuomioistuin luokitteli ne valtion myöntämiksi tuiksi. (52) Ennen näiden osien tutkimista tuomioistuin totesi, että mainittua lakia on tarkoitus soveltaa valikoivasti sellaisiin taloudellisissa vaikeuksissa oleviin suuriin teollisuusyrityksiin, jotka ovat erityisen paljon velkaa tietyntyyppisille eli lähinnä julkiseen sektoriin kuuluville velkojille (tuomion 38 kohta). (53) Ensinnäkin tuomioistuin mainitsee päätöksen, jolla taloudellisissa vaikeuksissa oleva yritys asetetaan erityiseen velkasaneerausmenettelyyn ja jolla sen sallitaan jatkaa toimintaansa. Tuomioistuin on todennut, että vaikka teollisuusministerin päätökset tehdään niin, että velkojien edut ja erityisesti mahdollisuudet kasvattaa yrityksen varallisuutta otetaan mahdollisimman pitkälle huomioon, näihin päätöksiin vaikuttaa myös, kuten Italian hallituskin on myöntänyt, halu turvata kansalliseen teollisuuspolitiikkaan liittyvistä syistä yrityksen taloudellinen toiminta. Kuitenkin ne yritykset, joihin sovelletaan toiminnan jatkamisen mahdollistavaa ohjelmaa, voivat päästä tämän ohjelman ansiosta parempaan asemaan kuin muut yritykset, koska se mahdollistaa niiden taloudellisen toiminnan jatkamisen tilanteessa, jossa tätä mahdollisuutta ei ole yleisiä konkurssisäännöksiä sovellettaessa, koska viimeksi mainituilla pyritään ensisijaisesti turvaamaan velkojien edut. Kun otetaan huomioon yritystyypit, joita kyseinen lainsäädäntö koskee, ja ministeriön harkintavallan laajuus, voidaan erityisluonnetta koskevan edellytyksen katsoa täyttyvän. Tuomioistuin on myös todennut, että kun otetaan huomioon yrityksen toiminnan jatkamiseen liittyville saataville annettu etusija, luvasta jatkaa taloudellista toimintaa saattaa seurata lisäkustannuksia julkiselle vallalle, jos on todellakin niin, että valtio tai julkiset elimet ovat taloudellisissa vaikeuksissa olevan yrityksen tärkeimpien velkojien joukossa, varsinkin kun kyseinen yritys näissä tapauksissa on aina velkaa huomattavia summia (39-41 kohta). (54) Lisäksi tuomioistuin on havainnut seuraavat edut: - lain nro 95/1979 2 a §:ssä tarkoitetun valtion takauksen myöntäminen(32), - täytäntöönpanokiellon ulottaminen myös verovelkaan sekä niihin rangaistusluonteisiin maksuihin, korkoihin ja korotuksiin, joita on maksettava yhteisöveron maksamisen myöhästymisen vuoksi(33), - vapauttaminen velvollisuudesta maksaa pakollisten sosiaaliturvamaksujen laiminlyönnin vuoksi langetettuja sakkoja ja rangaistusluonteisia maksuja(34), - tavanomaista pienemmän verokannan soveltaminen yrityksen tai sen osan luovutukseen(35) (tällaisista luovutuksista on maksettava kiinteämääräinen miljoonan Italian liiran rekisteröintimaksu, kun rekisteröintimaksu on yleensä kolme prosenttia luovutetun omaisuuden arvosta). Tuomioistuin on lisäksi maininnut, että tällaisista eduista voi myös seurata lisäkustannuksia julkiselle vallalle, ja asia on toisin vain, jos osoitetaan, ettei erityiseen velkasaneerausmenettelyyn asettamisesta ja yrityksen taloudellisen toiminnan jatkamisesta ole tosiasiallisesti aiheutunut valtiolle lisäkustannuksia siihen verrattuna, mitä kustannuksia valtiolle olisi aiheutunut yleisten konkurssisäädösten noudattamisesta (42 ja 43 kohta). (55) Tämän analyysin perusteella komissio toteaa ensimmäisestä tukielementistä(36), että tuomioistuimen perustelu (jossa se toteaa, että luvasta jatkaa taloudellista toimintaa saattaa seurata lisäkustannuksia julkiselle vallalle, jos on todellakin niin, että valtio tai julkiset elimet ovat taloudellisissa vaikeuksissa olevan yrityksen tärkeimpien velkojien joukossa) voidaan tulkita siten, että nyt kyseessä olevassa tapauksessa on vielä todistettava, että valtion varoja on käytetty valtiolle aiheutuneiden lisäkustannusten kattamiseen. Tähän komissio huomauttaa, että tuomioistuin itse on varmistanut, että nämä kustannukset ovat syntyneet juuri lain nro 95/1979 tavoitteen vuoksi; kyseistä lakiahan sovelletaan valikoivasti sellaisiin taloudellisissa vaikeuksissa oleviin suuriin teollisuusyrityksiin, jotka ovat erityisen paljon velkaa tietyntyyppisille eli lähinnä julkiseen sektoriin kuuluville velkojille. (56) Komissio toteaa, että Italian viranomaiset eivät ole huomautuksissaan vastustaneet tätä tulkintaa: ne väittävät, ettei analyysin pitäisi koskea lakia yleisesti vaan sen käytännön soveltamista. Tässä lähestymistavassa ei kuitenkaan oteta huomioon sitä, että kyseessä on tukiohjelma, minkä vuoksi (sekä valtiontuen että mahdollisen yhteismarkkinoille soveltamisen) analyysi koskee itse ohjelmaa ja sen mekanismeja; näin ollen yksittäisiä soveltamistapauksia ei tarvitse eikä ole oikeutettuakaan analysoida erikseen, jotta voitaisiin esittää näkemys kyseisestä ohjelmasta. (57) Muista tuomioistuimen mainitsemista eduista ja nimenomaan valtion varojen käytöstä komissio toteaa, että lain nro 95/1979 2 a §:n nojalla myönnetty takaus on luonteeltaan valtiontukea: myös Italian viranomaiset ovat pitäneet tällaista etua valtiontukena(37). Komissio toteaa toistamiseen muiden etujen liittyvän ohjelmaan, jota on analysoitava sellaisenaan; yksittäisiä soveltamistapauksia ei tarvitse, eikä ole oikeutettuakaan, analysoida erikseen. Tuomioistuimen perusteluissa siis oletetaan valtiolle aiheutuvan lisäkustannuksia, ja tällainen olettamus voidaan kumota vain, jos todistetaan, etteivät nämä edut aiheuta sellaisia lisäkustannuksia, joita ei syntyisi tavanomaisia konkurssisäännöksiä sovellettaessa. Italian viranomaiset eivät ole esittäneet tällaisia todisteita huomautuksissaan, jotka koskivat laissa nro 95/1979 säädetyn ohjelman etuja. Ne eivät ole kiistäneet toimenpiteen luonnetta tältä kannalta perintätoimenpiteiden lakkauttamisen yhteydessä, vaan ne ovat ainoastaan todenneet, ettei toimenpide heikennä valtion oikeuksia etuoikeutettuna velkojana yhtä voimakkaasti kuin miltä vaikuttaisi. Ne eivät ole kiistäneet myöskään vapauttamista velvollisuudesta maksaa sakkoja tai muita rahallisia seuraamuksia, vaan ne ovat ainoastaan todenneet vapauttamisen koskevan vain sellaisia seuraamuksia, jotka on määrätty maksettavaksi ennen vuonna 1986 annetun lain voimaantuloa. Ne eivät ole kiistäneet myöskään yrityskaupoista maksettavaan rekisteröintimaksuun liittyvää etua. (58) Tämän analyysin päätteeksi voidaan todeta, että lain nro 95/1979 sisältämät edut ovat EY:n perustamissopimuksen 87 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua valtiontukea(38). (59) Kun on todettu, että kyseessä on valtiontuki, on tutkittava, voidaanko tukiohjelmaan soveltaa EY:n perustamissopimuksen 87 artiklan 2 ja 3 kohdassa mainittuja poikkeuksia ja näin välttyä soveltamasta kyseisen artiklan 1 kohdan kieltävää säännöstä. (60) Perustamissopimuksen 87 artiklan 2 kohdassa määritellään, millaiset tukiohjelmat ovat perustamissopimuksen mukaisia. Kun otetaan huomioon kyseisen ohjelman luonne, tarkoitus ja soveltamisala, on selvää, ettei a, b ja c alakohdassa esitettyjä poikkeuksia voida soveltaa tässä tapauksessa. (61) Perustamissopimuksen 87 artiklan 3 kohdassa määritellään tukimuodot, joiden voidaan katsoa soveltuvan yhteismarkkinoille. Perustamissopimuksen noudattamista arvioidaan koko yhteisön tasolla, eikä ainoastaan kansallisella tasolla. Jotta yhteismarkkinat voisivat toimia moitteettomasti, EY:n perustamissopimuksen 87 artiklan 3 kohdassa esitettyjä poikkeuksia on EY:n perustamissopimuksen 3 artiklan g alakohdassa esitetty periaate huomioon ottaen tulkittava tiukasti. (62) EY:n perustamissopimuksen 87 artiklan 3 kohdan b ja d alakohdassa esitettyjen poikkeusten osalta on selvää, että tukiohjelmaa ei ole tarkoitettu Euroopan yhteistä etua koskevan tärkeän hankkeen edistämiseen, jäsenvaltion taloudessa olevan vakavan häiriön poistamiseen eikä kulttuurin tai kulttuuriperinnön edistämiseen. Saman kohdan a ja c alakohdassa esitettyjen alueellista kehitystä koskevien poikkeusten osalta voidaan todeta, että ohjelmaa sovelletaan kaikilla Italian alueilla. (63) Taloudellisen toiminnan edistämiseen tarkoitettuja tukia koskevan poikkeuksen (87 artiklan 3 kohdan c alakohta) osalta on selvää, ettei kyseisen tukiohjelman tavoitteena ole tietyn talouden alan kehitys eikä pienten ja keskisuurten yritysten valtion tukia koskevissa yhteisön suuntaviivoissa, tutkimus- ja kehitystyöhön myönnettävää valtion tukea koskevissa yhteisön puitteissa, ympäristönsuojeluun myönnettävää valtiontukea koskevissa yhteisön suuntaviivoissa, työllisyystuen suuntaviivoissa eikä koulutukseen myönnettävää tukea koskevissa yhteisön puitteissa tarkoitetut pk-yritysten, tutkimuksen ja kehittämisen, ympäristönsuojelun, työllisyyden tai koulutuksen hyväksi toteutetut hankkeet. (64) Kyseisen ohjelman tarkoituksena on soveltaa erityisen velkasaneerausmenettelyn toimenpiteitä vaikeuksissa oleviin suuryrityksiin. Komissio on määritellyt pelastus- ja rakenneuudistustukipolitiikkansa ja ne edellytykset, joiden täyttyessä se katsoo, että tuki voi edistää taloudellisen toiminnan kehitystä vaikuttamatta kauppaan yhteisen edun kanssa ristiriitaisella tavalla. Pelastus- ja rakenneuudistustukea koskevissa suuntaviivoissa, jotka olivat voimassa komission tehdessä 28 päivänä heinäkuuta 1999 EY:n perustamissopimuksen 88 artiklan 3 kohdassa tarkoitetun menettelyn aloittamista koskevan päätöksen, mahdollisuus (kuten mainitussa päätöksessä on nimenomaisesti korostettu) hyväksyä pelastamiseen tai rakenneuudistukseen liittyviä tukiohjelmia koskee ainoastaan pk-yrityksiä, sillä suuryrityksiä koskee velvoite ilmoittaa erikseen kaikista tuista, eikä niiden osalta voida hyväksyä tukiohjelmia(39). Tämän vuoksi komissio korosti menettelyä aloittaessaan käsityksensä olevan, että ohjelma ei sovellu yhteismarkkinoille. Suuryrityksiä koskevan tukiohjelman hyväksyminen kielletään myös uusissa suuntaviivoissa(40). Näissä uusissa suuntaviivoissa määrätään kuitenkin, että komissio tutkii tuen myöntämishetkellä voimassa olevien suuntaviivojen perusteella kaikkien sellaisten pelastamis- ja rakenneuudistustukien soveltuvuuden yhteismarkkinoille, jotka on myönnetty ilman komission lupaa ja näin ollen perustamissopimuksen 88 artiklan 3 kohdan vastaisesti(41). (65) Komissio on esitellyt vaikeuksissa olevien suuryritysten pelastamiseen ja rakenneuudistukseen liittyviä käytäntöjään ensimmäisen kerran vuodelta 1978 olevassa "Kahdeksannessa kilpailupolitiikka koskevassa kertomuksessa" (228 kohta). Kyseiset linjaukset(42) koskivat tukijärjestelmiä, joita jäsenvaltiot olivat panneet täytäntöön tarkoituksenaan myöntää tietyille yrityksille niiden tarvitsemia luottoja, joita ne eivät olisi muutoin saaneet, ajaksi, jonka kuluessa niiden oli määrä tutkia mahdollisuuksiaan rakenneuudistukseen tai toiminnan muuttamiseen (pelastustuet) tai jonka ne tarvitsevat pysyäkseen toiminnassa siihen asti, kunnes tästä rakenneuudistuksesta tai toiminnan muuttamisesta saadut hyödyt (rakenneuudistustuet) alkavat vaikuttaa. - Pelastustukien tarkoituksena on ainoastaan taata yrityksen toiminnan jatkuminen siihen saakka, kunnes analyysi sen ongelmista ja niiden ratkaisuista valmistuu. Niiden on täytettävä seuraavat edellytykset: - tuen on oltava maksuvalmiustukea, joka myönnetään lainatakauksina tai lainoina, joista peritään markkinakorkoa vastaavaa korkoa, - tuen määrä on rajattava yrityksen toiminnan jatkamisen kannalta välttämättömään (sen on katettava esimerkiksi palkkakustannukset ja juoksevat menot), - tuki on myönnettävä ainoastaan siksi ajaksi, joka tarvitaan välttämättömien ja toteuttamiskelpoisten tervehdyttämistoimenpiteiden määrittelemiseksi (yleensä kuusi kuukautta), - tukea on voitava perustella vakavilla sosiaalisilla syillä, eikä yrityksen toiminnan jatkuminen sen turvin saa horjuttaa toimialan tasapainoa muissa jäsenvaltioissa. - Komissio on vaatinut rakenneuudistustuen edellytykseksi sellaista selkeää rakenneuudistus- tai toiminnan tervehdyttämissuunnitelmaa, jolla todella pystytään palauttamaan kyseessä olevan tuotantotoiminnan kilpailukyky. Lisäksi se on vaatinut, että tukimäärä ja -intensiteetti rajataan määrään, joka on ehdottomasti välttämätön yrityksen talouden tasapainon takaamiseksi siirtymäkauden aikana siihen saakka, kunnes ohjelman tulokset ovat havaittavissa, mikä edellyttää, että tuki on kestoltaan rajattu ja että se alenee asteittain. Komissio on edellyttänyt, että sille ilmoitetaan ennalta alakohtaisista ohjelmista, joiden nojalla voidaan myöntää niin pelastus- kuin rakenneuudistustukiakin, sekä merkittävien yksittäisten pelastus- kuin rakenneuudistustukien myöntämisestä. (66) Lakiin nro 95/1979 perustuvan tukiohjelman sääntöjen perusteella on ilmeistä, etteivät edellä kuvatut edellytykset täyty seuraavista syistä: - Pelastustuet: Lain nro 95/1979 2 a §:ssä tarkoitettu takaus kattaa yrityksen toiminnan jatkamisesta syntyneet velat, eikä sitä ole rajattu luottoihin. Muita toimenpiteitä ei voida verrata takaisin maksettaviin markkinakorkoisiin lainoihin. Mikään mekanismi ei takaa sitä, että kyseisen ohjelman perusteella myönnettyjen tukien määrä olisi rajattu yrityksen toiminnan jatkamiseksi ehdottomasti välttämättömään määrään. Ohjelmaa voidaan soveltaa tiettyyn yritykseen aluksi kahden vuoden ajan, mutta tätä aikaa voidaan jatkaa kahdella vuodella. Ohjelma perustuu ajatteluun, jonka mukaan tiettyjä yrityksiä on suojeltava niiden yhteiskunnallisen merkityksen vuoksi, mutta siinä ei ole sellaista mekanismia, jolla otettaisiin huomioon muissa jäsenvaltioissa mahdollisesti syntyvät kilpailunvääristymät. - Rakenneuudistustuet: Vuonna 1979 voimassa olleissa edellytyksissä määrättiin, että tuensaajayritysten oli toteutettava rakenneuudistustoimenpiteitä, joiden oli määrä johtaa teollisuuslaitosten sulkemiseen sellaisilla teollisuudenaloilla, joilla oli rakenteellista ylikapasiteettia; kyseisen ohjelman nimenomaisena tarkoituksena on kuitenkin säilyttää yrityksen tuotantoyksikköjen yhtenäisyys. Erityisessä velkasaneerausmenettelyssä toimintasuunnitelmalta (lain 2 §) ei edellytetä rahoituksen rakenneuudistusta, joka on yhtä tärkeää kuin tuotannon rakenneuudistus ja järkiperäistäminen. Mistään muustakaan ohjelman osasta tai Italian viranomaisten huomautuksissa esitetystä seikasta ei voida päätellä, että kyseisellä ohjelmalla taataan tuensaajayritysten taloudellisen kannattavuuden palautuminen (esimerkiksi varmistamalla, että sillä katetaan lainan takaisinmaksu ja rahoitusmenot, tai takaamalla sijoitetulle pääomalle vähimmäistuotto), ettei sillä estetä aiheetonta kilpailun vääristymistä (esimerkiksi tuotantokapasiteetin myynnillä) ja että sillä taataan myönnetyn tuen ja rakenneuudistuksista saatavien hyötyjen oikeasuhteisuus (esimerkiksi välttämällä yrityksen rahoituskustannusten liiallinen aleneminen). (67) Italian viranomaiset eivät ole vedonneet EY:n perustamissopimuksen 87 artiklassa mainittuihin poikkeuksiin. (68) Päätteeksi voidaan todeta, ettei minkään EY:n perustamissopimuksen 87 artiklassa mainitun poikkeuksen perusteella voida katsoa, että kyseessä oleva ohjelma soveltuisi yhteismarkkinoille; näin ollen ohjelmaan sovelletaan 87 artiklan 1 kohdassa mainittua kieltoa. (69) Italian viranomaiset toimittivat komissiolle 24 päivänä heinäkuuta 1998 päivätyllä kirjeellä, joka kirjattiin vastaanotetuksi 28 päivänä heinäkuuta 1998, ensimmäiset tiedot uudesta uudistushankkeesta parlamentin annettua 8 päivänä heinäkuuta 1998 hallituksen tehtäväksi olemassa olevan ohjelman lakkauttamisen ja samanaikaisesti uuden erityistä velkasaneerausmenettelyä koskevan säädöksen antamisen. Laki nro 95/1979 kumottiin 30 päivänä heinäkuuta 1999. VIII TUKIEN TAKAISINPERINTÄ (70) Koska sääntöjenvastaisen ja yhteismarkkinoille soveltumattoman tuen myöntämisen jälkeen on palautettava vääristymätön kilpailutilanne, asetuksen (EY) N:o 659/1999 14 artiklan 1 kohdassa säädetään, että "sääntöjenvastaista tukea koskevissa kielteisissä päätöksissä komissio päättää, että asianomaisen jäsenvaltion on toteutettava kaikki tarpeelliset toimenpiteet tuen perimiseksi takaisin tuensaajalta". Samassa kohdassa täsmennetään kuitenkin, että "komissio ei saa vaatia tuen takaisinperimistä, jos tämä olisi yhteisön lainsäädännön jonkin yleisen periaatteen vastaista". (71) Komissio katsoo, että tässä tapauksessa huomioon otettava lainsäädännön yleinen periaate on perustellun luottamuksen periaate, jota tarkastellaan ohjelman toteuttaneen jäsenvaltion osalta, jolle tämä päätös on myös osoitettu ja asian erityisluonteen vuoksi myös niiden yritysten osalta, jotka ovat hyötyneet ohjelman soveltamisesta. (72) Komissio on nimenomaisesti todennut Italian viranomaisille (ennen kaikkea 30 päivänä heinäkuuta 1992 päivätyllä kirjeellä; katso 4 kohta), että kyseisiä toimenpiteitä tultaisiin käsittelemään "olemassa olevana tukena". Tämän kannan se on vahvistanut jälkeenpäin ehdottaessaan viranomaisille EY:n perustamissopimuksen 88 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuja aiheellisia toimenpiteitä. Näin ollen komissio on tällä vuonna 1992 esittämällään virallisella kannalla synnyttänyt Italian viranomaisissa perustellun luottamuksen, että se kohtelisi kyseistä tukiohjelmaa tuosta päivästä lähtien olemassa olevana tukena. Vaikka Italian viranomaiset eivät voineet kyseisen ohjelman voimaantulon jälkeen perustellusti odottaa, että se todettaisiin sääntöjenmukaiseksi ja yhteismarkkinoille soveltuvaksi (ne tiesivät varsin hyvin, etteivät ne olleet ilmoittaneet ohjelmasta 88 artiklan 3 kohdan mukaisesti), niillä oli perusteita pitää uusia soveltamistapauksia sääntöjenmukaisina ja yhteismarkkinoille soveltuvina kyseisestä päivästä alkaen. Jäsenvaltiossa syntyneen perustellun luottamuksen vuoksi komissio ei voi määrätä jäsenvaltiota perimään takaisin tukea, joka on myönnetty kyseistä ohjelmaa soveltaen sen jälkeen, kun sitä koskevasta 30 päivänä heinäkuuta 1992 tehdystä päätöksestä on ilmoitettu. (73) Komission päätös(43), jolla se ehdotti aiheellisia toimenpiteitä lailla nro 95/1979 säädetyn ohjelman osalta, synnytti asianomaisissa yleensä ja erityisesti kyseisestä ohjelmasta tukea saaneissa yrityksissä perustellun luottamuksen siitä, että kyseistä tukiohjelmaa pidettäisiin "olemassa olevana tukena". Tästä on ollut kaksi seurausta: - Kaikissa niissä, jotka ovat hyötyneet kyseisestä ohjelmasta mainitun päätöksen julkaisemisen jälkeen, kyseinen päätös on synnyttänyt perustellun luottamuksen siihen, että kyseisen ohjelman edut ovat "sääntöjenmukaisia" ja "yhteismarkkinoille soveltuvia", minkä vuoksi komissio ei voi määrätä jäsenvaltiota perimään takaisin myönnettyä tukea. - Kaikissa niissä, jotka ovat hyötyneet kyseisestä ohjelmasta ennen mainitun päätöksen julkaisemista, kyseinen päätös on synnyttänyt perustellun luottamuksen siihen, ettei perustamissopimuksessa määrätyn menettelyn soveltamisesta kyseiseen tukiohjelmaan voi olla seurauksena tuen takaisinperiminen. Koska kyseessä on olemassa oleva tuki, komissio voi 88 artiklan 1 ja 2 kohdan nojalla ehdottaa asianomaiselle jäsenvaltiolle ainoastaan yhteismarkkinoiden asteittaiseen kehittämiseen tai toimintaan liittyviä aiheellisia toimenpiteitä; mikäli jäsenvaltio ei tätä hyväksy, komissio voi aloittaa muodollisen menettelyn, jonka seurauksena se voi määrätä jäsenvaltion toteuttamaan nämä aiheelliset toimenpiteet, jolloin ne kuitenkin koskevat vain tulevaisuutta. Ne tuensaajat, joissa komissio ei ollut synnyttänyt kyseiseen päivään mennessä perusteltua luottamusta tuen "sääntöjenmukaisuudesta" ja "yhteismarkkinoille soveltuvuudesta", saattoivat perustellusti odottaa, että komission kyseistä ohjelmaa koskevat päätökset koskisivat ainoastaan tulevaisuutta, eivätkä aiempia soveltamistapauksia. Näin ollen tuensaajilla oli perusteltu oikeus ottaa käyttöön ne varaukset, jotka ne olivat mahdollisesti muodostaneet tukien takaisinmaksua varten. Tuensaajissa tällä tavoin synnytetyn perustellun luottamuksen vuoksi komissio ei voi määrätä jäsenvaltiota perimään takaisin myönnettyä tukea. IX PÄÄTELMÄT (74) Komissio katsoo seuraavaa: a) On aiheellista kumota 13 päivänä joulukuuta 1994 tehty komission päätös, jossa Italian tasavallalle ehdotettiin aiheellisia toimenpiteitä, ja 22 päivänä tammikuuta 1997 tehty komission päätös, jolla aloitettiin EY:n perustamissopimuksen 88 artiklan 2 kohdassa tarkoitettu menettely vaikeuksissa olevien suuryritysten erityisen velkasaneerausmenettelyn osalta. b) Taloudellisissa vaikeuksissa olevien suuryritysten erityisen velkasaneerausmenettelyn edellyttämistä kiireellisistä toimenpiteistä annetussa laissa nro 95/1979 säädetään kyseisiin yrityksiin sovellettavasta valtiontukiohjelmasta, jonka Italia on pannut sääntöjenvastaisesti täytäntöön ja rikkonut sille kuuluvia EY:n perustamissopimuksen 88 artiklan 3 kohdassa tarkoitettuja velvoitteita. c) Edellä b alakohdassa esitetyn arvioinnin perusteella kyseinen ohjelma ei sovellu yhteismarkkinoille EY:n perustamissopimuksen 87 artiklan 1 kohdan nojalla, sillä siihen ei voida soveltaa mitään 87 artiklan 2 ja 3 kohdassa esitetyistä poikkeuksista. d) Laissa nro 95/1979 säädetyn ohjelman soveltaminen on lopetettu asetuksella nro 270/1999. e) Ei ole aiheellista määrätä Italiaa perimään myönnettyjä tukia takaisin tuensaajayrityksiltä, ON TEHNYT TÄMÄN PÄÄTÖKSEN: 1 artikla Kumotaan 13 päivänä joulukuuta 1994 tehty komission päätös, jossa Italian tasavallalle ehdotettiin aiheellisia toimenpiteitä, ja 22 päivänä tammikuuta 1997 tehty komission päätös, jolla aloitettiin EY:n perustamissopimuksen 88 artiklan 2 kohdassa tarkoitettu menettely vaikeuksissa olevien suuryritysten erityisen velkasaneerausmenettelyn osalta. 2 artikla Taloudellisissa vaikeuksissa olevien suuryritysten erityisen velkasaneerausmenettelyn edellyttämistä kiireellisistä toimenpiteistä annetun Italian asetuksen nro 26/1979 muuttamisesta annetussa Italian laissa nro 95/1979 säädetty ohjelma on sääntöjenvastainen eikä sovellu yhteismarkkinoille. 3 artikla Tämä päätös on osoitettu Italian tasavallalle. Tehty Brysselissä 16 päivänä toukokuuta 2000. Komission puolesta Mario Monti Komission jäsen (1) EYVL L 83, 27.3.1999, s. 1. (2) Italian viranomaisille osoitettu 12 päivänä elokuuta 1999 päivätty kirje, EYVL C 245, 28.8.1999, s. 27. (3) EYVL C 395, 31.12.1994, s. 4, ja komission kirje nro SG(95) D/351, 13.1.1995. (4) EYVL C 368, 23.12.1994, s. 12. (5) EYVL C 192, 24.6.1997, s. 4. (6) Kok. 1999, s. I-3735. Tuomio liittyi asiaan, jonka Tribunale di Génova (Italia) on saattanut EY:n perustamissopimuksen 234 (ent. 177 artiklan) nojalla yhteisöjen tuomioistuimen käsiteltäväksi saadakseen asiassa ennakkoratkaisun. (7) EYVL C 245, 28.8.1999, s. 28. (8) Lain nro 95/1979 1 §. (9) Julkaistu 6.2.1979 Italian virallisessa lehdessä nro 36. (10) Julkaistu 4.4.1979 Italian virallisessa lehdessä nro 94. (11) Muutokset on tehty seuraavilla säädöksillä: 13.8.1980 annettu laki nro 445, julkaistu 19.8.1980 Italian virallisessa lehdessä nro 226; 31.3.1982 annettu laki nro 119, julkaistu 1.4.1982 Italian virallisessa lehdessä nro 90; 19.12.1983 annettu laki nro 696, julkaistu 21.12.1983 Italian virallisessa lehdessä nro 348; 9.4.1984 annettu asetus nro 62, julkaistu 11.4.1984 Italian virallisessa lehdessä nro 101, muutettu 8.6.1984 laiksi nro 212, julkaistu 9.6.1984 Italian virallisessa lehdessä nro 158; 9.12.1986 annettu asetus nro 835, julkaistu 10.12.1986 Italian virallisessa lehdessä nro 286, muutettu 6.2.1987 laiksi nro 19, julkaistu 9.2.1987 Italian virallisessa lehdessä nro 32; 4.9.1987 annettu asetus nro 336, julkaistu 5.9.1987 Italian virallisessa lehdessä nro 207, muutettu 3.11.1987 laiksi nro 452, julkaistu 4.11.1987 Italian virallisessa lehdessä nro 258; 23.1.1993 annettu asetus nro 17, julkaistu 25.1.1993 Italian virallisessa lehdessä nro 19, muutettu 25.3.1993 laiksi nro 80, julkaistu 26.3.1993 Italian virallisessa lehdessä nro 71; 23.12.1993 annettu asetus nro 532, julkaistu 23.12.1993 Italian virallisessa lehdessä nro 300, muutettu 17.2.1994 laiksi nro 11, julkaistu 21.2.1994 Italian virallisessa lehdessä nro 42; 24.4.1998 annettu laki nro 128, julkaistu 7.5.1998 Italian virallisen lehden nro 104 liitteessä nro 88. (12) Velkaantuneisuuden raja-arvo päivitetään kunkin vuoden huhtikuun 30 päivänä; viimeksi päivitys on tehty 30 päivänä huhtikuuta 1999 teollisuusministeriön asetuksella, joka on julkaistu 11.5.1999 Italian virallisessa lehdessä nro 108. (13) Tämä asetus vastaa pakollisen selvitystilamenettelyn aloittamista koskevaa asetusta. Erityisen velkasaneerausmenettelyn aloittamisesta annetun asetuksen sisältämät toimenpiteet luokitellaan lainkäytössä pakollisiksi toimenpiteiksi ("atto dovuto"). (14) Tämä osoittaa, että laki sisältää piirteitä valtion harjoittamasta interventiopolitiikasta, joka oli voimakkaana vallalla lakia hyväksyttäessä. (15) On huomattava, että lain nro 95/1979 2 §:n toisessa momentissa säädetään nimenomaisesti, että aina kun mahdollista, tuotantoyksikkö on säilytettävä yhtenä kokonaisuutena, myös silloin, kun niiden omistuksesta luovutaan. (16) Kok. 1998, s. I-7907. (17) Kaksi muuta kategoriaa sisältävät ennen EY:n perustamissopimuksen voimaantuloa (tai ennen kyseisen jäsenvaltion liittymistä) olemassa olleet tuet sekä komission päätöksellä yhteismarkkinoille soveltuviksi todetut ja näin ollen sääntöjenmukaiset tuet. (18) Italian virallinen lehti 9.8.1999. (19) Italian konkurssilain 90 §. (20) Katso erityisesti vaikeuksissa olevien yritysten pelastamiseen ja rakenneuudistukseen myönnettävää valtiontukea koskevien yhteisön suuntaviivojen 5 c ja 6 kohdassa esitetty vaikeuksissa olevan yrityksen määritelmä (EYVL C 288, 9.10.1999, s. 2). (21) Täydellinen luettelo lakiin nro 95/1979 tehdyistä muutoksista on esitetty alaviitteessä 11. (22) Yrityksen omaisuuden myynnistä peritään yleensä veroa, jonka suuruus on 3 prosenttia yrityksen arvosta. (23) Yritykset Ecotrade SpA ja Cordifin SpA. (24) Katso alaviite 7. (25) EYVL L 180, 19.7.1996, s. 31. Asia C 59/94 (ent. NN 125/94) Italian viranomaisten toimittamien tietojen mukaan lakia nro 80/93 on sovellettu ainoastaan yritystä Nuova Cartiera di Arbatax koskevassa asiassa. (26) Tammikuun 23 päivänä 1993 annetun asetuksen nro 17, joka on muutettu 25 päivänä maaliskuuta 1993 laiksi nro 80, 1 §; katso alaviite 11. (27) EYVL L 216, 27.8.1996, s. 11. (28) EYVL L 306, 11.11.1997, s. 25. (29) Katso alaviite 16. (30) Maaliskuun 16 päivänä 1942 annettu kuninkaan asetus nro 267 (konkurssilaki). Lain nro 95/1979 1 §:ssä viitataan konkurssilain 5 ja 6 §:ään, 195 §:ään ja sitä seuraaviin pykäliin sekä 237 §:ään. Lain 2 §:ssä viitataan kyseisen lain 35 ja 212 §:ään. 3 §:ssä viitataan 67, 198 ja 206 §:ään jne. (31) Asiassa Piaggio antamassaan tuomiossa (katso alaviite 6) yhteisöjen tuomioistuin tutki, onko lailla nro 95/1979 käyttöön otetun, yleisistä konkurssisäännöksistä poikkeavan järjestelmän kaltainen järjestelmä luokiteltava EY:n perustamissopimuksen 92 artiklassa (nykyisessä 87 artiklassa) tarkoitetuksi valtiontueksi. Tässä yhteydessä se vahvisti myös Ecotrade-asiassa antamansa tuomion yhteydessä tekemänsä analyysin. (32) Italian viranomaiset, jotka aiemmin pitivät takausta ainoana ohjelman sisältämänä tukena ja maaliskuussa 1995 lopulta suostuivat ilmoittamaan kaikista tapauksista, joissa takaus myönnetään, ovat myöhemmin ryhtyneet perimään takauksesta vastiketta. (33) Lain nro 95/1979 muuttamisesta annetun lain nro 544/1981 4 §. (34) Asetuksen nro 835/1986 3 §:n toinen alakohta, sellaisena kuin se on muutettuna 6 päivänä helmikuuta 1987 annetuksi laiksi nro 19/1987, joka on toinen lakiin nro 95/1979 tehty muutos (Italian virallinen lehti nro 32, 9.2.1987). (35) Lain nro 95/1979 5 a §. (36) Lupa jatkaa taloudellista toimintaansa tilanteessa, jossa tätä mahdollisuutta ei olisi voitu antaa sovellettaessa yleistä konkurssilainsäädäntöä. (37) Italian viranomaiset ovat ryhtyneet perimään takauksesta maksua sen jälkeen, kun ne maaliskuussa 1995 suostuivat ilmoittamaan komissiolle kaikista yksittäisistä tapauksista, joissa kyseinen takaus myönnetään. (38) On selvää, ettei vähämerkityksistä tukea koskevia de minimis -sääntöjä (EYVL C 68, 6.3.1996, s. 9) voida soveltaa tässä tapauksessa. (39) Katso alaviite 4, 4.1 ja 4.2 kohta. (40) Katso alaviite 20, 4.1 kohta. (41) Katso alaviite 20, 7.5 kohta. (42) Linjaukset on toistettu ja niitä on selkeytetty myöhemmissä, vuosina 1994 ja 1999 voimaan tulleissa suuntaviivoissa. (43) Katso alaviite 3.