KOMISSION TÄYTÄNTÖÖNPANOASETUS (EU) 2019/1344,

annettu 12 päivänä elokuuta 2019,

väliaikaisen tasoitustullin käyttöön ottamisesta Indonesiasta peräisin olevan biodieselin tuonnissa

EUROOPAN KOMISSIO, joka

ottaa huomioon Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen,

ottaa huomioon muista kuin Euroopan unionin jäsenvaltioista tapahtuvalta tuetulta tuonnilta suojautumisesta 8 päivänä kesäkuuta 2016 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) 2016/1037 (1) ja erityisesti sen 12 artiklan,

on kuullut jäsenvaltioita,

sekä katsoo seuraavaa:

1. MENETTELY

1.1. Vireillepano

(1) Euroopan komissio, jäljempänä ’komissio’, pani 6 päivänä joulukuuta 2018 vireille Indonesiasta, jäljempänä ’asianomainen maa’, peräisin olevan biodieselin tuontia Euroopan unioniin, jäljempänä ’unioni’, koskevan tukien vastaisen tutkimuksen muista kuin Euroopan unionin jäsenvaltioista tapahtuvalta tuetulta tuonnilta suojautumisesta 8 päivänä kesäkuuta 2016 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) 2016/1037, jäljempänä ’perusasetus’, 10 artiklan perusteella. Se julkaisi ilmoituksen (2) vireillepanosta, jäljempänä ’vireillepanoilmoitus’, Euroopan unionin virallisessa lehdessä.

(2) Komissio pani tutkimuksen vireille European Biodiesel Boardin, jäljempänä ’EBB’ tai ’valituksen tekijä’, tehtyä 22 päivänä lokakuuta 2018 valituksen sellaisten tuottajien puolesta, joiden osuus unionin kokonaistuotannosta on 32 prosenttia. Valitusta tukevien tuottajien osuus biodieselin kokonaistuotannosta unionissa on 63 prosenttia.

(3) Ennen tukien vastaisen tutkimuksen vireillepanoa komissio ilmoitti Indonesian viranomaisille vastaanottaneensa asianmukaisesti asiakirjanäyttöön perustuvan valituksen ja kutsui Indonesian viranomaiset neuvotteluihin perusasetuksen 10 artiklan 7 kohdan mukaisesti. Indonesian viranomaiset hyväksyivät neuvottelutarjouksen, ja tapaaminen järjestettiin 3 päivänä joulukuuta 2018. Neuvottelujen aikana ja myöhemmässä kirjeenvaihdossa Indonesian viranomaisten kanssa on otettu asianmukaisesti huomioon Indonesian viranomaisten esittämät huomautukset. Molempia osapuolia tyydyttävään ratkaisuun ei kuitenkaan päästy.

(4) Vireillepanoilmoituksen jälkeen komissio sai vireillepanoa koskevia huomautuksia yhdeltä vientiä harjoittavalta tuottajalta Wilmar Groupilta, jäljempänä ’Wilmar’. Huomautuksissaan Wilmar totesi, että (a) valituksessa ei esitetty tuen esiintymisestä riittävää näyttöä, joka oikeuttaisi menettelyn aloittamisen, (b) Indonesian viranomaisilla ei ole käytössä yhtään biodieselteollisuutta hyödyttävää tukijärjestelmää ja (c) vaikka Indonesian viranomaisilla olisikin tällainen tukijärjestelmä, Wilmar ei saanut siitä tukea.

(5) Myös Indonesian viranomaiset väittivät tutkimuksen myöhemmässä vaiheessa, että valituksessa ei esitetty tuen esiintymisestä riittävää näyttöä menettelyn aloittamiseksi.

(6) Wilmar väitti valituksessa mainituista tukijärjestelmistä alustavasti, että EBB ei toimittanut riittävästi näyttöä tuen esiintymisestä ja että sen vuoksi valitus on perusteeton.

(7) Indonesian viranomaisten raa'asta palmuöljystä kantamasta vientiverosta ja vientimaksusta Wilmar totesi, että valituksen tekijä ei toimittanut riittävästi näyttöä siitä, että Indonesian viranomaiset valtuuttavat tai ohjaavat indonesialaisia raa'an palmuöljyn tuottajia.

(8) Lisäksi Wilmar totesi, ettei yksikään valituksessa mainituista tukijärjestelmistä ole vientitukea. Väitetyillä tukijärjestelmillä ei Wilmarin mukaan myöskään yllytetty indonesialaisia biodieselin tuottajia myymään biodieseliä vientiä varten, vaan niillä pikemminkin pyritään saavuttamaan Indonesian kotimaiset biodieselin ja mineraalidieselin sekoitustavoitteet (3).

(9) Lopuksi Wilmar totesi, että valituksessa ei esitetä riittävästi näyttöä merkittävän vahingon uhkasta, jonka biodieselin tuonti Indonesiasta unionille aiheuttaa, ja että biodieselin tuonti Indonesiasta ei missään tapauksessa aiheuttanut tällaista vahinkoa.

(10) Mitä tulee tutkimuksen vireillepanovaiheessa käytettävissä olevaan vahingollisia tukia koskevaan näyttöön, komissio asetti valituksen avoimen version saataville ja esitti tuolloin käytettävissä olevaa näyttöä koskevan analyysinsä muistiossa, joka koski tutkimuksen vireillepanon perusteena olevan näytön riittävyyttä. Sen vuoksi, päinvastoin kuin Wilmar väitti, komissio katsoi, että oli olemassa riittävä näyttö, jonka mukaan vahingollista tukea vaikuttaa esiintyvän, ja perusteli asian muistiossa.

(11) Komissio vastaanotti 19 päivänä kesäkuuta 2019 Wilmarin huomautuksen, jossa väitettiin muun muassa, että biodieselin tuonti Indonesiasta ei aiheuttanut unionin tuotannonalalle merkittävän vahingon uhkaa.

(12) Vireillepanoilmoituksessa todetaan kuitenkin, että kaikki alustavien päätelmien vaihetta koskevat tiedot olisi toimitettava 70 päivän kuluessa ilmoituksen julkaisemisesta. Tämä määräaika umpeutui 14 päivänä helmikuuta 2019. Sen vuoksi huomautuksen sitä osaa, joka koski vahingon uhkaa, ei voitu käsitellä alustavassa vaiheessa, vaan sitä käsitellään sen sijaan tutkimuksen lopullisessa vaiheessa. Lisäksi vireillepanoilmoituksen 5.2 kohdassa täsmennetään, että kaikki valitukseen liittyvät huomautukset, myös vahinkoa ja syy-yhteyttä koskevat seikat, olisi toimitettava 37 päivän kuluessa sen julkaisemisesta. Asianomaisia osapuolia, jotka ovat jättäneet kirjallisia huomautuksia tai toimittaneet tietoja 14 päivän helmikuuta 2019 jälkeen, pyydetään ilmoittamaan väliaikaisia toimenpiteitä koskevien huomautustensa yhteydessä, pitävätkö ne huomautuksiaan oleellisina myös tämänhetkisen tutkimuksen kannalta ja miten kyseiset tiedot olisi otettava huomioon lopullisessa vaiheessa.

1.2. Tutkimusajanjakso ja tarkastelujakso

(13) Tukia ja vahinkoa koskeva tutkimus kattoi 1 päivän lokakuuta 2017 ja 30 päivän syyskuuta 2018 välisen ajanjakson, jäljempänä ’tutkimusajanjakso’. Vahinkoa koskevaan arvioon vaikuttavien kehityssuuntausten tarkastelu kattoi ajanjakson 1 päivästä tammikuuta 2015 tutkimusajanjakson loppuun, jäljempänä ’tarkastelujakso’. Tarvittaessa komissio tarkasteli myös tietoja, jotka koskivat tutkimusajanjakson jälkeistä aikaa.

1.3. Asianomaiset osapuolet

(14) Komissio kehotti vireillepanoilmoituksessa asianomaisia osapuolia ottamaan komissioon yhteyttä tutkimukseen osallistumiseksi. Lisäksi komissio ilmoitti tutkimuksen vireillepanosta erikseen valituksen tekijälle, muille tiedossa oleville unionin tuottajille, tiedossa oleville vientiä harjoittaville tuottajille ja Indonesian viranomaisille, tiedossa oleville tuojille, tavarantoimittajille ja käyttäjille, kauppiaille sekä järjestöille, joita tutkimuksen vireillepanon tiedettiin koskevan, ja kehotti niitä osallistumaan tutkimukseen.

(15) Asianomaisilla osapuolilla oli mahdollisuus esittää huomautuksia tutkimuksen vireillepanosta ja pyytää kuulemista komission ja/tai kauppaan liittyvissä menettelyissä kuulemisesta vastaavan neuvonantajan kanssa.

1.4. Otanta

(16) Komissio ilmoitti vireillepanoilmoituksessa, että se saattaa soveltaa asianomaisiin osapuoliin otantaa perusasetuksen 27 artiklan mukaisesti.

1.4.1. Unionin tuottajia koskeva otanta

(17) Komissio ilmoitti vireillepanoilmoituksessa, että se oli alustavasti valinnut otoksen unionin tuottajista. Komissio perusti otoksen valinnan sellaiseen tuotannon suurimpaan edustavaan määrään, joka voitiin kohtuudella tutkia käytettävissä olevassa ajassa.

(18) Alustavaan otokseen kuului kolme unionin tuottajaa, ja se edusti laajaa maantieteellistä jakaumaa. Otokseen valittujen unionin tuottajien osuus unionin tuotannonalan koko tuotantomäärästä oli yli 18 prosenttia. Komissio kehotti asianomaisia osapuolia esittämään huomautuksia alustavasta otoksesta.

(19) Komissio sai alustavaa otosta koskevia huomautuksia Wilmarilta. Wilmar kommentoi otoksen kokoa todeten, että kolme tuottajaa ei ollut riittävän suuri otos, ja pyysi, että unionin tuottajien otokseen lisättäisiin kahdesta tuottajasta muodostuva yritysryhmä Biopetrol.

(20) Komissio katsoi, että unionin kolmesta suurimmasta biodieselin tuottajasta koostuva otos oli edustava (myös maantieteellisesti) ja että suurempaa otosta ei voitaisi kohtuudella tutkia käytettävissä olevassa ajassa. Sen vuoksi väite hylättiin.

1.4.2. Tuojia koskeva otanta

(21) Pystyäkseen päättämään otannan tarpeellisuudesta ja tarvittaessa valitsemaan otoksen komissio pyysi etuyhteydettömiä tuojia toimittamaan vireillepanoilmoituksessa täsmennetyt tiedot.

(22) Kaksi etuyhteydetöntä tuojaa toimitti pyydetyt tiedot ja suostui osallistumaan otokseen. Yksi niistä toi vähäpätöisiä määriä eikä jälleenmyynyt tuotetta tutkimusajanjaksolla, joten komissio tutki ainoastaan toista etuyhteydetöntä tuojaa. Yhteistyössä toimineiden etuyhteydettömien tuojien vähäisen määrän vuoksi komissio päätti, ettei otanta ollut tarpeen.

1.4.3. Indonesialaisia vientiä harjoittavia tuottajia koskeva otanta

(23) Pystyäkseen päättämään otannan tarpeellisuudesta ja tarvittaessa valitsemaan otoksen komissio pyysi kaikkia Indonesiassa toimivia vientiä harjoittavia tuottajia toimittamaan vireillepanoilmoituksessa täsmennetyt tiedot. Lisäksi komissio pyysi Indonesian viranomaisia nimeämään muita mahdollisia vientiä harjoittavia tuottajia, jotka voisivat olla kiinnostuneita osallistumaan tutkimukseen, ja/tai ottamaan yhteyttä niihin.

(24) Neljä asianomaisen maan vientiä harjoittavaa tuottajaa toimitti pyydetyt tiedot ja suostui osallistumaan otokseen. Vastanneiden yritysten tai yritysryhmien osuus viennistä unioniin tutkimusajanjaksolla oli 100 prosenttia. Vientiä harjoittavien tuottajien vähäisen määrän ja yhteistyössä toimimisen korkean asteen vuoksi komissio päätti olla valitsematta otosta ja tarkastella sen sijaan kaikkia indonesialaisia vientiä harjoittavia tuottajia.

1.4.4. Kyselylomakevastaukset ja tarkastuskäynnit

(25) Komissio lähetti kyselylomakkeet Indonesian viranomaisille, kyseisille neljälle vientiä harjoittavalle tuottajalle, kolmelle otokseen valitulle unionin tuottajalle ja kahdelle etuyhteydettömälle biodieselin tuojalle.

(26) Komissio sai vastaukset kyselylomakkeeseen Indonesian viranomaisilta, kaikilta vientiä harjoittavien tuottajien ryhmiltä, kaikilta otokseen valituilta unionin tuottajilta ja molemmilta etuyhteydettömiltä tuojilta.

(27) Komissio on hankkinut ja tarkastanut kaikki tiedot, joita se piti tarpeellisina tuen, siitä johtuvan vahingon (myös vahingon uhkan) ja unionin edun määrittämistä varten. Indonesian viranomaisten ja Jakartassa sijaitsevan Indonesian tasavallan kauppaministeriön tiloihin tehtiin tarkastuskäynti, jonka aikana tavattiin myös muiden asianosaisten ministeriöiden virkamiehiä.

(28) Perusasetuksen 26 artiklan mukaisia tarkastuskäyntejä tehtiin seuraavien yritysten toimitiloihin: Unionin tuottajat ja niihin etuyhteydessä olevat yritykset: — Masol Iberia Biofuel, S.L.U., El Grao (Castellón) ja Campa Iberia S.A.U., Barcelona, Espanja — Saipol, Grand-Couronne, Ranska — Verbio Vereinigte BioEnergie AG, Leipzig, Saksa Etuyhteydetön tuoja: — Gunvor BV, Geneve, Sveitsi (4) Indonesialaiset vientiä harjoittavat tuottajat ja niihin etuyhteydessä olevat yritykset: — Wilmar Group: — PT Wilmar Nabati Indonesia, Medan — PT Wilmar Bioenergi Indonesia, Medan — Wilmar Trading Pte. Ltd., Singapore — Musim Mas Group: — PT Intibenua Perkasatama, Medan — PT Musim Mas, Medan — Inter-Continental Oils & Fats Pte. Ltd., Singapore — Campa Iberia S.A.U., Barcelona, Espanja — IM Biofuel Italy S.R.L., Milano, Italia — PT Ciliandra Perkasa, Jakarta, ja First Resources Trading Pte. Ltd., Singapore — Permata Group: — PT Pelita Agung Agrindustri, Medan — PT Permata Hijau Palm Oleo, Medan — Virgoz Oils & Fats Pte. Ltd., Singapore

(29) Kyselyvastausten, puutteita koskevien kirjeiden ja tarkastuskäyntien jälkeen (kuten 219–227 kappaleessa selitetään) komissio totesi, että Indonesian viranomaiset ja Wilmar eivät toimineet tutkimuksessa täysin yhteistyössä, sillä: (a) PT Perkebunan Nusantara, jäljempänä ’PTPN’, Indonesian valtion täysin omistama raa'an palmuöljyn tuottaja, ei vastannut Indonesian viranomaisille tarkoitetun kyselylomakkeen lisäykseen B annetussa määräajassa, vaikka se oli yksi niistä yrityksistä, joilta vastausta pyydettiin, ja (b) Wilmar ei antanut kattavaa vastausta puutteita koskevan kirjeen taulukkoon 2 ja toimitti pyydetyt tiedot vain osittain.

(30) Sen vuoksi komissio laati sekä Indonesian viranomaisille että Wilmarille 28 artiklaa koskevan kirjeen niiden tietoja osalta, joita ne eivät toimittaneet. Näin ollen komissio käytti puuttuvien tietojen osalta käytettävissä olevia tietoja.

2. TARKASTELTAVANA OLEVA TUOTE JA SAMANKALTAINEN TUOTE

2.1. Tarkasteltavana oleva tuote

(31) Tarkasteltavana oleva tuote on Indonesiasta peräisin olevat rasvahappomonoalkyyliesterit ja/tai parafiiniset kaasuöljyt, jotka on valmistettu synteesillä ja/tai vetykäsittelyllä ja jotka ovat muuta kuin fossiilista alkuperää (tunnetaan yleisesti ’biodieselinä’), joko puhtaassa muodossa tai seokseen sisältyvinä, jäljempänä ’tarkasteltavana oleva tuote’.

(32) Tutkimuksessa todettiin, että Indonesiassa tuotettu biodiesel on pääasiassa palmuöljystä johdettua palmuöljymetyyliesteriä, jäljempänä ’PME’. Unionissa tuotettu biodiesel on sen sijaan pääasiassa rapsimetyyliesteriä, jäljempänä ’RME’, mutta sitä tuotetaan myös muista syöteöljyistä, kuten jäteöljyistä sekä neitsytöljyistä.

(33) PME ja RME kuuluvat kumpikin rasvahappomonoalkyyliestereiden luokkaan. Termi ’esteri’ viittaa kasviöljyjen transesteröintiin eli alkoholin sekoittamiseen öljyyn, jolloin syntyy biodieseliä ja sivutuotteena glyserolia. Termi ’metyyli’ viittaa metanoliin, joka on prosessissa yleisimmin käytetty alkoholi. Rasvahappomonoalkyyliesterit tunnetaan myös ’rasvahappometyyliesteinä’ tai ’FAME:ina’.

(34) Vaikka PME ja RME ovat molemmat rasvahappomonoalkyyliestereitä, niillä on myös osittain erilaisia fyysisiä ja kemiallisia ominaisuuksia ja erilainen suodatettavuuden rajalämpötila, jäljempänä ’CFPP’. CFPP on lämpötila, jossa tietyt polttoaineen osat kiteytymisen tai hyytymisen vuoksi tukkivat polttoainesuodattimen. RME:n CFPP voi olla – 14 °C, kun taas PME:llä se on noin 13 °C. Markkinat kuvaavat tietyn CFPP:n biodieselin FAMEXina, kuten FAME 0:na tai FAME 5:nä.

(35) Tarkasteltavana oleva tuote luokitellaan tällä hetkellä CN-koodeihin ex 1516 20 98 (Taric-koodit 1516209821, 1516209829 ja 1516209830), ex 1518 00 91 (Taric-koodit 1518009121, 1518009129 ja 1518009130), ex 1518 00 95 (Taric-koodi 1518009510), ex 1518 00 99 (Taric-koodit 1518009921, 1518009929 ja 1518009930), ex 2710 19 43 (Taric-koodit 2710194321, 2710194329 ja 2710194330), ex 2710 19 46 (Taric-koodit 2710194621, 2710194629 ja 2710194630), ex 2710 19 47 (Taric-koodit 2710194721, 2710194729 ja 2710194730), 2710 20 11, 2710 20 15, 2710 20 17, ex 3824 99 92 (Taric-koodit 3824999210, 3824999212 ja 3824999220), 3826 00 10 ja ex 3826 00 90 (Taric-koodit 3826009011, 3826009019 ja 3826009030).

2.2. Samankaltainen tuote

(36) Tutkimuksessa kävi ilmi, että seuraavilla tuotteilla on samat fyysiset, kemialliset ja tekniset perusominaisuudet ja käyttötarkoitukset: (a) tarkasteltavana oleva tuote, (b) Indonesian kotimarkkinoilla tuotettu ja myyty tuote, (c) unionin tuotannonalan unionissa tuottama ja myymä tuote.

(37) Komissio katsoi, että tässä tutkimuksessa kyseiset tuotteet ovat näin ollen samankaltaisia tuotteita perusasetuksen 2 artiklan c alakohdassa tarkoitetulla tavalla.

3. TUET

3.1. Tämän tutkimuksen soveltamisalaan kuuluvat tuet ja tukiohjelmat

(38) Saatavilla olevien tietojen, kuten valitukseen, vireillepanoilmoitukseen ja komission kyselylomakkeeseen saatuihin vastauksiin sisältyvien tietojen, perusteella komissio tutki tukea, jota Indonesian viranomaisten väitetään antavan seuraavien tukiohjelmien kautta: (a) suora varojen siirto, kuten biodieselin tukirahaston (Biodiesel Subsidy Fund) kautta myönnetyt suorat tuet; (b) valtion tuki biodieselteollisuudelle muun muassa tarjoamalla raakaa palmuöljyä riittämättömänä pidettävää vastiketta vastaan; (c) valtion tuki biodieselteollisuudelle muun muassa menetettyinä ja kantamatta jääneinä tuloina, esimerkiksi tiettyjä investointeja koskevat tuloveroetuudet, teollisuusaluetuet, edelläkävijäalan veroedut, tuontiverojärjestely sekä ALV:tä koskeva verovapautus; (d) indonesialaisen vienti-tuontipankin (Indonesian Eximbank) edullisin ehdoin myöntämät vientirahoitus ja -takuut.

3.2. Valtion tuki biodieselteollisuudelle suorilla varojen siirroilla biodieselin tukirahaston (Biodiesel Subsidy Fund) kautta

3.2.1. Valitus ja tukijärjestelmä

(39) Valituksen tekijä väitti, että Indonesian viranomaiset tukevat biodieselteollisuutta myöntämällä indonesialaisille biodieselin tuottajille avustuksia, jotka ovat suuruudeltaan Indonesian viranomaisten biodieselille määrittämän viitehinnan ja öljy-yhtiöiden biodieselistä maksaman biodieselin hinnan eli dieselin viitehinnan välinen erotus.

(40) Tutkimuksessa vahvistettiin, että biodieselin tukirahasto, joka on osa palmuöljyn viljelyn rahastoa (Oil Palm Plantation Fund), jäljempänä ’OPPF’, perustettiin vuonna 2015 presidentin asetuksella nro 61/2015.

(41) Presidentin asetuksella nro 61/2015 valtuutettiin OPPF:n hallinnointivirasto, jäljempänä ’hallinnointivirasto’, kantamaan palmuöljyhyödykkeiden viennistä vientimaksuja valtiovarainministerin asetuksen nro 133/PMK.05/2015 nojalla.

(42) Tulliviranomaisten palmuöljyhyödykkeiden viennistä keräämät tulot muodostavat OPPF:n varat, ja virallisesti OPPF on hallinnointiviraston määräysvallassa.

(43) Mitä korkeammalla arvonlisäketjussa tuote on, sitä korkeampi vientimaksu. Raa'an palmuöljyn vientimaksu oli tutkimusajanjaksolla 50 USD/tonni ja johdannaisten, kuten biodieselin, vientimaksu oli 20 USD/tonni.

(44) Presidentin asetuksilla 24/2016 ja 26/2016 Indonesian viranomaiset täsmensivät, että biodieselin tukirahaston tehtäviin kuuluu biodieselin hankinta ja käyttö kotimarkkinoilla. Indonesian viranomaiset säätivät etenkin, että OPPF:ää käytetään tukemaan hallintoelinten nimeämien yksiköiden toteuttamia biodieselin ostoja.

(45) Lisäksi presidentin asetuksen nro 26/2016 9 §:n 1 momentissa säädetään, että EBTKE:n pääjohtaja nimittää sen polttoaineyksikön (Petrofuel Entity), joka hoitaa biodieselin hankinnat 4 §:n mukaisesti rahaston hallinnointiviraston rahoituksen puitteissa ottaen huomioon rahaston hallinnointiviraston ohjauskomitean toimintatavat, ja 9 §:n 8 momentissa säädetään, että 7 momentissa tarkoitetun ministerin hyväksynnän pohjalta EBTKE:n pääjohtaja a) nimittää ministerin puolesta ne biodieselin tuottajat, jotka osallistuvat biodieselin hankintaan, ja b) jakaa biodiesel-kiintiöt kullekin biodieselin tuottajalle. Lisäksi hallinnointiviraston ohjauskomitea koostuu yksinomaan Indonesian viranomaisten eri ministeriöiden virkamiehistä.

(46) Niillä biodieselin tuottajilla, jotka ovat päättäneet osallistua ja joille on myönnetty kiintiö kyseisen asetuksen nojalla, on velvollisuus myydä kuukausittain tietty määrä biodieseliä mainituille polttoaineyksiköille. Tähän mennessä Indonesian viranomaiset ovat nimittäneet seuraavat polttoaineyksiköt: (a) PT Pertamina, jäljempänä ’Pertamina’, valtion omistama öljy- ja kaasuyhtiö, ja (b) PT AKR Corporindo Tbk, jäljempänä ’AKR’, yksityinen öljy- ja kaasuyhtiö.

(47) OPPF kaavailee erityistä maksumekanismia, jossa Pertamina (ja joidenkin pienten määrien osalta AKR) maksaa biodieselin tuottajille dieselin viitehinnan (eikä biodieselin viitehintaa, joka olisi tutkimusajanjaksolla ollut korkeampi) ja hallinnointivirasto maksaa biodieselin tuottajille dieselin viitehinnan ja biodieselin viitehinnan välisen erotuksen OPFF:stä.

(48) Dieselin ja biodieselin viitehinnan määrittää energiasta ja mineraalivaroista vastaava ministeri presidentin asetuksen nro 61/2015 19 §:n mukaisesti seuraavasti: (a) Dieselin viitehinta perustuu Platts Singaporen ilmoittamiin öljyn hintoihin (MOPS) (5) ja dieselin tuotantokustannuksiin Indonesiassa. (b) Valtiovarainministerin asetuksen nro 2026/2017 mukaan biodieselin viitehinta perustuu raa'an palmuöljyn kotimarkkinahintaan, johon lisätään jalostuskustannukset (125 USD/tonni 5 päivään toukokuuta 2017 asti ja sen jälkeen 100 USD/tonni). Tarkastuskäynnin aikana Indonesian viranomaiset selittivät, että raa'an palmuöljyn kotimarkkinahintaan lisättävien jalostuskustannusten määrää tarkastellaan vuosittain, mutta tarkastelu ei välttämättä johda määrän muuttumiseen. Indonesian viranomaiset itse asiassa selittivät, että jos jalostuskustannusten määrä on vuotuisen tarkastelun perusteella edelleen asianmukainen, muutoksia ei tehdä.

(49) Kukin biodieselin tuottaja siis – myös kaikki vientiä harjoittavat tuottajat – laskuttaa Pertaminalta (tai mahdollisesti AKR:ltä) sen biodieselin määrän, jonka ostaja on velvollinen käyttämään sekoitusvelvoitteen puitteissa, ja Pertamina (tai AKR) maksaa tuottajalle kyseisen ajanjakson dieselin viitehinnan. Tutkimuksessa kävi ilmi, että suurin osa biodieselin tuottajien myynnistä suuntautui Pertaminalle ja pieni osa AKR:lle. Myynti AKR:lle tapahtui täysin samoin hinnoin ja ehdoin kuin myynti Pertaminalle. Näin ollen komissio keskittyi jäljempänä esitetyssä analyysissaan Pertaminalle suuntautuneeseen myyntiin.

(50) Jotta biodieselin tuottaja saa takaisin Pertaminan ja AKR:n maksaman hinnan (joka perustuu dieselin viitehintaan) ja biodieselin viitehinnan välisen hinnan erotuksen, sen on lähetettävä samasta määrästä lisälasku hallinnointivirastolle ja liitettävä mukaan tietyt asiakirjat. Saatuaan laskun ja tarkastettuaan sen hallinnointivirasto maksaa asianomaiselle biodieselin tuottajalle kyseisen ajanjakson dieselin viitehinnan (tapauksen mukaan Pertaminan tai AKR:n maksaman hinnan) ja biodieselin viitehinnan välisen erotuksen.

(51) Tässä tutkimuksessa komissio tutki, aiheutuuko Indonesian viranomaisten käyttöön ottamasta toimenpidekokonaisuudesta, jolla tuetaan Indonesian biodieselteollisuutta hallinnointiviraston suorittamilla maksuilla, tasoitustoimenpiteiden käyttöönoton mahdollistavaa tukea.

(52) Tasoitustoimenpiteiden käyttöönoton mahdollistavan tuen esiintymisen vahvistaminen edellyttää kolmen tekijän olemassaoloa: a) taloudellinen tuki tai tulo-/hintatuki; b) etu ja c) erityisyys (perusasetuksen 3 artikla).

3.2.2. Analyysi

3.2.2.1. Taloudellinen tuki

(53) Heti tutkimuksen aluksi komissio totesi, että kaikki vientiä harjoittavat tuottajat osallistuivat biodieselin hankintaan ja olivat siten velvollisia myymään biodieseliä Pertaminalle ja AKR:lle. Komissio totesi myös, että tutkimusajanjaksolla biodieselin viitehinta oli korkeampi kuin mineraalidieselin viitehinta. Tästä syystä OPPF suoritti tutkimusajanjaksolla maksuja kaikille vientiä harjoittaville tuottajille.

(54) Perusasetuksen 3 artiklan 1 kohdan a alakohdan i alakohdassa säädetään, että valtion taloudellista tukea esiintyy, jos julkisten viranomaisten käytäntö käsittää varojen suoran siirron. Tukia ja tasoitustulleja koskevan WTO-sopimuksen, jäljempänä ’tukisopimus’, määräysten ja perusasetuksen 2 artiklan säännösten mukaisesti ’julkisella viranomaisella’ tarkoitetaan alkuperä- tai viejämaan alueella toimivaa julkista elintä.

(55) WTO:n valituselimen raportissa (6)”US-Anti-Dumping and Countervailing Duties (China)” todetaan, että termillä ’julkinen elin’ tarkoitetaan yksikköä, jolla on, joka harjoittaa tai jolle on annettu viranomaisten toimivaltaa.

(56) Komissio totesi, että OPPF on Indonesian viranomaisten perustama ja Indonesian viranomaiset ovat nimenomaisesti valtuuttaneet hallinnointiviraston suorittamaan maksuja biodieselin tuottajille.

(57) Ensinnäkin, presidentin asetuksen nro 66/2018 11 §:ssä määritellään OPPF:n toimeksianto ja laajennetaan sitä seuraavasti: 1) Kerättyjen varojen käyttö a) palmuöljyn viljelyyn liittyvien henkilöresurssien kehittämiseen; b) palmuöljyn viljelyyn liittyvään tutkimukseen ja kehittämiseen; c) palmuöljyn viljelyn edistämiseen; d) palmuöljyn viljelyn nykyaikaistamiseen; ja e) palmuöljyn viljelyyn liittyviin tiloihin ja infrastruktuuriin. 2) Kerättyjen varojen käyttö 1 kohdassa tarkoitettuihin intresseihin, mukaan lukien palmuöljyn viljelytuotteiden käyttö elintarviketarkoituksiin, palmuöljyn viljelyyn liittyvän jatkojalostusteollisuuden kehittäminen ja biodieselin hankinta ja käyttö.

(58) Toiseksi, mainitun asetuksen 18 §:n 1 momentissa säädetään nimenomaisesti, että 11 §:n 2 momentissa tarkoitetulla varojen kohdentamisella biodieselin tarjoamiseen ja käyttöön pyritään kattamaan dieselin markkinaindeksihinnan ja biodieselin markkinaindeksihinnan välinen erotus.

(59) Näin ollen komissio totesi, että OPPF:ää koskevissa säädöksissä nimenomaisesti vahvistetaan, että sen varoja käytetään biodieselin tuottajien hyväksi.

(60) Tätä varten Indonesian viranomaiset antoivat presidentin asetuksen nro 61/2015 1 §:n 4 momentin nojalla hallinnointivirastolle oikeuden käyttää raa'asta palmuöljystä ja sen johdannaisista kannettuja vientiveroja ja vientimaksuja ja ottivat käyttöön biodieselin hankintaan ja käyttöön sovellettavan tullin. Keräämisen hoitavat käytännössä kuitenkin tulliviranomaiset. Sen vuoksi komissio katsoi, että hallinnointivirastolla on, se harjoittaa tai sille on annettu viranomaisten toimivaltaa.

(61) Näin ollen komissio päätteli, että edellä esitetty oikeudellinen kehys selkeästi antaa hallinnointivirastolle mahdollisuuden suorittaa viranomaistehtäviä biodieselsektorilla. Sen vuoksi komissio päätteli, että hallinnointivirasto toimii julkisena elimenä perusasetuksen 2 artiklan b alakohdassa sekä perusasetuksen 3 artiklan 1 kohdan a alakohdan i alakohdassa tarkoitetulla tavalla ja WTO:n oikeuskäytännön mukaisesti.

(62) Edellytyksenä olevan varojen suoran siirron osalta tutkimuksessa vahvistettiin, että saatuaan biodieselin tuottajilta laskun ja asianmukaiset asiakirjat (7) ja tehtyään asianmukaiset tarkastukset hallinnointivirasto maksaa summan (eli dieselin viitehinnan ja biodieselin viitehinnan erotuksen) suoraan biodieselin tuottajille. Komissio totesi vielä, etteivät Indonesian viranomaiset tai vientiä harjoittavat tuottajat kiistäneet sitä, että hallinnointivirasto teki suoria käteis-/pankkisiirtoja niille tuottajille, jotka myivät biodieseliä Pertaminalle ja AKR:lle, Pertaminan ja AKR:n mineraalidieselistä maksaman viitehinnan ja biodieselin viitehinnan erotuksen kattamiseksi. Näin ollen komissio katsoi, että hallinnointiviraston maksamat avustukset ovat varojen suoraa siirtoa perusasetuksen 3 artiklan 1 kohdan a alakohdan i alakohdassa tarkoitetulla tavalla.

(63) Tältä osin hylätään Indonesian viranomaisten esittämä väite, jonka mukaan varat, joita hallinnointivirasto käytti biodieselin tuottajille suoritettuihin maksuihin, olivat kokonaan peräisin yksityisistä lähteistä eivätkä ne siksi olleet taloudellista tukea. Komissio totesi, että perusasetuksessa ei tukisopimuksen mukaisesti oteta huomioon viranomaisten siirtämien varojen alkuperää tai luonnetta (julkinen tai yksityinen). Sen sijaan arvioitaessa taloudellisen tuen esiintymistä tarkastellaan sen liiketoimen luonnetta, jolla viranomaiset tekevät taloudellista arvoa sisältävän siirron. Toisin sanoen merkityksellistä on se, että varojen siirto johtuu valtiosta (eikä kyseessä ole yksityisten toimijoiden yksityiset varat) (8). Monenlaiset liiketoimet kuuluvat 1 artiklan 1.1 kohdan (a)(1) alakohdassa tarkoitettuun taloudelliseen tukeen. Mainitun 1 artiklan 1.1 kohdan (a)(1) alakohdan i ja ii alakohdan mukaan taloudellista tukea voidaan myöntää viranomaisten tekemällä suoralla siirrolla tai luopumalla julkisista tuloista, jotka muuten perittäisiin (9). Kuten jo selitettiin, julkisena elimenä hallinnointivirasto teki biodieselin tuottajille OPPF:stä suoria siirtoja, jotka rahoitetaan keräämällä pakollisia vientiveroja ja vientimaksuja julkisilta ja yksityisiltä toimijoilta, minkä vuoksi ne ovat täysin WTO:n valituselimen määrittelemän taloudellisen tuen mukaisia.

(64) Edellä esitetyn lisäksi komissio totesi, että OPPF:n käytettävissä olevat varat ovat peräisin raa'asta palmuöljystä ja sen johdannaisista kannettavista vientimaksuista ja -veroista. Indonesian viranomaiset selittivät tarkastuskäynnin aikana, että tulliviranomaiset perivät vientimaksun ennen tavaroiden vientiä, ja vaikka viranomaiset väittivätkin, että maksu kannetaan pelkästään OPPF:n rahoittamiseksi, ne eivät pystyneet osoittamaan, että se kannetaan Indonesian valtion talousarvion ulkopuolella. Koska päinvastaista näyttöä ei ollut, komissio katsoi, että maksu perittiin valtion yleisen talousarvion puitteissa. Se, että maksu ohjataan tämän jälkeen OPPF:lle, on Indonesian viranomaisten tapa käyttää vientimaksuista ja -veroista kerättyjä julkisia tuloja. Joka tapauksessa OPPF toimii varoilla, jotka kerätään Indonesian viranomaisten määräämillä vientimaksuilla ja -veroilla ja joita valvoo hallinnointivirasto. Sen vuoksi ne ovat julkisia varoja riippumatta siitä, ovatko ne erottamaton osa valtion talousarviota.

(65) Indonesian viranomaisten väitteeseen, jonka mukaan varojen siirtämisestä OPPF:ltä biodieselin tuottajille ei koidu vastaanottajille etua, koska biodieselin tuottajat ovat maksaneet OPPF:lle enemmän kuin saaneet siltä, komissio toteaa seuraavaa. Ensinnäkin OPPF:llä on muitakin tehtäviä kuin biodieselteollisuuden tukeminen. OPPF liittyy enemmänkin koko palmuöljyn arvoketjua koskevaan Indonesian viranomaisten politiikkaan. Kaikki raa'an palmuöljyn (ja jalostettujen tuotteiden) viejät tosiaankin maksavat rahastolle maksun, kun ne vievät tuotteensa. Raakaa palmuöljyä voidaan käyttää monenlaisissa sovelluksissa, kuten elintarvikkeissa, kosmetiikassa ja kemianteollisuudessa. OPPF:lle kerätyt vientimaksut eivät näin ollen liity yksinomaan varojen siirtoon biodieselteollisuudelle eikä niiden automaattinen kuittaaminen ole mahdollista.

(66) Toiseksi, kuten 64 kappaleessa jo selitetään, hallinnointiviraston käyttämät varat ovat täysin peräisin Indonesian viranomaisten yleisestä talousarviosta, josta ne osoitettu OPPF:lle. Vientimaksun perimisen suorittaa tulli, ja suoritukset maksetaan valtion yleiseen talousarvioon. Käytetyt varat eivät tämän vuoksi vastaa biodieselin tuottajien vapaaehtoisia maksuja, jotka käytetään kokonaisuudessaan biodieselin tuottajien hyväksi (kuulematta biodieselin tuottajia, joilla ei ole mitään sanomista siihen, miten OPPF:ää käytetään). Varat kerätään Indonesian viranomaisten perimillä pakollisilla vientimaksuilla ja -veroilla, joista osan maksavat biodieselin tuottajat, raa'an palmuöljyn tuottajat ja muut raa'asta palmuöljystä valmistettuihin tuotteisiin liittyvät tuottajat. Tämän jälkeen Indonesian viranomaiset päättävät käyttää kyseisiä varoja biodieselin tuottajien hyväksi OPPF:n kautta.

(67) Komissio totesi myös, että vientiä harjoittavat tuottajat ilmoittivat kyselyvastauksissaan, että suurin osa biodieselin tuotannossa käytetystä raa'asta palmuöljystä on saatu paikallisista lähteistä, eikä siihen näin ollen sovelleta vientiveroa eikä vientimaksua. Sen vuoksi komissio oletti, että raa'an palmuöljyn vienti, josta vientiä harjoittavat tuottajat (tai tarkemmin sanottuna niihin etuyhteydessä olevat raa'an palmuöljyn tuottajat) maksoivat vientiveroja ja vientimaksuja, koski muita arvoketjuja kuin biodieselin arvoketjua.

(68) Näin ollen komissio päätteli, että Indonesian viranomaisten kyseisestä viennistä kantamat vientiverot ja vientimaksut eivät liity biodieselteollisuuteen sellaisenaan, joten Indonesian viranomaisten väite, jonka mukaan OPPF:stä ei koidu etua tuensaajille, koska biodieselin tuottajat maksoivat OPPF:ään enemmän kuin ne siitä saivat, hylätään. Itse asiassa päin vastoin kuin Indonesian viranomaiset väittivät, vientiä harjoittavat tuottajat olivat biodieselin arvoketjun osalta paremmassa asemassa siinä mielessä, että ne saivat OPPF:ltä enemmän kuin ne olivat maksaneet sille.

(69) Edellä esitetyn perusteella komissio päätteli, että hallinnointiviraston biodieselin tuottajille suorittamat maksut ovat perusasetuksen 3 artiklan 1 kohdan a alakohdan i alakohdassa tarkoitettua taloudellista tukea julkisten viranomaisten tekemien varojen suoran siirron muodossa. On selvää, että Pertaminan ja AKR:n hallinnointiviraston sekoitusvaatimusten mukaisesti tekemät biodieselin hankinnat kattoivat Pertaminan ja AKR:n maksaman (mineraalidieselin viitehintaan perustuvan) hinnan ja (korkeamman) biodieselin viitehinnan välisen erotuksen. Näin ollen biodieselin tuottajat saivat Indonesian viranomaisilta avustuksen, joka oli mainitun eron suuruinen (10).

3.2.2.2. Etu

(70) Edellä esitetyistä syistä komissio katsoi, että hallinnointiviraston suorittamista suorista siiroista koitui etua vientiä harjoittaville tuottajille.

(71) Vientiä harjoittavat tuottajat ovat järjestelmän puitteissa paremmassa tilanteessa kuin ilman sitä. Yksinkertaistettuna kyse on siitä, että hallinnointiviraston tekemät varojen siirrot ovat avustuksia, ja markkinoilla ilmaisia avustuksia ei tunneta. Biodieselin tuottajat olivat kyseisten avustusten ansiosta paremmassa asemassa markkinoilla kuin ne muuten olisivat olleet (11). Ilman järjestelmää biodieselin tuottajat saisivat Pertaminalta ja AKR:ltä vain mineraalidieselin hintaan perustuvan maksun.

(72) Edellä esitetyn perusteella komissio katsoi, että maksuista, jotka hallinnointivirasto suoritti biodieselin tuottajille ja jotka kattoivat myydystä biodieselistä Pertaminan maksaman dieselin viitehinnan ja biodieselin viitehinnan välisen erotuksen, koituu tuottajille perusasetuksen 3 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua etua.

3.2.2.3. Erityisyys

(73) Ensinnäkin komissio totesi, että OPPF:ää voivat käyttää vain tietyt teollisuudenalat, jotka kaikki liittyvät raa'an palmuöljyn arvoketjuun. Rajoitus johtuu suoraan sovellettavasta lainsäädännöstä. Ensinnäkin palmuöljyn arvoketjun tukeminen on presidentin asetuksen nro 61/2015, jolla OPPF perustetaan, päätavoite. Sen johdanto-osassa todetaan, että OPPF:ää tarvitaan palmuöljyn viljelyn jatkuvaa kehittämistä varten ja että palmuöljyn viljelyn jatkuva kehittäminen edellyttää kansallista strategiaa ja varojen hallinnointia. Sen 1 §:ssä täsmennetään, että palmuöljyn viljelyllä tarkoitetaan kaikkia toimia, jotka ovat osa palmuöljyn viljelyyn liittyvien luonnonvarojen, henkilöstön, tuotantotilojen, koneiden ja laitteiden, viljelyn, sadonkorjuun, jalostuksen ja markkinoinnin hallinnointia.

(74) Säädöksen 11 §:ssä säädetään, että kerättyjä varoja käytetään a) palmuöljyn viljelyyn liittyvien henkilöresurssien kehittämiseen; b) palmuöljyn viljelyyn liittyvään tutkimukseen ja kehittämiseen; c) palmuöljyn viljelyn edistämiseen; d) palmuöljyn viljelyn nykyaikaistamiseen; ja e) palmuöljyn viljelyyn liittyviin tiloihin ja infrastruktuuriin.

(75) Komissio katsoi sen vuoksi, että OPPF on perusasetuksen 4 artiklan 2 kohdan a alakohdan mukaisesti oikeudellisesti erityinen, koska lainsäädäntö, jonka nojalla avustuksia myöntävä viranomainen toimii, rajoittaa mahdollisuuden saada tukea nimenomaisesti tiettyihin yrityksiin eli niihin, jotka ovat mukana raa'an palmuöljyn arvoketjussa.

(76) Vaikka oikeudellista erityisyyttä ei olisi olemassa, komissio katsoi joka tapauksessa, että Indonesian viranomaiset ohjaavat hallinnointiviraston tukemaan käytännössä ainoastaan biodieselteollisuutta. Tutkimuksen kuluessa kerätty näyttö, johon viitataan 122 kappaleessa, osoittaa, että suurin osa viraston varoista on tarkoitettu siihen, että biodieselin tuottajille maksetaan MOPS:n ja biodieselin viitehinnan välinen erotus.

(77) Komissio katsoi sen vuoksi, että Indonesian viranomaiset hallinnoivat OPPF:ää tavalla, joka tekee siitä käytännössä erityisen. Perusasetuksen 4 artiklan 2 kohdan c alakohdan mukaan tuki voi olla todellisuudessa erityistä, jos tietyt edellytykset täyttyvät (kuten: tukiohjelmaa hyödyntää rajoitettu määrä tiettyjä yrityksiä; sitä hyödyntävät pääasiallisesti tietyt yritykset; tukea myönnetään suhteettoman suuressa määrin tietyille yrityksille; tapa, jolla myöntävä viranomainen käyttää harkintavaltaa päätettäessä tuen myöntämisestä). Tässä tapauksessa komissio totesi, että OPPF:n käyttäytyminen on täysin mainittujen edellytysten mukaista. Etenkin siksi, kuten edellä selitetään, että varat käytetään pääasiassa biodieselteollisuuden hyväksi ja myöntävä viranomainen käytti varoja myöntäessään harkintavaltaansa.

(78) Päätelmä on myös WTO:n oikeuskäytännön mukainen. Asiassa EC and certain Member States – Large Civil Aircraft paneeli totesi, että sanan ”pääasiallinen” tavanomainen tarkoitus sisältää ajatuksen ”muodostaa keskeisen tai tärkeimmän tekijän; on vallitseva”. Näin ollen kohdan ”{tukiohjelmaa} hyödyntävät pääasiallisesti tietyt yritykset” voidaan katsoa tarkoittavan yksinkertaisesti tilannetta, jossa tukiohjelmaa käyttävät ennen kaikkea ja enimmäkseen tietyt yritykset (12). Kyseisessä päätöksessä paneeli totesi lisäksi, että jos tukiohjelma on käytössä taloudessa, jossa on vain muutamia teollisuudenaloja, se seikka, että nämä teollisuudenalat ovat olleet tukiohjelman tärkeimpiä tuensaajia, ei välttämättä osoita ”pääasiallista käyttöä”. Tällöin se, että kyseiset teollisuudenalat hyötyvät tukiohjelmasta, saattaa yksinkertaisesti tarkoittaa sitä, että taloudellinen toiminta myöntävän viranomaisen lainkäyttöalueella on yksipuolista. Toisaalta kun kyseessä on samanlainen tukiohjelma, joka on käytössä hyvin monimuotoisessa taloudessa mutta jota hyödyntää enimmäkseen vain muutama teollisuudenala, voidaan puhua ”pääasiallisesta käytöstä” (13). Tässä tapauksessa tukea myönnetään ainoastaan raa'an palmuöljyn arvoketjulle, mutta kyseisellä teollisuudenalalla moniin tarkoituksiin. Komissio totesi, että jos paneelin päättelyä sovelletaan tähän asiaan liittyviin tosiseikkoihin, se, että suurin osa OPPF:n varoista käytetään biodiesel-maksujen rahoittamiseen, voidaan katsoa edellä määritellyksi ”pääasialliseksi käytöksi”, koska biodieselteollisuus on tärkein tuensaaja. Komissio toteaa lisäksi, että biodieselteollisuus on yksi monista teollisuudenaloista monipuolisessa taloudessa (14) ja että perustamisestaan lähtien OPPF on tukenut lähes yksinomaan biodieselteollisuutta.

(79) Edellä esitetyn perusteella komissio päätteli, että Indonesian viranomaisten toimenpidekokonaisuus oli tarkoitettu kotimaisen biodieselteollisuuden hyväksi. Sen lisäksi, että etu on oikeudellisesti erityistä perusasetuksen 4 artiklan 2 kohdan a alakohdan nojalla, se on todellisuudessa erityistä perusasetuksen 4 artiklan 2 kohdan c alakohdan nojalla.

3.2.3. Päätelmät

(80) Komissio totesi alustavasti, että toimenpidekokonaisuuden avulla Indonesian viranomaiset antoivat biodieselteollisuudelle tukea muun muassa siirtämällä varoja suoraan biodieselin tukirahaston kautta. Indonesian viranomaiset myönsivät tuensaajille tukea, joka on erityistä eli tasoitustoimenpiteiden käyttöönoton mahdollistavaa tukea.

3.2.4. Tuen määrän laskeminen

(81) Komissio laski perusasetuksen 5 artiklan mukaisesti tasoitustoimenpiteiden käyttöönoton mahdollistavan tuen määrät kaikille vientiä harjoittaville tuottajille siltä osin kuin niille todettiin koituneen etua tutkimusajanjaksolla. Komissio arvioi edun olevan OPPF:ltä tutkimusajanjaksolla saadun avustuksen kokonaismäärä. Perusasetuksen 7 artiklan 2 kohdan mukaisesti komissio jakoi kyseiset tuen määrät koko sille liikevaihdolle, joka vientiä harjoittaville tuottajille kertyi tutkimusajanjaksolla biodieselin myynnistä.

(82) Vientiä harjoittaville tuottajille tämän toimenpidekokonaisuuden osalta alustavasti vahvistettu tukiprosentti oli tutkimusajanjaksolla seuraava: Yritys Tukiprosentti PT Ciliandra Perkasa 7,91 % PT Intibenua Perkasatama ja PT Musim Mas (Musim Mas Group) 11,83 % PT Pelita Agung Agrindustri ja PT Permata Hijau Palm Oleo (Permata Group) 12,76 % PT Wilmar Nabati Indonesia ja PT Wilmar Bioenergi Indonesia (Wilmar Group) 12,23 %

3.3. Valtion tuki biodieselteollisuudelle muun muassa tarjoamalla raakaa palmuöljyä riittämättömänä pidettävää vastiketta vastaan

3.3.1. Valitus ja tukijärjestelmä

(83) Valituksessa katsotaan, että Indonesian viranomaisten toimenpiteiden vuoksi raa'an palmuöljyn hinnat ovat Indonesiassa vääristyneet. Valituksessa katsotaan etenkin, että Indonesian viranomaiset ovat ottaneet käyttöön korkeita vientiveroja raa'an palmuöljyn osalta. Raaka palmuöljy on tärkein biodieselin tuotannon raaka-aine Indonesiassa, ja sen osuus biodieselin tuotantokustannuksista on noin 85 prosenttia. Valituksen mukaan Indonesian viranomaiset varmistavat näin, että biodieselin tuotantoon käytettävien raaka-aineiden hinnat pysyvät indonesialaisten biodieselin tuottajien hyödyksi huomattavasti maailmanmarkkinahintoja alhaisempina.

(84) Lisäksi Indonesian viranomaiset ottivat valituksen mukaan toukokuussa 2015 käyttöön vientimaksun, joka on raa'an palmuöljyn osalta 50 USD/tonni ja jalostettujen palmuöljytuotteiden osalta alhaisempi tarkan määrän riippuessa tuotteesta.

(85) Valituksen tekijä väitti, että asettamalla korkeat raakaa palmuöljyä koskevat vientiverot ja vientimaksut, Indonesian viranomaiset ovat painaneet kotimaista palmuöljyn hintaa alaspäin, mistä aiheutuu merkittävää etua biodieselin tuottajille. Se myös rohkaisee yksityisiä raa'an palmuöljyn tuottajia myymään tuotteitaan indonesialaisille biodieselin tuottajille. Näin ollen valituksen tekijä väittää, että Indonesian viranomaiset valtuuttavat tai ohjaavat indonesialaisia raa'an palmuöljyn tuottajia tarjoamaan raakaa palmuöljyä biodieselin tuottajille riittämättömänä pidettävää vastiketta vastaan.

(86) Tutkimus osoitti, Indonesian viranomaiset tosiasiallisesti kantavat raa'asta palmuöljystä sekä vientiveroja että vientimaksuja.

(87) Vientivero kannettiin ensimmäisen kerran vuonna 1994. Käyttöönoton jälkeen sitä on muutettu useita kertoja. Viimeisimmässä versiossa (asetus nro 140/PMK.010/2016) raa'an palmuöljyn ja 22 muun tuotteen, myös biodieselin (jonka vero on jatkuvasti alhaisempi kuin raa'an palmuöljyn vero), vientivero muodostetaan progressiivisen tariffitaulukon avulla. Indonesialaiset viejät maksavat liukuvan veron, joka on sidoksissa Indonesian viranomaisten raa'an palmuöljyn viennille asettamaan viitehintaan. Kun Indonesian viranomaisten viitevientihinta kasvaa, myös vientitulli nousee.

(88) Kun viitehinta on alle 750 USD/tonni, sovellettava vientivero on 0 prosenttia. Tutkimusajanjaksolla raa'an palmuöljyn hinta pysyi alle 750 USD:n/tonnin, eikä vientiveroa peritty.

(89) Vientiveron lisäksi Indonesian viranomaiset ottivat tutkimusajanjaksolla käyttöön raa'asta palmuöljystä ja jalostetuista tuotteista perittävän vientimaksun. Vientimaksu oli tutkimusajanjaksolla 50 USD/tonni raa'an palmuöljyn osalta ja 20 USD/tonni biodieselin osalta.

(90) Raa'asta palmuöljystä ja jalostetuista tuotteista perittävän vientiveron ja vientimaksun lisäksi Indonesian viranomaiset puuttuivat raa'an palmuöljyn markkinoihin määräämällä kotimarkkinahinnat valtion omistaman yrityksen PTPN:n kautta ja varmistamalla, että raakaa palmuöljyä myydään keinotekoisen alhaiseen hintaan. Lisäksi Indonesian viranomaiset myönsivät raa'an palmuöljyn tuottajille tukia sen varmistamiseksi, että ne noudattavat politiikkaa, jonka tavoitteena oli raa'an palmuöljyn tarjoaminen keinotekoisen alhaiseen hintaan.

3.3.2. Perusasetuksen 28 artiklan 1 kohdan soveltaminen

(91) Komissio ilmoitti Indonesian viranomaisille, että tutkiessaan muun muassa raa'an palmuöljyn tarjoamisen riittämättömänä pidettävää vastiketta vastaan kautta biodieselteollisuudelle myönnetyn väitetyn tuen esiintymistä ja laajuutta sen olisi ehkä käytettävä perusasetuksen 28 artiklan 1 kohdan mukaisesti käytettävissä olevia tietoja.

(92) Alkuvaiheessa komissio pyysi Indonesian viranomaisia toimittamaan tukien vastaiseen kyselylomakkeeseen (palmuöljyn toimittajille tarkoitettu kyselylomake) liitetyn lisäyksen B kaikille palmuöljyn tuottajille ja jakelijoille, jotka ovat toimittaneet palmuöljyä vientiä harjoittaville tuottajille. Lisäys B koostuu word-tiedostosta (Appendix B_Input supplier Palm Oil – lisäys B) ja excel-tiedostosta (Mini questionnaire intended for Suppliers – minikysely). Indonesian viranomaisten pyynnöstä ja ottaen huomioon tarkasteltavana olevan tuotteen pääraaka-ainetta toimittavien yritysten huomattavan määrän komissio suostui hyvän yhteistyön hengessä ja saadakseen tutkimuksessa edes joitakin merkityksellisiä tietoja 7 päivänä tammikuuta 2019 päivätyssä sähköpostiviestissä rajoittamaan pyynnön soveltamisalaa ja pyysi Indonesian viranomaisia toimittamaan lisäyksen B ja minikyselyn kymmenelle suurimmalle (toimitettu määrä vientiä harjoittavaa tuottajaa kohden) raa'an palmuöljyn toimittajalle.

(93) Indonesian viranomaisille osoitetussa 1 päivänä maaliskuuta 2019 päivätyssä puutteita koskevassa kirjeessään komissio ilmoitti, että se ei ollut saanut palmuöljyn toimittajilta PT Musim Mas, PT Intibenua Perkasatama, PT Pelita Agung Agrindustri ja PT Permata Hijau Palm Oleo vastausta kyselylomakkeen lisäykseen B. Komissio korosti erityisesti, että se ei ollut saanut vastausta edes valtion omistamilta raa'an palmuöljyn toimittajilta, mukaan lukien PTPN. Muut raa'an palmuöljyn toimittajat, mukaan lukien vientiä harjoittaviin tuottajiin etuyhteydessä olevat, noudattivat pyyntöä.

(94) Vastauksessaan puutteita koskevaan kirjeeseen Indonesian viranomaiset totesivat, että ne olivat täyttäneet velvollisuutensa ja toimittaneet lisäyksen B ja minikyselyn asianomaisille indonesialaisille raa'an palmuöljyn toimittajille. Todisteeksi Indonesian viranomaiset toimittivat postin kuitit, joista kävi ilmi, että asianomaiset indonesialaiset raa'an palmuöljyn toimittajat olivat vastaanottaneet lähetyksen. Muuta näyttöä siitä, että Indonesian viranomaiset olivat yrittäneet ottaa yhteyttä kyseisiin toimittajiin, etenkin PTPN:ään, ei esitetty. Samanlainen selitys esitettiin Indonesian viranomaisiin tehdyllä tarkastuskäynnillä. Sen estämättä, mitä edellä todetaan, PTPN ei koskaan toimittanut asianmukaisesti täytettyä lisäystä B komissiolle.

(95) Näin ollen Indonesian viranomaiset eivät toimittaneet tarvittavia tietoja ja näyttöä, joita komissio pyysi kyselylomakkeessaan ja tarkastuskäynnin aikana, väitteestä, jonka mukaan valtio tarjosi raakaa palmuöljyä riittämättömänä pidettävää vastiketta vastaan.

(96) Koska riittävää yhteistyötä ei ollut, komission ei ollut mahdollista kerätä kaikkia tietoja, joita se pitää merkityksellisinä päätelmiensä tekemiseksi tässä tutkimuksessa. Komissio ei muun muassa saanut Indonesian viranomaisilta palmuöljyn markkinoista tietoa, joka olisi perustunut raa'an palmuöljyn toimittajien antamiin suoriin tietoihin, eikä se saanut selkeää selvitystä PTPN:n roolista mainituilla markkinoilla biodieselteollisuuden osalta.

(97) Indonesian viranomaiset väittivät, että ne olivat toimittaneet PTPN:stä yhteenkootut tiedot, joihin sisältyi myös kyselylomakkeen lisäyksessä B pyydetyt tiedot. Tältä osin komissio totesi, että vastauksena kyselylomakkeeseen Indonesian viranomaiset toimittivat PTPN:ää koskevia tietoja, joihin sisältyi tietoa sen hallintorakenteesta, vuosikertomuksista ja liiketoimista. Komissio totesi kuitenkin, että se ei saanut mitään niistä yksityiskohtaisista tiedoista, joita se pyysi kyselylomakkeen lisäyksessä B ja jotka olisivat auttaneet sitä ymmärtämään PTPN:n ja muiden merkityksellisten tuottajien roolin raa'an palmuöljyn markkinoilla.

(98) Kun Indonesian viranomaiset olivat saaneet kirjeen, jossa niille ilmoitettiin perusasetuksen 28 artiklan mahdollisesta soveltamisesta, ne toimittivat 30 päivänä kesäkuuta 2019 PTPN:n osalta vastauksen lisäykseen B. Komissio totesi kuitenkin, että vastaus toimitettiin kauan tietojen toimittamiselle asetetun määräajan (12 päivä maaliskuuta 2019, jota komissio jatkoi 14 päivään maaliskuuta 2019) ja Indonesian viranomaisiin tehdyn tarkastuskäynnin jälkeen. Sen vuoksi komissio katsoi, että tietoja ei toimitettu ajoissa, että niitä ei voitu tarkistaa ja että Indonesian viranomaiset eivät ole toimineet parhaan kykynsä mukaan perusasetuksen 28 artiklan mukaisesti.

(99) Koska komissiolla ei ollut Indonesian viranomaisilta saaduista tiedoista poikkeavia tietoja, se tukeutui osittain käytettävissä oleviin tosiseikkoihin tehdäkseen päätelmänsä tutkimuksen näistä näkökohdista perusasetuksen 28 artiklan mukaisesti.

3.3.3. Analyysi

(100) Tasoitustoimenpiteiden käyttöönoton mahdollistavan tuen esiintymisen vahvistaminen edellyttää kolmen tekijän olemassaoloa: a) taloudellinen tuki tai tulo-/hintatuki; b) etu ja c) erityisyys (perusasetuksen 3 artikla) (15).

(101) Ensimmäisen tekijän osalta komissio arvioi, johtaako Indonesian viranomaisten käyttöönottama toimenpidekokonaisuus taloudellisen tuen antamiseen siten, että valtio tarjoaa indonesialaisille biodieselin vientiä harjoittaville tuottajille raakaa palmuöljyä riittämättömänä pidettävää vastiketta vastaan perusasetuksen 3 artiklan 1 kohdan a alakohdan mukaisesti, ja/vai ovatko Indonesian viranomaisten käyttöönottamat toimenpiteet perusasetuksen 3 artiklan 1 kohdan b alakohdan mukaista tulo- tai hintatukea.

3.3.3.1. Taloudellinen tuki

(102) Komissio totesi aluksi, että kaikki vientiä harjoittavat tuottajat ostivat raakaa palmuöljyä kotimaasta joko etuyhteydessä olevilta tai etuyhteydettömiltä yrityksiltä jalostaakseen niistä hajutonta palmuöljyä ja sen jälkeen biodieseliä.

(103) Perusasetuksen 3 artiklan 1 kohdan a alakohdan iv alakohdan toisen luetelmakohdan mukaan kyseessä on tuki, jos viranomaiset ”valtuuttavat tai määräävät yksityisen tahon huolehtimaan yhdestä tai useammasta i, ii ja iii alakohdassa tarkoitetusta tavanomaisesti julkisille viranomaisille kuuluvasta tehtävästä, ja noudatettava käytäntö ei todellisuudessa eroa julkisten viranomaisten tavallisesti noudattamasta käytännöstä”. Perusasetuksen 3 artiklan 1 kohdan a alakohdan iii alakohdassa kuvattu tehtävä tulee kyseeseen, kun ”julkiset viranomaiset antavat käyttöön muita kuin yleisiin perusrakenteisiin kuuluvia tavaroita tai palveluita tai ostavat tavaroita”. Nämä säännökset vastaavat tukisopimuksen 1 artiklan 1.1 kohdan (a)(1) alakohdan iii ja iv alakohtaa, ja niitä olisi tulkittava ja sovellettava asiaa koskevan WTO:n oikeuskäytännön mukaisesti.

(104) WTO-paneeli katsoi asiassa US–Export Restraints (16), että tukisopimuksen 1 artiklan 1.1 kohdan (a)(1) alakohdan iv alakohdassa olevat termit ”valtuuttaa” ja ”ohjata” edellyttävät, että viranomaisten toimiin on sisällyttävä delegoinnin ajatus (valtuuttamisen tapauksessa) tai käskemisen ajatus (ohjaamisen tapauksessa). Paneeli hylkäsi Yhdysvaltojen syy ja seuraus -väitteet ja edellytti nimenomaista ja selkeää delegointia tai käskyä.

(105) Eräässä myöhemmässä asiassa (17) valituselin katsoi kuitenkin, että termien ”valtuuttaa” ja ”ohjata” korvaaminen termeillä ”delegoida” ja ”käskeä” on liian joustamatonta. Valituselimen mukaan ”valtuuttamista” tapahtuu, kun viranomaiset antavat vastuun yksityiselle elimelle ja ”ohjaaminen” viittaa tilanteeseen, jossa viranomaiset harjoittavat auktoriteettiaan yksityiseen elimeen nähden.

(106) Molemmissa tapauksissa viranomaiset käyttävät yksityistä elintä sijaisena taloudellisen tuen myöntämiseksi, ja useimmissa tapauksissa yksityisen elimen valtuuttamiseen tai ohjaamiseen voidaan odottaa liittyvän jonkinlaista uhkailua tai johdattelua. Samalla tukisopimuksen 1 artiklan 1.1 kohdan (a)(1) alakohdan iv alakohdassa jäseniä kielletään ottamasta käyttöön tasoitustoimenpiteitä pelkästään siksi, että ”viranomaiset käyttävät yleistä säädösvaltaansa” tai ”tiettyjen olosuhteiden vuoksi ja kyseisten markkinoiden toimijoiden tekemien vapaiden valintojen vuoksi viranomaisten toimenpiteet joko synnyttävät tai eivät synnytä tiettyä tulosta”. Valtuuttamisessa ja ohjaamisessa on kyse ”viranomaisten aktiivisemmista toimista eikä vain kannustamisesta”.

(107) WTO ei myöskään katsonut, että ”harkintavallan jättäminen yksityiselle elimelle on väistämättä ristiriidassa kyseisen yksityisen elimen valtuuttamisen tai ohjaamisen kanssa […] (18). Vaikka voi olla tapauksia, joissa yksityiselle elimelle jätetyn harkintavallan määrä on sellainen, että on mahdotonta päätellä perustellusti, että kyseinen yksityinen elin olisi valtuutettu tai ohjattu (suorittamaan tietty toiminto), asia- tai todistusaineisto on käsiteltävä tapauskohtaisesti.”

(108) Näiden WTO-päätösten mukaisesti kaikki viranomaisten toimenpiteet, joista voi koitua etua, eivät ole perusasetuksen 3 artiklan ja tukisopimuksen 1 artiklan 1.1 kohdan (a) alakohdan mukaista taloudellista tukea. On oltava näyttöä viranomaisten politiikasta tai ohjelmasta, jolla edistetään tutkimuksen kohteena olevaa teollisuudenalaa (tässä tapauksessa biodiesel-/biopolttoaineteollisuutta) käyttämällä valtaa julkisiin tai yksityisiin elimiin (tässä tapauksessa raa'an palmuöljyn tuottajiin) nähden tai siirtämällä niille vastuuta, jotta ne tarjoaisivat raakaa palmuöljyä biodieselteollisuudelle riittämättömänä pidettävää vastiketta vastaan.

(109) Tiivistetysti voidaan todeta, että asiaa koskevissa WTO:n päätöksissä määrätään seuraavaa: i) määritettäessä, onko kyseessä tukisopimuksen 1 artiklan 1.1 kohdan (a)(1) alakohdan mukainen ”taloudellinen tuki”, olisi keskityttävä pikemminkin hallituksen toiminnan luonteeseen kuin sen vaikutuksiin tai tuloksiin (19). Toisin sanoen viranomaiset tunnetusti puuttuvat markkinoiden toimintaan sääntelijöinä, ja näin tehdessään ne aiheuttavat vaikutuksia markkinoille ja niiden toimijoille. Tässä mielessä valtio voi esimerkiksi periä laillisesti vientiveroja saadakseen tuloja, jos kyseessä on kansainvälisillä markkinoilla erittäin kilpailukykyinen hyödyke. Sitä vastoin vientirajoitusten asettaminen ei ole perusteltua silloin, kun tällaisen välineen käyttäminen yhdessä muiden mekanismien kanssa hyödykkeiden pitämiseksi kotimaassa ja toimittajien pakottamiseksi myymään alle markkinahintojen on ilmiselvästi osa viranomaisten kehittelemää laajempaa suunnitelmaa, jonka tarkoituksena on tukea tiettyä teollisuudenalaa tai teollisuudenalojen ryhmää sen kilpailukyvyn parantamiseksi. Näin ollen valtion toimien luonne sekä niiden asiayhteys, kohde ja tarkoitus ovat olennaisia ”taloudellisen tuen” arvioinnissa; ii) ”valtuuttaminen” tai ”ohjaaminen” tarkoittaisi tietyn osapuolen nimenomaista ja selkeää, tiettyyn tehtävään tai velvollisuuteen liittyvää tointa, mikä eroaa huomattavasti tilanteesta, jossa valtio osallistuu markkinoiden toimintaan jollakin tavalla, jolla voi olla tai olla olematta tietty tulos, kun otetaan huomioon tosiseikat ja toimijoiden vapaa valinta kyseisillä markkinoilla. Valtuuttamisen ja ohjaamisen käsitteiden taustalla oleva avainkysymys on viime kädessä se, onko kyseinen menettelytapa eli taloudellinen tuki tavaroiden tarjoamisena riittämättömänä pidettävää vastiketta vastaan, viranomaisista johtuvaa vai onko se silti yksityisten toimijoiden vapaa valinta, kun otetaan huomioon markkinanäkökohdat, kuten sääntelylliset rajoitukset (20); iii) tukisopimuksen 1 artiklan 1.1 kohdan (a)(1) alakohdan iv alakohta on käytännössä toimenpiteiden kiertämistä koskeva säännös, ja näin ollen valtuuttamisen tai ohjaamisen osoittaminen edellyttää, että viranomaiset antavat vastuun yksityiselle elimelle tai käyttävät valtaansa yksityiseen elimeen nähden taloudellisen tuen toteuttamiseksi. Useimmissa tapauksissa yksityisen elimen valtuuttamiseen tai ohjaamiseen voidaan odottaa liittyvän jonkinlaista uhkailua tai johdattelua, mitä voitaisiin puolestaan käyttää todisteena valtuuttamisesta tai ohjaamisesta (21). Viranomaisilla on kuitenkin todennäköisesti käytössään muita keinoja, joilla ne voivat käyttää valtaansa yksityiseen elimeen nähden ja jotka voivat olla käskyä hienovaraisempia tai niihin ei liity samaa pakonomaisuutta (22); iv) viranomaisten toimien ja yksityisen elimen menettelytavan välillä on oltava ”todistettavissa oleva yhteys” (23). Ei ole mitään syytä, miksi valtion valtuutuksen tai ohjauksen osoittaminen ei voisi perustua aihetodisteisiin (kuten implisiittiset ja epäviralliset valtuutukset tai komennot), edellyttäen, että tällainen näyttö on todistusvoimaista ja vakuuttavaa (24). Tältä osin näyttö valtion aikomuksesta tukea jatkojalostusteollisuutta (esim. julkisesti ilmoitettujen toimintapolitiikkojen, hallituksen päätösten tai muiden valtiollisten toimien avulla) tai sellaisten muiden valtion toimenpiteiden olemassaolo, joilla varmistetaan tietty tulos markkinoilla (esim. viennin rajoittaminen yhdessä hallituksen sellaisen toimenpiteen kanssa, jolla estetään kyseisten rajoitusten kohteena olevia toimijoita varastoimasta tuotteitaan), voivat olla merkityksellisiä määritettäessä, onko tukisopimuksen 1 artiklan 1.1 kohdan (a)(1) alakohdan iv alakohdan mukainen ”taloudellinen tuki” olemassa (erityisesti iii alakohdassa tarkoitettuna välillisenä järjestelynä, jolla valtio voi antaa käyttöön tavaroita). Joissakin olosuhteissa hallituksen antama ”ohjeistus”voi olla ohjaamista (25). Erityisten vaikutusten (kuten hintojen laskun) esiintyminen markkinoilla voi myös olla huomioon otettava tekijä yhdessä kaikkien muiden saatavilla olevien todisteiden kanssa, mukaan luettuna mahdollisuus ennakoida kyseiset vaikutukset tietyssä asiayhteydessä. Lisäksi yksityinen elin voi olosuhteista riippuen päättää olla suorittamatta toimintoa, josta se on valtuutettu tai ohjattu vastaamaan, huolimatta mahdollisista kielteisistä seurauksista. Tämä ei kuitenkaan osoita, että yksityistä elintä ei olisi valtuutettu tai ohjattu (26).

(110) Kyseisen oikeuskäytännön mukaisesti komissio on tarkastellut erittäin huolellisesti Indonesian viranomaisten toimien luonnetta (onko Indonesian viranomaisten toimissa kyse raa'an palmuöljyn tuottajien valtuuttamisesta tai ohjaamisesta), valtuutettujen elinten luonnetta (ovatko raa'an palmuöljyn tuottajat yksityisiä elimiä perusasetuksen 3 artiklan 1 kohdan a alakohdan iv alakohdan mukaisesti) ja valtuuttamisen tai ohjaamisen kohteena olevien elinten toimia (tarjosivatko valtuuttamisen tai ohjaamisen kohteena olevat raa'an palmuöljyn tuottajat raakaa palmuöljyä indonesialaiselle biodieselteollisuudelle riittämättömänä pidettävää vastiketta vastaan ja toimivatko ne Indonesian viranomaisten sijaisena). Lisäksi komissio on tarkistanut, kuuluisiko hoidettu toiminto normaalisti viranomaisten tehtäviin (onko raa'an palmuöljyn tarjoaminen Indonesian biodieselin tuottajille riittämättömänä pidettävää vastiketta vastaan normaalia valtion toimintaa) ja poikkeaako tällainen tehtävä käytännössä viranomaisten normaalisti noudattamista käytännöistä (poikkeaako tuottajien suorittama raa'an palmuöljyn tarjoaminen käytännössä siitä, mitä viranomaiset olisivat itse tehneet).

3.3.3.2. Indonesian viranomaisten harjoittama raa'an palmuöljyn tuottajien valtuuttaminen tai ohjaaminen

(111) Johdanto-osan 104–109 kappaleessa mainitun WTO:n oikeuskäytännön perusteella komissio arvioi ensin, onko Indonesian viranomaisten tuki indonesialaiselle biodieselteollisuudelle tosiasiallisesti viranomaisten politiikan tavoite eikä pelkästään yleisen sääntelyvallan harjoittamisen sivuvaikutus. Tutkimuksessa tarkasteltiin erityisesti, olivatko havaitut hintojen vääristymät osa viranomaisten tavoitteita vai olivatko raa'an palmuöljyn alemmat hinnat vain valtion yleisen sääntelyn tahaton sivutuote.

(112) Biodieselteollisuutta tuetaan monilla eri toimenpiteillä, pääasiassa raa'asta palmuöljystä kannettavilla vientiveroilla ja vientimaksuilla ja biodieselin tukirahastolla.

(113) Raakaa palmuöljyä koskeva vientiverojärjestely otettiin käyttöön ensimmäisen kerran vuonna 1994, ja siihen on sen jälkeen tehty useita merkittäviä muutoksia.

(114) Alunperin vientiveron tarkoituksena oli paikallisen kysynnän ja ruokaöljyn hinnan vakauden varmistaminen. Asetuksen nro 128/PMK.011/2011 tavoitteena oli ruokaöljyn kotimaisen tarjonnan suojaaminen ja jalostavan teollisuuden kehittäminen. Lainsäädännössä todettiin erityisesti, että on tarpeen uudistaa vientitullitariffin rakennetta, jotta jalostavan palmuöljyteollisuuden tukemisella voidaan lisätä jalostuksen lisäarvoa.

(115) Indonesian vientiverojärjestelmään on tehty useita muutoksia vuoden 1994 jälkeen, mukaan lukien sen raa'an palmuöljyn vähimmäishinnan muutokset, josta vientivero kannetaan, veroprosentin muutokset ja laskemistavan muuttaminen myyntihintojen prosenttiosuudesta nimellismäärään. Vientivero otettiin alunperin käyttöön valtiovarainministeriön asetuksella nro 439/KMK.017/1994. Heinäkuussa 1997 vientiveron laskentamenetelmää muutettiin asetuksella nro 300/KMK.01/1997, ja raa'an palmuöljyn vientiin sovellettiin 7,5–22,5 prosentin veroa Indonesian viranomaisten viitehinnasta riippuen. Syyskuussa 2007 vientiveron laskentamenetelmää tarkistettiin uudelleen asetuksella nro 94/PMK.011/2007 ja asetuksella nro 128/PMK.011/2011. Tuoreimmassa asetuksessa nro 13/2017, jota sovellettiin tutkimusajanjaksolla, valtiovarainministeriö määrittelee progressiivisen vientiverotariffin, joka vaihtelee 0 USD:sta/tonni (kun kansainvälinen raa'an palmuöljyn hinta on alle 750 USD/tonni) 200 USD:hen/tonni (kun raa'an palmuöljyn hinta on yli 1 250 USD/tonni).

(116) Tutkimusajanjaksolla raa'an palmuöljyn ja muiden palmuöljytuotteiden vientivero ilmaistaan asetuksen nro 13/2017 mukaisesti Yhdysvaltain dollareina eikä prosenttiosuutena hinnasta. Indonesian vientiveroa aletaan periä, kun valtion viitehinta ylittää tietyn hintatason. Tästä syystä ja kuten Indonesian viranomaiset totesivat Yhdysvaltojen tutkimuksen (27) yhteydessä, korkeammat vientihinnat tarkoittavat korkeampia tulleja. Tämän seurauksena Indonesian viranomaiset sitoivat vientijärjestelmän suoraan kansainvälisiin raa'an palmuöljyn hintoihin eikä muihin huolta aiheuttaviin tekijöihin, kuten tuotantotasoon tai ympäristövaikutuksiin. Näin ollen vientiä harjoittavien tuottajien maksamien hintojen vaikutus ei ole satunnainen vaan Indonesian viranomaisten toimenpiteiden suora ja suunniteltu tulos (28). Tutkimusajanjaksolla sovelletun lainsäädännön mukaan raakaan palmuöljyyn sovellettava vientiveroprosentti oli seuraava: Taulukko 1 Raa'an palmuöljyn vientivero Hintaryhmä / USD Uusi järjestelmä USD/tonni < 750 0 750–800 3 800–850 18 850–900 33 900–950 52 950–1 000 74 1 000 –1 050 93 1 050 –1 100 116 1 100 –1 150 144 1 150 –1 200 166 1 200 –1 250 183 > 1 250 200 Lähde: Valituksen tekijä.

(117) Kuten edellä selitetään, Indonesian viranomaiset ottivat vuonna 2015 käyttöön myös raakaa palmuöljyä ja sen johdannaisia koskevan vientimaksun. Vientimaksun määrä tutkimusajanjaksolla oli 50 USD/tonni raa'an palmuöljyn osalta ja 30 USD/tonni jalostettujen tuotteiden osalta. Vientimaksun käyttöönotto tapahtui aikana, jolloin Indonesian hinnat olivat lähes samat kuin maailmanmarkkinahinnat. Vientimaksun käyttöönoton myötä biodieselin tuottajat pystyivät hankkimaan raakaa palmuöljyä alhaisempaan hintaan kuin muuten olisi mahdollista. Kotimainen kulutus kasvoi merkittävästi vuonna 2016 verrattuna vuoteen 2015 (ks. taulukko 2).

(118) Useat asiakirjat osoittavat, että Indonesian viranomaisten nimenomaisena poliittisena tavoitteena on ollut biodieselteollisuuden tukeminen ja kehittäminen, erityisesti pyrkimällä laskemaan tuotantopanosmateriaalien (raa'an palmuöljyn) kotimarkkinahintoja ja siten tarjoamaan taloudellista tukea biodieselin tuottajille.

(119) Tältä osin Indonesian viranomaiset antoivat julkisia lausuntoja, joissa ne totesivat, että vientiverojärjestelmän päätavoite, tai yksi sen päätavoitteista, tosiaan on biodieselteollisuuden tukeminen. Indonesian tulli- ja valmisteverovirasto on selittänyt julkisesti, että vientitullien tarkoituksena on varmistaa raaka-aineiden saanti ja edistää palmuöljyteollisuuteen liittyvän kotimaisen jatkojalostusteollisuuden kasvua (29). Tästä syystä komissio katsoi, että vientiverojärjestelmä on suunniteltu ja toteutettu nimenomaan tukemaan palmuöljyä käyttävää jatkojalostusteollisuutta, jonka erottamaton osa biodieselin tuotanto on.

(120) Samaan päätelmään ovat päätyneet muut julkiset lähteet, jotka ovat analysoineet Indonesian viranomaisten käyttöönottamaa vientiverojärjestelmää. Esimerkiksi WTO:n tuoreimmassa Indonesiaa koskevassa kauppapoliittisessa tarkastelussa todettiin, että hyödykkeiden vientiveron poliittisia tavoitteita ovat muun muassa hintojen vakauttaminen, jalostusteollisuuden tuotantotilojen kehittäminen ja kaivosalan muiden kuin uusiutuvien luonnonvarojen resurssien pienentymisen vähentäminen. Raportissaan WTO totesi myös, että Indonesian viranomaisten mukaan alkutuotteiden vientiveroja voidaan käyttää niiden kotimarkkinahinnan alentamiseen, jotta voidaan taata, että kotimainen jalostusteollisuus saa välituotepanoksia maailmanmarkkinahintoja alhaisempaan hintaan. Näin vientiverot kannustavat kehittämään kotimaista tuotanto- tai jalostusteollisuutta, jotka tuottavat enemmän lisäarvoa.

(121) Myös OECD teki saman päätelmän vuonna 2010 laatimassaan raportissa, joka koski vientirajoitusten taloudellisia vaikutuksia raaka-aineisiin, ja totesi, että palmuöljyn vientiverot otettiin käyttöön Indonesiassa ja Malesiassa biodiesel- ja ruokaöljyteollisuuden tukemiseksi, ja Euroopan parlamentti totesi, että Indonesiassa käytetään vientiveroja palmuöljyn ja Thaimassa riisin kotimarkkinahintojen alentamiseen (30).

(122) Kuten 64 ja 65 kappaleessa selitetään, Indonesian viranomaiset totesivat pystymättä kuitenkaan esittämään näyttöä väitteen tueksi, että vientimaksu kannetaan OPPF:n rahoittamiseksi. Komissio katsoi kuitenkin, että kyseessä on pohjimmiltaan mekanismi, jolla tuetaan biodieselteollisuutta. Vaikka OPPF:llä on muitakin tehtäviä kuin biodieselteollisuuden tukeminen, kuten 77 kappaleessa selitetään, komissio sai näyttöä siitä, että käytännössä se oli OPPF:n pääasiallinen tehtävä tutkimusajanjaksolla: suurin osa OPPF:n varoista käytettiin todellisuudessa biodieselteollisuuden tukemiseen.

(123) Edellä esitetyn perusteella komissio katsoi, että Indonesian viranomaisten käyttöönottaman vientirajoitusjärjestelmän tavoitteena tosiaan on suoraan ja välillisesti tukea biodieselteollisuutta ja että tuki ei ole pelkästään yleisen sääntelyvallan harjoittamisen sivuvaikutus. Vientirajoitukset eivät ole sääntelytoimenpide tulojen keräämiseksi valtiolle, vaan Indonesian viranomaiset suunnittelivat ja ottivat ne käyttöön ja valvoivat niitä voidakseen pitää raa'an palmuöljyn hinnat alemmalla tasolla jalostusteollisuuden hyödyksi (31).

(124) Sen lisäksi, että Indonesian viranomaiset ottivat käyttöön vientirajoitusjärjestelmän, ne puuttuvat markkinoiden toimintaan määrätäkseen raa'an palmuöljyn hinnoista valtion omistaman PTPN:n kautta.

(125) Indonesian viranomaiset väittävät, että PTPN toimii tavanomaisen markkinatoimijan tavoin myydessään raakaa palmuöljyä kotimarkkinoilla ja että sen toiminta markkinoilla oli riippumatonta. Komission käytettävissä olevasta näytöstä käy kuitenkin ilmi, että Indonesian viranomaiset vaikuttavat vahvasti PTPN:n toimintaan tämän myydessä raakaa palmuöljyä kotimarkkinoilla, jolla se todellisuudessa määrää hinnoista.

(126) Alustavana huomiona komissio (ks. 93–96 kappale) toteaa, että PTPN ei toiminut tutkimuksessa yhteistyössä eikä se toimittanut pyydettyjä tietoja. PTPN:n edustajat olivat kuitenkin läsnä Indonesian viranomaisiin tehdyn tarkastuskäynnin aikana. Tuolloin sekä PTPN itse että Indonesian viranomaiset selittivät PTPN:n toimintaa, mutta eivät esittäneet näyttöä väitteidensä tueksi. Sen vuoksi komissio teki analyysinsä käytettävissä olevien tietojen perusteella.

(127) Komissio hankki tietoja valtion omistuksesta PTPN:ssä sekä virallisia aihetodisteita valtion määräysvallasta siinä. Se tutki, onko harjoitettu määräysvalta ollut merkityksellistä. Tätä varten komission oli osittain turvauduttava käytettävissä oleviin tietoihin, sillä Indonesian viranomaiset ja PTPN kieltäytyivät toimittamasta tietoa PTPN:n organisaation päätöksentekoprosessista.

(128) PTPN on 100-prosenttisesti valtion omistama yritysryhmä, joka tuottaa erilaisia hyödykkeitä, myös raakaa palmuöljyä. Lisäksi komissio totesi, että Indonesian viranomaisilla on suora määräysvalta PTPN:ssä. Tarkastuskäynnin aikana Indonesian viranomaiset ja PTPN selittivät, että ensiksi mainittu nimittää kaikki jälkimmäisen elimet. Tarkemmin sanottuna Indonesian viranomaiset ja PTPN selittivät, että (a) Indonesian viranomaiset nimittävät suoraan PTPN:n koko hallituksen; (b) hallitusta valvoo hallintoneuvosto, joka on niin ikään kokonaisuudessaan Indonesian viranomaisten nimittämä; ja (c) viime kädessä kaikki yrityksen elimet raportoivat Indonesian viranomaisille.

(129) Edellä esitetyn lisäksi tutkimuksessa kävi ilmi, että hallitus on vastuussa kaikista oleellisista PTPN-ryhmään kuuluvien yritysten päätöksistä, myös raa'an palmuöljyn myynnin hintastrategiaa koskevasta päätöksestä ja raakaa palmuöljyä koskevien tarjousten hyväksymisestä huutokauppajärjestelmässä, jota kuvataan tarkemmin 132 kappaleessa. Edellä esitetyn hallinnointi- ja ohjausjärjestelmän perusteella komissio katsoi, että Indonesian viranomaiset selkeästi ohjaavat koko PTPN:n päätöksentekoprosessia, ja siten niillä on ratkaiseva vaikutus PTPN:ään.

(130) Käytettävissä olevien tietojen perusteella komissio näin ollen katsoi, että PTPN on Indonesian viranomaisten määräysvallassa.

(131) Tutkimuksessa saatiin lisää näyttöä siitä, että Indonesian viranomaisilla on merkityksellinen määräysvalta PTPN:ssä raa'an palmuöljyn hintojen asettamisen ja hyväksymisen suhteen ja että PTPN määrää raa'an palmuöljyn hinnat Indonesian kotimarkkinoilla.

(132) PTPN itse asiassa järjestää päivittäin raakaa palmuöljyä koskevia huutokauppoja. Saadakseen pääsyn verkkofoorumille, yritysten on rekisteröidyttävä. Tutkimuksen aikana kerätty näyttö osoittaa, että ainoat vaatimukset, jotka yritysten on täytettävä voidakseen rekisteröityä, ovat luonteeltaan taloudellisia, jotta niiden vakavaraisuus voidaan taata. Komission päätteli, että Indonesian viranomaiset määräävät hinnan, joka näissä huutokaupoissa raa'asta palmuöljystä maksetaan ja että hinta ei ole vääristymättömien markkinaolosuhteiden mukainen.

(133) Komissio päätelmä perustui PTPN:n päätöksentekoprosessiin. Indonesian viranomaiset selittivät, että PTPN määrittää ajatuksen päivän hinnasta ennen päivittäisen tarjousmenettelyn aloittamista. Komissio todensi kuitenkin, että PTPN:llä ei ole velvollisuutta hylätä tarjouksia, jotka alittavat ”hinta-ajatuksen”. Sen sijaan jos mahdollisen ostajan tarjoama hinta on alhaisempi kuin ”hinta-ajatus”, asia saatetaan hallituksen käsiteltäväksi, ja hallitus voi päättää hyväksyä tarjouksen. Komissio vahvisti tarkastuskäynnillä, että tällaisia hyväksymisiä tehdään säännöllisesti. Joka tapauksessa se seikka, että hintapäätökset tekee PTPN:n hallitus, jossa Indonesian viranomaisilla on yksinomainen edustus, viittaa siihen, että Indonesian viranomaisilla on merkityksellinen määräysvalta PTPN:ssä ja sen hinnoittelupäätöksiin liittyvässä toiminnassa.

(134) Koska Indonesian viranomaiset nimittävät PTPN:n hallituksen ja PTPN raportoi Indonesian viranomaisille, komissio päätteli, että Indonesian viranomaiset selkeästi määräävät raa'an palmuöljyn hinnasta kotimarkkinoilla.

(135) Tutkimus osoitti myös, että koska Indonesian viranomaisilla on merkittävä määräysvalta PTPN:ssä, PTPN ei toimi markkinoilla tavanomaisen markkinatoimijan tavoin. Käytettävissä olevien tietojen perusteella vaikuttaa siltä, että PTPN on Indonesian viranomaisten ohjeita noudattaessaan tuottanut viime vuosina tappiota. Mikä tahansa tavanomainen toimija, ja vielä enemmän toimija, jolla on niin keskeinen merkitys raa'an palmuöljyn markkinoiden kannalta, joka toimii järkevästi, olisi maksimoinut voiton eikä tuottanut tappiota.

(136) Tutkimuksessa kävi myös ilmi, että ottamalla käyttöön vientiveron ja vientimaksun raa'an palmuöljyn osalta Indonesian viranomaiset asettivat PTPN:n taloudellisesti erikoiseen tilanteeseen, jossa se muun muassa myi raakaa palmuöljyä kotimarkkinoilla alempaan hintaan kuin mitä se olisi voinut veloittaa ilman kyseisiä vientirajoituksia. PTPN:ltä siis evätään mahdollisuus tehdä järkeviä valintoja, ja se johdatellaan toimimaan vientiveron ja vientimaksun taustalla olevan poliittisen tavoitteen mukaisesti.

(137) Edellä esitetyn perusteella komissio päätteli, että PTPN on julkinen elin (32). Käytettävissä oleva näyttö viittaa siihen, että PTPN hoitaa viranomaistehtäviä myydessään raakaa palmuöljyä markkinoilla ja ilmoittaessaan muille markkinoilla toimiville raa'an palmuöljyn toimittajille hinnan, jota noudatetaan johdonmukaisesti ja järjestelmällisesti. Kuten 142 kappaleessa selitetään, tutkimuksessa kävi ilmi, että yksikään raa'an palmuöljyn toimittaja ei myynyt vientiä harjoittaville tuottajille PTPN:n asettamaa hintaa korkeammalla hinnalla. Hinnoista määrääminen on johdonmukaista Indonesian viranomaisten raakaan palmuöljyyn ja biodieselsektoriin liittyvien politiikkojen soveltamisalan ja sisällön kanssa. Koska raa'an palmuöljyn toimittajat eivät toimittaneet riittävää päinvastaista näyttöä, komissio päätteli, että ne yhdenmukaistivat hintansa PTPN:n asettamien hintojen kanssa noudattaakseen asetettuja poliittisia tavoitteita raa'an palmuöljyn hinnan pitämiseksi keinotekoisen alhaalla.

(138) Joka tapauksessa, vaikka PTPN:ää pidettäisiin yksityisenä elimenä, sama näyttö osoittaisi, että Indonesian viranomaiset ovat vähintään valtuuttaneet tai ohjanneet PTPN:n asettamaan raa'an palmuöljyn hinnan keinotekoisen alhaiselle tasolle perusasetuksen 3 artiklan 1 kohdan a alakohdan iv alakohdassa tarkoitetulla tavalla.

(139) Lisäksi tutkimuksessa kävi ilmi, että raa'an palmuöljyn päivittäinen kotimarkkinahinta heijasti tiiviisti PTPN:n päivittäisten huutokauppojen myyntihintaa.

(140) Komissio totesi, että tarjouskilpailua koskevat tiedot ovat kaikkien PTPN:n tietojärjestelmään rekisteröityneiden yritysten saatavilla riippumatta siitä, ovatko ne osallistuneet yksittäisiin tarjouskilpailuihin ja onko niiden tarjouksia hyväksytty. Komissio pystyi todentamaan, että PTPN julkistaa päivittäisten tarjouskilpailujensa tulokset verkossa kunakin tarjouspäivänä klo 15.30 ja ilmoittaa raa'an palmuöljyn tarkan yksikkömyyntihinnan.

(141) Kaikki vientiä harjoittavat tuottajat vahvistivat, että ne käyvät muiden kuin valtion omistamien toimittajien kanssa päivittäin neuvotteluja raa'an palmuöljyn hankinnoista, että nämä neuvottelut käydään yleensä sen jälkeen, kun PTPN:n tarjouskilpailun tulokset ovat saatavilla, ja että neuvottelujen lähtöhinta on PTPN:n päivähinta. Vientiä harjoittavat tuottajat selittivät myös, että PTPN:n hintojen ja riippumattomien raa'an palmuöljyn toimittajien kanssa neuvoteltujen hintojen erot johtuvat pääasiassa erilaisista logistisista kustannuksista. Tältä osin vientiä harjoittavat tuottajat selittivät, että PTPN:n tarjouskilpailuissa toimitusten kohde on yleensä Dumai (Sumatran saarella) tai Belawan, jonka logistinen sijainti on ihanteellinen. Jotkin riippumattomat toimittajat voivat sijaita syrjäisemmillä alueilla, kuten Borneon saarella, jolloin logistiset kustannukset ovat suuremmat. Näin ollen vientiä harjoittavat tuottajat selittivät, että PTPN:n hinnassa otetaan huomioon kuljetuskustannukset.

(142) Komissio pystyi todentamaan, että vientiä harjoittavien tuottajien muille kuin valtion omistamille raa'an palmuöljyn tuottajille maksama yksikköhinta oli tutkimusajanjaksolla aina sama tai alempi kuin PTPN:n kyseisen päivän hinta.

(143) Siten käytettävissä olevan koko näytön perusteella komissio päätteli, että koosta riippumatta kaikki indonesialaiset riippumattomat raa'an palmuöljyn toimittajat yhdenmukaistivat hintansa PTPN:n päivähintojen kanssa ja että kaikki poikkeamiset niistä johtuvat pääasiassa logistisista kustannuksista.

(144) WTO:n oikeuskäytäntö selittää yksityisen elimen ohjaamisen käsitteen valtion vallan käytöksi yksityiseen elimeen nähden. Valituselin selitti asiassa US – Countervailing Duty on DRAMS, että ohjaaminen sisältää valtion vallan käytön, mutta se selvensi myös, että ”ohjaamisen” tulkitseminen pelkästään ”käskemiseksi” olisi liian suppeaa, sillä valtiolla on todennäköisesti käytössään muitakin keinoja käyttää valtaa yksityiseen elimeen nähden. Jotkin näistä keinoista voivat olla hienovaraisempia kuin ”käskeminen” eikä niihin ehkä sisälly samaa pakollisuuden astetta.

(145) Komissio katsoi, että ottamalla käyttöön avoimen hinnanmääritysmekanismin Indonesian viranomaiset käyttävät yhtä valituselimen tarkoittamista hienovaraisemmista keinoista indonesialaisten raa'an palmuöljyn tuottajien ohjaamiseen. Käytettävissä olevan näytön perusteella komissio katsoi, että asettamalla raa'an palmuöljyn päivittäisen yksikköhinnan julkisesti saataville Indonesian viranomaiset asettavat selkeän enimmäishinnan, jolla hyödyke voidaan myydä kyseisenä päivänä. Markkinoiden avoimuus antaa ostajille mahdollisuuden yhdenmukaistaa käyttäytymisensä käytännössä niin, että ne eivät osta raakaa palmuöljyä sellaisilta toimittajilta, jotka pyytävät Indonesian viranomaisten asettamaa hintaa korkeampaa hintaa.

(146) Tutkimuksessa todettiin myös, että neuvotteluvoiman suhteen markkinat ovat selvästi epätasapainossa raa'an palmuöljyn ostajien eduksi. Raa'an palmuöljyn markkinat ovat itse asiassa melko hajanaiset, sillä 40 prosenttia tarjonnasta on peräisin yksittäisiltä viljelijöiltä, 6–9 prosenttia PTPN:ltä ja loput suuremmilta toimittajilta (verrattuna yksittäisiin viljelijöihin), joiden markkinaosuus on silti vaatimaton. Sen sijaan etenkin biodieselteollisuudessa ostajat ovat suurempia yrityksiä, jotka tarvitsevat raaka-ainetta suuria määriä ja jotka eivät pysty tyydyttämään kysyntäänsä kokonaan in-house-hankinnoilla. Tällaisessa tilanteessa ostajalla on merkittävä ostovoima, ja se voi vastustaa toimittajansa yrityksiä pyytää Indonesian viranomaisten asettamaa hintaa korkeampaa hintaa. Siksi komissio päätteli, että tiedottamalla avoimesti päivittäiset raa'an palmuöljyn hinnat Indonesian viranomaiset selkeästi määräsivät PTPN:n kautta raa'an palmuöljyn päivittäisistä enimmäishinnoista Indonesiassa. Tällainen viitehinta ohjeistaa raa'an palmuöljyntuottajat myymään raakaa palmuöljyä Indonesiassa julkisten tavoitteiden mukaisesti.

(147) Komissio katsoi myös, että ottamalla käyttöön vientiveron ja vientimaksun raa'an palmuöljyn osalta Indonesian viranomaiset asettivat indonesialaiset raa'an palmuöljyn tuottajat taloudellisesti erikoiseen tilanteeseen, joka kannustaa niitä myymään tuotteitaan kotimaassa alhaisempaan hintaan kuin minkä ne voisivat niistä saada ilman vientirajoitteita. Niiltä siis evätään mahdollisuus tehdä järkeviä valintoja, ja ne johdatellaan toimimaan vientiveron ja vientimaksun taustalla olevan poliittisen tavoitteen mukaisesti.

(148) Vaikka vientiveroa ei peritty tutkimusajanjaksolla, vientimaksu oli kuitenkin voimassa. Tämä rajoitti raa'an palmuöljyn toimittajien käyttäytymistä, sillä perimällä vientimaksua Indonesian viranomaiset rajoittivat tehokkaasti raa'an palmuöljyn toimittajien toimintavapautta rajoittamalla itse asiassa näiden liiketoimintapäätöksiä siitä, millä hinnalla ja missä ne myivät tuotteitaan. Jos vientimaksua ei olisi peritty, järkevästi toimivat raa'an palmuöljyn tuottajat olisivat yrittäneet maksimoida voittonsa myymällä vientimarkkinoilla vieläkin enemmän raakaa palmuöljyä sen sijaan, että ne myivät sitä kotimarkkinoilla.

(149) Ottamalla käyttöön mainitut rajoitukset Indonesian viranomaiset näin ollen estivät raa'an palmuöljyn toimittajia saamasta tuloja, jotka ne olisivat saaneet ilman vientimaksuja.

(150) Valituselimen asiassa US – Countervailing Duty on DRAMS tekemän päätelmän mukaisesti komissio katsoi, Indonesian viranomaiset ohjaavat raa'an palmuöljyn toimittajia tukisopimuksen 1 artiklan 1.1 kohdan (a)(1) alakohdan iv alakohdassa tarkoitetulla tavalla. Kyseisessä tapauksessa valituselin itse asiassa totesi, että voi olla vaikeaa määritellä tarkasti ja tiivistetysti, mitkä valtion toimet ovat valtuuttamista tai ohjaamista ja mitkä eivät. Se erityinen tunnusmerkki, jota käytetään kuvaamaan valtion toimia, ei välttämättä ole ratkaiseva seikka. Kuten Korea tunnustaa, joissakin olosuhteissa viranomaisten antama ”ohjeistus” voi olla ohjaamista. Useimmissa tapauksissa yksityisen elimen valtuuttamiseen tai ohjaamiseen voidaan odottaa liittyvän jonkinlaista uhkailua tai johdattelua, mitä voitaisiin puolestaan käyttää todisteena valtuuttamisesta tai ohjaamisesta. Valtuuttamisen ja ohjaamisen määritelmä riippuu tapauksen erityispiirteistä. Tässä tapauksessa komissio päätteli käytettävissä olevaan näyttöön tukeutuen, että Indonesian viranomaiset loivat järjestelmän, joka kannustaa toimittajia myymään raakaa palmuöljyä tiettyyn hintaan, ja siten ohjaa niitä toimimaan tällä tavalla. Kuten 168 ja 169 kappaleessa selitetään, komissio vahvisti, että PTPN:n julkaisema hinta on Indonesian kotimarkkinoiden enimmäishinta, jota kaikki raa'an palmuöljyn ja biodieselin tuottajat noudattavat. Lopuksi valtion jonkinlaista osallistumista koskevan vaatimuksen osalta on syytä muistaa, että PTPN on julkinen elin ja siksi sen toimintaa voidaan pitää Indonesian viranomaisten toimintana markkinoilla ja että PTPN:n toiminta selkeästi osoittaa, että toimien ja Indonesian viranomaisten sijaisena toimivan ja sen politiikkaa toteuttavan yksityisen elimen menettelytavan välillä on ”todistettavissa oleva yhteys”.

(151) Indonesian viranomaiset siis johdattelevat kyseisillä toimenpiteillä raa'an palmuöljyn toimittajia pitämään raa'an palmuöljyn Indonesiassa, koska ne eivät voi myydä paremmilla hinnoilla, jotka vallitsisivat Indonesiassa ilman kyseisiä toimenpiteitä.

(152) Tässä mielessä Indonesian viranomaiset ”valtuuttavat” tai ”ohjaavat” tuotantopanosten tuottajia tarjoamaan tavaroita raa'an palmuöljyn kotimaisille käyttäjille ja etenkin biodieselin tuottajille riittämättömänä pidettävää vastiketta vastaan. Raa'an palmuöljyn tuottajien tehtäväksi on annettu keinotekoisen alhaisiin hintoihin perustuvien kotimaanmarkkinoiden luominen Indonesiaan.

(153) Toisin sanoen, soveltaessaan kuvattua toimenpidekokonaisuutta Indonesian viranomaiset tietävät, miten raa'an palmuöljyn toimittajat reagoivat toimenpiteisiin ja mitä seurauksia niistä aiheutuu. Komissio sai näyttöä myös siitä, että Indonesian viranomaiset puuttuvat aktiivisesti raa'an palmuöljyn markkinoiden toimintaan rohkaistakseen yksityisiä raa'an palmuöljyn toimittajia suorittamaan niille asetetun tehtävän. Muun muassa eräässä lehtiartikkelissa selitettiin, että Indonesian valtio jatkaa tuen antamista palmuöljyn viljelyn kestävälle hallinnoinnille maksamalla 135:lle Asian Agrin kumppaneina toimivalle pientilalle 6,35 miljardia Indonesian rupiaa uudelleenistutusrahastoihin. Mainitussa artikkelissa OPPF:n pääjohtaja totesi, että ”palmuöljy on merkittävä toimiala, joka vaikuttaa merkittävästi Indonesian talouteen. Nyt kun on kulunut 25 vuotta, meidän on nykyaikaistettava palmuöljyteollisuutta korkean tuottavuuden varmistamiseksi ja otettava huomioon teollisuuden tarpeet, kestävä kehitys ja pientilallisten ja yhteisöjen hyvinvoinnin parantaminen” (33). Lausuma osoittaa selvästi, että Indonesian viranomaiset tukevat raa'an palmuöljyn tuottajia etenkin biodieselin tuottajien hyväksi.

(154) Lisäksi toisessa lehtiartikkelissa todetaan, että ”Indonesialla on pienviljelijöille tarkoitettu palmujen istutuksen tukiohjelma, jolla pyritään lisäämään tuottoa tilojen kokoa muuttamatta. Valtio aikoo istuttaa uudelleen 2,4 miljoonaa hehtaaria palmunviljelyaluetta vuoteen 2025 mennessä (34)”, mikä osoittaa myös, että Indonesian viranomaiset tukevat raa'an palmuöljyn tuottajia kannustaakseen niitä noudattamaan poliittisia tavoitteitaan.

(155) Vaikka raa'an palmuöljyn toimittajat saattavat hiukan vähentää kotimaista tuotantoaan vastauksena vientiveroihin ja muihin rajoittaviin toimenpiteisiin, tuotanto ei ole pysähtynyt eikä se ole vähentynyt merkittävästi. Sen sijaan vuotta 2015 lukuun ottamatta raa'an palmuöljyn tuotanto Indonesiassa lisääntyi jatkuvasti yli 5 prosenttia vuodessa, ja oli 41 500 miljoonaa tonnia vuonna 2018. Tältä osin lehtiartikkelissa todettiin, että ”julkisen talouden tasapainottamisen lisäksi B20-ohjelmalla pyritään lisäämään kotimaista palmuöljyn kulutusta tämän vuoden (35) hinnanalennusten myötä”, ja esitettiin näyttöä siitä, että saadakseen raa'an palmuöljyn toimittajat suorittamaan niille annetun tehtävän Indonesian viranomaiset tukevat niitä lisäämällä niiden myyntiä keinotekoisesti.

(156) Komissio totesi, että tämä johtuu siitä, että Indonesian viranomaiset valtuuttavat ja ohjaavat raa'an palmuöljyn tuottajia tarjoamaan raakaa palmuöljyä riittämättömänä pidettävää vastiketta vastaan.

(157) Tältä osin komissio katsoi, että pelkästään se seikka, että vientiveroja ja/tai vientimaksuja ei nimenomaisesti mainita perusasetuksen 3 artiklan 1 kohdan a alakohdassa, ei estä sitä, että ne olisivat mahdollisesti taloudellista tukea, jolloin ne kuuluisivat perusasetuksen ja tukisopimuksen mukaisen tuen määritelmän piiriin. Komissio toimitti runsaasti näyttöä siitä, että raakaan palmuöljyyn sovellettavia vientiveroja ja vientimaksuja käytettiin keinona, jolla raa'an palmuöljyn tuottajat johdateltiin noudattamaan valtion poliittisia tavoitteita tavalla, joka vastaa tasoitustoimenpiteiden käyttöönoton mahdollistavaa tukea perusasetuksen 3 artiklan 1 kohdan a alakohdan mukaisesti.

3.3.3.3. Yksityisten elinten valtuuttaminen tai määrääminen perusasetuksen 3 artiklan 1 kohdan a alakohdan iv alakohdan mukaisesti

(158) Tämän jälkeen komissio arvioi, ovatko indonesialaiset raa'an palmuöljyn tuottajat yksityisiä elimiä, joita Indonesian viranomaiset ovat valtuuttaneet tai määränneet perusasetuksen 3 artiklan 1 kohdan a alakohdan iv alakohdassa tarkoitetulla tavalla.

(159) Tutkimus osoitti, että osa PTPN:stä ja kaikki Indonesiassa toimivat raa'an palmuöljyn tuottajat ovat riippumattomia viljelijöitä tai yksityisiä yrityksiä, joilla ei ole yhteyttä Indonesian viranomaisiin. Riippumattomien raa'an palmuöljyn tuottajien markkinaosuus on yli 90 prosenttia ja kaikki vientiä harjoittavat tuottajat hankkivat niiltä osan tarvitsemastaan raa'asta palmuöljystä.

(160) Tämän vuoksi komissio katsoi, että käytettävissä olevien tietojen perusteella kaikki raa'an palmuöljyn tuottajat ovat yksityisiä elimiä, jotka Indonesian viranomaiset ovat valtuuttaneet perusasetuksen 3 artiklan 1 kohdan a alakohdan iv alakohdan mukaisesti tarjoamaan raakaa palmuöljyä riittämättömänä pidettävää vastiketta vastaan.

3.3.3.4. Raa'an palmuöljyn tarjoaminen riittämättömänä pidettävää vastiketta vastaan

(161) Seuraavassa vaiheessa komissio tarkisti, toteuttavatko raa'an palmuöljyn tuottajat tosiasiallisesti Indonesian valtion politiikkaa ja tarjoavat raakaa palmuöljyä riittämättömänä pidettävää vastiketta vastaan. Tätä varten Indonesian markkinoiden kehittymistä oli analysoitava yksityiskohtaisesti asianmukaisten vertailuarvojen perusteella.

(162) Toteuttamalla toimenpiteet Indonesian viranomaiset johdattelivat raa'an palmuöljyn tuottajat myymään paikallisesti alhaisemmilla hinnoilla kuin ne muutoin olisivat saaneet (toisin sanoen ilman kyseisiä toimenpiteitä tuottajat olisivat vieneet raakaa palmuöljyä korkeampaan maailmanmarkkinahintaan tai yksinkertaisesti mukauttaneet tarjontansa ja hintansa markkinarajoituksiin).

(163) Komissio katsoi myös, että riippumatta siitä, että Indonesian viranomaiset väittävät, että PTPN:n raa'alle palmuöljylleen asettama hinta on reilu, koska ”hinta-ajatus” perustuu malesialaiseen raa'an palmuöljyn indeksiin, Indonesian kotimarkkinahinnat ovat alhaisempia kuin markkinahinnat. Tämän päätelmän tekemiseksi komissio vertasi raa'an palmuöljyn hintoja Indonesian kotimarkkinoilla ja Malesian hintoja. Vertailun tulos osoitti, että raa'an palmuöljyn hinnat Indonesian kotimarkkinoilla ovat jatkuvasti alhaisemmat kuin raa'an palmuöljyn hinnat Malesiassa ja että raa'an palmuöljyn keskimääräinen hinta tutkimusajanjaksolla oli Indonesiassa 540 USD/tonni, kun se oli Malesiassa 599 USD/tonni.

(164) Tältä osin Indonesian viranomaiset toimittivat kyselyvastauksessaan aiempia tietoja raa'an palmuöljyn kotimarkkinahintojen kehityksestä verrattuna kansainvälisiin hintoihin.

(165) Komissio ei ole tarkistanut CIF-oikaisua koskevaa menetelmää, jota Indonesian viranomaiset käyttivät edellä mainitun taulukon laatimisessa. Toimitetut tiedot osoittavat kuitenkin selvästi, että Indonesian kotimarkkinahinnat ovat olleet jatkuvasti kansainvälisiä markkinahintoja alhaisemmat, vaikka käytetty menetelmä suosikin Indonesian viranomaisia.

(166) Samanlainen havainto voidaan saada vertaamalla raa'an palmuöljyn kotimaan hintojen kehittymistä tutkimusajanjaksolla ja Indonesiasta viedyn raa'an palmuöljyn hintojen kehittymistä.

(167) Indonesian viranomaisten toimittamien tietojen perusteella raa'an palmuöljyn hinnat olivat tutkimusajanjaksolla kotimaassa jatkuvasti noin 10 prosenttia alhaisemmat kuin sen vientihinnat, jotka saatiin Indonesian vientitilastoista.

(168) Muiden kuin valtion omistamien toimittajien veloittamista raa'an palmuöljyn hinnoista tutkimuksessa todettiin, että kaikki raa'an palmuöljyn hankinnat tehdään Indonesiassa PTPN:n päivähintaan, jota oikaistaan kuljetuskustannusten huomioon ottamiseksi. Siten etenkin spot-kaupoissa PTPN:n päivähinta oli käytännössä raa'an palmuöljyn enimmäishinta kyseisenä päivänä. Vientiä harjoittavien tuottajien kyselyvastauksissaan toimittamat tiedot vahvistavat asian. Komissio tarkasti useita liiketoimia ja havaitsi, että niissä kaikissa asianomaisille riippumattomille toimittajille maksettu yksikköhinta oli sama tai alhaisempi kuin PTPN:n päivähinta. Komissio ei havainnut yhdessäkään tarkastetussa liiketoimessa hinnan olevan suurempi kuin kyseiselle päivälle vahvistettu PTPN:n hinta.

(169) Näin ollen komissio katsoi, että Indonesian viranomaisten toimilla määrätään raa'an palmuöljyn toimittajia tarjoamaan raakaa palmuöljyä riittämättömänä pidettävää vastiketta vastaan muun muassa biodieselin tuottajille, koska toimilla vahvistetaan Indonesian raa'an palmuöljyn kotimarkkinoiden enimmäishinta.

3.3.3.5. Toiminto, joka normaalisti kuuluu viranomaisten tehtäviin, ja menettely, joka ei missään todellisessa merkityksessä eroa viranomaisten normaalisti harjoittamasta menettelystä

(170) ”Normaalisti kuuluvaa tehtävää” koskevasta perusteesta, jota paneeli ei ole vielä selventänyt tarkemmin, komissio totesi, että kotimaassa sijaitsevien raaka-aineiden tarjoaminen kansallisille yrityksille on tehtävä, joka kuuluu tavanomaisesti viranomaisille. Yleisen kansainvälisen lainsäädännön mukaan valtioilla on suvereeni oikeus luonnonvaroihinsa. Niillä on suuri harkintavalta siinä, miten ne järjestävät luonnonvarojen hyödyntämisen, mutta yleensä ne käyttävät tässä valtion sääntelyvaltaa. Tässä yhteydessä on merkityksetöntä, harjoittavatko viranomaiset tavanomaisesti tätä tehtävää. Sen vuoksi komissio katsoi, että Indonesian maaperässä viljellyn raa'an palmuöljyn tarjoaminen Indonesian biodieselteollisuudelle on tehtävä, joka kuuluu tavanomaisesti viranomaisille.

(171) Mitä tulee perusteeseen ”ei missään todellisessa merkityksessä eroa”, komissio huomauttaa, että teksti on peräisin paneelin vuoden 1960 raportista, joka koski XVI:5 artiklan nojalla tehtyä tarkastelua, ja jossa samalla tavalla muotoiltua tekstiä käytettiin tuottajan rahoittamista maksuista, joiden ei todellisuudessa katsottu eroavan verotukseen ja tukeen liittyvistä viranomaisten käytännöistä. Tätä taustaa vasten peruste edellyttää positiivista havaintoa siitä, että valtuutettujen yksityisten elinten harjoittama tavaroiden tarjoaminen ei todellisuudessa eroa mahdollisesta tilanteesta, jossa viranomaiset olisivat tarjonneet nämä tavarat itse. Komissio katsoi, että näin on tapahtunut. Sen sijaan, että Indonesian viranomaiset tarjoaisivat tuotantopanoksia suoraan biodieselteollisuudelle yleisten poliittisten tavoitteidensa saavuttamiseksi eli biodieselteollisuuden ja sen vientipotentiaalin kehittämiseksi, ne ovat toimenpidekokonaisuudellaan johdatelleet yksityiset toimijat tekemään sen puolestaan. Lisäksi siinä määrin kuin tällaiseen tavaroiden tarjoamiseen viranomaisten toimesta kuuluu tulojen käyttöä (kuten tuotantopanoksiin liittyvä tuki tai tulon menetys tarjoamalla tavaroita riittämättömänä pidettävää vastiketta vastaan), tällainen toimi olisi ymmärrettävä tavanomaisesti julkisille viranomaisille kuuluvaksi tehtäväksi (36).

3.3.3.6. Päätelmät

(172) Edellä esitetyn perusteella komissio päätteli, että Indonesian viranomaisten hyväksymä toimenpidekokonaisuus johtaa taloudellisen tuen myöntämiseen siten, että valtio tarjoaa raakaa palmuöljyä riittämättömänä pidettävää vastiketta vastaan biodieselin indonesialaisille vientiä harjoittaville tuottajille perusasetuksen 3 artiklan 1 kohdan a alakohdan iv alakohdan mukaisesti.

3.3.3.7. Hinta- tai tulotuki

(173) Edellä esitetyn lisäksi ja jäljempänä esitetyistä syistä komissio katsoi, että Indonesian viranomaisten toimenpiteitä raa'an palmuöljyn markkinoiden toimintaan puuttumiseksi voitaisiin pitää myös Indonesian viranomaisten indonesialaisille biodieselin tuottajille myöntämänä tulo- ja hintatukena perusasetuksen 3 artiklan 1 kohdan b alakohdan mukaisesti.

(174) Luokat ”taloudellinen tuki” / ”tulo- tai hintatuki” eivät sulje toisiaan pois. Valituselin on itse asiassa vahvistanut, että niiden valtion toimenpiteiden valikoimaa, joilla voidaan antaa tukea [”taloudellisena tukena”], laajennetaan edelleen 1 artiklan 1.1 kohdan (a)(2) alakohdassa esitetyn ”tulo- tai hintatuen” käsitteellä (37). Tämä tulkinta vastaa myös tukisopimuksen tavoitetta ja tarkoitusta eli ”sekä tukien että tasoitustoimenpiteiden käyttöön liittyvien GATT-periaatteiden vahvistamista ja parantamista” (38). Sen vuoksi päätelmä, jonka mukaan toimenpide on taloudellista tukea, ei estä sitä, etteikö samaa toimenpidettä voisi pitää myös tulo- tai hintatukena. Samoin päätelmä, jonka mukaan toimenpide, joka ei täytä perusasetuksen 3 artiklan 1 kohdan a alakohdan iv alakohdassa tarkoitettua valtuuttamista tai määräämistä koskevia vaatimuksia, voi kuulua laajempaan tulo- tai hintatuen luokkaan perusasetuksen 3 artiklan 1 kohdan b alakohdan nojalla.

(175) Käsitteet ”tulo- ja hintatuki” esitetään GATT-sopimuksen XVI artiklassa, johon perusasetuksen 3 artiklan 1 kohdan b alakohdassa ristiviitataan. GATT-sopimuksen XVI artikla kattaa ”minkä tahansa sellaisen tuen (kaikenlainen tulo- ja hintatuki mukaan luettuna) … joka on omiaan välittömästi tai välillisesti lisäämään jonkin tuotteen vientiä toisen sopimuspuolen alueelta tai supistamaan jonkin tuotteen tuontia sen alueelle”. Tässä mielessä tulo- tai hintatuki on toinen tuen muoto (39).

(176) Ilmaisu ”any form” (kaikenlainen) tarkoittaa tämän tukimuodon laajaa soveltamisalaa siinä mielessä, että se sisältää kaikki viranomaisten valitsemat muodot, joissa annetaan tulo- tai hintatukea. Tässä mielessä ilmaisun ”form” sanakirjamerkityksellä viitataan ”johonkin niistä erilaisista tavoista, joilla jokin asia on olemassa tai ilmenee”; ”a species, kind, or variety” tai ”manner, method, way” (laji, laatu, tyyppi, tapa, keino, menetelmä) (40). Näin ollen ”kaikenlaisella” tarkoitetaan mitä tahansa tapaa tai muotoa, jolla valtio antaa tulo- tai hintatukea (41).

(177) Ilmaisulla ”support” (tuki) tarkoitetaan ”tointa, jolla lisätään tai ylläpidetään jonkin arvoa” (42). Käsitettä ”tuki” käytetään usein maatalouden yhteydessä viitattaessa valtion tukiohjelmiin (43). Perusasetuksen 3 artiklan 1 kohdan b alakohdassa ”tuella” tarkoitetaan siten viranomaisten toimia, joilla myötävaikutetaan jonkun saaman hinnan tai tulon arvon ylläpitämiseen.

(178) Komissio tunnustaa, että kaikilla viranomaisten toimilla voi olla satunnaisia sivuvaikutuksia jonkun henkilön tuloihin tai ne voivat johtaa siihen, että hintoja tuetaan jollakin tavalla (44). Jotta tällainen tuki kuuluisi perusasetuksen 3 artiklan 1 kohdan b alakohdan soveltamisalaan, viranomaisten toimenpiteiden ja jonkun henkilön tuloihin tai hintoihin kohdistuvan vaikutuksen välillä on oltava osoitettava yhteys. Tällainen yhteys olisi vahvistettava kaiken käytettävissä olevan näytön perusteella, mukaan lukien viranomaisten toteuttamien toimenpiteiden luonne, suunnittelu ja odotettu toiminta.

(179) Lopuksi ilmaisulla ”GATT 1994 -sopimuksen XVI artiklan tarkoittamassa merkityksessä” tarkoitetaan kaikkia tulo- tai hintatukien muotoja, jotka välittömästi tai välillisesti lisäävät ”minkä tahansa tuotteen” vientiä WTO:n jäsenen alueelta tai supistavat kyseisen tuotteen tuontia sen alueelle. Tätä mahdollista tai todellista vaikutusta pohditaan nimenomaisesti GATT 1994 -sopimuksen XVI artiklan 1 kohdassa: ”… (kaikenlainen tulo- ja hintatuki mukaan luettuna) … joka on omiaan välittömästi tai välillisesti lisäämään jonkin tuotteen vientiä toisen sopimuspuolen alueelta tai supistamaan jonkin tuotteen tuontia sen alueelle”.

(180) Yhteenvetona voidaan todeta, että perusasetuksen 3 artiklan 1 kohdan b alakohta, kuten tukisopimuksen 1 artiklan 1.1 kohdan b alakohta, kattaa kaikenlaiset viranomaisten toimenpiteet, joilla annetaan tulo- tai hintatukea jollekulle ja joiden mahdollisena tai todellisena vaikutuksena (45) on minkä tahansa tuotteen viennin lisääntyminen WTO:n jäsenen alueelta tai kyseisen tuotteen tuonnin supistuminen kyseisen jäsenvaltion alueelle.

(181) Tämän tulkinnan mukaisesti sen lisäksi, että komissio tarkasteli, voidaanko Indonesian viranomaisten toimenpidekokonaisuutta pitää ”taloudellisena tukena”, se arvioi myös sitä, voidaanko Indonesian viranomaisten toimenpiteitä pitää perusasetuksen 3 artiklan 1 kohdan b alakohdan mukaisena tulo- tai hintatukena. Näin tehdessään komissio tutki ensin, aikovatko Indonesian viranomaiset tukea biodieselteollisuuden luomista ja kehittämistä, toiseksi, mitä toimenpiteitä Indonesian viranomaiset ovat toteuttaneet biodieselteollisuuden tukemiseksi, ja kolmanneksi, voidaanko näitä toimenpiteitä pitää ”minkä tahansa tyyppisenä tulo- tai hintatukena” GATT 1994 -sopimuksen XVI artiklan tarkoittamassa merkityksessä. Yhteenvetona voidaan todeta, että komissio tutkii, aikoivatko Indonesian viranomaiset ilmoitetun poliittisen tavoitteen mukaisesti tukea biodieselteollisuuden kehitystä, viranomaisten tällaista tarkoitusta varten käyttämiä välineitä ja sitä, voisiko Indonesian viranomaisten kyseisiä välineitä tai toimia luonnehtia tulo- tai hintatueksi vuoden 1994 GATT-sopimuksen XVI artiklassa tarkoitetulla tavalla.

(a) Indonesian viranomaisten aikomus tukea kotimaista biodieselteollisuutta yleisenä poliittisena tavoitteena

(182) Indonesian viranomaiset toteuttavat presidentin asetuksen nro 66/2018 mukaisesti politiikkaa, jonka nimenomaisena tavoitteena on kotimaisen biodieselteollisuuden kehityksen tukeminen. Joissakin Indonesian viranomaisten antamissa lausunnoissa (ks. 119 kappale) viitataan Indonesian viranomaisten aikomukseen määrätä raa'an palmuöljyn hinnoista biodieselin tuottajien hyväksi: ”hyödykkeisiin sovellettavien vientiverojen poliittisena tavoitteena on muun muassa hintojen vakauttaminen, jalostusteollisuuden tuotantotilojen kehittäminen …” tai ”vientitullien tarkoituksena on varmistaa raaka-aineiden saanti ja edistää palmuöljyteollisuuteen liittyvän kotimaisen jatkojalostusteollisuuden kasvua”.

(183) Komissio sai näyttöä myös siitä, että Indonesian viranomaiset ovat yli kymmenen vuotta harjoittaneet selkeää politiikkaa, jonka tarkoituksena on biodieselteollisuuden laajentamisen tukeminen ja edistäminen. Uusiutuvasta energiasta vastaava pääjohtaja totesi lehtiartikkelissa, että Indonesia pyrkii tekemään biodieselsekoitusten käytön pakolliseksi kaikissa ajoneuvoissa ja raskaassa kalustossa 1 päivästä syyskuuta 2018 alkaen. Kyseisessä lehtiartikkelissa todetaan lisäksi, että Indonesian polttoaineasemat eivät saa myydä sekoittamatonta dieseliä sen jälkeen, kun uusia sääntöjä aletaan soveltaa, ja lisätään, että yrityksiä, jotka myyvät sekoittamatonta polttoainetta, sakotetaan (46). Toisessa lehtiartikkelissa taas todetaan, että ”Indonesia aikoo vaatia, että kaikki maassa käytettävä dieselpolttoaine sisältää biodieseliä seuraavasta kuusta [syyskuu 2018] alkaen, jotta tuetaan palmuöljyn kulutusta, vähennetään polttoaineiden tuontia ja pienennetään vaihtotaseen alijäämää”. (korostus lisätty) (47)

(184) Yhdessä lehtiartikkelissa todettiin lisäksi, että ”Indonesiassa Jakarta Post raportoi, että viranomaiset tekevät kaikkensa yrittäessään lisätä palmuöljydieselin kysyntää ja tutkivat mahdollisuutta muuttaa valtion omistaman energ