Neuvoston lausunto,

annettu 13 päivänä toukokuuta 2003,

Itävallan tarkistetusta vakausohjelmasta vuosiksi 2003-2007

(2003/C 123/01)

EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, joka

ottaa huomioon Euroopan yhteisöstä tehdyn sopimuksen,

ottaa huomioon julkisyhteisöjen rahoitusaseman valvonnan sekä talouspolitiikan valvonnan ja yhteensovittamisen tehostamisesta 7 päivänä heinäkuuta 1997 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1466/97(1) ja erityisesti sen 5 artiklan 3 kohdan,

ottaa huomioon komission suosituksen,

on kuullut talous- ja rahoituskomiteaa,

ON ANTANUT TÄMÄN LAUSUNNON:

Neuvosto tarkasteli 13 päivänä toukokuuta 2003 Itävallan tarkistettua vakausohjelmaa, joka kattaa vuodet 2003-2007. Neuvosto toteaa, että ohjelma toimitettiin myöhemmin kuin mitä vakaus- ja lähentymisohjelmien sisältöä ja muotoa koskevissa tarkistetuissa käytännesäännöissä edellytetään ja että tämän takia tarkistettu vakausohjelma vastaa vain osittain käytännesääntöjen vaatimuksia. Itävallassa järjestettiin aikaistetut vaalit 24 päivänä marraskuuta 2002, ja uusi hallitus vannoi virkavalansa 28 päivänä helmikuuta 2003; uusi hallitus pystyi esittämään tarkistetun vakausohjelman varsin lyhyessä ajassa. Liittovaltion talousarvioon sisältyviä yksityiskohtaisempia kvantitatiivisia tietoja ei kuitenkaan ollut saatavilla tarkistetun vakausohjelman toimittamisen aikaan.

Neuvosto panee tyytyväisenä merkille, että ennustettua hitaammasta kasvusta huolimatta julkisen talouden rahoitusasema parani vuonna 2001 odotettua nopeammin. Myönteinen kehitys tosin johtui pääasiassa verotulojen voimakkaasta kasvusta. Julkinen talous kuitenkin heikentyi selvästi vuonna 2002, eikä tavoitteita saavutettu, ja komission laskelmien mukaan talous oli suhdannekorjattuna 0,6 prosenttia alijäämäinen.

Neuvosto toteaa lisäksi, että julkinen velka, jonka määrä ylittää yhä 60 prosentin viitearvon suhteessa BKT:hen, kasvoi selvästi vuosina 2001 ja 2002, mikä johtui Itävallan julkisen velan raportointiin tehdyistä korjauksista. Neuvosto toteaa huolestuneena, että tavoitteena ollutta julkisen bruttovelan supistamista alle 60 prosentin suhteessa BKT:hen on tämän vuoksi lykätty huomattavasti. Tarkistetun vakausohjelman mukaan julkisen talouden alijäämä kasvaa vuonna 2003 1,3 prosenttiin suhteessa BKT:hen, kun se oli 0,6 prosenttia vuonna 2002. Tämä johtuu pääasiassa tulvavahinkojen myöhäisistä maksuista ja tuotantokuilun kasvamisesta. Alijäämä supistuu tilapäisesti vuonna 2004, mutta sen ennustetaan kasvavan selvästi 1,5 prosenttiin suhteessa BKT:hen vuonna 2005, mikä johtuu merkittävästä tuloverotuksen uudistuksesta. Tämän jälkeen alijäämän ennustetaan supistuvan asteittain 1,1 prosenttiin suhteessa BKT:hen vuonna 2006 ja edelleen 0,4 prosenttiin vuonna 2007. Suhdannetasoitettu julkisen talouden alijäämä kehittyy nimellisten lukujen mukaisesti. Se kasvaa 0,5 prosenttiyksikköä vuonna 2003 eli noin 1 prosenttiin suhteessa BKT:hen supistuakseen käytännössä saman verran vuonna 2004, jonka jälkeen vuonna 2005 se kasvaa 1,3 prosenttiin suunniteltujen verokevennysten nettovaikutusten vuoksi. Sen jälkeisestä supistumisesta huolimatta rakenteellinen alijäämä on 1,1 prosenttia suhteessa BKT:hen vuonna 2006 ja supistuu vaaditut 0,5 prosenttiyksikköä 0,5 prosenttiin suhteessa BKT:hen vasta vuonna 2007. Julkisen talouden bruttovelan odotetaan supistuvan vuoden 2002 huippuarvostaan 67,8 prosentista suhteessa BKT:hen hieman alle 60 prosentin viitearvon vuonna 2007.

Ohjelmaan sisältyvät julkisen talouden ennusteet perustuvat skenaarioon, jonka mukaan talouden toimeliaisuus elpyy vähitellen nykyisestä heikosta suhdannevaiheesta. Kokonaistuotannon kasvun ennustetaan kiihtyvän vuoden 2002 1,0 prosentista 2,5 prosenttiin vuonna 2005. Tämän jälkeen keskimääräisen vuosikasvun ennustetaan olevan 2,1 prosenttia ohjelmakauden loppuun asti. Ennusteen mukaan talouskasvu on hiukan trendiä nopeampaa, mutta neuvosto pitää sitä realistisena, koska Itävallan taloudessa ei ole merkittäviä tasapainoa horjuttavia tekijöitä. Ulkoisen ympäristön on kuitenkin myös kehityttävä ennusteiden mukaan.

Neuvosto pahoittelee, että Itävallan hallitus ei saavuta aiempaa tavoitettaan, jonka mukaan julkinen talous pidetään tasapainossa ja vuosina 2004 ja 2005 saavutetaan pieni ylijäämä. Neuvosto toteaa, että tämä johtuu suunnitellusta verouudistuksesta, mutta se muistuttaa samalla, että edellisestä tarkistetusta vakausohjelmasta antamassaan lausunnossa(2) se piti julkisen talouden rahoitusaseman ylijäämäisyyttä keskipitkällä aikavälillä keskeisen tärkeänä, jotta julkista velkaa voidaan supistaa merkittävästi. Neuvosto pitää velan lyhentämistä tarpeellisena, koska väestön ikääntyminen aiheuttaa pitkällä aikavälillä menopaineita. Vaaraa julkisen talouden kestämättömyydestä väestön ikääntymisen takia ei todellakaan voida olla ottamatta huomioon nykyisten politiikkojen perusteella.

Tässä yhteydessä neuvosto pitää hyvänä sitä, että huomiota kiinnitetään pitkän aikavälin asioihin, kuten valmisteilla oleva perusteellinen eläkeuudistus osoittaa väestön ikääntymisestä johtuvien rahoitus- ja talouspaineiden ratkaisemiseksi. Neuvosto kehottaa Itävallan hallitusta toteuttamaan määrätietoisesti eläke- ja terveydenhoitojärjestelmää koskevat kunnianhimoiset uudistushankkeensa, joissa paneudutaan useaan keskeiseen ongelmaan. Neuvosto on korostanut useasti (muun muassa edellisestä tarkastetusta vakausohjelmasta antamassaan lausunnossa ja talouspolitiikan laajoissa suuntaviivoissa), että alhaista todellista eläkeikää ja varsinkin ikääntyvien työntekijöiden ja naisten työvoimaosuutta on nostettava. Neuvosto katsoo, että suunnitellut eläke- ja terveydenhoitojärjestelmän uudistukset (edellyttäen, että ne toteutetaan täysimääräisesti) ovat keskeisessä asemassa yritettäessä hillitä menojen kasvua pitkällä aikavälillä. Lisäksi niillä on merkittäviä keskipitkän tai jopa lyhyen aikavälin vaikutuksia julkiseen talouteen. Neuvosto kehottaa Itävallan hallitusta tehostamaan tähänastisia saavutuksiaan toteuttamalla julkishallinnon rationalisointisuunnitelmansa. Lisäksi kansallinen vakaussopimus on toteutettava kokonaisuudessaan, mikä edellyttää menojen rajoittamista kestävän rakenteellisen ylijäämän saavuttamiseksi osavaltioiden tasolla.

Neuvosto toteaa, että Itävallan hallitus aikoo suositusten mukaisesti keventää merkittävästi raskasta verotaakkaa. Neuvosto kehottaa Itävallan hallitusta toteuttamaan välillisten työvoimakustannusten alentamisen, jota on jo lykätty useaan kertaan. Neuvosto kuitenkin muistuttaa edellisestä vakausohjelmasta antamansa lausunnon tapaan, että valtion tulojen vähentymisen vastapainoksi on leikattava menoja vastaavalla määrällä. Jotta vältetään suhdannetasoitetun alijäämän ennustettu merkittävä kasvu ja myötäsyklinen linjaus, neuvosto kehottaa Itävallan viranomaisia korvaamaan verouudistuksen aiheuttamat kustannukset tekemällä lisää rakenteellisia menoleikkauksia. Aiemmat kokemukset ovat osoittaneet, että vain osittain menoja rajoittamalla tasapainotettaviin veroleikkauksiin liittyy erityisen suuria riskejä.

Koska sekä nimellinen että rakenteellinen alijäämä ja nykyinen velkataso kasvavat huomattavasti vuoden 2004 jälkeen, neuvosto katsoo tarkistetussa vakausohjelmassa ennustetun julkisen talouden kehityksen olevan vain osittain kasvu- ja vakaussopimuksen vaatimusten mukaista, koska suhdannekorjattu alijäämä pysyy lähellä tasapainoa vain vuosina 2004 ja 2007. Julkisen talouden ennustettuun kehitykseen sisältyy riittävä varmuusmarginaali, jotta alijäämä ei ylitä normaalin laskusuhdanteen aikana 3 prosentin viitearvoa suhteessa BKT:hen; hallituksen strategiaan sisältyy kuitenkin huomattavia riskejä. Menoleikkauksien toteutuessa vain osittain Itävallan julkisessa taloudessa ei olisi riittävästi liikkumavaraa, jotta automaattiset vakauttajat voisivat toimia täydellä teholla tavanomaisen suhdannetaantuman aikana.

Tämän vuoksi neuvosto katsoo, että menoleikkaukset on toteutettava suunnitellusti. Suunniteltujen veronkevennysten yhteydessä menoihin on tehtävä lisäleikkauksia, jotta vältetään poikkeamat talousarviosta ja Itävalta saa julkisen taloutensa suunniteltua nopeammin lähelle tasapainoa. Hallituksen on pyrittävä supistamaan alijäämää suunniteltua enemmän jo vuonna 2003 varsinkin, jos talouskasvu osoittautuu arvioitua nopeammaksi tai tulvatuhojen varalta muodostettujen hätäapurahastojen varoja ei käytetä kokonaan.

(1) EYVL L 209, 2.8.1997, s. 1.

(2) EYVL C 33, 6.2.2002.