Neuvoston direktiivi 88/347/ETY, annettu 16 päivänä kesäkuuta 1988, direktiivin 76/464/ETY liitteen luetteloon I sisältyvien tiettyjen vaarallisten aineiden päästöjen raja-arvoista ja laatutavoitteista annetun direktiivin 86/280/ETY liitteen II muuttamisesta



Virallinen lehti nro L 158 , 25/06/1988 s. 0035 - 0041

Suomenk. erityispainos Alue 15 Nide 8 s. 0096

Ruotsink. erityispainos Alue 15 Nide 8 s. 0096



NEUVOSTON DIREKTIIVI, annettu 16 päivänä kesäkuuta 1988, direktiivin 76/464/ETY liitteen luetteloon I sisältyvien tiettyjen vaarallisten aineiden päästöjen raja-arvoista ja laatutavoitteista annetun direktiivin 86/280/ETY liitteen II muuttamisesta (88/347/ETY) EUROOPAN YHTEISÖJEN NEUVOSTO, joka ottaa huomioon Euroopan talousyhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 130 s artiklan, ottaa huomioon tiettyjen yhteisön vesiympäristöön päästettyjen vaarallisten aineiden aiheuttamasta pilaantumisesta 4 päivänä toukokuuta 1976 annetun neuvoston direktiivin 76/464/ETY(1) ja erityisesti sen 6 ja 12 artiklan, ottaa huomioon direktiivin 76/464/ETY liitteessä I olevaan luetteloon sisältyvien tiettyjen vaarallisten aineiden päästöjen raja-arvoista ja laatutavoitteista 12 päivänä kesäkuuta 1986 annetun neuvoston direktiivin 86/280/ETY(2), ottaa huomioon komission ehdotuksen(3), ottaa huomioon Euroopan parlamentin lausunnon(4), ottaa huomioon talous- ja sosiaalikomitean lausunnon(5), sekä katsoo, että yhteisön vesiympäristön suojelemiseksi tiettyjen vaarallisten aineiden aiheuttamalta pilaantumiselta direktiivin 76/464/ETY 3 artiklassa otetaan käyttöön ennakkolupajärjestelmä, jossa mainitun direktiivin liitteen luettelon I aineiden päästöille vahvistetaan päästöstandardit; saman direktiivin 6 artiklassa säädetään, että tällaisille päästöstandardeille on vahvistettava raja-arvot ja laatutavoitteet niille vesiympäristöille, joihin näiden aineiden päästöt vaikuttavat, jäsenvaltiot velvoitetaan soveltamaan raja-arvoja, paitsi niissä tapauksissa, joissa ne voivat käyttää laatutavoitteita, direktiiviä 86/280/ETY on komission ehdotusten mukaisesti muutettava ja täydennettävä, jos tieteellinen tietämys etenkin mainittujen aineiden myrkyllisyydestä, pysyvyydestä ja niiden kertymisestä eläviin organismeihin ja sedimentteihin muuttuu, tai jos parhaat käytettävissä olevat tekniset keinot kehittyvät; tätä varten on tarpeen säätää lisäyksistä mainittuun direktiiviin, jotka liittyvät toimenpiteisiin, jotka toteutetaan muiden vaarallisten aineiden suhteen, sekä liitteen II sisällön muutoksista, ja direktiivissä 76/464/ETY määrättyjen arviointiperusteiden perusteella direktiivin 86/280/ETY säännökset olisi saatettava koskemaan aldriinia, dieldriiniä, endriiniä, isodriiniä, heksaklooribentseeniä, heksaklooributadieenia ja kloroformia, ON ANTANUT TÄMÄN DIREKTIIVIN: 1 artikla Muutetaan neuvoston direktiivin 86/280/ETY liitettä II seuraavasti: 1 Lisätään otsikon alle seuraavat: "4 Aldriinista, dieldriinistä, endriinistä ja isodriinista 5 Heksaklooribentseenistä 6 Heksaklooributadieenista 7 Kloroformista". 2 Lisätään seuraavat jaksot: "IV. Erityismääräyksiä: >TAULUKON PAIKKA> >TAULUKON PAIKKA> >TAULUKON PAIKKA> Seisauttaminen: Aldriinin ja/tai dieldriinin ja/tai endriinin ja/tai isodriinin pitoisuudet sedimenteissä ja/tai nilviäisissä ja/tai äyriäisissä ja/tai kaloissa eivät saa ajan kuluessa merkittävästi nousta. C otsikko (1, 71, 77, 130): Vertailumittausmenetelmä 1 Vertailumittausmenetelmä, jota käytetään määritettäessä aldriinin, dieldriinin, endriinin ja/tai isodriinin määrää jätevesissä ja vesiympäristössä, on kaasukromatografia varustettuna elektroninsieppausilmaisimella soveliaalla liottimella uuttamisen jälkeen. Kunkin aineen määritysraja(1) on vesiympäristölle 2,5 ng/l ja jätevesille 400 ng/l, riippuen näytteessä olevien parasiittiaineiden määrästä. 2 Vertailumenetelmä, jota käytetään määritettäessä aldriinin, dieldriinin ja/tai endriinin ja/tai isodriinin määrä sedimenteissä ja organismeissa, on kaasukromatografia varustettuna elektroninsieppausilmaisimella näytteiden asianmukaisen valmistelun jälkeen. Määritysraja on 1 ìg/kg kuivapainoa kunkin erillisen aineen osalta. 3 Menetelmän tarkkuuden ja toistettavuuden on oltava ± 50 prosenttia pitoisuudessa, joka edustaa kaksinkertaista määritysrajan arvoa. (1) Aineen `määritysrajalla` xg tarkoitetaan pienintä määrää, joka työskentelymenetelmän pohjalta on kvantitatiivisesti mitattavissa näytteestä, ja joka vielä voidaan erottaa nollasta V. Erityismääräyksiä heksaklooribentseenistä (HCB) (N:o 83) CAS N:o 118-74-1 A otsikko (83): Päästöstandardien raja-arvot Seisauttaminen: HCB-päästöistä aiheutuvassa ja sedimenteissä ja/tai nilviäisissä ja/tai äyriäisissä ja/tai kaloissa esiintyviin pitoisuuksiin vaikuttavassa pilaantumisessa ei saa esiintyä merkittävää suoraa tai epäsuoraa lisääntymistä ajan kuluessa. >TAULUKON PAIKKA> B otsikko (83): Laatutavoitteet(1) Seisauttaminen: HCB-pitoisuus sedimenteissä ja/tai nilviäisissä ja/tai äyriäisissä ja/tai kaloissa ei saa ajan kuluessa merkittävästi nousta. (1) Komissio seuraa mahdollisuutta asettaa tiukmmat laatutavoitteet ottaen huomioon mitatut HCB-pitoisuudet sedimenteissä ja/tai nilviäisissä ja/tai äyriäisissä ja/tai kaloissa ja antaa neuvostolle kertomuksen 1 päivään tammikuuta 1995 mennessä, jotta neuvosto voi päättää, onko direktiiviin tehtävä muutoksia. >TAULUKON PAIKKA> C otsikko (83): Vertailumittausmenetelmä 1 Vertailumenetelmä, jota käytetään määritettäessä HCB:n esiintyminen jätevesissä ja vesissä, on kaasukromatografia varustettuna elektroninsieppausilmaisimella soveliaan liuottimen avulla tapahtuvan uuttamisen jälkeen. HCB:n määritysraja(1) on vesille 1-10 ng/l ja jätevesille 0,5-1 ìg/l, riippuen näytteessä olevien vieraiden aineiden lukumäärästä. 2 Vertailumenetelmä, jota käytetään määritettäessä HCB:n määrä sedimenteissä ja organismeissa, on kaasukromatografia varustettuna elektroninsieppausilmaisimella näytteen asianmukaisen valmistelun jälkeen. Määritysraja(1) on 1 - 10 ìg/kg kuiva-ainetta. 3 Menetelmän tarkkuuden ja toistettavuuden on oltava ± 50 prosenttia pitoisuudessa, joka edustaa kaksinkertaista määritysrajan(1) arvoa. (1) Ainee 'määritysrajalaa` xg tarkoitetaan pienintä määrää, joka työskentelymenetelmän pohjalta on kvantitatiivisesti mitattavissa näytteestä, ja joka vielä voidaan erottaa nollasta. VI. Erityismääräyksiä heksaklooributadieenistä (HCBD) (N:o 84) CAS N:o 87-68-3 A otsikko (84): Päästöstandardien raja-arvot Seisauttaminen: HCB-päästöistä aiheutuvassa ja sedimenteissä ja/tai nilviäisissä ja/tai äyriäisissä ja/tai kaloissa oleviin pitoisuuksiin vaikuttavassa pilaantumisessa ei saa esiintyä merkittävää suoraa tai epäsuoraa lisääntymistä ajan kuluessa. >TAULUKON PAIKKA> B otsikko (84): Laatutavoitteet (1) Seisauttaminen: HCBD-pitoisuus sedimenteissä ja/tai nilviäisissä ja/tai äyriäisissä ja/tai kaloissa ei saa ajan kuluessa merkittävästi nousta. (1) Komissio selvittää jatkuvasti mahdollisuutta asetta tiukemmat laatutavoitteet ottaen humioon mitatut HCBD- pitoisuudet sedimenteissä ja/tai nilviäississä ja/tai kaloissa ja antaa neuvostolle 1 päivään tammikuuta 1995 mennessä kertomuksen, jotta neuvosto voi päättää, onko direktiiviin tehtävä muutoksia. >TAULUKON PAIKKA> C otsikko (84): Vertailumenetelmä 1 Vertailumenetelmä, jota käytetään määritettäessä HCBD:n määrä jätevesissä ja vesissä, on kaasukromatografia varustettuna elektroninsieppausilmaisimella soveliaan liuottimen avulla tapahtuvan uuttamisen jälkeen. HCBD:n määritysraja(1) on vesille 1-10 ng/l ja jätevesille 0,5-1 ìg/l, riippuen näytteessä olevien vieraiden aineiden lukumäärästä. 2 Vertailumenetelmä, jota käytetään määritettäessä HCBD:n määrä sedimenteissä ja organismeissa, on kaasukromatografia elektroninsieppausilmaisimella näytteen asianmukaisen valmistelun jälkeen. Määritysraja(1) on 1-10 ìg/kg kuiva-ainetta. 3 Menetelmän tarkkuuden ja toistettavuuden on oltava ± 50 prosenttia pitoisuudessa, joka edustaa kaksinkertaista määritysrajan(1) arvoa. (1) Aineen 'määritysrajalla' xg tarkoitetaan pienintä määrää, joka työskentelymenetelmän pohjalta on kvantitatiivisesti mitattavissa näytteestä, ja joka vielä voidaan erottaa nollasta VII. Erityismääräyksiä kloroformista (CHCl3) (N:o 23)(1) CAS N:o 67-66-3 A otsikko (23): Päästöstandardien raja-arvot >TAULUKON PAIKKA> B otsikko (23): Laatutavoitteet(1) (1) Jos ei ole merkkejä vaikeuksista päästä edellä vahvistettuun laatutavoitteeseen ja noudattaa sitä jatkuvasti, voisaan ottaa käyttöön yksinkertaistettu valvontamenettely noudattaen kuitenkin direktiivin 74/464/ETY 6 artiklan 3 kohdan säännöksiä. >TAULUKON PAIKKA> C otsikko (23): Vertailumenetelmä 1 Vertailumenetelmä, jota käytetään määritettäessä kloroformin esiintymistä jätevesissä ja vesiympäristössä, on kaasukromatografia. Herkkää ilmaisinta on käytettävä, kun pitoisuustasot ovat alle 0,5 mg/l, ja tässä tapauksessa määritysraja(1) on 0,1 ìg/l. Kun pitoisuudet ovat korkeampia kuin 0,5 mg/l, hyväksyttävä määritysraja(1) on 0,1 mg/l. 2 Menetelmän tarkkuuden ja toistettavuuden on oltava ± 50 prosenttia pitoisuudessa, joka edustaa kaksinkertaista määritysrajan arvoa. (1) Aineen `määritysrajalla` xg tarkoitetaan pienintä määrää, joka työskentelymenetelmän pohjalta on kvantitatiivisesti mitattavissa näytteestä, ja joka vielä voidaan erottaa nollasta 2 artikla Jäsenvaltioiden on toteutettava tämän direktiivin noudattamisen edellyttämät toimenpiteet 1 päivään tammikuuta 1989 mennessä aldriinin, dieldriinin, endriinin ja isodriinin osalta ja 1 päivään tammikuuta 1990 mennessä muiden aineiden osalta. Niiden on ilmoitettava tästä komissiolle viipymättä. Jäsenvaltioiden on toimitettava tässä direktiivissä tarkoitetuista kysymyksistä antamansa kansalliset säännökset komissiolle. 3 artikla Tämä direktiivi on osoitettu kaikille jäsenvaltioille. Tehty Luxemburgissa 16 päivänä kesäkuuta 1988. Neuvoston puolesta Puheenjohtaja K. TÖPFER (1) EYVL N:o L 129, 18.5.1976, s. 23 (2) EYVL N:o L 181, 4.7.1986, s. 16 (3) EYVL N:o C 146, 12.6.1979, s. 5, EYVL N:o C 309, 3.12.1986, s. 3, EYVL N:o C 314, 26.11.1987, s. 5 ja EYVL N:o C 70, 18.3.1985, s. 15 (4) EYVL N:o C 122, 9.5.1988 ja EYVL N:o C 120, 20.5.1986, s. 164 (5) EYVL N:o C 232, 31.8.1987, s. 2, EYVL N:o C 356, 31.12.1987, s. 69 ja EYVL N:o C 188, 29.7.1985, s. 19 (6) Aineen `määritysrajalla` xg tarkoitetaan pienintä määrää, joka työskentelymenetelmän pohjalta on kvantitatiivisesti mitattavissa näytteestä, ja joka vielä voidaan erottaa nollasta