Komission päätös,

tehty 11 päivänä joulukuuta 2002,

Ranskan valtiontukiohjelmasta C 46/2001 - Finanssihallintokeskukset

(tiedoksiannettu numerolla K(2002) 4827)

(Ainoastaan ranskankielinen teksti on todistusvoimainen)

(ETA:n kannalta merkityksellinen teksti)

(2003/883/EY)

EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO, joka

ottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 88 artiklan 2 kohdan ensimmäisen alakohdan,

on mainitun artiklan mukaisesti kehottanut asianomaisia osapuolia esittämään huomautuksensa(1),

sekä katsoo seuraavaa:

I MENETTELY

(1) Ecofin-neuvosto antoi vuonna 1997 yritysten verotukseen sovellettavia menettelysääntöjä koskevan päätöslauselman(2) estääkseen haitallisen verokilpailun. Menettelysäännöissä annetun sitoumuksen mukaisesti komissio julkaisi vuonna 1998 tiedonannon(3) valtiontukisääntöjen soveltamisesta yritysten välittömään verotukseen (jäljempänä "tiedonanto"), jossa se lupautui soveltamaan näitä sääntöjä tiukasti ja takaamaan kaikille yhdenmukaisen kohtelun. Tämä menettely perustuu tähän sitoumukseen.

(2) Komissio pyysi 4 päivänä elokuuta 1999 päivätyllä kirjeellä (D/63323) edellä mainittua finanssihallintokeskusten tukiohjelmaa koskevia tietoja. Ranskan pysyvä edustusto Euroopan unionissa toimitti nämä tiedot 12 päivänä lokakuuta 1999 päivätyllä kirjeellä (A/37816).

(3) Komissio on ilmoittanut Ranskan viranomaisille 11 päivänä heinäkuuta 2001 päivätyllä kirjeellä SG(2001) D/289747 päätöksestään aloittaa tämän tuen osalta EY:n perustamissopimuksen 88 artiklan 2 kohdassa tarkoitettu menettely. Ranska on toimittanut 31 päivänä lokakuuta 2001 päivätyllä kirjeellä (A/38577) huomautuksensa menettelyn aloittamisesta.

(4) Komission päätös menettelyn aloittamisesta on julkaistu Euroopan yhteisöjen virallisessa lehdessä(4). Komissio on kehottanut asianomaisia esittämään huomautuksensa tästä toimenpiteestä. Komissio ei ole saanut huomautuksia asianomaisilta.

II TOIMENPITEEN KUVAUS

(5) Finanssihallintokeskusten perussäännössä, joka hyväksyttiin 3 päivänä marraskuuta 1998, annetaan hallintokeskuksille erityinen verotusasema, joka vahvistettiin Ranskan verohallinnon 16 päivänä huhtikuuta 1999 antamalla ohjeella (jäljempänä "ohje"). Tässä 1 päivänä tammikuuta 1999 voimaan tulleessa ohjeessa täsmennetään Ranskan yleisen verolain 39 pykälän 1 momentin 3 alamomentin ja 131 quater pykälän soveltamista. Kyseiset kohdat koskevat niiden korkojen verotusta, jotka yhtiö maksaa osakkailleen näiden yhtiön käyttöön asettamista varoista.

(6) Yleisen verolain 39 pykälän 1 momentin 3 alamomentissa säädetään yläraja osakkaiden yhtiön käyttöön asettamille varoille maksettavien korkojen vähennysoikeudelle riippumatta yhtiön oikeudellisesta muodosta. Näihin summiin ei sisälly osakkaiden osuus yhtiön pääomasta. Ylärajaksi on määritelty viitekorko, joka vastaa luottolaitosten yrityksille myöntämistä vähintään kahden vuoden vaihtuvakorkoisista lainoista perittävien todellisten keskimääräisten vuosikorkojen vuotuista keskiarvoa. Ohjeen mukaan Ranskan verohallinto voi antaa luvan poiketa tästä ylärajasta finanssihallintokeskusten suorittamien operaatioiden osalta.

(7) Yleisen verolain 131 quater pykälän nojalla Ranskan ulkopuolella toimivien osakkaiden vaihtotasetapahtumat on vapautettu lähdeverosta, jos on kyse ulkopuolisista yhtiöistä tai osakkuusyrityksistä. Ohjeen mukaan lähdeverosta vapautetaan myös emoyhtiön ja tytäryhtiöiden väliset vaihtotasetapahtumat samaan konserniin kuuluvien yhtiöiden tekemän finanssihallintokeskuksen perustamista koskevan sopimuksen mukaisesti, jos sopimuksen olemassaolosta on ilmoitettu verohallinnolle.

(8) Jotta finanssihallintokeskus voi hyötyä näistä säännöksistä, sen on oltava Ranskaan sijoittautunut tytäryhtiö, joka on konsernin sisällä vastuussa konserniin kuuluvien yhtiöiden välisten rahavirtojen hoitamisesta keskitetysti. Finanssihallintokeskuksen tehtävänä on vastaanottaa todellisia rahavirtoja konserniin kuuluvista yhtiöistä, jotka ovat sopimussuhteessa keskukseen, ja huolehtia näiden yhtiöiden varaintarpeista.

(9) Sopimukseen voivat liittyä ainoastaan yritykset, jotka ovat suoraan tai epäsuorasti yhden ja saman yrityksen määräysvallassa, sekä kyseinen määräysvaltaa käyttävä yritys itse. Lisäksi toimenpiteestä hyötyvät ainoastaan ne yrityskonsernit, joilla on toimipiste vähintään kolmessa eri valtiossa.

III MENETTELYN ALOITTAMISEN SYYT

(10) Komissio arvioi Ranskan viranomaisten toimittamien tietojen perusteella, että yksinomaan finanssihallintokeskuksille annettuun lupaan poiketa korkojen vähennysoikeudelle asetetusta ylärajasta näyttää liittyvän valikoivaa etua, jota ei voida perustella järjestelmän luonteella tai rakenteella.

(11) Komissio oli myös sitä mieltä, että lähdeverovapauden ulottamista finanssihallintokeskusten Ranskan ulkopuolelle maksamiin korkoihin ei voida pitää erityisenä etuna, sillä lähdeverovapaus koski jo aiemmin minkä tahansa yhtiön jollekin ulkopuoliselle yhtiölle tai osakkuusyhtiölle Ranskan ulkopuolelle maksamiin korkoihin.

IV RANSKAN HUOMAUTUKSET

(12) Ranskan viranomaiset toteavat, että muodollista tutkintamenettelyä käynnistäessään komissio ei pitänyt finanssihallintokeskusten Ranskan ulkopuolelle maksamien korkojen lähdeverovapautta valtiontukena. Ranskan viranomaisten mielestä on siksi epäjohdonmukaista, että komissio katsoo finanssihallintokeskuksille annettuun lupaan poiketa korkojen vähennysoikeudelle asetetusta ylärajasta liittyvän etua, vaikka näillä kahdella toimenpiteellä on täsmälleen sama tavoite ja soveltamisala.

(13) Ranska katsoo, ettei finanssihallintokeskuksille annetusta luvasta poiketa korkojen vähennysoikeudelle asetetusta ylärajasta näytä koituvan etua. Itse asiassa siitä lähtien kun tämä poikkeuslupa tuli voimaan tammikuussa 1999, sen käytännön merkitys on ollut vähäinen. Tämä johtuu siitä, että yläraja, joka on luottolaitosten yrityksille myöntämien vaihtuvakorkoisten lainojen keskikorko, on useimmiten lähellä markkinakorkoa.

(14) Lisäksi Ranska huomauttaa, että verohallinnon tilastoyksiköllä on tiedossaan ainoastaan kahdeksan näiden kahden toimenpiteen soveltamisehdot täyttävien yhtiöiden tekemää sopimusta. Tämän perusteella näyttäisi siltä, ettei tukiohjelmasta ole käytännössä etua.

(15) Ranskan viranomaisten mukaan vähintään kolmen valtion alueella toimivien konsernien finanssihallintokeskuksille myönnetty lupa poiketa korkojen vähennysoikeudelle asetetusta ylärajasta ei ole valikoiva toimenpide, sillä siitä ei ole konserneille minkäänlaista etua verrattuna niihin konserneihin, jotka eivät ole tukeen oikeutettuja. Jos veron perustetta tarkastellaan konsernin tasolla, havaitaan, että toimenpiteellä siirretään verotusta finanssihallintokeskukselta osakkaalle. Finanssihallintokeskuksen tuloksesta vähennettävistä koroista peritään osakkailta veroa, sillä ne katsotaan tuloksi. Sen sijaan jos korkovähennyksellä on yläraja, ei-vähennyskelpoiset korot, joista verotetaan tytäryhtiötä, vähennetään emoyhtiön tuloksesta, kunhan ne on ensin luokiteltu jaetuiksi voitoiksi. Nämä on vapautettu verosta emoyhtiön ja tytäryhtiön välisiin osakkuuksiin sovellettavan järjestelyn perusteella.

(16) Ranskan viranomaisten mukaan finanssihallintokeskuksille myönnettyä lupaa poiketa korkojen vähennysoikeudelle asetetusta ylärajasta voidaan perustella osakkaiden vaihtotasetapahtumia koskevan korkojen vähennysjärjestelmän luonteella ja taloudellisella rakenteella. Yhtiön osakkailleen maksamien korkojen vähennyskelpoisuudelle on asetettu yläraja, sillä tarkoituksena on ollut ottaa käyttöön laillisuusolettama, jonka mukaan korkoja ei voisi vähentää tiettyä markkinakoron suhteen määriteltyä rajaa enemmän. Näin vältetään erimielisyydet sovellettavan normaalikoron määrittelyssä. Tämä olettama ei ole voimassa, jos osakkaiden ja yhtiön välisestä suhteesta säädetään finanssihallinnon keskittämistä koskevassa sopimuksessa, sillä lainanantajan ja lainanottajan välinen kaupallinen suhde menee emoyhtiön ja tytäryhtiön suhteen edelle. Korot voidaan siis vähentää vain, jos ne ovat yhdenmukaiset riippumattomien kolmansien osapuolten välillä sovellettavan markkinakoron kanssa. Samaa perustetta voidaan soveltaa vuonna 1984 Ranskassa alkaneeseen hallinnolliseen käytäntöön, jonka mukaan koroille, jotka tytäryhtiö maksaa luottolaitokseksi luokitellulle emoyhtiölleen, ei ole asetettu ylärajaa.

V ARVIOINTI TOIMENPITEESTÄ

Johdanto

(17) Tutkittuaan Ranskan viranomaisten asiasta esittämät huomautukset komissio vahvistaa kantansa, jonka se esitti 11 päivänä heinäkuuta 2001 päivätyssä kirjeessä(5), jossa ilmoitettiin perustamissopimuksen 88 artiklan 2 kohdassa tarkoitetun tutkintamenettelyn aloittamisesta. Komissio toteaa, etteivät Ranskan esittämät huomautukset ole poistaneet kirjeessä esitettyjä epäilyksiä, ja katsoo, että menettelyssä tarkasteltua verojärjestelmää voidaan pitää perustamissopimuksen 87 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuna sääntöjenvastaisena toimintatukena, joka ei sovellu yhteismarkkinoille. Komissio on kuitenkin sitä mieltä, että tässä tapauksessa Ranskan ja tukea saaneiden yritysten perusteltu luottamus on omiaan estämään tuen takaisinperimisen.

(18) Komissio ei voi hyväksyä etenkään sitä, että Ranskan viranomaiset rinnastavat Ranskan ulkopuolelle maksettujen korkojen lähdeverovapauden lupaan poiketa korkojen vähennysoikeudelle asetetusta ylärajasta osakkaiden vaihtotasetapahtumien osalta. Komissio arvioi, että näiden kahden toimenpiteen vaikutus on erilainen, joten niitä on myös tarkasteltava erikseen.

Lähdeverovapaus

(19) Ranskan ulkopuolelle maksettavien korkojen lähdeverovapauden osalta voidaan todeta, että jo Ranskan yleisen verolain 131 quater pykälässä säädetään yleisellä tasolla lähdeverovapaudesta(6). Ohjeessa ainoastaan täsmennettiin, että ohjeen 3-9 kohdassa esitetyt edellytykset täyttävien finanssihallintokeskusten Ranskan ulkopuolelle maksamiin korkoihin sovelletaan voimassa olevaa verovapautusta.

(20) Tiedonannon 13 kohdan mukaisesti puhtaasti verotekniset toimenpiteet, kuten lähdeverovapaus, ovat yleisiä toimenpiteitä, eikä niihin sovelleta perustamissopimuksen 87 artiklan 1 kohtaa, jos toimenpiteet ovat kaikkien jäsenvaltion alueella toimivien taloudellisten toimijoiden saatavilla.

(21) Komissio on tullut siihen tulokseen, että Ranskan ulkopuolelle maksettavien korkojen lähdeverovapaus, jonka soveltaminen finanssihallintokeskuksiin on vahvistettu edellä mainitussa Ranskan verohallinnon ohjeessa, on luonteeltaan yleinen toimenpide, jota ei voida pitää perustamissopimuksen 87 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuna valtiontukena.

Osakkeenomistajille maksettavien korkojen vähennysjärjestelmä

(22) Komissio on tutkinut lupaa poiketa osakkaiden yhtiön käyttöön asettamille varoille maksettavien korkojen verovähennysoikeudelle asetetusta ylärajasta ja todennut, että tämä verotoimenpide on perustamissopimuksen 87 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua valtiontukea, sillä se täyttää seuraavat neljä ehtoa.

Etu

(23) Toimenpiteestä koituu yrityksille sellaista etua, joka keventää niiden talouteen yleensä kohdistuvia rasituksia. Finanssihallintokeskuksille myönnetty lupa poiketa korkojen vähennysoikeudelle asetetusta ylärajasta osakkaiden vaihtotasetapahtumien osalta pienentää verotettavaa tuloa. Kuten tiedonannon 9 kohdassa todetaan, etu voi aiheutua yrityksen verotuksen keventämisestä, kuten veron perusteen alentamisesta, joka toteutetaan myöntämällä ylimääräinen vähennys, joka ylittää normaalin enimmäisvähennyksen. Finanssihallintokeskukset ja konsernit, joihin ne kuuluvat, saavat etua aina kun finanssihallintokeskukset voivat vähentää kokonaisuudessaan kaikki osakkailleen maksamansa korot verotettavasta tulostaan, kun taas muut ranskalaiset yhtiöt joutuvat vastaavassa tilanteessa noudattamaan tiettyä ylärajaa.

(24) Komissio on tarkastellut lähemmin tämän päätöksen johdanto-osan 13 kappaleessa esitettyä Ranskan huomautusta, jonka mukaan toimenpiteellä ei olisi juurikaan käytännön merkitystä, koska sovellettu korkojen yläraja on useimmiten lähellä markkinakorkoa. Komissio toteaa, että toimenpide voidaan katsoa valtiontueksi jo sillä perusteella, että siitä on muutamassa tapauksessa todettu olevan etua, tai jopa sillä perusteella, että siitä voi mahdollisesti olla etua, kunhan muut perustamissopimuksen 87 artiklan 1 kohdassa mainitut ehdot täyttyvät.

(25) Komissio panee merkille johdanto-osan 15 kappaleessa mainitun Ranskan väitteen, että koroille asetetusta ylärajasta myönnetyllä poikkeuksella pelkästään siirretään verotusta finanssihallintokeskuksilta osakkaille ja ettei siitä olisi minkäänlaista suhteellista etua konsernin tasolla verrattuna konserneihin, jotka eivät ole tukeen oikeutettuja. Ranskan viranomaisten suorittama konsernin todellista verotusastetta koskeva vertailu sen mukaan, katsotaanko finanssihallintokeskuksen emoyhtiölleen maksamat summat verovähennyskelpoisiksi koroiksi vai jaettaviksi voitoiksi (osingot), ei kuitenkaan riitä todistamaan, etteikö toimenpiteestä voisi joissakin tapauksissa koitua etua, sillä siinä on vertailtu erilaisia tilanteita, joihin vaikuttavat ulkoiset muuttujat. Jaettavien osinkojen määrä riippuu itse asiassa siitä, tuottaako tytäryhtiö jaettavia voittoja, ja siitä, miten sen hallinto on järjestetty. Osinkojen verotus puolestaan riippuu emoyhtiön hallussa olevan pääoman suuruudesta sekä sovellettavista, erityisesti kansainvälisistä, verosäännöistä. Tässä suhteessa Ranskan esittämä tilanne koskee vain yhtä rajoitettua esimerkkitapausta, jossa sitä paitsi oletetaan, että emoyhtiön ja tytäryhtiön todellinen verotusaste on sama. Samoin oletetaan, että tytäryhtiön tuotot siirretään kokonaisuudessaan emoyhtiölle. Ranskan viranomaisten esittämässä tapauksessa oletetaan, että emoyhtiö voi hyötyä emoyhtiön ja tytäryhtiön välisiin osakkuuksiin sovellettavasta verovapausjärjestelystä, mikä ei kuitenkaan aina pidä paikkaansa.

(26) Komissio huomauttaa lisäksi, että arvioitaessa, onko toimenpiteestä etua, on otettava huomioon kyseisen jäsenvaltion kansallinen järjestelmä eikä oletettava, että jäsenvaltioiden käytännöt ovat yhtenäiset, kuten Ranskan esimerkistä voi ymmärtää.

(27) Komissio katsoo tällä perusteella, että luvasta poiketa osakkaille maksettavien korkojen vähennysoikeudelle asetetusta ylärajasta voi koitua etua finanssihallintokeskuksille ja konserneille, joihin ne kuuluvat.

Valtion varat

(28) Etuuden on lisäksi oltava valtion varoista myönnetty tuki. Tässä tapauksessa Ranskassa toimivien finanssihallintokeskusten veron perusteen alentaminen vähentää verotuloja ja siten valtion varoja.

Vaikutus kilpailuun ja jäsenvaltioiden väliseen kauppaan

(29) Kolmantena ehtona on, että kyseinen toimenpide vaikuttaa kilpailuun ja jäsenvaltioiden väliseen kauppaan. Tämä ehto täyttyy, sillä finanssihallintokeskusten on toimittava monikansallisessa ympäristössä, joka käsittää myös yhteisön sisäisen kaupan. Koska toimenpiteestä koituu finanssihallintokeskuksille etua, sekä keskukset että ne konsernit, joihin finanssihallintokeskukset kuuluvat, ovat markkinoilla vahvemmassa asemassa verrattuna kilpaileviin yhtiöihin tai konserneihin, jotka toimivat useilla eri aloilla, joista ainakin osalla käydään yhteisön sisäistä kauppaa.

(30) Kuten tiedonannon 11 kohdassa korostetaan, tähän toteamukseen ei vaikuta tuen suhteellisen vähäinen määrä(7), johon Ranska on vedonnut.

Valikoivuus

(31) Komissio arvioi, että verohallinnon ohjeessa esitetyt säännökset ovat valikoivat, sillä ne suosivat tiettyjä yrityksiä, koska tässä tapauksessa niitä sovelletaan vain vähintään kolmen valtion alueella toimivien konsernien finanssihallintokeskuksiin. Sitä ei siis sovelleta yhtiöihin, jotka kuuluvat pelkästään Ranskassa tai vain kahden valtion alueella toimiviin konserneihin.

Oikeutus verojärjestelmän luonteen tai rakenteen perusteella

(32) Ranska katsoo, että finanssihallintokeskuksiin sovellettavaa korkojen verovähennysoikeuden ylärajan poistamista voidaan perustella samoin syin kuin itse ylärajaakin. Osakkaan ja yhtiön välisen erityisen suhteen takia korkojen vähennyskelpoisuudelle asetetun ylärajan avulla on haluttu ottaa käyttöön laillisuusolettama, jonka mukaan korkoja ei voisi vähentää tiettyä markkinakoron suhteen määriteltyä rajaa enemmän. Näin voitaisiin välttää erimielisyydet sovellettavan normaalikoron määrittelyssä. Tämä olettama ei olisi voimassa finanssihallinnon keskittämistä koskevan sopimuksen yhteydessä, sillä lainanantajan ja lainanottajan välinen kaupallinen suhde menee emoyhtiön ja tytäryhtiön suhteen edelle. Näin ollen korkojen vähennyskelpoisuuden ehtona olisi ainoastaan, että ne ovat yhdenmukaiset riippumattomiin kolmansiin osapuoliin sovellettavan markkinakoron kanssa.

(33) Komissio ei voi hyväksyä tätä perustelua, sillä Ranska ei selitä, miksi kaupallinen suhde menisi emoyhtiön ja tytäryhtiön välisen suhteen edelle vain finanssihallintokeskusten osalta eikä sellaisten tytäryhtiöiden käynnistämien kassavirtojen keskitettyjen hallintajärjestelyjen yhteydessä, joilla ei ole ohjeessa tarkoitettua sopimusta. Lisäksi Ranska ei selitä, miten ranskalaisen yhtiön pelkästään Ranskassa tai kahdessa muussa valtiossa toimivan konsernin hyväksi suorittamat keskittämistoimet eroavat tukikelpoisten finanssihallintokeskusten vastaavista toimista. Komissio arvioikin, ettei tukikelpoisille finanssihallintokeskuksille myönnettyä lupaa poiketa korkojen vähennysoikeudelle yleisesti asetetusta ylärajasta voida perustella pelkästään finanssihallintokeskusten ominaisuuksilla muihin samantyyppisiä tehtäviä hoitaviin yhtiöihin verrattuna. Vaikka vastaavanlainen poikkeuslupa koskee myös korkoja, jotka tytäryhtiö maksaa luottolaitoksena toimivalle emoyhtiölleen, se ei muuta komission kantaa, sillä tämä poikkeus ei itsessään riitä perusteeksi pelkästään tiettyjä finanssihallintokeskuksia koskevan järjestelmän erityisyydelle. Vähennyskelpoisille koroille asetetusta ylärajasta myönnettävää poikkeusta, joka koskee ainoastaan vähintään kolmessa valtiossa toimivan konsernin finanssihallintokeskuksia, ei voida siis perustella järjestelmän luonteella ja taloudellisella rakenteella.

(34) Komissio toteaa, että toimenpide on perustamissopimuksen 87 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua valtiontukea.

Soveltuvuus yhteismarkkinoille

(35) Kuten komissio on jo korostanut muodollisen tutkintamenettelyn aloittamisesta tekemässään päätöksessä, kyseiseen toimenpiteeseen ei voida suoralta kädeltä soveltaa mitään perustamissopimuksen 87 artiklan 2 ja 3 kohdassa määrätyistä poikkeuksista. Ranskan viranomaiset eivät ole kiistäneet komission esittämää alustavaa arviota, joka voidaan tiivistää seuraavasti.

(36) Perustamissopimuksen 87 artiklan 2 kohdassa määrättyjä poikkeuksia, jotka koskevat yksittäisille kuluttajille myönnettävää sosiaalista tukea, tukea luonnonmullistusten tai muiden poikkeuksellisten tapahtumien aiheuttaman vahingon korvaamiseksi ja tukea tietyille Saksan liittotasavallan alueille, ei tässä tapauksessa voida soveltaa.

(37) Tässä tapauksessa ei myöskään voida vedota perustamissopimuksen 87 artiklan 3 kohdan a alakohdan poikkeukseen, jonka perusteella tukea voidaan myöntää taloudellisen kehityksen edistämiseen sellaisilla alueilla, joilla elintaso on poikkeuksellisen alhainen tai joilla vajaatyöllisyys on vakava ongelma, sillä kyseisen toimenpiteen maantieteellistä soveltamisalaa ei ole rajoitettu.

(38) Finanssihallintokeskukset eivät kuulu sellaiseen Euroopan yhteistä etua koskevaan hankkeeseen, johon voitaisiin soveltaa perustamissopimuksen 87 artiklan 3 kohdan b alakohdan poikkeusta, ja koska ne eivät edistä kulttuuria ja kulttuuriperinnön säilyttämistä, myöskään perustamissopimuksen 87 artiklan 3 kohdan d alakohdan poikkeus ei koske niitä.

(39) Finanssihallintokeskusten tukiohjelmassa myönnettyihin veroetuihin ei voida soveltaa perustamissopimuksen 87 artiklan 3 kohdan c alakohdassa määrättyä poikkeusta, jossa sallitaan tuet tietyn taloudellisen toiminnan tai talousalueen kehityksen edistämiseen, jos tuki ei muuta kaupankäynnin edellytyksiä yhteisen edun kanssa ristiriitaisella tavalla. Itse asiassa kyse on toimintatuesta, jonka avulla tukea saavat yritykset tai konsernit, joihin ne kuuluvat, on vapautettu tietyistä normaalisti niille kuuluvista kustannuksista.

(40) Kyseinen tuki ei näin ollen sovellu yhteismarkkinoille.

Tuen takaisinperiminen

(41) Kyseisiä toimenpiteitä ei voida pitää perustamissopimuksen 88 artiklan 1 kohdassa ja Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 93 artiklan soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä 22 päivänä maaliskuuta 1999 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 659/1999(8) 1 artiklan b kohdassa tarkoitettuna voimassa olevana tukena. Ne on otettu käyttöön perustamissopimuksen voimaantulon jälkeen, niistä ei ole lainkaan ilmoitettu komissiolle perustamissopimuksen 88 artiklan 3 kohdan mukaisesti, niillä ei ole vanhentumisaikaa, ja ne olivat tukia käyttöönottohetkestään lukien. Näin ollen ne voidaan katsoa uusiksi tuiksi. Jos sääntöjenvastaisesti myönnetty valtiontuki todetaan yhteismarkkinoille soveltumattomaksi, luonnollisena seurauksena on tuen periminen takaisin tuensaajilta asetuksen (EY) N:o 659/1999 14 artiklan mukaisesti. Tuen takaisinperimisellä pyritään mahdollisuuksien mukaan palauttamaan ennen sen myöntämistä vallinnut kilpailutilanne. Väitetty yhteisön valtiontukipolitiikan epäselvyys tai se, ettei valtiontukisääntöjen soveltamisesta vastaavissa tapauksissa ole olemassa ennakkotapauksia, eivät oikeuta poikkeamaan tästä periaatteesta.

(42) Asetuksen (EY) N:o 659/1999 14 artiklan 1 kohdassa kuitenkin säädetään, että "komissio ei saa vaatia tuen takaisinperimistä, jos tämä olisi yhteisön lainsäädännön jonkin yleisen periaatteen vastaista". Yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännön ja komission oman käytännön mukaan päätös tuen takaisinperimisestä rikkoisi yhteisön lainsäädännön yleistä periaatetta silloin, jos tuensaajille on syntynyt komission toiminnan vuoksi perusteltu luottamus tuen sääntöjenmukaisuuteen.

(43) Asiassa Van den Bergh en Jurgens(9) antamassaan tuomiossa yhteisöjen tuomioistuin toteaa seuraavaa:

"Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan kaikilla taloudellisilla toimijoilla, joille toimielimen toiminnan vuoksi on syntynyt perusteltuja odotuksia, on oikeus vedota luottamuksensuojan periaatteeseen. Jos huolellinen ja harkitseva taloudellinen toimija voi ennakoida yhteisön toimenpiteen, joka vaikuttaa sen etuihin, se ei voi toimenpiteen toteuttamisen jälkeen vedota luottamuksensuojan periaatteeseen."

Ranska ei ole esittänyt komissiolle minkäänlaista perustelua, joka koskisi edunsaajien perusteltua luottamusta. Yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännön(10) perusteella komission on kuitenkin viran puolesta harkittava poikkeuksellisia olosuhteita, joiden perusteella se voi neuvoston asetuksen (EY) N:o 659/1999 14 artiklan 1 kohdan mukaisesti luopua vaatimasta sääntöjenvastaisen tuen takaisinperimistä, jos tämä olisi yhteisön lainsäädännön jonkin yleisen periaatteen, kuten edunsaajien luottamuksensuojan periaatteen, vastaista.

(44) Käsiteltävänä olevassa asiassa komissio panee merkille, että Ranskan finanssihallintokeskusten tukiohjelma muistuttaa joiltakin osin Belgiassa koordinointikeskusten verotuksesta 30 päivänä joulukuuta 1982 annetulla asetuksella nro 187 käyttöönotettua järjestelmää. Kummassakin järjestelmässä on kyse konsernin sisäisistä toimista, ja ne liittyvät veron perusteen määrittämistä koskeviin erityissääntöihin. Komissio katsoi Belgian järjestelmästä 2 päivänä toukokuuta 1984 tekemässään päätöksessä, ettei järjestelmään sisältynyt perustamissopimuksen 92 artiklan 1 kohdan mukaista tukea. Vaikka päätöstä ei ole julkaistu, se seikka, ettei komissio vastustanut Belgian koordinointikeskusten järjestelmää, on tuotu tuolloin julki komission 14:nnessä kilpailupolitiikkaa koskevassa kertomuksessa sekä komission vastauksessa parlamentin jäsenen kirjalliseen kysymykseen(11).

(45) Tässä yhteydessä komissio panee merkille, että Belgian koordinointikeskusten tukiohjelmaa koskeva komission päätös tehtiin ennen Ranskan tukiohjelman käyttöönottoa. Ranskan tukiohjelma sen sijaan otettiin käyttöön ennen komission tiedonannon julkaisemista. Niinpä komissio tunnustaa tuensaajien ja Ranskan viranomaisten perustellun luottamuksen eikä vaadi tukien takaisinperimistä.

VI PÄÄTELMÄT

(46) Komissio toteaa, että Ranskan finanssihallintokeskusten tukiohjelma on perustamissopimuksen 87 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua valtiontukea ja että Ranska on ottanut kyseisen tukiohjelman käyttöön perustamissopimuksen 88 artiklan 3 kohdan vastaisesti.

(47) Komission aiemmin tiettyihin monikansallisten yhtiöiden hyväksi tehtyihin verotoimenpiteisiin ottaman kannan perusteella Ranskan viranomaiset ja tukiohjelman edunsaajat ovat kuitenkin saattaneet perustellusti luottaa siihen, että finanssihallintokeskusten tukiohjelma olisi valtiontukisääntöjen mukainen. Komissio toteaa, että tuen takaisinperiminen olisi vastoin luottamuksensuojan periaatetta, joten se ei vaadi tuen takaisinperimistä.

ON TEHNYT TÄMÄN PÄÄTÖKSEN:

1 artikla

Ranskan toteuttama valtiontuki, joka koskee finanssihallintokeskuksille myönnettyä lupaa poiketa korkojen vähennyskelpoisuudelle asetetusta ylärajasta ja josta on säädetty Ranskan verohallinnon 16 päivänä huhtikuuta 1999 antamalla ja 1 päivänä tammikuuta 1999 voimaan tulleella ohjeella finanssihallintokeskusten tukiohjelmasta, ei sovellu yhteismarkkinoille.

2 artikla

Ranskan on kumottava 1 artiklassa tarkoitetut verohallinnon 16 päivänä huhtikuuta 1999 finanssihallintokeskuksista antaman ohjeen mukaisen tuen valikoivat osat.

3 artikla

Ranskan on ilmoitettava komissiolle kahden kuukauden kuluessa tämän päätöksen tiedoksiantamisesta sen noudattamiseksi toteuttamansa toimenpiteet.

4 artikla

Tämä päätös on osoitettu Ranskan tasavallalle.

Tehty Brysselissä 11 päivänä joulukuuta 2002.

Komission puolesta

Mario Monti

Komission jäsen

(1) EYVL C 302, 27.10.2001, s. 7.

(2) EYVL C 2, 6.1.1998, s. 1.

(3) EYVL C 384, 10.12.1998, s. 3.

(4) Ks. alaviite 1.

(5) Ks. alaviite 1.

(6) Yleisen verolain 131 quater pykälän mukaan ranskalaisten oikeushenkilöiden talous- ja raha-asioista sekä yksityistämisestä vastaavan ministerin luvalla (tämä yleinen lupa perustuu Ranskan verohallinnon antamaan hallinnolliseen ohjeeseen) Ranskan ulkopuolella tekemien velkasopimusten tuotoista ei peritä 125 A pykälän III kappaleessa tarkoitettua veroa. Yleisen verolain 125 A pykälän III kappaleessa, joka koskee kiinteätuottoisten sijoitusten tuotosta perittävää veroa, todetaan, että vero peritään sellaisten henkilöiden edellä mainituista tuloista, joiden verotuksellinen kotipaikka on Ranskan ulkopuolella. Samaa säännöstä sovelletaan Ranskan ulkopuolella maksettaviin tuloihin tai sellaisten oikeushenkilöiden tuloihin, joiden kotipaikka on Ranskan ulkopuolella.

(7) Ks. yhdistetyt asiat C-278/92, C-279/92 ja C-280/92, Espanja v. komissio, yhteisöjen tuomioistuimen tuomio 14.9.1994, Kok. 1994, s. I-4103, 42 kohta.

(8) EYVL L 83, 27.3.1999, s. 1.

(9) Asia 265/85, Van den Bergh en Jurgens ym. v. komissio, tuomio 11.3.1987, Kok. 1987, s. 1155, 44 kohta.

(10) Asia 223/85, RSV v. komissio, tuomio 24.11.1987, Kok. 1987, s. 4617.

(11) Ks. Belgian koordinointikeskusten tukiohjelmasta 16 päivänä toukokuuta 1984 tehty päätös SG(84) D/6421 sekä vastaus kirjalliseen kysymykseen 1735/90 (EYVL C 63, 11.3.1991, s. 37).