KOMISSION PÄÄTÖS,

tehty 8 päivänä syyskuuta 1999,

EY:n perustamissopimuksen 81 artiklan mukaisesta menettelystä

(Asia IV/34.010 Alankomaiden pankkiyhdistys (vuoden 1991 GSA-sopimus) asia IV/33.793 Nederlandse Postorderbond (Alankomaiden postimyyntiyritysten kattojärjestö), asia IV/34.234 Verenigde Nederlandse Uitgeversbedrijven (VNU, aikakaus- ja ammattilehtikustantamo) ja asia IV/34.888 Nederlandse Organisatie van Tijdschriften Uitgevers/Nederlandse Christelijke Radio Vereniging (Alankomaiden aikakauslehtikustantajien etujärjestö/yleisradiopalvelua harjoittava Alankomaiden kristillinen radioyhdistys, NCRV))

(tiedoksiannettu numerolla K(1999) 2056)

(Ainoastaan hollanninkielinen teksti on todistusvoimainen)

(1999/687/EY)

EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO, joka

ottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen,

ottaa huomioon 6 päivänä helmikuuta 1962 annetun neuvoston asetuksen N:o 17(1), joka on perustamissopimuksen 85 ja 86 artiklan ensimmäinen täytäntöönpanoasetus, sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna asetuksella (EY) N:o 1216/1999(2), ja erityisesti sen 2 artiklan,

ottaa huomioon neuvoston asetuksen N:o 17 2 ja 4 artiklan mukaisesti 10 päivänä heinäkuuta 1991 tehdyn puuttumattomuustodistusta koskevan hakemuksen sekä esitetyn ilmoituksen poikkeuksen saamiseksi,

ottaa huomioon neuvoston asetuksen N:o 17 3 artiklan mukaisesti 21 päivänä tammikuuta 1991, 7 päivänä kesäkuuta 1991, 13 päivänä syyskuuta 1991, 10 päivänä helmikuuta 1992 ja 31 päivänä lokakuuta 1993 tehdyt valitukset,

ottaa huomioon 11 päivänä kesäkuuta 1993 tehdyn komission päätöksen menettelyn aloittamisesta,

on antanut niille, joiden etua asia koskee, mahdollisuuden asetuksen N:o 17 19 artiklan 1 kohdan sekä neuvoston asetuksen N:o 17 19 artiklan 1 ja 2 kohdassa säädetyistä kuulemisista 25 päivänä heinäkuuta 1963 annetun komission asetuksen N:o 99/63/ETY(3) mukaisesti tulla kuulluiksi niistä asioista, joita komissio on vastustanut,

on neuvoston asetuksen N:o 17 19 artiklan 3 kohdan mukaisesti kehottanut(4) kolmansia, joiden etua asia koskee, esittämään huomautuksensa komission aikomuksesta hyväksyä ilmoitetun sopimuksen, ja

on kuullut kilpailunrajoituksia ja määräävää markkina-asemaa käsittelevää neuvoa-antavaa komiteaa,

sekä katsoo seuraavaa:

I TOSISEIKAT

Ilmoitus

1) Alankomaiden pankkiyhdistys, jäljempänä "NVB", ilmoitti 10 päivänä heinäkuuta 1991 jäsentensä puolesta sopimuksesta, joka koskee yhteisen tilisiirtomääräysjärjestelmän, jäljempänä "vuoden 1991 GSA-sopimus", käyttöönottoa. Ilmoituksella haettiin komission puuttumattomuustodistusta tai vaihtoehtoisesti EY:n perustamissopimuksen 81 artiklan 3 kohdan mukaista poikkeusta(5). Tilisiirtomääräysjärjestelmä on maksuväline, jota käyttävät erityisesti yritykset (maksun saajat) asiakkaidensa säännöllisesti toistuvien maksujen yhteydessä. Esimerkkejä tällaisista ovat energia- ja puhelinlaskut sekä vakuutus- ja tilausmaksut.

2) Ilmoitus koskee itse asiassa aikaisemman, vuoden 1985 GSA-sopimuksen muutettua toisintoa. Muutos koskee erityisesti tilisiirtomääräyslomakkeiden käsittelyyn liittyvän pankkienvälisen kiinteän maksun käyttöönottoa. Maksu on 0,30 Alankomaiden guldenia (0,14 euroa) lomakkeelta. GSA-sopimuksen mukaan saajan pankki suorittaa tämän pankkienvälisen kiinteän maksun maksajan pankille. Kyseinen summa on tarkoitettu osittaiseksi korvaukseksi niistä kuluista, joita maksajan pankille aiheutuu tilisiirtomääräyslomakkeiden käsittelystä.

Valitukset

3) Ajanjaksolla 1991-1993 komissio sai useita valituksia tilisiirtomääräysjärjestelmän suurkäyttäjiltä. Näitä olivat postimyyntiyritysten kattojärjestö (Nederlandse Postorderbond)(6), tiellä liikkujien eduista huolehtiva ja jäsenilleen palveluja tarjoavia järjestö (ANWB), etupäässä kotimaassa toimivien hyväntekeväisyysjärjestöjen yhteiselin (Centraal Bureau Fondsenwerving), aikakaus- ja ammattilehtikustantamo (Verenigde Nederlandse Uitgeversbedrijven, VNU)(7), Alankomaiden aikakauslehtikustantajien etujärjestö (Nederlandse Organisatie van Tijdschriften Uitgevers, NOTU) sekä yleisradiopalvelua harjoittava järjestö (Nederlandse Christelijke Radio Vereniging, NCVR)(8).

4) Valitukset koskevat erityisesti vuoden 1991 GSA-sopimukseen sisältyvän pankkienvälisen kiinteän maksun rajoittavia vaikutuksia, jotka valituksen tekijöiden mukaan voidaan katsoa perustamissopimuksen 81 artiklan 1 kohdassa tarkoitetuksi hinnoista sopimiseksi. Eräät valituksen tekijät katsovat, että pankkienvälisessä maksussa, jonka saajan pankki veloittaa järjestelmällisesti tilisiirtomääräysjärjestelmän yritysasiakkailta, on kysymys artiklan tarkoittamasta yhdenmukaistetusta menettelystä. Joidenkin valituksen tekijöiden mukaan on myös kysymys perustamissopimuksen 82 artiklan rikkomisesta, koska heidän mukaansa suuret pankit käyttävät väärin yksittäistä tai yhteistä määräävää asemaansa markkinoilla määräämällä kohtuuttomia hintoja tilisiirtomääräysjärjestelmän yritysasiakkaille.

Ilmoitetun sopimuksen osapuolet

5) GSA-sopimuksen ovat allekirjoittaneet ABN AMRO Bank NV, Coöperatieve Centrale Raiffeisen-Boerenleenbank BA (Rabobank), ING Bank NV (entinen NMB Postbank Groep NV), Postbank NV (joka on vuodesta 1992 lähtien osa ING pankkia, mutta toimii omalla nimellään), Nederlandse Spaarbankbond ja Interpay/BankGiroCentrale (entinen BankGiroCentrale). Lisäksi kymmenet pankit (58 vuoden 1997 lopussa) ovat allekirjoittaneet eräänlaisen liitännäissopimuksen, jossa ne sitoutuvat noudattamaan kaikkia niitä oikeuksia ja velvollisuuksia, joita GSA sopimuksen allekirjoittaneilla ja toisaalta liitännäissopimuksen allekirjoittaneilla pankeilla on toistensa suhteen GSA-sopimuksen nojalla. Kaikkien GSA-sopimuksen osapuolten nimet on ilmoitettu liitteessä I.

6) ABN AMRO Bank NV (jäljempänä "ABN AMRO") on ABN AMRO Holding NV:n kokonaan omistama tytäryhtiö, joka perustettiin Algemene Bank Nederland NV:n (ABN-pankki) ja Amsterdam-Rotterdam Bank NV:n (AMRO-pankki) yhteensulautumisen tuloksena. Tilinomistajien määrä vuonna 1998 oli noin 3,85 miljoonaa, joista noin 270000 oli yrityksiä. Vuonna 1997 ABN AMROn taseen loppusumma oli 836,4 miljardia Alankomaiden guldenia (380,2 miljardia euroa). Taseen perusteella ABN AMRO on Alankomaiden suurin pankki(9).

7) Coöperatieve Centrale Raiffeisen-Boerenleenbank BA (jäljempänä "Rabobank") on osuuskunta, jonka pääoma muodostuu 445 pankin osuuksista. Nämä pankit ovat osuuskuntia, ja luottoa saavat yritykset ovat automaattisesti niiden jäseniä. Myös yksityishenkilöt voivat liittyä jäseniksi. Rabobankin tilinomistajien määrä vuonna 1998 oli noin 6,1 miljoonaa, joista yrityksiä oli 0,6 miljoonaa. Vuoden 1998 taseen loppusumma oli 423 miljardia guldenia (192,3 miljardia euroa). Sen perusteella Rabobank on Alankomaiden toiseksi suurin pankki(10).

8) ING Bank perustettiin 1 päivänä tammikuuta 1992 vakuutusyhtiö Nationale Nederlanden NV:n ja NMB-Postbank Groepin sulauduttua yhteen. Niistä jälkimmäinen perustettiin puolestaan kolme vuotta aikaisemmin Nederlandsche Middenstandsbank NV:n (jäljempänä "NMB") ja entisen valtionyrityksen Postbank NV:n (jäljempänä "Postipankki") yhteensulautumisen myötä. ING-pankin yksityisten tilinomistajien määrä vuonna 1998 oli noin 1,2 miljoonaa, joista yrityksiä oli noin 205000. Postipankki on osa ING-pankkia. Se toimii kuitenkin omalla nimellään ja sillä on oma tilisiirtomääräysjärjestelmä. Postipankilla oli vuonna 1998 7,1 miljoonaa yksityistä tilinomistajaa. Yritysten nimissä oli 560000 tiliä. ING-pankin konsolidoitu tase vuonna 1998 (BBL mukaan luettuna) oli noin 630 miljardia guldenia (286,5 miljardia euroa)(11).

9) Nederlandse Spaarbankbond on säästöpankkien yhteenliittymä. Sen viisi jäsenpankkia (Fortis bank, SNS bank Nederland, Samenwerkende Groninger Bondsspaarbanken, Stichting Nutsspaarbank ja Stichting Bondsspaarbank) ovat itsenäisiä. Nederlandse Spaarbankbond on allekirjoittanut vuoden 1991 GSA-sopimuksen jäsenpankkiensa nimissä. Tilinomistajia on yhteensä noin 2,5 miljoonaa. Vuonna 1998 sen jäsenpankkien yhteenlaskettu tase oli noin 115 miljardia guldenia (52,3 miljardia euroa)(12).

10) Interpay Nederland (jäljempänä "Interpay") ei ole varsinainen pankki, vaan pankkien ja tilisiirtoja käsittelevien laitosten välistä maksuliikennettä helpottamaan perustettu yritys, joka vastaa muun muassa maksumääräysten keskitetystä käsittelystä. Interpay on lähes kaikkien täyden palvelun pankkien, Rabobankin ja Nederlandse Spaarbankbondin jäsenpankkien yhteisyritys. Se perustettiin 1 päivänä tammikuuta 1994 Bank Giro Centralen (BGC) (tilisiirtojen käsittelystä vastaava yritys, joka oli GSA-sopimuksen alkuperäinen allekirjoittaja), BeaNetin (maksuautomaattisuoritusten käsittely) ja Eurocard Nederlandin (luottokorttisuoritusten käsittely) sulauduttua yhteen. Interpay hoitaa pankkien maksuliikenteen Postipankkia lukuun ottamatta. Kuten edellä todettiin Postipankilla on oma tilisiirtomääräysjärjestelmä. Maksuliikenteessä pyritään kuitenkin yhden kansallisen järjestelmän luomiseen, missä yhteydessä Interpayn ja Postipankin järjestelmien välisiä yhteyksiä on huomattavasti parannettu. Vuonna 1998 Interpay BGC suoritti lähes 2 miljardia tilisiirtoa yhteensä 2728 miljardin guldenin (1240 miljardia euroa) arvosta. Käsiteltyjä tilisiirtomääräyksiä oli vuonna 1998 217 miljoonaa, ja niiden arvo oli 84,9 miljardia guldenia (38,6 miljardia euroa). Interpayn toimintaan osallistuu noin 70 pankkia(13).

11) Alankomaiden pankkiyhdistys (jäljempänä "NVB") perustettiin 8 päivänä toukokuuta 1989, ja sen toimialaksi on määritelty Alankomaissa toimivien luottolaitosten ja ylipäänsä Alankomaiden pankkisektorin kansallisista ja kansainvälisistä eduista huolehtiminen. Lähes kaikki Alankomaissa toimivat pankit, ulkomaiset pankit mukaan luettuina, kuuluvat NVB:hen. NVB ilmoitti vuoden 1991 GSA-sopimuksesta jäsentensä puolesta, mutta ei ole itse sen osapuoli.

Tilisiirtomääräysjärjestelmä

Yleistä

12) llmoitus ja valitukset koskevat Alankomaiden tilisiirtomääräysjärjestelmää. Tämä järjestelmä on tarkoitettu säännöllisesti toistuviin ja sitoumukseen perustuviin kotimaan maksuihin eli maksuihin, joissa maksajalla ja maksunsaajalla (yrityksellä) on tili Alankomaissa, tilanteessa, jossa yrityksellä on suhteellisen suuri ja vakituinen asiakaspiiri ja jossa maksaja ja maksunsaaja eivät ole suoraan tekemisissä toistensa kanssa. Esimerkkejä tällaisista ovat tilausmaksut, energia- ja puhelinlaskut, osamaksut ja vakuutusmaksut jne. Tilisiirtomääräysjärjestelmää eivät näin ollen käytä vähittäiskaupat ja ravitsemusliikkeet, joissa maksaja ja maksunsaaja ovat suoraan yhteydessä toisiinsa.

Tilisiirtomääräysjärjestelmän toiminta

13) Tilisiirtomääräysjärjestelmä, joka tuotiin markkinoille 1970-luvun lopulla Postipankin ja muiden pankkien yhteisenä maksuvälinetuotteena, toimii seuraavasti (ks. liitteen II kuvio). Yritys (saaja), joka päättää ryhtyä käyttämään tilisiirtomääräysjärjestelmää tekee pankkinsa (saajan pankki) kanssa sopimuksen tilisiirtomääräyslomakkeiden käytöstä. Sopimuksessa määrätään ne ehdot, joiden mukaisesti yritys voi hyödyntää tilisiirtomääräysjärjestelmää. Tuotteen tai palvelun toimittamisen jälkeen tai sen yhteydessä yritys lähettää asiakkaalle (maksaja) tilisiirtomääräyslomakkeen. Yritys esitäyttää lomakkeet, joita se (maksunsaaja) voi tilata vakiomuotoisina pankistaan tai suoraan lomakepainosta, koodaamalla ne, mahdollisimman valmiiksi. Täydellisimmillään esikoodatussa tilisiirtomääräyslomakkeessa ovat valmiina yrityksen tilinumero, asiakkaan tilinumero, maksettava määrä ja laskun viitenumero. Nämä tiedot on merkitty tilisiirtomääräyslomakkeeseen numerokoodeina. Asiakkaan tarvitsee tällöin vain allekirjoittaa lomake ja lähettää se omaan pankkiinsa.

14) Asiakkaan pankki (maksajan pankki) muuntaa koodit sähköiseen muotoon optisten lukijoiden avulla ja veloittaa asiakkaan tiliä. Mitä enemmän tietoa lomakkeeseen on koodattu, sitä automaattisemmin käsittely voidaan hoitaa. Koodaamattomat tiedot joudutaan muuntamaan sähköiseen muotoon käsin(14).

15) Seuraavaksi maksajan pankki toimittaa yrityksen tilin hyvittämisen kannalta tarpeelliset (sähköiset) tiedot edelleen tilisiirtomääräyksen suorittavalle laitokselle eli Postipankin tai Interpayn (muut pankit) tilisiirtojen selvityskeskukselle. Tässä yhteydessä ei tehdä eroa pankin sisäisten tilisiirtomääräysten (joissa maksunsaajalla ja maksajalla on sama pankki) ja pankkienvälisten tilisiirtomääräysten välillä. Pankkien mukaan näin voidaan estää tietojen hajautuminen. Tilisiirtojen selvityskeskuksissa saapuneet maksumääräykset lajitellaan hyvitettävän tilin mukaan ja tiedot lähetetään eteenpäin saajan pankille, tarvittaessa toista maksuliikennejärjestelmää käyttäen.

Tilisiirtomääräysjärjestelmän edut

16) Eräs tilisiirtomääräysjärjestelmän huomattavimmista eduista muihin maksutapoihin, kuten tavanomaisiin tilisiirtoihin ja sekkeihin verrattuna on se, että lomakkeiden käsittely ja maksun siirto voidaan hoitaa pitkälti automaattisesti. Käsittely on siten suhteellisen edullista ja entistä nopeampaa. Tilisiirtomääräysjärjestelmällä on myös hallinnollisia etuja niille maksunsaajille/yrityksille, joiden kirjanpito tapahtuu atk:lla. Pankit voivat toimittaa käsiteltyjä tilisiirtomääräyslomakkeita koskevat tiedot niille sähköisessä muodossa (nauhalla tai levykkeellä), minkä avulla saajat voivat päivittää omaa järjestelmäänsä. Näin saadaan aikaan säästöjä, koska maksuja ei enää tarvitse kirjata yksitellen yrityksen kirjanpitoon. Lisäksi yritykset saavat rahansa entistä nopeammin.

Tilisiirtomääräysjärjestelmän kehittäminen

17) Tilisiirtomääräystä käytetään Alankomaissa yleisesti maksujen suorittamiseen. Vuonna 1998 Interpay BGC käsitteli noin 217 miljoonaa maksumääräystä yhteensä noin 84,9 miljardin guldenin arvosta (38,9 miljardia euroa)(15). Postipankin tilisiirtojen selvityskeskus käsitteli [...](16) tilisiirtomääräystä vuonna 1998 yhteensä [...]* arvosta(17). Ajanjaksolla 1985-1998 niiden yritysten määrä, jotka tekivät sopimuksen tilisiirtomääräyslomakkeiden käytöstä, nousi 54140:stä 97676:een(18).

18) Kolme suurinta tilisiirtomääräysjärjestelmään osallistuvaa pankkia ovat Postipankki, ABN-AMRO ja Rabobank. Vuonna 1998 näiden pankkien osuudeksi laskettiin (niiden ilmoittamien tietojen perusteella) noin 91 prosenttia tilisiirtomääräyssopimuksista, 86 prosenttia veloituksista, 70 prosenttia hyvityksistä, 87 prosenttia veloitusten arvosta ja 50 prosenttia hyvitysten arvosta(19).

Pankkienvälisen korvauksen käyttöönotto

19) Alankomaiden pankkiyhdistyksen, joka siis ilmoitti GSA-sopimuksesta jäsentensä puolesta, mukaan kahden Alankomaissa käytössä olevan, Interpayn (alun perin Bank Giro Centrale) ja Postipankin maksujärjestelmän yhdistyminen pyrittäessä kansalliseen järjestelmään johti tilisiirtomääräysten käytön lisääntymiseen (ja sen myötä käsittelykustannusten rahamääräisten summien kasvuun)(20). NVB:n mielestä yhden maksujärjestelmän optimaalisen toiminnan kannalta oli oleellista, että maksajan pankki huolehtii saajan pankin puolesta tietyistä toiminnoista eli kirjallisten tilisiirtomääräysten muuntamisesta sähköiseen muotoon. NVB:n mukaan GSA-sopimus (ja erityisesti sen nojalla käyttöönotettu pankkienvälinen yhtenäinen korvaus) perustuu käsitykselle, että saajan pankki hyötyy maksajan pankin suorittamista palveluista ja maksaa puolet niiden aiheuttamista kustannuksista(21).

Alun perin ilmoitettu sopimus

20) GSA-sopimus tuli voimaan 1 päivänä heinäkuuta 1991 ja on voimassa toistaiseksi. Se on itse asiassa muutettu versio vuoden 1985 GSA-sopimuksesta (josta ei ilmoitettu komissiolle). Muutos koskee yhtenäisen 0,30 guldenin (0,14 euroa) korvauksen käyttöönottoa jokaisesta maksajan pankin käsittelemästä tilisiirtomääräyslomakkeesta, ja sen maksaa saajan pankki (pankkienvälinen maksu). Tässä yhteydessä on nimenomaisesti sovittu, että osallistuvat pankit voivat täysin vapaasti laskuttaa muita kuin saajan pankkia tilisiirtomääräyslomakkeiden käsittelystä.

21) Pankkienvälisen korvauksen taso määriteltiin vuonna 1991 niiden todellisten kustannusten mukaan, jotka aiheutuvat pankille, joka soveltaa NVB:n mukaan kaikkein tehokkainta käsittelytapaa laskutustietojen muuntamisessa sähköiseen muotoon. Pankkien mukaan siitä, että käsittelystä vastaa maksajan pankki, on hyötyä sekä saajan että maksajan pankille. Tästä syystä pankkienvälisen maksun määrä on vahvistettu puoleen maksajan pankille aiheutuvista käsittelykustannuksista.

22) GSA-sopimuksessa määrätään lisäksi, että sopimuspuolet ovat velvollisia käyttämään määrätynlaisia lomakkeita ja tunnistetietoja teknisen tiedonsiirron yhteydessä. Lisäksi siinä todetaan joukko aiheita, joiden osalta on päätettävä yksityiskohtaisista säännöistä. Nämä tiedot ja yksityiskohtaiset säännöt eivät kuulu ilmoituksen alaan, ja niitä ei sen vuoksi käsitellä tämän menettelyn yhteydessä.

23) Sopimusversioon, josta ilmoitettiin komissiolle alun perin, sisältyi lisäksi määräys, jonka mukaan sopimuspuolten oli pidättäydyttävä myöntämästä maksun saajille erityisiä etuja hyvitettävän tilin perusteella. Osapuolilta oli alun perin myös kielletty oman tilisiirtomääräysmenettelyn käyttöönottaminen sopimuksen voimassaoloaikana.

24) Aikaisemmasta, vuonna 1985 tehdystä GSA-sopimuksesta poiketen ilmoitetun GSA sopimuksen allekirjoittajina ovat NVB:n sijasta yksittäiset pankit. BGC toimii sopimuksen noudattamista valvovana sihteeristönä.

Komission kanssa käytyjen neuvottelujen perusteella tehdyt muutokset sopimukseen, josta ilmoitettiin komissiolle alun perin

25) Vuoden 1992 alussa komission yksiköt ilmoittivat GSA-sopimuksen osapuolina olevien pankkien kanssa käydyissä keskusteluissa, että niillä oli huomauttamista kolmesta kilpailua rajoittavasta ilmoitetun sopimuksen kohdasta, joiden vuoksi poikkeuksen myöntäminen ei olisi mahdollista. Nämä koskivat kieltoa, jonka mukaan maksun saajille ei saanut myöntää erityisiä etuja tietynlaisen hyvitettävän tilin perusteella (4 artikla), oman tilisiirtomääräysmenettelyn käyttöönottamisen kieltävää määräystä (14 artikla) sekä kiinteää pankkienvälistä maksua (5 artikla).

26) Pankkien mukaan kaksi ensimmäistä määräystä sisällytettiin aikaisempaan GSA sopimukseen aikanaan sen vuoksi, että näin voitiin varmistaa kahden käytössä olevan, Postipankin ja BGC:n, maksujärjestelmän yhdistyminen integroituna maksujärjestelmänä toimivan tilisiirtomääräysjärjestelmän osalta. Myöhemmin sopimuksen osapuolet eivät pitäneet kumpaakaan määräystä enää välttämättömänä ja ne poistettiin siten, että muutos tuli voimaan 26 päivänä maaliskuuta 1992.

27) Kolmatta, kiinteää pankkienvälistä maksua koskevaa määräystä muutettiin vastaavasti 26 päivästä maaliskuuta 1992 lähtien. Yksittäiset pankit voivat jatkossa sopia kahdenvälisesti 0,30:tä guldenia (0,14:ää euroa) pienemmästä summasta korvauksena tilisiirtomääräyslomakkeiden käsittelystä. Samalla pankkienväliseksi sovittu kiinteä maksu muuttui enimmäismääräksi. Samassa yhteydessä korostettiin jälleen kerran sitä, että sekä maksajan että saajan pankit voivat vapaasti laskuttaa muita asianomaisia osapuolia tilisiirtomääräyslomakkeiden käsittelystä. Mainitun 5 artiklan muutettu teksti kuuluu seuraavasti: "Korvaukseksi niistä kustannuksista, joita maksajan laitokselle aiheutuu GSA järjestelmän yhteydessä tapahtuvasta, myös saajan laitosta hyödyttävästä tilisiirtomääräyslomakkeiden käsittelystä, maksajan laitos veloittaa saajan laitokselta 0,30 guldenin suuruisen summan kustakin käsitellystä lomakkeesta, elleivät yksittäiset pankit sovi kahdenvälisesti pienemmästä summasta.

Mainittu summa määräytyy niiden kustannusten perusteella, joita kaikkein kustannustehokkaimmalle laitokselle aiheutuu tilisiirtomääräyslomakkeiden käsittelystä, ja sitä mukautetaan kyseisissä kustannuksissa tapahtuvien todettujen muutosten mukaisesti. Päätös korvaussumman muuttamisesta voidaan tehdä minkä tahansa GSA järjestelmään osallistuvan laitoksen ehdotuksesta; ehdotukseen on liitettävä asiakirja todisteeksi kustannusten muutoksista.

Tämän artiklan mukainen kustannuskorvaus antaa GSA järjestelmään osallistuville yksittäisille (maksajan ja saajan) laitoksille mahdollisuuden veloittaa vapaasti GSA järjestelmän tilisiirtomääräyslomakkeiden käsittelystä aiheutuvat kulut muilta asianomaisilta."

Menettely

Väliaikaisten toimenpiteiden määräämistä koskevan hakemuksen hylkääminen

28) Komissio on 7 päivänä helmikuuta 1992 päivätyllä päätöksellä hylännyt yhden valituksen tekijän, Nederlandse Postorderbondin (Alankomaiden postimyyntiyritysten kattojärjestön), väliaikaisten toimenpiteiden määräämistä koskevan hakemuksen. Komissio katsoi päätöksessään muun muassa, että näkökanta, jonka mukaan GSA sopimuksen soveltamisesta aiheutuu vakavaa vahinkoa Alankomaiden postimyyntiyritysten kattojärjestön jäsenille, ei ole oikeutettu, koska pankkienvälisen korvauksen veloittaminen muilta asianomaisilta riippuu sopimukseen osallistuvien pankkien yksittäisistä päätöksistä. Komission mukaan ei myöskään näyttänyt todennäköiseltä, että Alankomaiden pankit olisivat tehneet sopimuksen tai soveltaneet tosiasiallisesti yhdenmukaista menettelyä, jonka perusteella pankkienvälinen korvaus veloitettaisiin kaikissa tapauksissa maksunsaajilta. Komissio katsoo, ettei kysymyksessä ole myöskään vakava ja korjaamaton vahinko, koska Nederlandse Postorderbondin jäsenet voivat veloittaa pankkien laskuttaman maksun kokonaan tai osittain asiakkailtaan, ja ne voivat lisäksi nostaa kanteen kansallisessa tuomioistuimessa perusteettomiksi todettujen maksujen takaisinperimiseksi. Päätöksestä ei ole valitettu.

Asiat, joita komissio on 14 päivänä kesäkuuta 1993 ilmoittanut vastustavansa

29) Komissio lähetti 14 päivänä kesäkuuta 1993 NVB:lle väitetiedoksiannon, jossa se totesi, että GSA-sopimukseen sisältyvä monenvälisesti vahvistettu pankkienvälinen korvaus rikkoo Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 81 artiklan 1 kohtaa, ja että tapaus ei täytä 81 artiklan 3 kohdassa vapautuksen myöntämiselle asetettuja edellytyksiä. Komissio on peruuttanut väitetiedoksiannossa esittämänsä väitteet 20 päivänä kesäkuuta 1997.

Niiden kolmansien huomautukset, joiden etua asia koskee

30) Neuvoston asetuksen N:o 17 19 artiklan 3 kohdan mukaisen tiedonannon johdosta ovat seuraavat osapuolet lähettäneet komissiolle (yhteiset) huomautuksensa: Nederlandse Postorderbond, ANWB, Centraal Bureau Fondsen Werving, Verenigde Nederlandse Uitgeversbedrijven, Nederlandse Organisatie van Tijdschriften Uitgevers sekä Nederlandse Christelijke Radio Vereniging (jotka kaikki ovat tehneet kantelun (jäljempänä "kantelun tekijät") asiassa, ks. 3 kohta edellä)(22). Yleishyödyllisten palvelujen neuvotteluelin (OverlegOrgaan Nutsvoorzieningen) ja maksuliikenteen käyttäjien yhteiselin (Gebruikersplatform Betalingsverkeer) yhtyvät esitettyihin huomautuksiin.

31) Kantelun tekijöiden huomautukset voidaan esittää yhteenvetona seuraavasti. Ensinnäkin kantelijat katsovat, että GSA-sopimukseen sisältyvä pankkienvälinen korvaus on perusteiltaan yhteensopimaton rajojen yli suoritettavista tilisiirroista 27 päivänä tammikuuta 1997 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 97/5/EY(23) kanssa. Direktiivissä käytetyn määrityksen mukaan tilisiirron toimeksiantaja vastaa tilisiirtoon liittyvistä kustannuksista, ellei toimeksiantaja ole pankkinsa kanssa muuta sopinut. Kantelijat katsovat lisäksi, että pankkienvälisen korvauksen käyttöönotolle ei ollut perusteltua syytä eikä sitä etenkään voida perustella kahden Alankomaissa käytössä olevan maksujärjestelmän yhdistämisellä. Kantelijat pitävät kiistanalaisena myös sitä, että saajan pankki hyötyisi maksajan pankin suorittamista palveluista. Kantelun tekijöiden mukaan maksumääräykseen liittyvät käsittelykustannukset, siihen saakka kunnes maksu voidaan suorittaa, kuuluvat maksajan pankille. Kantelun tekijät esittävät, että sopimuksesta aiheutuu käänteisiä kustannuskannustimia, koska toimeksiantajalle kuuluvia kustannuksia siirretään sen perusteella maksun saajalle.

II OIKEUDELLINEN ARVIO

Markkinat

Tuotemarkkinat

32) Muut maksujärjestelmät eivät juurikaan uhkaa tilisiirtomääräysjärjestelmää. Koska tilisiirtomääräysjärjestelmä on tarkoitettu tilanteisiin, joissa maksaja ja maksunsaaja eivät ole suoraan tekemisissä toistensa kanssa, eivät suoraan myyntitiskillä suoritettavat maksut, kuten käteisraha- ja maksukorttimaksut (esimerkiksi "PINpas", joka on Alankomaissa käytettävä pankkikortti) ja "chipknip"/"chipper" (jotka ovat Alankomaissa käytettäviä elektronisia kukkaroita), ole sen todellisia vaihtoehtoja. Maksutapoja, jotka perusteiltaan sopivat tilanteisiin, joissa maksaja ja maksunsaaja eivät ole suoraan yhteydessä toisiinsa, ovat tavanomainen tilisiirto (varsinaiset pankkisiirtotoimeksiannot), sekit, sähköiset pankkijärjestelmät ja suoraveloitusjärjestelmä. Näitä maksutapoja ei voida kuitenkaan pitää tilisiirtomääräysjärjestelmän todellisina vaihtoehtoina. Ainoastaan suoraveloitusjärjestelmä voidaan katsoa määrättyyn rajaan asti tällaiseksi vaihtoehdoksi. Perusteluna voidaan esittää seuraavaa:

33) Pankkisiirrot ja sekit, joissa käytetään paperille kirjattuja toimeksiantoja, eivät ole todellisia vaihtoehtoja, koska niihin liittyvät käsittelykustannukset ovat suhteellisen korkeita. Käsinkirjoitettujen tietojen muuntaminen sähköiseen muotoon maksutoimeksiannon käsittelemiseksi atk:n avulla on suhteellisen kallista. Kumpikin maksutapa on lisäksi maksunsaajille hallinnollisesti hankalampi kuin tilisiirtomääräysjärjestelmä. Sähköisiä pankkijärjestelmiä ei myöskään voida pitää todellisina vaihtoehtoina, sillä sellaisten yksityisasiakkaiden määrä, joilla on käytettävissään järjestelmien edellyttämät laitteistot (henkilökohtainen tietokone, modeemi) on vielä suhteellisen vähäinen.

34) Ainoastaan suoraveloitusjärjestelmä on määrättyyn rajaan asti tilisiirtomääräysjärjestelmän todellinen vaihtoehto. Suoraveloitusjärjestelmä sopii tilisiirtomääräysjärjestelmän tavoin erityisen hyvin säännöllisesti toistuviin maksuihin. Tässä järjestelmässä asiakas valtuuttaa saajan veloittamaan tietyt laskut tililtään suoraan ilman ennalta tehtävää maksumääräystä. Asiakas voi jälkikäteen niin halutessaan mitätöidä kyseiset veloitukset.

35) Tilisiirtomääräysjärjestelmän ja suoraveloitusjärjestelmän välillä on kuitenkin myös eroja. Vähittäispankit tarjoavat asiakkailleen tavallisesti sekä tilisiirtomääräysjärjestelmä- että suoraveloitusjärjestelmäpalveluja. Suoraveloitusjärjestelmän maksujen käsittelykustannukset ovat pankeille kuitenkin huomattavasti alhaisempia kuin tilisiirtomääräysjärjestelinän maksujen, koska maksunsaajat toimittavat kaikki suoraveloituksen suorittamisen kannalta välttämättömät tiedot valmiiksi sähköisessä muodossa. Näin tietoja ei enää tarvitse muuntaa painetuilta lomakkeilta sähköiseen muotoon. Suoraveloitus tapahtuu täysin sähköisesti, eikä lomakkeita siten käytetä. Tämän vuoksi pankit voivat tarjota suoraveloitusjärjestelmää maksunsaajille edullisempaan hintaan kuin tilisiirtomääräysjärjestelmää.

36) Näillä kahdella maksutavalla on myös toisistaan poikkeavia ominaisuuksia, joiden vuoksi maksaja voi pitää tilisiirtomääräysjärjestelmän kautta tapahtuvaa maksua suoraveloitusta parempana tai päinvastoin. Seuraavat tekijät ovat vertailun kannalta olennaisia. Tilisiirtomääräysjärjestelmässä asiakkaan on ensinnäkin annettava kustakin maksusta etukäteen erillinen maksumääräys omalle pankilleen allekirjoittamalla tilisiirtomääräyslomake ja lähettämällä se pankille. Asiakas voi myös maksaa tilisiirtomääräyslomaketta käyttäen suoraan pankissaan käteisellä summan, jonka hän on velkaa. Käteissuorituksesta veloitetaan lisämaksu. (Käteismaksu on mahdollinen esimerkiksi silloin, jos sekkitilillä ei ole riittävästi katetta). Tilisiirtomääräysjärjestelmässä asiakas voi siten paremmin valvoa maksuajankohtaa ja -tapaa kuin suoraveloitusjärjestelmässä, jossa seuranta on mahdollista vasta jälkikäteen. Osa asiakkaista suosii tämän vuoksi tilisiirtomääräysjärjestelmää suoraveloitusjärjestelmän sijasta. Suoraveloitusjärjestelmän etuna sekä asiakkaan että maksunsaajan kannalta on puolestaan se, että maksut suoritetaan aina ajallaan, minkä vuoksi vältetään viivästyneistä maksuista veloitettavat viivästyskorvaukset. Lisäksi asiakas säästyy laskun käsittelemiseltä.

37) Toiseksi maksajan tekemä valinta kahden maksujärjestelmän välillä voi riippua maksajan ja yrityksen välisestä suhteesta. Käytännössä on osoittautunut, että asiakkaat ovat valmiita käyttämään suoraveloitusjärjestelmää erityisesti silloin, kun asiakassuhde on jatkunut jo pitkään ja asiakas luottaa yritykseen. Tällaisia yrityksiä ovat esimerkiksi yleishyödylliset palveluyritykset. Suoraveloitusjärjestelmää käytetään huomattavasti vähemmän sellaisissa tapauksissa, joissa asiakassuhde on luonteeltaan tilapäisempi. Tällaisia ovat muun muassa aikakauslehtien tilaukset. Joissakin tapauksissa, kuten asuntolainan kuukausimaksujen ja tiettyjen vakuutusmaksujen osalta, asiakas ei voi valita maksutapaa vaan on velvollinen käyttämään suoraveloitusjärjestelmää.

38) Edellä mainitut erot viittaavatkin siihen, että suoraveloitusjärjestelmä ja tilisiirtomääräysjärjestelmä eivät ensisijaisesti ole toisiansa korvaavia järjestelmiä. Ominaisuuksien eroavaisuuksien lisäksi on otettava huomioon myös maksutapojen hinta(24). Pankkien ja/tai maksunsaajien asiakkailtaan (maksajilta) maksujärjestelmien käytöstä veloittamien maksujen erot voivat olla tekijä, joka vaikuttaa asiakkaan valintaan tilisiirtomääräysjärjestelmän ja suoraveloitusjärjestelmän välillä. Pian vuoden 1991 GSA-sopimuksen voimaantulon jälkeen heinäkuussa 1991 pankit alkoivat veloittaa asiakkailtaan (maksunsaajilta) maksuja tilisiirtomääräysjärjestelmän käytöstä. Eräät maksunsaajat, kuten monet postimyyntiyritykset sekä sanomalehtien ja aikakauslehtien kustantajat, laskuttavat itseltään veloitetut kustannukset kokonaisuudessaan tai osittain asiakkailtaan soveltamalla eri hintoja sen mukaan, käyttääkö asiakas tilisiirtomääräystä vai suoraveloitusta. Yritys voi esimerkiksi antaa alennuksen, jos maksu tapahtuu suoraveloituksella. Jos suoraveloituksella maksaminen on asiakkaalle edullisempaa kuin tilisiirtomääräyksen käyttäminen, voidaan olettaa, että osa asiakkaista (maksajista) jättää suoraveloituksessa alun perin näkemänsä haitat huomiotta. Tästä ei ole kuitenkaan käytettävissä lukuja, mikä johtuu osittain siitä, että kaikki maksunsaajat eivät laskuta (näkyvästi) tilisiirtomääräysjärjestelmän käytöstä, ja silloinkin, kun näin tapahtuu, maksut eivät ole erityisen korkeita.

39) On todettava, että tilisiirtomääräysjärjestelmän käyttö on asteittain jonkin verran vähentynyt vuodesta 1992 lähtien. Interpay/BGC käsitteli siten vuonna 1991 noin 237 miljoonaa tilisiirtomääräysjärjestelmän toimeksiantoa (hyväntekeväisyyden varainhankintaan liittyvät tilisiirtomääräykset, (actie-accept) mukaan luettuina), joiden kokonaisarvo oli 101 miljardia guldenia. Vuonna 1998 toimeksiantojen määrä oli noin 217 miljoonaa (mikä merkitsee noin 7,6 prosentin vähennystä neljän vuoden aikana). Samaan aikaan suoraveloitusjärjestelmän käyttö on kasvanut voimakkaasti. Suoraveloitusjärjestelmän toimeksiantoja oli vuonna 1991 noin 227 miljoonaa, ja niiden yhteisarvo oli noin 224 miljardia guldenia. Vuonna 1998 toimeksiantoja oli 534 miljoonaa, mikä merkitsee noin 135 prosentin kasvua(25). Suoraveloitusjärjestelmien käytön kasvu johtuu erityisesti pankkien ja yritysten (maksunsaajien) tiedotuskampanjoista (joiden aiheena ovat olleet asiakkaiden tarpeisiin räätälöidyt maksupalvelut, ("Betaal op maat"). Kampanjoiden tavoitteena on ollut edistää edullisten maksutapojen käyttöä. Interpayn mukaan suoraveloitusjärjestelmän käyttö on edelleen kasvussa tilisiirtomääräysjärjestelmän kustannuksella. Sitä suosivat erityisesti yksityiset maksajat. Kasvu tapahtuu käsinkirjoitettujen tilisiirtojen kustannuksella(26).

40) Yhteenvetona todettakoon, että tilisiirtomääräysjärjestelmän ja suoraveloitusjärjestelmän ominaisuuksien eroista huolimatta voidaan olettaa, että tilisiirtomääräysjärjestelmän hinnannousu suhteessa suoraveloitusjärjestelmään johtaa määrättyyn rajaan asti siihen, että maksajat siirtyvät käyttämään suoraveloitusjärjestelmää. Tähän viittaa se, että tilisiirtomääräysjärjestelmän käyttö on vähentynyt asteittain vuoden 1992 jälkeen eli pian sen jälkeen kun maksunsaajia alettiin veloittaa tilisiirtomääräysjärjestelmän käytöstä ja siten luotiin mahdollisuus kustannusten laskuttamiseen edelleen maksajilta. Huomionarvoista on myös se, että pankkien ja maksunsaajien ilmeisen menestyksellisesti toteuttama kampanja, jonka aiheena ovat olleet asiakkaiden tarpeisiin räätälöidyt maksupalvelut, on johtanut tilisiirtomääräysjärjestelmän käytön vähentymiseen suoraveloitusjärjestelmän hyväksi. Suoraveloitusjärjestelmää voidaan tämän vuoksi pitää määrättyyn rajaan asti tilisiirtomääräysjärjestelmän vaihtoehtona. Merkityksellisiksi tuotemarkkinoiksi on edellä olevan perusteella katsottava tilisiirtomääräysjärjestelmä ja suoraveloitusjärjestelmä.

Merkityksellinen maantieteellinen markkina-alue

41) Ottaen huomioon, että tilisiirtomääräysjärjestelmä on kotimainen maksujärjestelmä, joka on tarkoitettu maksuihin, joissa maksajalla ja maksunsaajalla on tili Alankomaissa tilisiirtomääräysjärjestelmään osallistuvassa pankissa, on merkityksellisenä maantieteellisenä markkina-alueena Alankomaat.

81 artiklan 1 kohta

Yritysten välinen sopimus

42) GSA-sopimuksen allekirjoittaneet ja toisaalta liitännäissopimuksen allekirjoittaneet pankit ovat 81 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuja yrityksiä. GSA-sopimus on sen vuoksi perustamissopimuksen 81 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu yritysten välinen sopimus.

Kilpailun rajoittaminen

Neljän osapuolen välistä sopimusta koskevat keskinäiset suhteet

43) Tilisiirtomääräysjärjestelmään, kuten useimpiin maksujärjestelmiin, liittyy periaatteessa neljä osapuolta: maksaja (asiakas, joka suorittaa maksun), saaja (asiakas, joka vastaanottaa maksun), maksajan pankki ja saajan pankki(27). Kukin osapuoli on välittömässä suhteessa kahteen muuhun osapuoleen. Esimerkiksi saajan pankin ja maksajan pankin välillä vallitsee yhtäältä välitön suhde, joka on määritelty GSA-sopimuksessa. Toisaalta saajan pankki on tilisiirtomääräyksestä tehdyn sopimuksen perusteella yhteydessä saajaan. Neljän osapuolen välisen maksujärjestelmän keskinäisiä suhteita on tarkasteltava kokonaisuutena. Yhden suhteen puitteissa tehdyillä hinnoittelujärjestelyillä voi olla seurauksia muihin suhteisiin ja ne voivat vaikuttaa siten koko maksujärjestelmän käyttöön.

44) llmoitettu sopimus, joka koskee tilisiirtomääräyslomakkeiden käsittelykustannusten veloittamista, liittyy suoraan saajan pankin ja maksajan pankin väliseen suhteeseen (pankkienvälinen suhde). Pankkienvälinen hinnoittelujärjestely voi kuitenkin vaikuttaa myös saajan pankin ja saajan sekä saajan ja maksajan väliseen suhteeseen ja siten koko tilisiirtomääräysjärjestelmän toimintaan. Saajan pankkihan voi päättää veloittaa pankkienvälisestä maksusta aiheutuvat kustannukset edelleen korottamalla maksunsaajilta veloittamaansa palkkiota. Maksunsaaja voi puolestaan päättää veloittaa nämä lisäkustannukset tilisiirtomääräysjärjestelmää käyttäviltä asiakkailtaan. Tässä tapauksessa asiakkaat voivat päättää siirtyä käyttämään toista maksujärjestelmää, jonka heidän oma pankkinsa tai kilpaileva pankki tarjoaa.

45) Toimenpiteiden potentiaalinen jatkuva vuorovaikutus on tilisiirtomääräysjärjestelmän kaltaisille maksujärjestelmille tyypillinen ominaispiirre, joka on otettava huomioon tutkittaessa kilpailunrajoitusten esiintymistä. Yhteen maksujärjestelmän osapuolten väliseen suhteeseen sovellettavaa hintarajoitusta, kuten monenkeskistä pankkienvälistä maksua, ei voida ottaa riittävästi huomioon tarkastelemalla ainoastaan rajoituksen vaikutuksia kyseiseen suhteeseen, vaan sen lisäksi on tarkasteltava vaikutuksia kaikkien osapuolten välisten suhteiden ja siten koko maksujärjestelmän kannalta.

Monenkeskinen pankkienvälinen maksu

46) Teknisesti tarkasteltuna yhtenäinen tilisiirtomääräysjärjestelmä eli maksujärjestelmä, jota maksunsaajat ja maksajat voivat käyttää siitä riippumatta, missä pankissa niillä on tili, voi olla olemassa ainoastaan erityiseltä monenkeskiseltä pohjalta. Tilisiirtomääräysten teknisiä ominaisuuksia ja transaktiomenettelyä koskevat yhtenäiset sopimukset ovat siten välttämättömiä järjestelmän moitteettoman toiminnan varmistamiseksi. Lisäksi on käytännössä välttämätöntä, että transaktioon osallistuvien pankkien välillä vallitsee yhteisymmärrys kustannusten keskinäisestä veloittamisesta eli siitä, veloitetaanko niistä vai ei ja kuinka paljon. Tilisiirtomääräysjärjestelmän kaltaisen maksujärjestelmän erityispiirteet huomioonottaen asiaa koskevat neuvottelut on tietenkin käytävä etukäteen eli ennen kuin pankit ottavat maksujärjestelmän käyttöön asiakkaidensa maksutransaktioiden käsittelemiseksi. Maksujärjestelmän luonteesta seuraa, että maksajilla ja saajilla on oltava maksutransaktion toimeksiantohetkestä alkaen varmuus siitä, että asianomaiset pankit suorittavat maksun viipymättä. Koska valinta tilisiirron suorittavien pankkien välillä määräytyy niiden asianomaisten tilisiirtomääräysjärjestelmää käyttävien tilinomistajien perusteella, ovat kyseiset pankit toimeksiantohetkestä lähtien tosiasiallisesti osapuolia, jotka ovat velvollisia toimimaan yhteistyössä keskenään (partenaires obligés). Hintaneuvotteluja voidaan pitää tämän vuoksi todellisina ainoastaan silloin, jos ne toteutuvat etukäteen. Jos pankit päättävät ottaa käyttöön pankkienvälisen maksun, voidaan sen suuruudesta periaatteessa sopia sekä kahdenkeskisesti että monenkeskisesti.

47) Kyseisessä tapauksessa pankit ovat päättäneet soveltaa yhtenäistä monenkeskistä maksua, jota on tosin vuodesta 1992 lähtien sovellettu enimmäismääränä. On myös mahdollista, että joukko pankkeja toimii edelläkävijöinä ja sopii kahdenkeskisesti maksuista, minkä jälkeen muut pankit pyrkivät luomaan yhteyden jonkin tällaisen pankin kanssa, jotta myös ne voisivat soveltaa näitä kahdenkeskisiä maksuja(28). Pankit voivat lisäksi sopia monenkeskisesti pankkienvälisen maksun määrittämiseen käytettävästä laskentakaavasta, jonka muuttujat vaihtelevat pankeittain(29).

48) Komissio katsoo, että kahdenkeskinen pankkienvälistä maksua koskeva sopimus kuuluu tavallisesti 81 artiklan 1 kohdan soveltamisalan ulkopuolelle. Sitä vastoin monenkeskinen pankkienvälistä maksua koskeva sopimus rajoittaa kilpailua 81 artiklan 1 kohdan mukaan, koska se rajoittaa huomattavasti pankkien vapautta päättää itsenäisesti omasta hinnoittelupolitiikastaan(30). Tästä seuraa, että GSA-sopimuksen 5 artiklassa tarkoitetun monenkeskisesti sovitun pankkienvälisen maksun tarkoituksena on 81 artiklan 1 kohdan mukainen kilpailun rajoittaminen, koska se rajoittaa sopimukseen osallistuvien pankkien vapautta määrittää kahdenkeskisissä neuvotteluissa tilisiirtomääräyslomakkeiden käsittelystä veloitettavan maksun suuruus(31).

49) Käytännössä on osoittautunut, että kahdenkeskiset neuvottelut tilisiirtomääräysten sähköisestä käsittelystä veloitettavasta pankkienvälisestä maksusta ovat teknisesti mahdollisia. Eräiden suurten pankkien välillä oli siten ennen GSA-sopimuksen voimaantuloa kahdenkeskisiä sopimuksia näiden kustannusten korvaamisesta.

50) GSA-sopimukseen osallistuvat pankit ovat kylläkin voineet sopia kahdenkeskisesti tilisiirtomääräyslomakkeiden käsittelystä veloitettavasta (alhaisemmasta) pankkienvälisestä maksusta sen jälkeen, kun kiinteä maksu muuttui enimmäismääräksi 26 päivänä maaliskuuta 1992. Osallistuvat pankit eivät ole tähän mennessä kuitenkaan käyttäneet tätä mahdollisuutta. Pankkienvälisen maksun muuttamisella kiinteästä maksusta enimmäismääräksi ei sen vuoksi ole ollut minkäänlaista käytännön merkitystä.

51) Rajojen yli suoritettavista tilisiirroista antamassaan tiedonannossa komissio on huomauttanut, että pankkienvälisen yhtenäisen maksun tarkoituksena olevalla kilpailun rajoittamisella on todennäköisesti myös vääristävä vaikutus pankkien toimintaan asiakkaitaan kohtaan. Pankkienvälisellä maksulla on tilisiirtomääräysjärjestelmässä kilpailua rajoittava vaikutus (saajan) pankin ja sen asiakkaan väliseen suhteeseen, erityisesti koska saajan pankit veloittavat maksamansa pankkienvälisen korvauksen järjestelmällisesti edelleen asiakkailtaan (maksunsaajilta). Vaikka pankit eivät veloitakaan maksunsaajilta yhtenäisiä hintoja tilisiirtomääräyslomakkeiden käsittelystä, on pankkienvälisen maksun edelleenveloittamisesta seurannut, että asiakkailta veloitettuja hintoja on nostettu rakenteellisesti lähes yhtenäisellä tavalla. Pankkienvälisen maksun suuruus toimii siten tosiasiassa asiakkailta veloitettavien maksujen perustana.

52) Kolmelle suurimmalle pankille 23 päivänä joulukuuta 1991 lähetettyyn lisätietoja koskevaan pyyntöön saatujen vastausten perusteella voidaan todeta, että mikään kyseisistä pankeista ei ennen pankkienvälisen maksun käyttöönottoa (välittömästi) veloittanut yritysasiakkailtaan maksua tilisiirtomääräyksen käytöstä ja että sen jälkeen otettiin käyttöön 0,45 guldenin suuruinen maksu (liitteetön ilmoitus), jonka ABN AMRO otti käyttöön 1 päivänä heinäkuuta 1991 (jolloin vuoden 1991 GSA-sopimus tuli voimaan), Rabobank 1 päivänä syyskuuta 1991 (siten, että 0,45 guldenin maksu oli vähimmäismaksu, jonka soveltaminen riippui suoritusten määrästä, laadusta ja tiedonannoista) ja silloinen NMB Postbank Groep 1 päivänä tammikuuta 1992(32). NMB Postbank vahvisti tässä yhteydessä nimenomaisesti, että yritysasiakkailta veloitettiin puolet kustannuksista, jotka aiheutuivat tilisiirtomääräysten muuntamisesta sähköiseen muotoon. Tämä vastaa pankkienvälisen korvauksen suuruutta(33). Asiaa koskevista asiakirjoista käy ilmi, että myös Rabobank, ABN AMRO ja muut GSA-sopimukseen osallistuvat pankit veloittivat pankkienvälisen korvauksen, kokonaisuudessaan asiakkailtaan(34).

53) Pankkien ei ole todettu tehneen sopimuksia niiden välisen maksun järjestelmällisestä edelleenveloittamisesta asiakkailta. GSA-sopimuksessa annetaan pankkien nimenomaan itsenäisesti päättää, veloittavatko ne kustannukset asiakkailtaan. Jos yksittäiset pankit päättävät kyseisen maksun edelleenveloittamisesta, on tämä kuitenkin suora seuraus GSA-sopimuksen olemassaolosta, koska sopimuksesta aiheutuu saajan pankille taloudellisia kustannuksia, joita sillä ei aikaisemmin ollut. llman pankkienvälisen maksun olemassaoloa edelleenveloittamiseen ei olisi mitään syytä. Tässä mielessä sovittu pankkienvälinen maksu vaikuttaa kilpailua rajoittavasti saajan pankin ja saajan väliseen suhteeseen.

54) Monenkeskisen pankkienvälisen korvauksen kilpailua rajoittavaa vaikutusta saajan pankin ja asiakkaan väliseen suhteeseen voimistaa se, että kukin sopimukseen osallistuva pankki soveltaa asiakkaidensa (maksunsaajien) pankin sisäisiin tilisiirtomääräyksiin samansuuruista maksua kuin pankkienvälisiin tilisiirtomääräyksiin, vaikka GSA-sopimus koskee ainoastaan pankkienvälisiä tilisiirtoja. Yritysasiakkaiden on siten mahdotonta välttää tilisiirtomääräyslomakkeiden käyttöön sovellettavia maksuja. Jos pankkien sisäisistä tilisiirtomääräyksistä ei veloitettaisi tai niihin sovellettaisiin alhaisempia hintoja, yritysasiakkaiden olisi ollut mahdollista avata tili useammassa pankissa ja siten vahvistaa maksuliikenteensä pankin sisäistä luonnetta ja välttää pankkienvälisiin tilisiirtomääräyksiin sovellettavat (korkeammat) hinnat.

55) Kilpailun rajoittaminen on olennaista, koska kaikki Alankomaissa tilisiirtomääräysjärjestelmään osallistuvat pankit ovat sitoutuneet GSA-sopimukseen. Sopimus kattaa markkinat kokonaisuudessaan. Tarpeeksi voimakas järjestelmien välinen kilpailu voisi rajoittaa asiakkailta veloitettavissa hinnoissa perittävän pankkienvälisen maksun vaikutuksia ainakin siltä osin kuin muissa järjestelmissä ei ole käytössä vastaavia pankkienvälisiä maksuja(35). Tilisiirtomääräysjärjestelmän ainoana vaihtoehtona - ainakin määrättyyn rajaan asti - olevassa suoraveloitusjärjestelmässä sovelletaan kuitenkin siinäkin pankkienvälistä korvausta.

56) GSA-sopimus on tämän vuoksi perustamissopimuksen 81 artiklan 1 kohdan a alakohdassa tarkoitettu sopimus, jonka tarkoituksena on estää, rajoittaa tai vääristää kilpailua yhteismarkkinoilla ja josta seuraa, että kilpailu estyy, rajoittuu tai vääristyy yhteismarkkinoilla erityisesti sitä kautta, että sopimuksella suoraan tai välillisesti määrätään osto- tai myyntihinnat.

Neuvoston asetuksen N:o 17 19 artiklan 3 kohdan mukaisessa tiedonannossaan komissio totesi aikovansa hyväksyä GSA-sopimuksen. Yhteisöjen tuomioistuimen 21 tammikuuta 1999 asiassa Bagnasco vs. Banca Popolare di Novara (yhdistetyt tapaukset C-215/96 ja C-216/96)(36) antaman tuomion valossa komissio on tullut siihen tulokseen, että GSA-sopimus ei kuulu 81 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan, sillä tuntuva vaikutus jäsenvaltioiden väliseen kauppaan puuttuu. Tämä selittyy seuraavasti.

Vaikutus jäsenvaltioiden väliseen kauppaan

Yleistä

57) Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan yritysten välinen sopimus on omiaan vaikuttamaan jäsenvaltioiden väliseen kauppaan silloin, kun on oikeudellisten seikkojen ja tosiseikkojen perusteella riittävästi aihetta epäillä, että se voi vaikuttaa suoraan tai välillisesti taikka tosiasiallisesti tai mahdollisesti jäsenvaltioiden väliseen kauppaan siten, että yhtenäismarkkinoiden tavoitteiden toteutuminen jäsenvaltioiden välillä estyy(37). Jäsenvaltioiden väliseen kauppaan kohdistuva vaikutus johtuu yleensä moninaisista tekijöistä, jotka eivät yksittäin tarkasteltuina ole välttämättä ratkaisevia(38).

58) Lisäksi vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan perustamissopimuksen 81 artiklan 1 kohtaa sovelletaan ainoastaan sellaisiin sopimuksiin, joiden osalta voidaan todeta, että ne ovat omiaan vaikuttamaan merkittävästi jäsenvaltioiden väliseen kauppaan(39).

59) Sen arvioimiseksi, vaikuttaako GSA-sopimus ja erityisesti pankkienvälistä maksua koskeva säännös jäsenvaltioiden väliseen kauppaan, on edellä mainitun yhteisön tuomioistuimen oikeuskäytännön valossa otettava seuraavat tekijät huomioon.

GSA-sopimus koskee koko Alankomaiden aluetta

60) On otettava huomioon, että GSA-sopimus ja erityisesti siihen kuuluva pankkienvälinen korvaus koskevat koko Alankomaiden aluetta. Kaikkien Alankomaissa tilisiirtomääräyspalveluja tarjoavien pankkien on tosiasiassa välttämätöntä liittyä GSA-sopimukseen. Koska maksunsaajalla ja maksajalla ei välttämättä ole tiliä samassa pankissa, pankeilla on oltava varmuus siitä, että niiden asiakkaan käyttämä tilisiirtomääräyslomake hyväksytään asiakkaan vastapuolen pankissa.

61) Yhteisön tuomioistuin on todennut useissa tuomioissaan, että menettelytavat, jotka rajoittavat kilpailua ja koskevat tietyn jäsenvaltion koko aluetta, vahvistavat kansallisten markkinoiden jakautumista, joka on perustamissopimuksessa tarkoitetun talouksien yhteennivoutumisen vastaista(40). Tämän perusteella ei voida kuitenkaan vielä sinänsä päätellä, että vaikutus jäsenvaltioiden väliseen kauppaan olisi merkittävä. Sen arvioimiseksi on tarkasteltava myös muita tekijöitä. Tarkastelun kannalta ovat olennaisia seuraavat tosiseikat(41).

Taloudellinen toiminta, johon tilisiirtomääräysjärjestelmä liittyy

62) Tilisiirtomääräysjärjestelmään osallistumista ei ole rajoitettu ainoastaan Alankomaihin sijoittuneisiin yrityksiin (maksunsaajiin) ja yksityishenkilöihin (maksajiin), vaan se on avoin kaikille niille, joilla on tili jossakin tilisiirtomääräysjärjestelmään osallistuvassa pankissa. Taloudellinen toiminta, johon tilisiirtomääräysjärjestelmä liittyy, rajoittuu sopimusmääräysten tai luonteensa vuoksi kuitenkin suurimmalta osaltaan Alankomaiden alueelle. Tällaista toimintaa on esimerkiksi tavaroiden ja palvelujen tarjoaminen (kaasun- ja sähköntoimitukset, puhelin)(42). Tilisiirtomääräysjärjestelmän kysynnän (eli tilisiirtomääräystä maksuvälineenä käyttävien asiakkaiden - maksunsaajien ja maksajien) osalta voidaan tämän vuoksi todeta, että tilisiirtomääräysjärjestelmää käytetään erittäin vähän rajatylittävissä maksuissa.

Muiden kuin Alankomaiden pankkien osallistuminen järjestelmään

63) Tilisiirtomääräysjärjestelmän kysynnän lisäksi on tarkastelussa otettava huomioon myös tilisiirtomääräyksen tarjonta tuotteena (eli pankit, jotka tarjoavat tilisiirtomääräysjärjestelmän palveluja). Voidaan todeta, että muiden kuin alankomaalaisten pankkien sivukonttorit(43) ja tytäryritykset(44) osallistuvat merkittävässä määrin tilisiirtomääräysjärjestelmään. NVB:n antamien tietojen mukaan tilisiirtomääräysjärjestelmään osallistui vuonna 1997 58 pankkia, joista 27 oli ulkomaisia pankkeja. Näistä ulkomaisista pankeista 11 oli kotoisin yhteisön jäsenvaltioista (5 tytäryritystä ja 5 sivukonttoria). Näiden ulkomaisten pankkien osuus tilisiirtomääräysjärjestelmästä on kuitenkin suhteellisen vähäinen. Suurin osa (noin 91 prosenttia) yhteensä noin 100000 tilisiirtomääräyssopimuksesta oli vuonna 1997 tehty suurimpien pankkien eli ABN AMROn, Rabobankin, ING-pankin ja Postipankin kanssa. Ulkomaisten pankkien osuus tilisiirtomääräyssopimuksista oli alle 1 prosenttia. Myös ulkomaisten pankkien osuus käsitellyistä tilisiirtomääräyksistä oli erittäin vähäinen: 0,6 prosenttia veloituksista ja 4,9 prosenttia hyvityksistä(45).

GSA-sopimukseen osallistumisen merkitys muille kuin Alankomaiden pankeille

64) Alankomaiden markkinoilla toimi vuoden 1997 puolivälissä 115 pankkia, joista 68 oli alankomaalaisia ja 47 ulkomaisia pankkeja (joista 19 oli kotoisin yhteisöjen muista jäsenvaltioista ja 28 yhteisön ulkopuolisista maista)(46). Yli kolmannes Alankomaissa toimivista ulkomaisista pankeista ei siten tarjoa tilisiirtomääräysjärjestelmän palveluja. Niiden 27 ulkomaisen pankin osalta, jotka tarjoavat tilisiirtomääräysjärjestelmän palveluja ja osallistuvat GSA-sopimukseen voidaan todeta, että ottaen huomioon tilisiirtomääräysjärjestelmän suhteellisen vähäinen merkitys niiden toiminnan kannalta (ks. 63 kohta edellä) sen palvelujen tarjoamisella ei käytännössä ole vaikutusta niiden päätökseen ryhtyä toimimaan Alankomaiden markkinoilla.

65) Päätelmä: Edellä mainitut tekijät yhdistettyinä huomioonottaen voidaan todeta, että GSA-sopimus ei ole omiaan vaikuttamaan merkittävällä tavalla jäsenvaltioiden väliseen kauppaan,

ON TEHNYT TÄMÄN PÄÄTÖKSEN:

1 artikla

Hallussaan olevien tietojen perusteella komissiolla ei ole aihetta ryhtyä toimenpiteisiin EY:n perustamissopimuksen 81 artiklan 1 kohdan nojalla Alankomaiden pankkiyhdistyksen (Nederlandse Vereniging van Banken, NVB) ilmoittaman vuoden 1991 GSA-sopimuksen suhteen.

2 artikla

Tämä päätös on osoitettu seuraaville: De Nederlandse Vereniging van Banken

(Alankomaiden pankkiyhdistys)

Singel 236 NL - 1016 AB Amsterdam

Tehty Brysselissä 8 päivänä syyskuuta 1999.

Komission puolesta

Karel VAN MIERT

Komission jäsen

(1) EYVL 13, 21.2.1962, s. 204/62.

(2) EYVL L 148, 15.6.1999, s. 5.

(3) EYVL 127, 20.8.1963, s. 2268/63.

(4) EYVL C 273, 9.9.1997, s. 12.

(5) NVB ilmoitti vuoden 1991 GSA-sopimuksesta jäsentensä puolesta, mutta ei ole itse sen osapuoli. NVB on allekirjoittanut sopimuksen osoittaakseen olevansa tietoinen sen sisällöstä.

(6) 21 päivänä tammikuuta 1991 päivätty valitus, asia IV/33.793.

(7) 7 päivänä kesäkuuta 1991, 13 päivänä syyskuuta 1991 ja 10 päivänä helmikuuta 1992 päivätyt valitukset, asia IV/34.234.

(8) 21 päivänä lokakuuta 1993 päivätty yhteinen valitus, asia IV/34.888.

(9) NVB:n 25 päivänä maaliskuuta 1997 päivätty kirje (asiakirjakansio 34.010, s. 711) ja ABN AMROn 11 päivänä helmikuuta 1999 päivätty kirje.

(10) Rabobankin 17 päivänä helmikuuta 1999 päivätty kirje.

(11) ING-pankin 17 päivänä helmikuuta 1999 päivätty kirje.

(12) Nederlandse Spaarbankbondin 18 päivänä helmikuuta 1999 päivätty kirje.

(13) NVB:n asianajajan 27 päivänä maaliskuuta 1997 päivätty kirje ja Interpayn 18 päivänä helmikuuta 1999 päivätty kirje.

(14) Eräät pankit pyrkivät tällä hetkellä korvaamaan optiset lukijat teknisesti kehittyneemmällä kuvateknologialla. Maksunsaajat, jotka haluavat tilisiirtomääräyslomakkeen käsittelyn jälkeen takaisin (liitteellisen tilisiirtomääräyksen käyttäjät), ovat saaneet vuoden 1996 alusta lähtien painetun jäljennöksen (kuvajäljennös, imageprint) sähköiseen muotoon muunnetuista tilisiirtomääräyslomakkeista (Interpayn vuosikertomus 1996).

(15) Interpayn 18 päivänä helmikuuta 1999 päivätty kirje.

(16) Päätöksen julkaistua versiota on toimituksellisesti muutettu siten, että liikesalaisuuksia ei paljasteta. Nämä osat ovat hakasulkeissa ja ne on merkitty tähdellä.

(17) ING-pankin 17 päivänä helmikuuta 1999 päivätty kirje.

(18) Ks. alaviite 8, Interpayn 18 päivänä helmikuuta 1999 päivätty kirje ja ING-pankin 17 päivänä helmikuuta 1999 päivätty kirje.

(19) Ks. alaviite 8.

(20) Interpayn välityksellä toimivan pankkien maksujärjestelmän ja Postipankin maksujärjestelmän yhdistäminen yhdeksi kansalliseksi maksujärjestelmäksi saatettiin päätökseen vuonna 1997 (NVB:n vuosikertomus 1998).

(21) 10 päivänä heinäkuuta 1991 päivättyyn ilmoitukseen liitetty selvitys sekä 17 päivänä syyskuuta 1991 päivätty täydentävä selvitys.

(22) 14 päivänä lokakuuta 1997 päivätty kirje (asiakirjakansio 33.793, s. 794).

(23) EYVL L 43, 14.2.1997, s. 25.

(24) Komission tiedonanto merkityksellisten markkinoiden määritelmästä yhteisön kilpailuoikeuden kannalta (EYVL C 372, 9.12.1997, s. 5).

(25) BGC:n vuosikertomus 1993, Interpayn vuosikertomus 1996, 18 päivänä helmikuuta 1999 päivätty Interpayn kirje.

(26) Interpayn vuosikertomus 1996, s. 30-31.

(27) Maksajan ja saajan pankki voi olla sama. Siinä tapauksessa on kysymys pankin sisäisestä tilisiirrosta.

(28) Kuten tapahtui ennen vuoden 1991 GSA-sopimuksen voimaantuloa.

(29) Kuten Alankomaissa tapahtui esimerkiksi pankkiautomaattien osalta vuoteen 1998 asti.

(30) EY:n kilpailusääntöjen soveltamisesta rajojen yli suoritettavissa tilisiirroissa annetun tiedonannon 40 kohta (EYVL C 251, 27.9.1995, s. 3).

(31) Vrt. Nederlandse Vereniging van Banken (19 päivänä heinäkuuta 1989 annettu komission päätös 89/512/EY, EYVL L 253, 30.8.1989, s. 1), 56 kohta. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin hylkäsi NVB:n kyseistä II päätöstä vastaan esittämän kanteen 17 päivänä syyskuuta 1992 (asia T-138/89, Kok. 1992 II-2181).

(32) Eri pankkien 5 päivänä elokuuta 1997 ja 18 päivänä tammikuuta 1999 päivättyihin lisätietoja koskeviin pyyntöihin antamista vastauksista käy ilmi, että lähes kaikki kyseiset pankit veloittivat edelleen vuosina 1997-1999 vakiomaksuna 0,45 guldenia (liitteetön ilmoitus), vaikka poikkeukset tästä vakiomaksusta ovatkin käytännössä mahdollisia määrättyyn rajaan asti.

(33) NMB Postbank Groepin 29 päivänä tammikuuta 1992 päivätyn vastauksen liite 8. Ks. myös ING-pankin 21 päivänä tammikuuta 1993 päivätty kirje yritysasiakkaalleen.

(34) Ks. ABN AMROn yritysasiakkailleen lähettämät 18 päivänä lokakuuta 1991 ja 24 päivänä lokakuuta 1991 päivätyt kirjeet, ABN Bank Nederlandin 4 päivänä heinäkuuta 1991 päivätty kirje, Rabobank Heerlenin 31 päivänä maaliskuuta 1992 päivätty kirje, Hollandse Koopmansbankin 6 päivänä helmikuuta 1992 päivätty kirje, Bank Mendes Gans NV:n 18 päivänä joulukuuta 1991 päivätty kirje ja Commerzbank Nederland NV:n 13 päivänä marraskuuta 1993 päivätty kirje.

(35) Ks. tältä osin myös rajojen yli suoritettavista tilisiirroista annetun tiedonannon 41 ja 42 kohdat (ks. alaviite 29).

(36) Ei vielä julkaistu.

(37) Ks. muun muassa yhteisön tuomioistuimen 11 päivänä heinäkuuta 1985 antama tuomio asiassa Remia vs. komissio, asia 42/84, Kok. 1985, s. 2545.

(38) Ks. muun muassa yhteisön tuomioistuimen 15 päivänä joulukuuta 1994 asiassa DLG antama tuomio, asia C-250/92, Kok. 1994 I-5641, 54 kohta.

(39) Ks. muun muassa yhteisön tuomioistuimen 17 päivänä heinäkuuta 1997 asiassa Ferriere Nord vs. komissio antama tuomio, asia C-219/95, Kok. 1997 I-4411, 19 kohta.

(40) Ks. muun muassa yhteisön tuomioistuimen 17 päivänä lokakuuta 1972 asiassa Cementhandelaren vs. komissio (asia 8/72, Kok. 1972 s. 977) antaman tuomion 29 kohta, ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen 21 päivänä helmikuuta 1995 asiassa SPO vs. komissio antaman tuomion 229 kohta (asia T-29/92, Kok. 1995 II-289).

(41) Ks. alaviite 34.

(42) Vrt. asiassa ABI 12 päivänä joulukuuta 1986 annetun komission päätöksen 87/103/ETY 37 kohta, EYVL L 43, 13.12.1987, s. 51.

(43) Koska ulkomaisten emoyhtiöiden ja niiden Alankomaissa toimivien sivukonttoreiden taloudelliset sidokset ovat hyvin kiinteät, kyseisiä sivukonttoreita on pidettävä osana emoyhtiöiden toimintaa riippumatta niiden oikeudellisesta asemasta. Tämän vuoksi on myös näiden sivukonttoreiden toiminta katsottava osaksi jäsenvaltioiden välistä kauppaa. Ks. yhteisön tuomioistuimen 27 päivänä tammikuuta 1987 asiassa Verband der Sachversicherer vs. komissio antama tuomio, asia 45/85, Kok. 1987, s. 458-460.

(44) Alankomaiden keskuspankki (De Nederlandsche bank, DNB) pitää ulkomaisten pankkien Alankomaihin sijoittautuneita tytäryrityksiä ulkomaisina pankkeina, jos ulkomaalaisten omistusosuus on 50 prosenttia tai suurempi (ks. DNB:n vuosikertomus 1991 ja DNB:n vastaus 5 päivänä elokuuta 1997 päivättyyn lisätietoja koskevaan pyyntöön). Myös NVB soveltaa tätä määritelmää (ks. NVB:n vuosikertomus 1998, s. 54). Bagnasco-tuomion (ks. alaviite 35 edellä) perusteella voidaan todeta, että yhteisön tuomioistuin katsoo ulkomaisten pankkien sivukonttoreiden osallistumisen lisäksi myös niiden tytäryhtiöiden osallistumisen merkitykselliseksi tekijäksi arvioitaessa sitä, onko kysymys jäsenvaltioiden kauppaan kohdistuvasta vaikutuksesta.

(45) NVB:n kirjeet 25.3.1997 ja 8.3.1999.

(46) Nämä ovat sekä täyden palvelun pankkeja, osuustoiminnallisia pankkeja, säästöpankkeja että hypoteekkipankkeja (NVB:n 18 päivänä heinäkuuta 1997 päivätyn kirjeen liite VI).

LIITE I

GSA-sopimukseen osallistuvat pankit

(31.12.1997)

1. ABN AMRO Bank NV

2. Aegon Bank NV

3. Asahi Bank (Nederland) NV

4. ASR Bank NV

5. AVCB Bank NV

6. Banco di Brasil SA

7. Banco do Estado de São Paulo SA

8. Banco Exterior de España SA

9. Bank Bercoop NV

10. Bank Brussel Lambert NV

11. Bank Insinger de Beaufort NV

12. Bank Labouchere NV

13. Bank Mendes Gans NV

14. NV Bank Nederlandse Gemeenten

15. Bank of America NT & SA

16. Bank of Tokyo-Mitsubishi (Holland) NV

17. Banque Artesia Nederland NV

18. Barclays Bank PLC

19. Chang Hwa Commercial Bank (Europe) NV

20. Citibank NA

21. Commerzbank Nederland NV

22. Crediet & Effectenbank NV

23. Dai-Ichi Kangyo Bank Nederland NV

24. NV De Indonesische Overzeese Bank

25. De Nederlandsche Bank

26. Delta Lloyd Bank NV

27. Demir-Halk Bank Nederland NV

28. Deutsche Bank AG

29. F. van Lanschot Bankiers NV

30. FGH Bank NV

31. Fortis Bank Nederland NV

32. Frieslandbank NV

33. Fuji Bank Nederland NV

34. Generale Bank Nederland NV

35. GWK Bank NV

36. Hollandse Koopmansbank NV

37. ING Bank NV

38. Kas-Associatie NV

39. KBC Bank Nederland NV

40. Koçbank Nederland NV

41. Korea Exchange Bank

42. Lloyds Bank PLC

43. MeesPierson NV

44. National Bank of Greece

45. Nederlandse Waterschapsbank NV

46. OHRA Bank NV

47. OV-Bank NV

48. Postbank NV

49. Rabobank Nederland

50. Roparco NV

51. San Paolo Bank

52. SBS-Agro Bank Nederland NV

53. SNS Bank Nederland NV

54. Staal Bankiers NV

55. Theodoor Gilissen Bankiers NV

56. Tokai Bank Nederland NV

57. Triodosbank NV

58. United Garanti Bank International NV

LIITE II

Yhteinen tilisiirtomääräysjärjestelmä

("GSA")

>PIC FILE= "L_1999271FI.004002.EPS">