Neuvoston päätöslauselma, annettu 22 päivänä helmikuuta 1999, työllisyyden suuntaviivoista vuodeksi 1999



Virallinen lehti nro C 069 , 12/03/1999 s. 0002 - 0008



NEUVOSTON PÄÄTÖSLAUSELMA, annettu 22 päivänä helmikuuta 1999, työllisyyden suuntaviivoista vuodeksi 1999 (1999/C 69/02) EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, joka ottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen, katsoo, että perustamissopimuksen 2 artiklan mukaisesti yhteisön tehtävänä on erityisesti työllisyyden korkean tason edistäminen, noudattaa Amsterdamissa 16-17 päivänä kesäkuuta 1997 kokoontuneen Eurooppa-neuvoston päätelmiä sekä kasvua ja työllisyyttä koskevaa päätöslauselmaa, joissa viitataan Amsterdamin sopimuksen uudessa työllisyyttä käsittelevässä osastossa tarkoitettuun menettelyyn ja todetaan, että neuvoston olisi pyrittävä panemaan määräykset välittömästi täytäntöön, tukeutuu 20 ja 21 päivänä marraskuuta 1997 kokoontuneen työllisyyttä käsitelleen ylimääräisen Eurooppa-neuvoston päätelmiin, joilla käynnistettiin koordinoidun Euroopan työllisyysstrategian toteuttamiseen perustuva Luxemburgin prosessi, tukeutuu Wienissä 11 ja 12 päivänä joulukuuta 1998 kokoontuneen Eurooppa-neuvoston päätelmiin, ottaa huomioon vuoden 1998 työllisyyden suuntaviivoista 15 päivänä joulukuuta 1997 annetun neuvoston päätöslauselman (1), Cardiffissa 15 ja 16 päivänä kesäkuuta 1998 kokoontuneen Eurooppa-neuvoston päätelmät ja kaikkien jäsenvaltioiden osallistumisen päätöslauselmassa määritellyn prosessin kehittämiseen varsinkin laatimalla työllisyyttä koskevat kansalliset toimintasuunnitelmat, ottaa huomioon vuoden 1998 yhteisen työllisyysraportin, joka on laadittu yhdessä komission kanssa ja jossa kuvataan yhteisön työllisyystilannetta ja tarkastellaan toimia, joita jäsenvaltiot ovat toteuttaneet pannessaan työllisyyspolitiikkaansa täytäntöön vuoden 1998 suuntaviivojen mukaisesti, ottaa huomioon komission 14 päivänä lokakuuta 1998 tekemän ehdotuksen jäsenvaltioiden vuoden 1999 työllisyyspolitiikan suuntaviivoiksi, ottaa huomioon Wienissä järjestetyn Eurooppa-neuvoston kokousta varten laaditun komission kertomuksen keinoista Euroopan työllisyysstrategian mukaisen kehityksen seurantaan ja arviointiin käytettävien tilastojen vertailtavuuden parantamiseksi; ottaa huomioon myös sen, miten komissio ja jäsenvaltiot ovat edistyneet vuoden 1998 yhteisessä työllisyysraportissa tarkoitettujen indikaattoreiden osalta, ottaa huomioon Euroopan parlamentin osallistumista koskevan päätöslauselman, ottaa huomioon talous- ja sosiaalikomitean lausunnon, ottaa huomioon alueiden komitean lausunnon, ottaa huomioon työllisyys- ja työmarkkinakomitean lausunnon, ottaa huomioon työmarkkinaosapuolten osallistumisen vuoden 1998 työllisyyden suuntaviivojen täytäntöönpanoon sekä valtion- ja hallitusten päämiesten troikan ja komission kanssa toteutetun yhteydenpidon tulokset, sekä katsoo, että (1) työllisyys on Euroopan unionin tärkein painopistealue; on jatkuvasti toteutettava yhteensovitettuja toimia työttömyyden torjumiseksi ja nykyisen työllisyystason nostamiseksi pysyvästi, (2) Luxemburgissa kokoontuneessa Eurooppa-neuvostossa hyväksytyt työllisyyden suuntaviivat vuodeksi 1998 käynnistivät näkyvän prosessin, johon on sitouduttu poliittisesti hyvin vahvasti ja jolla on kaikkien asianomaisten tahojen laaja hyväksyntä, (3) Wienissä kokoontunut Eurooppa-neuvosto antoi neuvostolle ja komissiolle tehtäväksi raportoida Kölnissä kokoontuvalle Eurooppa-neuvostolle eurooppalaisen työllisyyssopimuksen laatimisesta osana Luxemburgin prosessia, (4) kaikki 15 jäsenvaltiota ovat antaneet selvitykset kansallisten toimintasuunnitelmiensa täytäntöönpanosta, ja tältä pohjalta on saatu aikaan tuloksekas vuoropuhelu komission kanssa sekä aloitettu vertaisryhmäarviointi, ja näin on voitu selventää jäsenvaltioiden politiikan tavoitteita, menetelmiä, rahoitusta ja aikatauluja toimintasuunnitelmien puitteissa, (5) Euroopan työllisyysstrategian jatkuvan tuloksellisuuden kannalta on tärkeää säilyttää yhtenäinen ja koordinoitu lähestymistapa, joka perustuu vakaaseen makrotalouspolitiikkaan ja rakenneuudistuksiin työ-, tuote-, palvelu- ja pääomamarkkinoilla, (6) jäsenvaltioiden työllisyyspolitiikkojen yhteensovittamiseksi neuvosto antaa läheisessä yhteistyössä talouspoliittisen komitean kanssa työskentelevän työllisyys- ja työmarkkinakomitean lausunnon saatuaan työllisyyden suuntaviivat, jotka ovat sopusoinnussa talouspolitiikan laajojen suuntaviivojen kanssa ja joissa asetetaan erityiset tavoitteet, joiden toteuttamista seurataan säännöllisesti yhteisellä tulosten arviointimenetelmällä, (7) kyseisten suuntaviivojen toteuttaminen voi vaihdella niiden luonteen, niiden jäsenvaltioihin kohdistuvien vaikutusten ja niiden kohteen mukaan; niissä on noudatettava toissijaisuusperiaatetta ja otettava huomioon jäsenvaltioiden toimivalta työllisyyden alalla, (8) jäsenvaltioiden erilaiset tilanteet suuntaviivoissa käsiteltyjen ongelmien osalta ilmenevät erilaisina, kunkin jäsenvaltion tilanteen mukaisina ratkaisuina ja korostuksina, (9) vuoden 1999 työllisyyden suuntaviivoissa säilytetään neljän pääaiheen rakenne: parannetaan työllistyvyyttä, kehitetään yrittäjyyttä, edistetään yritysten ja niiden työntekijöiden sopeutumiskykyä sekä vahvistetaan miesten ja naisten yhtäläisiä mahdollisuuksia, (10) laatiessaan kansallisia toimintasuunnitelmiaan vuodeksi 1999 jäsenvaltioiden olisi hyödynnettävä täysimittaisesti tieto- ja viestintäteknologian tarjoamia uusia mahdollisuuksia työpaikkojen luomisessa, työllistyvyydessä, joustavampien ja mukautuvampien työmuotojen aikaansaamisessa sekä tasa-arvon edistämisessä, (11) näiden suuntaviivojen täytäntöönpano voi olla avuksi pimeän työn muodostaman ongelman käsittelyssä, (12) alueellisten ja paikallisten yhteistyökumppaneiden asema ja vastuu työpaikkojen luomisessa ja kannustavien olosuhteiden ja rakenteiden varmistamisessa on tunnustettava täysimääräisemmin, ja niitä on tuettava, (13) Euroopan sosiaalirahasto vaikuttaa osaltaan myönteisesti henkilöresurssien pätevöitymiseen, ja sen uudistusta olisi käytettävä hyväksi työllisyysstrategialle annettavan tuen lujittamiseksi, (14) kestävän kehityksen periaate ja ympäristökysymysten sisällyttäminen muihin yhteisön toimintalinjoihin hyväksyttiin Amsterdamissa kokoontuneessa Eurooppa-neuvostossa; jäsenvaltioita pyydetään toteuttamaan tämä käytännössä omissa työllisyysstrategioissaan edistämällä työpaikkojen luomista ympäristöalalla, (15) kulttuurialojen merkitys kestävien työpaikkojen luomisessa olisi otettava huomioon kansallisissa toimintasuunnitelmissa, ja (16) Wienissä kokoontunut Eurooppa-neuvosto kehotti komissiota esittämään keväällä 1999 Euroopan yhteisön perustamissopimuksen (uusi) tulevaan, 127 artiklaan perustuvan tiedonannon työllisyyspolitiikan valtavirtaistamisesta yhteisön tasolla, (17) Wienissä kokoontunut Eurooppa-neuvosto kehotti komissiota antamaan sitä haluavien jäsenvaltioiden kokeilla alv-prosentin alentamista sellaisten työvoimavaltaisten palvelujen osalta, joihin ei kohdistu rajat ylittävää kilpailua, (18) Luxemburgin prosessin täytäntöönpanosta vuonna 1998 saadut kokemukset osoittavat, että toimien tehostaminen on tarpeen vuonna 1999 ja sitä seuraavina vuosina, ANTAA TÄMÄN PÄÄTÖSLAUSELMAN: 1. Hyväksytään tämän päätöslauselman liitteenä olevat työllisyyden suuntaviivat vuodeksi 1999. 2. Jokaisen jäsenvaltion on toimitettava vuoden 1999 kesäkuun puoleenväliin mennessä neuvostolle ja komissiolle täytäntöönpanoselvitys, jossa on tiedot vuoden 1998 kansallisten toimintasuunnitelmien täytäntöönpanosta ja kuvaus kansallisiin toimintasuunnitelmiin vuoden 1999 suuntaviivojen huomioon ottamiseksi tehdyistä muutoksista. 3. Neuvosto toteaa, että komissio tekee jäsenvaltioiden täytäntöönpanoselvityksistä tekemänsä arvion perusteella syyskuuhun 1999 mennessä ehdotuksen yhteiseksi työllisyysraportiksi ja tarkistetuiksi työllisyyden suuntaviivoiksi vuodeksi 2000. 4. Neuvosto tekee jäsenvaltioiden täytäntöönpanoselvitysten pohjalta ja työllisyys- ja työmarkkinakomitean lausunnot saatuaan työllisyyden suuntaviivoihin perustuvan tutkimuksen jäsenvaltioiden työllisyyspolitiikan täytäntöönpanosta. Neuvosto ja komissio laativat kyseisen tutkimuksen tulosten perusteella Eurooppa-neuvostolle yhteisen raporttinsa yhteisön työllisyystilanteesta ja työllisyyden suuntaviivojen täytäntöönpanosta. Vuoden 1999 yhteiseen työllisyysraporttiin sisältyy ensimmäinen arviointi kansallisten toimintasuunnitelmien vaikutuksesta työllisyystilanteeseen. 5. Neuvosto vahvistaa, että työmarkkinaosapuolet otetaan kaikilla tasoilla mukaan tämän lähestymistavan kaikkiin vaiheisiin ja että työmarkkinaosapuolet osallistuvat merkittävästi suuntaviivojen toteuttamiseen ja työllisyyden korkean tason edistämiseen. Osallistumista arvioidaan säännöllisesti. 6. Neuvosto tunnustaa, että Luxemburgin prosessin onnistuminen tulevaisuudessa riippuu paljolti kaikkien osallistuvien tahojen eli Euroopan parlamentin, neuvoston, komission, työmarkkinaosapuolten, Euroopan keskuspankin ja Euroopan investointipankin laajasta ja intensiivisestä vuoropuhelusta. 7. Neuvosto kehottaa komissiota ja jäsenvaltioita sopimaan kaikkien asiaankuuluvien indikaattoreiden määrittelystä hyvissä ajoin tulevaa, Kölnissä kokoontuvaa Eurooppa-neuvostoa varten. (1) EYVL C 30, 28.1.1998, s. 1. LIITE TYÖLLISYYDEN SUUNTAVIIVAT VUODEKSI 1999 JOHDANTO: MÄÄRÄLLISET TAVOITTEET JA INDIKAATTORIT On olennaisen tärkeää, että työllisyyden suuntaviivojen pohjalta laaditaan konkreettiset kansalliset toimintasuunnitelmat. Vertailukelpoisiin tilastoihin perustuva yhteisten indikaattoreiden käyttö on ratkaisevan tärkeää politiikkojen tehokkaan seurannan ja arvioinnin kannalta sekä kansallisella että yhteisön tasolla. Keskeisiä työllisyyden saavutustason indikaattoreita on käytetty tähän mennessä useissa yhteisissä työllisyysraporteissa, ja konkreettisiin suuntaviivoihin liittyvien politiikkaindikaattoreiden käsittelyssä on edistytty jo hyvin. Luxemburgissa sovittiin, että jäsenvaltioiden työllisyyspolitiikkojen koordinoinnin perimmäisenä tavoitteena on saavuttaa työllisyysasteen merkittävä kestävä kasvu Euroopassa. Konkreettisten tulosten aikaan saamiseksi jäsenvaltioita - kehotetaan tukemaan vertailukelpoisten tietojen määrittelyä ja keräämistä suuntaviivojen 1-3 mukaisten kolmen yhteisön laajuisen käytännön tavoitteen täytäntöönpanemiseksi. Tähän sisältyy erityisesti työllisyyttä ja työttömyyttä koskevan luotettavan tiedonkulun kehittäminen, - kehotetaan huolehtimaan siitä, että käytettävissä on riittävät ja vertailukelpoiset tietojärjestelmät ja -menetelmät, jotta suuntaviivojen täytäntöönpanon edistymistä voidaan arvioida tarkoituksenmukaisella tavalla. Lisäksi jäsenvaltioita pyydetään asettamaan itselleen kansallisia tavoitteita, joita voitaisiin mahdollisuuksien mukaan ja tarvittaessa kvantifioida. On myös laadittava objektiiviset kriteerit parhaiden toimintatapojen valitsemista varten. I. PARANNETAAN TYÖLLISTYVYYTTÄ Torjutaan nuorisotyöttömyyttä ja ennaltaehkäistään pitkäaikaistyöttömyyttä Jäsenvaltioiden on nuoriso- ja pitkäaikaistyöttömyyden kasvun katkaisemiseksi entistä tehokkaammin kehitettävä ennaltaehkäiseviä strategioita, joissa painotetaan valmiuksia päästä työelämään ja jotka perustuvat siihen, että yksilölliset tarpeet tunnistetaan jo varhaisessa vaiheessa. Jäsenvaltioiden on myös asetettava enintään neljän vuoden määräaika (määräaika voi olla pitempi jäsenvaltioissa, joissa työttömyystaso on erityisen korkea), jonka kuluessa ne huolehtivat siitä, että 1. kaikille nuorille annetaan uusi mahdollisuus ennen kuin he ovat olleet kuusi kuukautta työttöminä tarjoamalla heille koulutusta, uudelleenkoulutusta, työharjoittelua, työtä tai muuta toimintaa, joka edistää pääsyä työelämään; 2. myös aikuisille työttömille annetaan uusi mahdollisuus ennen kuin he ovat olleet 12 kuukautta työttöminä jollain edellä mainituista keinoista tai yleisemmin yksilöllisellä ammatinvalinnanohjauksella. Näiden ennaltaehkäisevien ja työllistyvyystoimenpiteiden lisäksi olisi toteutettava toimenpiteitä, joilla edistetään pitkäaikaistyöttömien paluuta työelämään. Siirrytään passiivisista aktiivisiin toimenpiteisiin Työttömyyskorvaus-, verotus- ja koulutusjärjestelmiä on tarkistettava ja mukautettava tarpeen mukaan niin, että niillä aktiivisesti edistetään työllistyvyyttä. Tätä varten kukin jäsenvaltio 3. pyrkii lisäämään huomattavasti niiden henkilöiden määrää, jotka voivat käyttää hyväkseen työelämään pääsyä edistäviä toimenpiteitä. Jotta koulutusta tai muita vastaavia toimenpiteitä voitaisiin tarjota yhä useammalle työttömälle, kukin jäsenvaltio määrittelee lähtökohtiensa mukaisen tavoitteen, jonka avulla pyritään asteittain lähentymään kolmen parhaiten onnistuneen jäsenvaltion keskiarvoa ja vähintään 20:tä prosenttia; 4. tarkistaa ja tarvittaessa kohdentaa uudelleen etuus- ja verotusjärjestelmänsä ja antaa työttömille ja työelämän ulkopuolella oleville henkilöille kannustimia etsiä ja vastaanottaa työtä tai heidän työllistyvyyttään edistäviä toimenpiteitä sekä työnantajille kannustimia luoda uusia työpaikkoja. Lisäksi on tärkeä kehittää ikääntyvien aktiivista elämää koskevan politiikan yhteydessä sellaisia toimenpiteitä, kuten työkyvyn säilyttämistoimet, elinikäinen oppiminen ja muut joustavat työjärjestelyt, joiden avulla myös ikääntyvät työntekijät voivat osallistua aktiivisesti työelämään. Kehitetään kumppanuuteen perustuvaa toimintatapaa Jäsenvaltioiden toiminta ei yksin riitä takaamaan toivottuja tuloksia työelämään pääsyn edistämisessä. Sen vuoksi 5. työmarkkinaosapuolia kehotetaan painokkaasti vastuunsa ja toimivaltansa eri tasoilla tekemään nopeasti sopimuksia, joilla voitaisiin lisätä mahdollisuuksia koulutukseen, työkokemuksen hankkimiseen ja työharjoitteluun tai muita työllistyvyyttä helpottavia toimenpiteitä; 6. työvoiman ammattitaidon ja sopeutumiskyvyn parantamiseksi sekä jäsenvaltiot että työmarkkinaosapuolet pyrkivät kehittämään mahdollisuuksia elinikäiseen oppimiseen erityisesti informaatio- ja viestintäteknologian aloilla ja määrittelemään elinikäisen oppimisen työllisyys- ja työmarkkinakomiteaa kuullen asettaakseen tavoitteen kansallisten olosuhteiden mukaisesti näistä toimenpiteistä hyötyville osallistujille. On erityisen tärkeää tehdä osallistuminen mahdollisimman helpoksi vanhemmille työntekijöille. Helpotetaan siirtymistä koulusta työelämään Työnsaantimahdollisuudet ovat heikot sellaisilla nuorilla, jotka päättävät koulunkäyntinsä saavuttamatta työmarkkinoille pääsemiseksi tarvittavia valmiuksia. Sen vuoksi jäsenvaltiot 7. parantavat koulutusjärjestelmänsä tehokkuutta, jotta koulunkäyntinsä varhain päättävien nuorten määrä vähenisi merkittävästi. Olisi myös kiinnitettävä erityistä huomiota oppimisvaikeuksista kärsiviin nuoriin; 8. huolehtivat siitä, että nuorille annetaan paremmat valmiudet sopeutua teknologian ja talouden muutoksiin ja että he saavat työmarkkinoiden vaatimuksia vastaavan ammattitaidon, toteuttamalla ja kehittämällä tarvittaessa oppisopimuskoulutusta. Edistetään kaikille avoimia työmarkkinoita Monilla ryhmillä ja henkilöillä on erityisiä vaikeuksia hankkia soveltuva ammattitaito, päästä työmarkkinoille ja pysyä työelämässä. Tarvitaan yhdenmukaisia toimintalinjoja, joilla edistetään näiden ryhmien ja henkilöiden työhönpääsyä ja torjutaan syrjintää. Kukin jäsenvaltio 9. kiinnittää erityistä huomiota vammaisten, kansallisten vähemmistöjen ja muiden mahdollisesti toisia huonommassa asemassa olevien ryhmien ja henkilöiden tarpeisiin ja kehittää ehkäiseviä ja aktiivisia toimintalinjoja, joilla voidaan edistää heidän osallistumistaan työmarkkinoille. II. SUOSITAAN YRITTÄJYYTTÄ Helpotetaan yritysten perustamista ja niiden hoitamista Uusien yritysten perustaminen ja pienten ja keskisuurten yritysten (pk-yritykset) kasvu on välttämätöntä uusien työpaikkojen synnylle ja nuorten koulutusmahdollisuuksien lisääntymiselle. Tätä kehitystä on edistettävä parantamalla tietoisuutta yrittäjyydestä kaikkialla yhteiskunnassa laatimalla selkeät, vakaat ja luotettavat säännöt ja parantamalla riskipääomamarkkinoiden kehitysedellytyksiä. Jäsenvaltioiden olisi myös kevennettävä ja yksinkertaistettava pk-yritysten hallinnollisia ja verorasitteita. Näillä politiikoilla tuetaan jäsenvaltioiden pyrkimyksiä vähentää pimeän työvoiman käyttöä. Tätä varten jäsenvaltiot 10. pyrkivät merkittävästi vähentämään yritysten, erityisesti pk-yritysten yleiskustannuksia ja hallinnollisia rasitteita etenkin yritystä perustettaessa ja uusia työntekijöitä palkattaessa; 11. edistävät itsenäistä ammatinharjoittamista tarkastelemalla ja pyrkimällä vähentämään erityisesti vero- ja sosiaaliturvajärjestelmästä johtuvia esteitä itsenäiseksi ammatinharjoittajaksi ryhtymiselle tai pienyritysten perustamiselle sekä kehittämällä yrittäjäkoulutusta ja erityisesti yrittäjille tarkoitettuja tukipalveluja. Hyödynnetään mahdollisuuksia luoda uusia työpaikkoja Jos Euroopan unioni haluaa onnistua työllisyyshaasteeseen vastaamisessa, on kaikkia työllistämismahdollisuuksia sekä uutta teknologiaa ja innovaatioita käytettävä tehokkaasti hyväksi. Tätä varten jäsenvaltiot 12. edistävät toimenpiteitä, joilla hyödynnetään kaikki mahdollisuudet, joita tarjoutuu uusien työpaikkojen luomisessa paikallistasolla, osuus- ja yhteisötaloudessa ympäristöteknologian alalla ja uusilla aloilla, joilla markkinat eivät vielä pysty täyttämään tarpeita, ja tutkivat tätä vaikeuttavia esteitä voidakseen vähentää niitä. Tässä yhteydessä olisi otettava huomioon paikallisten viranomaisten ja työmarkkinaosapuolten erityinen asema; 13. kehittävät puite-edellytyksiä, joiden avulla hyödynnetään täysimääräisesti työllistämismahdollisuuksia palvelualalla ja teollisuuteen liittyvissä palveluissa muun muassa käyttämällä tietoyhteiskunnassa ja ympäristöalalla tarjoutuvia työllistämismahdollisuuksia useampien ja parempien työpaikkojen luomiskesi. Kehitetään verotusjärjestelmää työllisyyttä suosivammaksi ja käännetään nykyinen pitkän aikavälin kehitys, johon kuuluu työn verotuksen ja pakollisten maksujen lisääntyminen (35 prosentista vuonna 1980 yli 42 prosenttiin vuonna 1995). Kukin jäsenvaltio 14. asettaa tarpeen mukaan ja nykyisen tasonsa huomioon ottaen tavoitteeksi vähentää asteittain kokonaisverorasitusta ja tarvittaessa työhön kohdistuvaa verorasitusta ja välillisiä työvoimakustannuksia etenkin vähän ammattitaitoa vaativan ja heikosti palkatun työn osalta. Tämä tehdään vaarantamatta julkisen talouden tervehdyttämistä ja sosiaaliturvajärjestelmien taloudellista tasapainoa. Jäsenvaltiot tarkastelevat tarvittaessa, onko aiheellista ottaa käyttöön energiavero tai saastuttavia päästöjä koskeva vero tai jokin muu verotustoimenpide; 15. harkitsee halutessaan, onko syytä alentaa alv-prosenttia sellaisten työvoimavaltaisten palvelujen osalta, joihin ei kohdistu rajat ylittävää kilpailua. III. PARANNETAAN YRITYSTEN JA TYÖNTEKIJÖIDEN SOPEUTUMISKYKYÄ Nykyaikaistetaan työn organisointia Työn organisoinnin ja työn muotojen nykyaikaistamisen edistämiseksi pitäisi saada aikaan kiinteä kumppanuus kaikilla soveltuvilla tasoilla (Euroopan, kansallinen, ala-, paikallis- ja yrityskohtainen taso) seuraavasti: 16. työmarkkinaosapuolia pyydetään neuvottelemaan kaikilla aiheellisilla tasoilla sopimuksia, joilla pyritään työn organisoinnin nykyaikaistamiseen, mukaan lukien joustavat työaikajärjestelyt, jotta voitaisiin parantaa yritysten tuottavuutta ja kilpailukykyä sekä saavuttaa joustavuuden ja työsuhdeturvan välillä tarvittava tasapaino. Nämä sopimukset voivat koskea esimerkiksi vuotuista työaikaa, työajan lyhentämistä, ylityön vähentämistä, osa-aikatyön kehittämistä, elinikäistä oppimista ja sapattivapaita; 17. kukin jäsenvaltio tarkastelee, onko sen omassa lainsäädännössä mahdollista säätää joustavammista sopimuksista yhä useampien työn muotojen huomioon ottamiseksi. Niillä, joilla on tällainen työsopimus, olisi oltava riittävä turva ja parempi ammatillinen asema yritysten tarpeiden kanssa yhteensopivalla tavalla. Tuetaan yritysten sopeutumiskykyä Yritysten työntekijöiden ammattitaidon parantamiseksi jäsenvaltiot 18. tarkastelevat varsinkin verotuksellisia esteitä, jotka voivat vaikeuttaa investointeja henkilöresursseihin, ja myöntävät tarvittaessa verohelpotuksia tai vahvistavat muita kannustavia toimia yritysten oman koulutustoiminnan kehittämistä varten. Ne tarkastelevat myös uusia säännöksiä ja olemassa olevaa säännöstöä varmistaakseen, että nämä osaltaan vähentävät työllistyvyyden esteitä ja lisäävät työmarkkinoiden kykyä sopeutua talouden rakennemuutoksiin. IV. EDISTETÄÄN YHTÄLÄISIÄ MAHDOLLISUUKSIA Sukupuoleen liittyvien kysymysten valtavirtaistaminen Naisilla on edelleen erityisiä ongelmia työmarkkinoille pääsyssä, uralla etenemisessä, palkkauksessa sekä työelämän ja perheen yhteensovittamisessa. Sen vuoksi on tärkeää muun muassa - huolehtia, että aktiivinen työvoimapolitiikka koskee naisia suhteessa, joka vastaa heidän osuuttaan työttömistä; - vähentää havaittuja veroetuuspidäkkeitä, koska niillä on kielteisiä vaikutuksia naistyövoiman tarjontaan; - kiinnittää erityistä huomiota niihin seikkoihin, jotka ovat esteenä yksityisyrittäjiksi tai itsenäiseksi ammatinharjoittajaksi aikoville naisille; - varmistaa, että naiset voivat hyötyä joustavista työn muodoista. Näin ollen jäsenvaltiot 19. omaksuvat lähestymistavan, jolla sukupuoleen liittyvät kysymykset valtavirtaistetaan kaikkien neljän pääaiheen suuntaviivojen täytäntöönpanossa. Jotta tämän lähestymistavan osalta saavutettavaa edistymistä voitaisiin arvioida mielekkäällä tavalla, jäsenvaltioiden on järjestettävä asianmukaiset tietojenkeruujärjestelmät ja -menettelyt. Vähennetään sukupuolten välistä juopaa Jäsenvaltioiden ja työmarkkinaosapuolten olisi osoitettava haluavansa edistää yhtäläisiä mahdollisuuksia nostamalla naisten työllisyysastetta. Niiden olisi myös kiinnitettävä huomiota siihen, että naisten ja miesten määrä on epätasapainossa tietyillä aloilla ja tietyissä ammateissa, sekä naisten uramahdollisuuksien parantamiseen. Jäsenvaltiot 20. pyrkivät vähentämään naisten ja miesten työttömyysasteiden välistä eroa tukemalla aktiivisesti naisten työllisyyden lisäämistä ja toteuttavat toimia, jotta naiset ja miehet olisivat tasapainoisesti edustettuina kaikilla aloilla ja kaikissa ammateissa. Jäsenvaltiot aloittavat positiiviset toimet sen edistämiseksi, että samasta tai samanarvoisesta työstä maksetaan sama palkka. Vähentääkseen sukupuolten välistä juopaa jäsenvaltiot harkitsevat myös naisten uralla etenemistä edistävien toimenpiteiden käytön lisäämistä. Yhteensovitetaan työelämä ja perhe-elämä Naisten ja miesten kannalta erittäin tärkeää on politiikka, joka koskee sapattivapaita, vanhempainlomaa, osa-aikatyötä sekä joustavia työaikajärjestelyjä, jotka ovat sekä työnantajien että työntekijöiden etujen mukaisia. Alaa koskevien direktiivien ja työmarkkinaosapuolten sopimusten täytäntöönpanoa olisi nopeutettava ja seurattava säännöllisesti. Jäsenvaltioissa on oltava riittävästi tarjolla laadukkaita lastenhoitopalveluja ja muiden huollettavien henkilöiden hoivapalveluja, joiden avulla voidaan edistää naisten ja miesten pääsyä työmarkkinoille ja pysymistä työelämässä. Perheestä otettavan vastuun tasapuolinen jakaminen on tässä suhteessa erittäin tärkeää. Yhtäläisten mahdollisuuksien vahvistamiseksi jäsenvaltiot ja työmarkkinaosapuolet 21. laativat, toteuttavat ja edistävät perhettä tukevia politiikkoja, joihin kuuluvat kohtuuhintaiset, helposti saatavat ja laadukkaat lastenhoitopalvelut ja muut hoivapalvelut sekä vanhempainlomia ja muita vapaita koskevat järjestelmät. Helpotetaan paluuta työelämään Jäsenvaltiot 22. kiinnittävät erityistä huomiota niiden naisten ja miesten asemaan, jotka suunnittelevat paluuta ansiotyöhön työstä poissaolon jälkeen, ja tutkivat sen vuoksi, kuinka voitaisiin asteittain vähentää esteitä, jotka vaikeuttavat paluuta työelämään.