FI Euroopan unionin virallinen lehti L 184/1

KOMISSION DELEGOITU ASETUS (EU) 2016/1075,

annettu 23 päivänä maaliskuuta 2016,

Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2014/59/EU täydentämisestä teknisillä sääntelystandardeilla, joissa määritellään elvytyssuunnitelmien, kriisinratkaisusuunnitelmien ja konsernien kriisinratkaisusuunnitelmien sisältö, vähimmäisperusteet, jotka toimivaltaisen viranomaisen on arvioitava elvytyssuunnitelmien ja konsernien elvytyssuunnitelmien osalta, konsernin rahoitustuen edellytykset, riippumattomia arvioijia koskevat vaatimukset, alaskirjaus- ja muuntamisvaltuuksien tunnustaminen sopimuksissa, ilmoitusvaatimuksiin ja keskeyttämisilmoitukseen liittyvät menettelyt ja sisältö ja kriisinratkaisukollegioiden operatiivinen toiminta

(ETA:n kannalta merkityksellinen teksti)

EUROOPAN KOMISSIO, joka

ottaa huomioon Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen,

ottaa huomioon luottolaitosten ja sijoituspalveluyritysten elvytys- ja kriisinratkaisukehyksestä sekä neuvoston direktiivin 82/891/ETY, Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivien 2001/24/EY, 2002/47/EY, 2004/25/EY, 2005/56/EY, 2007/36/EY, 2011/35/EU, 2012/30/EU ja 2013/36/EU ja asetusten (EU) N:o 1093/2010 ja (EU) N:o 648/2012 muuttamisesta 15 päivänä toukokuuta 2014 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2014/59/EU (1) ja erityisesti sen 5 artiklan 10 kohdan, 6 artiklan 8 kohdan, 10 artiklan 9 kohdan, 12 artiklan 6 kohdan, 15 artiklan 4 kohdan, 23 artiklan 2 kohdan, 36 artiklan 14 kohdan, 55 artiklan 3 kohdan, 82 artiklan 3 kohdan ja 88 artiklan 7 kohdan,

sekä katsoo seuraavaa:

(1) Tämän asetuksen säännökset liittyvät läheisesti toisiinsa, koska niissä käsitellään direktiivissä 2014/59/EU säädettyä kriisinratkaisukehystä laitoksen elvytyksen ja kriisinratkaisun suunnitteluvaiheesta alkaen, varhaisen tilanteeseen puuttumisen vaiheen kautta aina kriisinratkaisutoimen toteutushetkeen. Jotta varmistettaisiin, että nämä säännökset, joiden pitäisi tulla voimaan samaan aikaan, ovat linjassa keskenään ja jotta helpotettaisiin kriisinratkaisuprosessia, on tarpeen, että laitokset, viranomaiset ja markkinatoimijat, mukaan lukien sijoittajat, jotka ovat unionin ulkopuolisissa valtioissa asuvia henkilöitä, saavat velvollisuuksistaan ja oikeuksistaan kattavan käsityksen keskitetysti. Tämän vuoksi on suotavaa, että direktiivissä 2014/59/EU edellytetyt asianomaiset tekniset sääntelystandardit sisällytetään yhteen asetukseen.

(2) Direktiivin 2014/59/EU määritelmien lisäksi tarvitaan eräitä erityisiä määritelmiä käytetyistä teknisistä käsitteistä.

(3) Elvytyssuunnitelmiin sisällytettävistä vähimmäistiedoista annettavissa yhdenmukaisissa säännöissä olisi otettava rajoituksitta huomioon toimivaltaisten viranomaisten valtuudet asettaa tietyille laitoksille yksinkertaistettuja velvoitteita elvytyssuunnitelmien sisällön ja yksityiskohtien osalta direktiivin 2014/59/EU 4 artiklan mukaisesti.

(4) Yhdenmukaisissa säännöissä olisi lisäksi täsmennettävä, mitä tietoja sisällytetään erilliseen elvytyssuunnitelmaan ja direktiivin 2014/59/EU 7 artiklan 5 ja 6 kohdan mukaisesti konsernin elvytyssuunnitelmaan, sanotun kuitenkaan rajoittamatta mahdollisten direktiivin 4 artiklan mukaisesti asetettujen yksinkertaistettujen velvoitteiden soveltamista.

(5) On tärkeää, että elvytyssuunnitelmiin sisällytetyt tiedot ovat riittävät ja että ne vastaavat tarkoin edellytyksiä, jotka määräytyvät sen mukaan, onko kyseessä elvytyssuunnitelma, jonka on laatinut laitos, joka ei kuulu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2013/36/EU (2) 111 ja 112 artiklan nojalla konsolidoidun valvonnan piiriin, vai onko kyseessä direktiivin 2014/59/EU 7 artiklan 2 kohdan mukainen erillinen elvytyssuunnitelma tai direktiivin 2014/59/EU 7 artiklan 5 ja 6 kohdan mukainen konsernin elvytyssuunnitelma.

(6) Jotta elvytyssuunnitelmien rakenne olisi helpompi jäsentää, tietovaatimukset olisi ryhmiteltävä tiettyihin jaksoihin, joista osa olisi jaoteltava alajaksoihin, kuten tässä asetuksessa säädetään.

(7) Jotta elvytyssuunnitelmat voidaan tarvittaessa panna täytäntöön tehokkaasti ja oikea-aikaisesti, on tärkeää, että kyseisten suunnitelmien perustana on moitteeton päätöksenteko-, ohjaus- ja valvontarakenne. Elvytyssuunnitelmissa olisi näin ollen oltava kuvaus kyseiseen tapaukseen liittyvästä päätöksenteko-, ohjaus- ja valvontajärjestelmästä. Suunnitelmassa olisi muun muassa selostettava, miten se kehitettiin, kuka sen hyväksyi ja miten se on sisällytetty laitoksen tai konsernin yleiseen päätöksenteko-, ohjaus- ja valvontajärjestelmään. Elvytyssuunnitelmassa olisi tapauksen mukaan selostettava, millä toimenpiteillä on varmistettu mahdollisen tytäryritystä koskevan erillisen elvytyssuunnitelman ja konsernin elvytyssuunnitelman välinen johdonmukaisuus.

(8) Elvytyssuunnitelmat ovat ratkaisevan tärkeitä arvioitaessa elvytystoimintavaihtoehtojen toteutettavuutta. Näin ollen elvytyssuunnitelman olisi sisällettävä yksityiskohtaiset tiedot päätöksentekomenettelystä, jolla suunnitelma otetaan käyttöön päätöksenteko-, ohjaus- ja valvontarakenteen olennaisena osana ja pohjautuen eskalointimenettelyyn, jossa käytetään direktiivin 2014/59/EU 9 artiklassa tarkoitettuja indikaattoreita. Jokainen kriisi on erilainen, ja siksi yhden indikaattorin täyttyminen ei johda automaattisesti tiettyyn elvytystoimintavaihtoehtoon eikä yleensäkään aktivoi ratkaisukehystä, joka automaattisesti edellyttää tietyn elvytystoimintavaihtoehdon täytäntöönpanoa ennalta määritettyjen menettelyllisten vaatimusten mukaisesti. Indikaattoreita olisi käytettävä pikemminkin ilmaisemaan se, että olisi aloitettava eskalointimenettely, jossa arvioidaan, miten kriisitilanne olisi parasta ratkaista. Ennen kyseisten indikaattorien täyttymistä olisi hyödynnettävä myös tavanomaisessa riskinhallinnassa käytettyjä tietoja ja vertailuarvoja ja tiedotettava niiden perusteella laitokselle tai konsernille, että sen taloudellinen tilanne uhkaa heikentyä tai että indikaattorit saattavat laueta. Tällaiset varhaiset varoitussignaalit eivät ole direktiivissä 2014/59/EU tarkoitettuja indikaattoreita eivätkä osoituksia elvytysvaiheeseen siirtymisestä, eivätkä ne edellytä tavanomaisten menettelyjen lisäksi eskalointia, mutta niiden avulla voidaan varmistaa, että laitoksen tavanomainen riskinhallinta ja indikaattoreiden seuranta ovat keskenään johdonmukaisia. Elvytyssuunnitelman olisi siksi sisällettävä kuvaus siitä, miten laitoksen riskinhallinnan soveltuvat osat kytkeytyvät indikaattoreihin.

(9) Strategisessa analyysissä olisi otettava huomioon elvytyssuunnitelmia koskevat kansainväliset standardit, kuten finanssimarkkinoiden vakauden valvontaryhmän määrittämät finanssilaitosten kriisinratkaisujärjestelmien avaintekijät (”Key Attributes of Effective Resolution Regimes for Financial Institutions” -asiakirja). Avaintekijöitä koskevan asiakirjan mukaan strategisessa analyysissä olisi kartoitettava laitoksen keskeiset ja järjestelmän kannalta tärkeät toiminnot ja määritettävä tärkeimmät toimet, joiden avulla näitä toimintoja ylläpidetään eri elvytysskenaarioissa. Näin ollen strategisen analyysin olisi sisällettävä kaksi osaa. Strategisen analyysin ensimmäisessä osassa olisi kuvattava laitos tai konserni ja sen ydinliiketoiminta-alueet ja kriittiset toiminnot. Laitosta tai konsernia koskevassa kuvauksessa olisi annettava yleiskuvaus laitoksesta tai konsernista ja sen toiminnasta ja kuvattava yksityiskohtaisesti sen ydinliiketoiminta-alueet ja kriittiset toiminnot. Jotta elvytystoimintavaihtoehtoja (esimerkiksi liiketoiminta-alueista luopuminen tai niiden myynti) olisi helpompi arvioida, on tärkeää yksilöidä oikeushenkilöt, joihin ydinliiketoiminta-alueet ja kriittiset toiminnot sisältyvät, ja analysoida konserninsisäisiä sidoksia. Laitokset ovat direktiivin 2014/59/EU 6 artiklan 1 ja 2 kohdan mukaisesti velvolliset osoittamaan toimivaltaisten viranomaisten hyväksymällä tavalla, että elvytyssuunnitelma voitaisiin kohtuullisella todennäköisyydellä panna täytäntöön aiheuttamatta merkittävää haittaa rahoitusjärjestelmälle. Lisäksi direktiivin 2014/59/EU 6 artiklan 2 kohdassa edellytetään, että toimivaltaiset viranomaiset arvioivat, missä määrin elvytyssuunnitelma tai siinä esitetyt yksittäiset toimintavaihtoehdot voitaisiin panna täytäntöön aiheuttamatta merkittävää haittaa rahoitusjärjestelmälle. Elvytyssuunnitelmissa olisi sen vuoksi oltava kuvaus ulkoisista sidoksista.

(10) Strategisen analyysin toisessa osassa olisi yksilöitävä ja arvioitava mahdollisia elvytystoimintavaihtoehtoja. Laitoksen tai konsernin käytettävissä olevat elvytystoimintavaihtoehdot olisi ensin kuvattava kytkemättä niitä mihinkään tiettyyn vaikean rahoitustilanteen skenaarioon. Ne ovat keinoja parantaa yleistä kriisivalmiutta ja auttaa laitosta tai konsernia reagoimaan kriisiin joustavasti. Sen jälkeen strategisessa analyysissä olisi selostettava, miten elvytystoimintavaihtoehtoja on testattu erilaisissa vaikean rahoitustilanteen skenaarioissa, jotta voidaan arvioida alustavasti, mitkä elvytystoimintavaihtoehdot olisivat tehokkaita kussakin skenaariossa, ja esittää siten käytännön testituloksia elvytystoimintavaihtoehtojen tehokkuudesta ja indikaattoreiden asianmukaisuudesta. Elvytystoimintavaihtoehdoissa olisi myös esitettävä toimet, jotka laitos voisi toteuttaa, jos direktiivin 2014/59/EU 27 artiklan mukaisen varhaisen tilanteeseen puuttumisen edellytykset täyttyvät.

(11) Elvytyssuunnitelmasta tiedottaminen on ratkaisevan tärkeää, jotta on mahdollista panna suunnitelma täytäntöön tehokkaasti ja aiheuttamatta merkittävää haittaa rahoitusjärjestelmälle. Elvytyssuunnitelman olisi sen vuoksi sisällettävä myös viestintää ja julkistamista koskeva jakso, jossa käsitellään asianomaisille sisäisille elimille ja laitoksen tai konsernin henkilöstölle suunnattua sisäistä viestintää sekä ulkoista viestintää.

(12) On mahdollista, että elvytyssuunnitelma aiheuttaa muutoksia laitoksen liiketoimintaorganisaatioon joko siksi, että helpotettaisiin suunnitelman päivittämistä ja sen tulevaa täytäntöönpanoa ja seurattaisiin indikaattoreita, tai siksi, että menettelyssä on havaittu elvytystoimintavaihtoehtojen toteutusta haittaavia esteitä. Elvytyssuunnitelmassa olisi kuvattava kyseiset organisaatiota koskevat valmistelu- ja seurantatoimet, jotka laitoksen olisi toteutettava, jotta olisi helpompi arvioida käytännössä, voidaanko suunnitelma kohtuullisella todennäköisyydellä panna täytäntöön, ja jotta laitoksen tai konsernin ja toimivaltaisten viranomaisten olisi helpompi seurata suunnitelman täytäntöönpanoa.

(13) On tärkeää määritellä vähimmäisperusteet, jotka toimivaltaisen viranomaisen täytyy ottaa huomioon arvioidessaan laitosten laatimia elvytyssuunnitelmia direktiivin 2014/59/EU 6 artiklan 2 kohdassa ja 8 artiklan 1 kohdassa säädetyllä tavalla.

(14) Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 1093/2010 (3) 16 artiklassa annetaan Euroopan pankkiviranomaiselle, jäljempänä ’EPV’, valtuudet antaa ohjeita unionin oikeuden yhteisen, yhtenäisen ja johdonmukaisen soveltamisen varmistamiseksi ja edellytetään, että toimivaltaiset viranomaiset ja finanssilaitokset, joille kyseiset ohjeet ovat osoitettuja, pyrkivät kaikin tavoin noudattamaan ohjeita. Koska direktiivissä 2014/59/EU valtuutetaan EPV antamaan asetuksen (EU) N:o 1093/2010 16 artiklan mukaisesti ohjeita, joissa täsmennetään direktiivin tiettyjä näkökohtia, toimivaltaisen viranomaisten olisi mainitun artiklan mukaisesti otettava huomioon elvytyssuunnitteluun liittyviä skenaarioita ja elvytyssuunnitelmiin sisällytettäviä indikaattoreita käsittelevät EPV:n antamat ohjeet ja pyrittävä kaikin tavoin noudattamaan kyseisiä ohjeita asetuksen (EU) N:o 1093/2010 16 artiklan 3 kohdan mukaisesti.

(15) Kuten direktiivissä 2014/59/EU säädetään, elvytyssuunnittelun tavoitteena on yksilöidä toimintavaihtoehtoja, joilla säilytetään tai palautetaan ennalleen vakavaan ongelmatilanteeseen joutuneen laitoksen tai konsernin elinkelpoisuus ja rahoitusasema. Elvytyssuunnitelman arviointiperusteiden avulla olisi näin ollen pyrittävä varmistamaan, että suunnitelma on sen piiriin kuuluvien yhteisöjen kannalta tarkoituksenmukainen ja että suunnitelma ja siinä yksilöidyt toimintavaihtoehdot ovat toimivia ja että ne voidaan aikanaan toteuttaa. Täsmälliset seikat, jotka toimivaltaisen viranomaisen on arvioitava, riippuvat elvytyssuunnitelman sisällöstä ja laajuudesta. Olisi vahvistettava arvioitavia vähimmäisperusteita koskevat yhdenmukaiset säännöt, jotta otettaisiin huomioon toimivaltaisten viranomaisten mahdollisuudet määrätä tietyille laitoksille yksinkertaistettuja velvoitteita elvytyssuunnitelmien sisällön ja yksityiskohtien osalta direktiivin 2014/59/EU 4 artiklan mukaisesti.

(16) Tarvittaessa olisi määritettävä lisäperusteita, joita sovelletaan konsernin elvytyssuunnitelmien arviointiin, jotta voidaan ottaa huomioon tällaisiin suunnitelmiin sovellettavat direktiivissä 2014/59/EU säädetyt lisävaatimukset.

(17) Elvytyssuunnitelmien olisi oltava täydellisiä, ja niiden olisi sisällettävä kaikki direktiivissä 2014/59/EU edellytetyt tiedot, mukaan lukien tässä asetuksessa täsmennetyt tiedot. Suunnitelmien olisi myös oltava kattavia, ja niiden olisi sisällettävä tarpeeksi yksityiskohtaista tietoa ja riittävästi erilaisia toimintavaihtoehtoja ottaen huomioon suunnitelman piiriin kuuluvan yhden tai useamman yhteisön olosuhteet.

(18) Kriisinratkaisusuunnitelmien sisältöä koskevissa vaatimuksissa olisi otettava huomioon meneillään oleva työ, jossa on tavoitteena koordinoida näitä näkökohtia maailmanlaajuisesti finanssimarkkinoiden vakauden valvontaryhmän kautta.

(19) Kriisinratkaisusuunnitelmien sisältöä ja purkamismahdollisuuksien arviointia koskevien standardien olisi oltava riittävän joustavia, jotta voidaan ottaa huomioon kyseessä olevan laitoksen tai konsernin olosuhteet ja jotta voidaan varmistaa, että suunnitelmat ovat kohdennettuja ja hyödyllisiä kriisinratkaisustrategian täytäntöönpanon kannalta.

(20) Kriisinratkaisuviranomaisten olisi arvioitava, onko kriisinratkaisutavoitteet käytännössä mahdollista saavuttaa uskottavasti tavanomaisen maksukyvyttömyysmenettelyn mukaisessa likvidaatiossa. Tätä varten ne saattavat joutua hyödyntämään talletussuojajärjestelmien alaa koskevaa asiantuntemusta. Likvidaation käytännön toteutettavuuden ja uskottavuuden arviointi ei sulje pois tarvetta arvioida, saavutetaanko kriisinratkaisutavoitteet samassa laajuudessa kansallisessa maksukyvyttömyysmenettelyssä, mukaan lukien tavoite, jonka mukaan olisi mahdollisimman vähän turvauduttava poikkeukselliseen rahoitustukeen.

(21) Purkamismahdollisuuksien arviointi on iteratiivinen prosessi ja mahdollinen ainoastaan, jos sen perustana on yksilöity parhaiten soveltuva kriisinratkaisustrategia. On mahdollista, että kriisinratkaisuviranomaiset toteavat prosessin päätteeksi, että on parempi käyttää muutettua tai täysin erilaista strategiaa.

(22) Olisi myös tarkasteltava parhaiten soveltuvan kriisinratkaisustrategian muunnoksia sellaisten olosuhteiden huomioon ottamiseksi, jotka estävät parhaiten soveltuvan kriisinratkaisustrategian täytäntöönpanon; esimerkiksi kun yhden kriisinratkaisuviranomaisen malliin perustuvaa strategiaa (”single point of entry strategy”), jossa käytetään velkakirjojen arvon alaskirjausta, ei enää pystytä toteuttamaan, jos tappiot ovat suuremmat kuin emoyhteisön liikkeeseen laskemat hyväksyttävät velat.

(23) Konsernien kriisinratkaisusuunnitelmia ja purkamismahdollisuuksien arviointia koskevissa standardeissa olisi sallittava, että kriisinratkaisustrategia perustuu jompaankumpaan finanssimarkkinoiden vakauden valvontaryhmän viimeistelemään ja direktiivin 2014/59/EU johdanto-osan 80 kappaleessa tarkoitettuun lähestymistapaan. Kriisinratkaisustrategiat voivat nimittäin olla puitteiltaan sellaiset, että yksi kriisinratkaisuviranomainen käyttää kriisinratkaisuvälineitä konsernin holdingyhtiön tai emoyrityksen tasolla (”single point of entry”, yhden kriisinratkaisuviranomaisen malli), tai sellaiset, että useampi kuin yksi kriisinratkaisuviranomainen käyttää kriisinratkaisuvälineitä useampaan kuin yhteen alueelliseen tai toiminnalliseen alakonserniin tai yhteisöön rajatylittävässä konsernissa (”multiple point of entry”, usean kriisinratkaisuviranomaisen malli), taikka niissä voi aineksia molemmista puitetyypeistä.

(24) Kriisinratkaisun suunnittelussa ja purkamismahdollisuuksien arvioinnissa olisi joka tapauksessa otettava huomioon muilta kuin kriisinratkaisutoimen toteuttavilta kriisinratkaisuviranomaisilta edellytetyt mahdolliset tukitoimet, kuten tietojen toimittaminen ja kriittisten yhteisten palvelujen tarjonnan jatkaminen, tai päätökset pidättyä toteuttamasta kriisinratkaisutoimea ottaen huomioon, että muilla kriisinratkaisuviranomaisilla on oikeus toimia tarvittaessa omasta aloitteestaan kotimaan rahoitusvakauden saavuttamiseksi, jos johtavat kriisinratkaisuviranomaiset eivät toteuta tehokkaita toimia.

(25) Direktiivin 2014/59/EU liitteessä olevassa C jaksossa eritellään useita seikkoja, jotka on otettava huomioon arvioitaessa laitoksen tai konsernin purkamismahdollisuuksia, mutta kyseisessä jaksossa oleva luettelo on puutteellinen ja vaatii täsmennyksiä.

(26) Direktiivin 2014/59/EU 32 artiklan mukaan kriisinratkaisutoimi olisi toteutettava vain siinä tapauksessa, ettei laitoksen tai konsernin likvidaatio tavanomaisessa maksukyvyttömyysmenettelyssä olisi yleisen edun mukaista, ja näin ollen purkamismahdollisuuksien arvioinnissa tällaista likvidaatiota olisi tarkasteltava kriisinratkaisutoimen vaihtoehtona.

(27) Direktiivin 2014/59/EU 23 artiklan 1 kohdassa vahvistetaan useita edellytyksiä, joiden on täytyttävä, jotta emoyritys, unionissa emoyrityksenä toimiva laitos ja tietyt konserniin kuuluvat muut yhteisöt ja niiden muissa jäsenvaltioissa tai kolmansissa maissa sijaitsevat tytäryritykset, jotka ovat laitoksia tai rahoituslaitoksia, voivat kyseisen direktiivin III luvun mukaisen konsernin rahoitustukisopimuksen perusteella tarjota rahoitustukea, joka on muodoltaan lainaa, takauksien asettamista tai varojen tarjoamista käytettäväksi vakuutena toiselle konserniyhteisölle, joka täyttää varhaisen tilanteeseen puuttumisen edellytykset. Direktiivin 2014/59/EU 25 artiklan 2 kohdassa säädetään, että tukea tarjoavan konserniyhteisön toimivaltainen viranomainen voi kieltää rahoitustuen tarjoamisen tai rajoittaa sitä.

(28) Ottaen huomioon tukea saavan yhteisön rahoitusvaikeudet sekä edellytys, jonka mukaan rahoitustuen avulla olisi pystyttävä kohtuullisella todennäköisyydellä poistamaan nämä vaikeudet, olisi analysoitava perusteellisesti tukea saavan yhteisön pääoma- ja maksuvalmiustarpeet ja analysoitava rahoitusvaikeuksien sisäiset ja ulkoiset syyt sekä aiemmat, nykyiset ja odotetut markkinaolosuhteet. Tämän analyysin olisi katettava suunnitellut toimenpiteet, joiden avulla on määrä puuttua tukea saavan yhteisön vaikeuksien syihin ja joilla voidaan tehokkaasti tukea sen taloudellisen tilanteen palauttamista ennalleen.

(29) Eri edellytysten arvioinnista vastaavat kyseinen tukea tarjoava yhteisö, jäljempänä ’tukea tarjoava yhteisö’, sekä se toimivaltainen viranomainen, jonka vastuualueeseen tukea tarjoava laitos kuuluu. Arvioinnissa olisi otettava huomioon mahdollisten epäsuotuisien kehityssuuntien riski. Tehdäkseen kattavan arvioinnin tukea antavaan yhteisöön liittyvistä edellytyksistä toimivaltaisen viranomaisen, jonka vastuualueeseen tukea tarjoava yhteisö kuuluu, olisi lisäksi otettava huomioon sen toimivaltaisen viranomaisen toimittamat tiedot ja arvioinnit, jonka vastuualueeseen rahoitustukea saava konserniyhteisö kuuluu.

(30) Tarkasteltaessa edellytystä, jonka mukaan sopimuksen ehtojen on oltava direktiivin 2014/59/EU 19 artiklan 7 kohdan mukaisia, olisi otettava huomioon tukea saavan yrityksen maksukyvyttömyysriski ja tukea tarjoavalle laitokselle tukea saavan yhteisön maksukyvyttömyystilanteessa aiheutuva tappio; tarkastelussa olisi verrattava tuen jälkeistä tilannetta tilanteeseen, jossa tukea ei myönnetä, ja siinä olisi käytettävä lähtökohtana kaikkia merkityksellisiä tietoja. Sopimuksen ehtojen olisi oltava tukea tarjoavan yhteisön omien etujen mukaiset, kuten 19 artiklan 7 kohdan b alakohdassa kuvataan; kyseisessä alakohdassa säädetään, että ehdoissa voidaan ottaa huomioon osapuolelle rahoitustuen tarjoamisesta koituva välitön tai välillinen hyöty. Tämän tarkastamiseksi olisi tehtävä perusteellinen analyysi kustannuksista ja hyödyistä, joita tukea tarjoavalle yhteisölle ja konsernille kokonaisuudessaan aiheutuu molemmissa skenaarioissa.

(31) Rahoitustukisopimukset ja konsernin rahoitustuen tarjoaminen saattavat parantaa konsernin purkamismahdollisuuksia, esimerkiksi jos ne ovat linjassa kriisinratkaisustrategian sisältämän tappioiden kattamismekanismin kanssa. Toisaalta ne voivat myös heikentää valitun kriisinratkaisustrategian toteutettavuutta, esimerkiksi jos strategiassa edellytetään konsernin eri osien erottamista toisistaan. Purkamismahdollisuuksiin kohdistuvien vaikutusten arvioinnissa olisi sen vuoksi käytettävä perustana purkamismahdollisuuksien arviointia, erillistä kriisinratkaisusuunnitelmaa ja tapauksen mukaan konsernin kriisinratkaisusuunnitelmaa, sellaisena kuin se on vahvistettu kriisinratkaisukollegioiden yhteisellä päätöksellä.

(32) Sovellettaessa direktiivin 2014/59/EU 36 artiklaa sekä 49 artiklan 3 kohtaa ja 74 artiklaa on tärkeää varmistaa, etteivät riippumattomat arvioijat arvostustehtäviä suorittaessaan ole eikä niiden katsota olevan viranomaisten, mukaan lukien kriisinratkaisuviranomainen, tai mainitun direktiivin 1 artiklan 1 kohdan b, c tai d alakohdassa tarkoitetun laitoksen tai yhteisön vaikutuksen alaisia.

(33) Näin ollen olisi sovellettava yhdenmukaisia sääntöjä, kun määritetään, missä olosuhteissa henkilön katsotaan olevan riippumaton asianomaisista viranomaisista, mukaan lukien kriisinratkaisuviranomainen, ja direktiivin 2014/59/EU 1 artiklan 1 kohdan b, c tai d alakohdassa tarkoitetusta laitoksesta tai yhteisöstä. Näiden sääntöjen olisi sisällettävä vaatimuksia, jotka koskevat kyseisen henkilön asiantuntemusta ja resursseja ja henkilön suhdetta asianomaisiin viranomaisiin, mukaan lukien kriisinratkaisuviranomainen, ja direktiivin 2014/59/EU 1 artiklan 1 kohdan b, c tai d alakohdassa tarkoitettuun laitokseen tai yhteisöön.

(34) Riippumattomuutta voidaan lujittaa asettamalla edellytyksiä, joilla varmistetaan riippumattoman arvioijan asiantuntemuksen ja resurssien riittävyys. Olisi ennen kaikkea varmistettava, että riippumattomalla arvioijalla on tarvittava pätevyys, tiedot ja asiantuntemus kaikilta asiaankuuluvilta osa-alueilta, erityisesti pankkialan arvonmäärityksen ja laskentatoimen alalta. Olisi myös varmistettava, että riippumattomalla arvioijalla tai riippumattoman arvioijan saatavilla on riittävät henkilö- ja tekniset resurssit arvostuksen suorittamista varten. Tätä varten on mahdollisesti tarkoituksenmukaista hankkia käyttöön riittävät henkilö- ja tekniset resurssit turvautumalla muiden arvonmääritysasiantuntijoiden tai asianajotoimistojen tai muiden tahojen henkilöstöön tai toimeksisaajiin arvostuksen suorittamisen yhteydessä. Jos avuksi palkataan henkilöstöä tai hankitaan toimeksisaajia, niiden eturistiriidattomuus on varmistettava, jotta riippumattomuus ei vaarannu. Riippumattoman arvioijan olisi kaikissa tapauksissa oltava vastuussa arvostuksen tuloksesta.

(35) Lisäksi olisi varmistettava, että riippumaton arvioija kykenee suorittamaan arvostuksen tehokkaasti ja turvautumatta aiheettomasti mihinkään asianomaiseen viranomaiseen, kriisinratkaisuviranomainen mukaan luettuna, ja direktiivin 2014/59/EU 1 artiklan 1 kohdan b, c tai d alakohdassa tarkoitettuun laitokseen tai yhteisöön. Arvostuksen suorittamisen tueksi tarvittavien ohjeiden tai neuvonnan antamista, esimerkiksi kun on kyse unionin lainsäädännön nojalla kriisinratkaisun arvostustarkoituksiin osoitetuista menetelmistä, ei kuitenkaan olisi pidettävä aiheettomana turvautumisena, jos tällaisten ohjeiden tai tällaisen neuvonnan katsotaan olevan tarpeen arvostuksen suorittamisen tukemiseksi. Avun tarjoamista, esimerkiksi kun kyseinen laitos tai yhteisö tarjoaa avuksi järjestelmiä, tilinpäätöksiä, sääntelyn edellyttämiä katsauksia, markkinatietoja, muita asiakirjoja tai muuta apua riippumattomalle arvioijalle, ei myöskään pitäisi estää, jos nimittävä viranomainen tai vastaava muu viranomainen, joka on mahdollisesti valtuutettu hoitamaan kyseistä tehtävää kyseisessä jäsenvaltiossa, arvioi, että sen katsotaan olevan tarpeen arvostuksen suorittamisen tukemiseksi. Ohjeiden, neuvonnan tai muuntyyppisen tuen antamisesta olisi sovittava tapauskohtaisesti tai tapausryhmittäin noudattaen kulloinkin käytössä olevia menettelyjä.

(36) Kohtuullisen korvauksen maksamista ja kohtuullisten kulujen korvaamista arvostuksen yhteydessä ei pitäisi estää.

(37) Riippumattomuus voi vaarantua, jos arvostuksen suorittaa henkilö, joka on minkä tahansa asianomaisen viranomaisen, kriisinratkaisuviranomainen mukaan luettuna, ja direktiivin 2014/59/EU 1 artiklan 1 kohdan b, c tai d alakohdassa tarkoitetun laitoksen tai yhteisön palveluksessa tai sidoksissa niihin; riippumattomuus voi vaarantua siitäkin huolimatta, että on otettu käyttöön täysimääräinen rakenteellinen erottaminen esimerkiksi oman työn tarkastamisen, oman edun, asianajon, läheisyyden, luottamuksen tai painostuksen muodostamien uhkien välttämiseksi. Sen vuoksi on tarpeen huolehtia asianmukaisen oikeudellisen erottamisen varmistamisesta niin, ettei riippumaton arvioija ole minkään asianomaisen viranomaisen, kriisinratkaisuviranomainen mukaan luettuna, eikä direktiivin 2014/59/EU 1 artiklan 1 kohdan b, c tai d alakohdassa tarkoitetun laitoksen tai yhteisön palveluksessa tai niiden toimeksisaaja tai konsernisuhteessa niihin.

(38) On myös tarpeen varmistaa, ettei riippumattomalla arvioijalla ole olennaista etuyhteyttä tai eturistiriitaa mihinkään asianomaiseen viranomaiseen nähden, kriisinratkaisuviranomainen mukaan luettuna, eikä direktiivin 2014/59/EU 1 artiklan 1 kohdan b, c tai d alakohdassa tarkoitettuun laitokseen tai yhteisöön nähden, mukaan lukien sen toimiva johto, määräysvaltaa käyttävät osakkeenomistajat, konserniyhteisöt ja merkittävät velkojat; tällainen tilanne voi syntyä, jos riippumaton arvioija on kyseisen laitoksen tai yhteisön merkittävä velkoja. Myös henkilökohtaiset suhteet voivat muodostaa olennaisen etuyhteyden.

(39) Näin ollen nimittävän viranomaisen tai vastaavan muun viranomaisen, joka on mahdollisesti valtuutettu hoitamaan kyseistä tehtävää kyseisessä jäsenvaltiossa, olisi arvioitava mahdollisten olennaisten etuyhteyksien tai eturistiriitojen olemassaolo. Riippumattoman arvioijan olisi tämän arvioinnin yhteydessä ilmoitettava nimittävälle viranomaiselle tai vastaavalle muulle viranomaiselle, joka on mahdollisesti valtuutettu hoitamaan kyseistä tehtävää kyseisessä jäsenvaltiossa, kaikista todellisista tai mahdollisista eduista, joita voidaan kyseisen henkilön näkemyksen mukaan pitää olennaisina kyseisen viranomaisen arvioinnissa; samassa yhteydessä riippumattoman arvioijan olisi annettava kaikki tiedot, joita kyseinen viranomainen voi kohtuudella pyytää arvioinnin tueksi. Kun kyseessä on oikeushenkilö, riippumattomuutta olisi arvioitava suhteessa koko yhtiöön tai henkilöyhtiöön ottaen kuitenkin huomioon mahdollinen rakenteellinen erottaminen ja muut mahdolliset tehtävien erillään pitoon tarkoitetut järjestelyt arvostukseen mahdollisesti osallistuvien henkilöstön jäsenten ja muiden henkilöstön jäsenten välillä esimerkiksi oman työn tarkastamisen, oman edun, asianajon, läheisyyden, luottamuksen tai painostuksen muodostamien uhkien välttämiseksi. Jos nämä uhat ovat sovellettuihin suojatoimiin verrattuina niin merkittäviä, että henkilön riippumattomuus vaarantuu, kyseisen yhtiön tai henkilöyhtiön ei pitäisi olla riippumattomana arvioijana.

(40) Sellaista lakisääteistä tilintarkastajaa, joka on suorittanut direktiivin 2014/59/EU 1 artiklan 1 kohdan b, c tai d alakohdassa tarkoitetun laitoksen tai yhteisön tarkastuksen riippumattoman arvioijan kelpoisuusarviointia edeltävänä vuonna, ei pitäisi missään olosuhteissa katsoa riippumattomaksi. Myös muut tarkastus- ja arvonmäärityspalvelut, joita kyseiselle laitokselle tai yhteisölle on tarjottu vuosina, jotka välittömästi edeltävät päivää, jona riippumattomuus on määrä arvioida, olisi katsottava olennaiseksi etuyhteydeksi tai eturistiriidaksi, jollei nimittävän viranomaisen tai vastaavan muun viranomaisen, joka on mahdollisesti valtuutettu hoitamaan kyseistä tehtävää kyseisessä jäsenvaltiossa, hyväksymällä tavalla osoiteta, että tämä ei pidä paikkaansa, kun otetaan huomioon kaikki merkitykselliset olosuhteet, mukaan lukien mahdollinen rakenteellinen erottaminen tai muut käytössä olevat järjestelyt.

(41) Nimittämisen jälkeen on ensiarvoisen tärkeää, että riippumaton arvioija soveltaa voimassa olevien eettisten sääntöjen ja ammatillisten normien mukaisia periaatteita ja menettelyjä havaitakseen todellisia tai mahdollisia etuja, jotka kyseisen arvioijan näkemyksen mukaan voivat muodostaa olennaisen etuyhteyden tai eturistiriidan. Nimittävälle viranomaiselle tai vastaavalle muulle kyseisen jäsenvaltion viranomaiselle olisi ilmoitettava viipymättä kaikista havaituista todellisista tai mahdollisista eduista, ja kyseisen viranomaisen olisi tarkasteltava, muodostavatko ne olennaisen edun, jolloin riippumattoman arvioijan nimitys olisi mitätöitävä ja tilalle olisi nimitettävä uusi arvioija.

(42) Direktiivissä 2014/59/EU jäsenvaltiot velvoitetaan antamaan omille kriisinratkaisuviranomaisilleen useita eri valtuuksia, mukaan lukien mainitun direktiivin 2 artiklan 1 kohdan 66 alakohdassa määritellyt alaskirjaus- ja muuntamisvaltuudet, joita voidaan käyttää erillään kriisinratkaisutoimesta tai yhdessä sen kanssa.

(43) On tärkeää varmistaa, että alaskirjaus- ja muuntamisvaltuuksia voidaan soveltaa kaikkiin velkoihin, joita ei ole direktiivin 2014/59/EU 44 artiklan 2 kohdan nojalla rajattu soveltamisalan ulkopuolelle. Kun kyse on kolmannen maan lainsäädännön alaisista veloista, jotka ovat muita kuin ne, jotka kuuluvat niiden velkojen luetteloon, joihin sovelletaan direktiivin 2014/59/EU 55 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua soveltamisalan ulkopuolelle rajaamista, olisi otettava käyttöön sopimusehto, jolla tunnustetaan, että tällaisiin velkoihin voidaan soveltaa alaskirjaus- ja muuntamisvaltuuksia.

(44) Direktiivin 2014/59/EU 55 artiklan 1 kohdassa tarkoitetut sopimusehdot olisi sisällytettävä sopimuksiin, joissa syntyvään velkaan sovelletaan mainittua artiklaa ja jotka tehdään niiden säännösten soveltamispäivän jälkeen, jotka on hyväksytty direktiivin 2014/59/EU IV osaston IV luvussa olevan 5 jakson saattamiseksi osaksi kansallista lainsäädäntöä.

(45) Direktiivin 2014/59/EU 55 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu sopimusehto olisi erityisesti sisällytettävä asianomaisiin sopimuksiin, jotka koskevat velkaa, joka ei ole syntyessään täysin vakuudellista tai joka on täysin vakuudellista mutta velkaa koskevat sopimusehdot eivät velvoita velallista asettamaan vakuutta, joka kattaisi velan täysimääräisesti ja jatkuvasti unionin lainsäädännössä tai kolmansien maiden vastaavaksi katsotussa lainsäädännössä vahvistettujen sääntelyä koskevien vaatimusten mukaisesti.

(46) Jos asianomaiset sopimukset tehdään ennen niiden säännösten soveltamispäivää, jotka on hyväksytty direktiivin 2014/59/EU IV osaston IV luvussa olevan 5 jakson saattamiseksi osaksi kansallista lainsäädäntöä, sopimusehto olisi sisällytettävä niihin, jos sopimuksen mukaiset velat syntyvät kansallisen lainsäädännön osaksi saattamispäivän jälkeen.

(47) Lisäksi jos asianomaiset sopimukset tehdään ennen niiden säännösten soveltamispäivää, jotka on hyväksytty direktiivin 2014/59/EU IV osaston IV luvussa olevan 5 jakson saattamiseksi osaksi kansallista lainsäädäntöä, sopimuksia koskevien olennaisten muutosten, jotka vaikuttavat sopimuksen osapuolen aineellisiin oikeuksiin ja velvoitteisiin, olisi käsitettävä direktiivin 2014/59/EU 55 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun sopimusehdon lisäämistä koskeva velvoite. Ei-olennaisten muutosten, jotka eivät vaikuta asianomaisen sopimuksen osapuolen aineellisiin oikeuksiin ja velvoitteisiin, ei pitäisi riittää laukaisemaan sopimusehdon sisällyttämistä koskevaa vaatimusta; kaikissa muissa tapauksissa sopimusehto olisi otettava käyttöön.

(48) Jotta mahdollistettaisiin asianmukainen lähentymisen taso ja samalla varmistettaisiin, että kriisinratkaisuviranomaiset ja direktiivin 2014/59/EU 1 artiklan 1 kohdan b, c ja d alakohdassa tarkoitetut laitokset ja yhteisöt voivat ottaa huomioon oikeusjärjestelmien erot tai velan luonteesta tai muodosta johtuvat erot, on aiheellista säätää sopimusehdon pakollisesta sisällöstä.

(49) Jotta saataisiin aikaan asianomaisten viranomaisten välistä koordinointia tehostava yhdenmukainen lähestymistapa kaikkialle unioniin ja jotta kriisinratkaisuviranomainen voisi tehdä kriisinratkaisupäätökset riittävin tiedoin ja ripeästi, tässä asetuksessa vahvistetaan direktiivin 2014/59/EU 81 artiklan 1, 2 ja 3 kohdassa säädettyjä ilmoituksia koskevat menettelyt ja ilmoitusten sisältö.

(50) Ilmoitukset olisi tehtävä turvallisen sähköisen viestinnän avulla ottaen huomioon ilmoitettavan asian kiireellisyys ja tärkeys. Osapuolten välisen koordinoinnin tukemiseksi viestintäprosessissa on otettu huomioon myös ennalta annettava suullinen ilmoitus ja myöhemmin tapahtuva vastaanottovahvistus.

(51) Ilmoituksissa olisi oltava riittävät tiedot, jotta vastaanottaja pystyy suorittamaan tehtävänsä viipymättä, ja siksi vahvistetaan tarkat sisältövaatimukset ilmoitukselle, joka direktiivin 2014/59/EU 1 artiklan 1 kohdan b, c ja d alakohdassa tarkoitetun laitoksen tai yhteisön ylimmän hallintoelimen on toimitettava toimivaltaiselle viranomaiselle, kun kyseinen laitos tai yhteisö on lähellä kaatumista tai todennäköisesti kaatuu. Vastaavasti kun toimivaltainen viranomainen ilmoittaa tällaisesta ilmoituksesta kriisinratkaisuviranomaiselle, ilmoittamisen olisi sisällettävä kyseiset tiedot, jotta kriisinratkaisuviranomainen voi täyttää tehtävänsä. Lisäksi olisi asetettava erityiset sisältövaatimukset ilmoitukselle, joka koskee sen arviointia, että 1 artiklan 1 kohdan b, c ja d alakohdassa tarkoitettu laitos tai yhteisö on lähellä kaatumista tai todennäköisesti kaatuu, kun tällaisen arvioinnin vireillepanijana on toimivaltainen viranomainen tai kriisinratkaisuviranomainen. Tällaisessa tapauksessa ilmoituksessa olisi lisäksi täsmennettävä direktiivin 2014/59/EU 32 artiklan 1 kohdan a ja b alakohdassa säädetyt asiaa koskevat edellytykset.

(52) Jotta saataisiin aikaan koko unionin kattava yhdenmukaistettu lähestymistapa, jota noudattaen sidosryhmille tiedotetaan riittävästi kriisinratkaisutoimista, tässä asetuksessa vahvistetaan sen ilmoituksen tekomenettelyt ja sisältö, jossa esitetään tiivistetysti kriisinratkaisutoimen vaikutukset, mukaan lukien päätös tiettyjen oikeuksien käyttämisen keskeyttämisestä tai rajoittamisesta direktiivin 2014/59/EU 69, 70 ja 71 artiklan mukaisesti.

(53) Tässä asetuksessa säädetään kyseisen ilmoituksen sisällöstä ottaen huomioon tietyt kriittiset tiedot, jotka on välitettävä vähittäisasiakkaille ja muille asiakkaille sekä velkojille; niiden seikkojen osalta, joita ei ole määritetty tässä asetuksessa, ilmoituksessa olisi noudatettava kriisinratkaisusuunnitelmaan kuuluvaa laajempaa viestintästrategiaa, jota käsitellään tämän asetuksen toisen luvun I ja II jaksossa. On tarpeen hyväksyä teknisiä sääntelystandardeja, joissa vahvistetaan yhdenmukaiset yksityiskohtaiset säännöt kriisinratkaisukollegioiden perustamisesta ja menettelyistä, joita niiden on noudatettava suorittaessaan direktiivin 2014/59/EU 88 artiklassa säädettyjä toimintoja ja tehtäviä, sillä konsernin kriisinratkaisun suunnittelulla ja konsernin kriisinratkaisulla voi olla suuria vaikutuksia useammassa kuin yhdessä jäsenvaltiossa.

(54) Kriisinratkaisukollegiota perustettaessa on tarpeen välttää päällekkäisyyksiä konsolidointiryhmän valvojan ja valvontakollegion jo tekemän työn kanssa. On myös tärkeää mukauttaa työtä niin, että se vastaa kollegion toiminnasta johtuvia tarpeita. Erityisesti on aiheellista varmistaa, että konsernitason kriisinratkaisuviranomainen ottaa huomioon kaiken merkityksellisen työn, jota konsolidointiryhmän valvoja on tehnyt valvontakollegion yhteydessä, ja päivittää ja mukauttaa kyseistä työtä; tämä on aiheellista varsinkin yksilöitäessä asianomaisia konserniyhteisöjä ja vastaavasti viranomaisia, jotka olisi kutsuttava kollegioon jäseninä tai tarkkailijoina (”kuvaus”).

(55) Direktiivin 2014/59/EU 88 artiklan 6 kohdassa oleva viittaus muihin ryhmiin tai kollegioihin, jotka hoitavat samoja tehtäviä ja toimintoja, olisi tulkittava niin, että se kattaa muun muassa kriisinhallintaryhmät, jotka perustetaan finanssimarkkinoiden vakauden valvontaryhmässä ja G20-maiden kesken kehitettyjen yhteisten periaatteiden ja lähestymistapojen mukaisesti. Näin ollen on tärkeää säätää, että kun konsernitason kriisinratkaisuviranomaiset arvioivat velvollisuuttaan perustaa kriisinratkaisukollegio, ne arvioivat myös, toimivatko nämä muut ryhmät tai kollegiot tämän asetuksen säännösten mukaisesti.

(56) Kolmannen maan kriisinratkaisuviranomaisten osallistumisesta kriisinratkaisukollegioon tarkkailijoina säädetään jo direktiivin 2014/59/EU 88 artiklan 3 kohdassa. Sen vuoksi on tarpeen säätää menettelystä, jonka mukaisesti järjestetään niiden osallistuminen kriisinratkaisukollegioon ja kollegion eri tehtäviin.

(57) Kriisinratkaisusuunnittelun tehostamiseksi tarvitaan tehokasta ja oikea-aikaista vuorovaikutusta ja yhteistyötä kriisinratkaisukollegion ja pankkikonsernin välillä, varsinkin konsernitason kriisinratkaisuviranomaisen ja unionissa emoyrityksenä toimivan yrityksen välillä. Tämän vuoksi konsernitason kriisinratkaisuviranomaisen odotetaan tiedottavan unionissa emoyrityksenä toimivalle yritykselle kriisinratkaisukollegion perustamisesta, sen kokoonpanosta sekä kokoonpanossa tapahtuvista mahdollisista muutoksista. Tehokas ja oikea-aikainen vuorovaikutus ja yhteistyö konsernitason kriisinratkaisuviranomaisen ja unionissa emoyrityksenä toimivan yrityksen välillä ei saisi kuitenkaan tarkoittaa sitä, että tingitään rahoitusvakauden säilyttämisen edellyttämästä reagointinopeudesta tai että ohitetaan varautumiseen tai ennaltaehkäisyyn liittyvät näkökohdat ja kriisinratkaisusuunnittelun edellyttämä monitahoinen taloudellinen arviointi.

(58) Kriisinratkaisukollegion kirjallisten järjestelyjen ja menettelyjen olisi sisällettävä tarvittavat organisatoriset määräykset, joilla varmistetaan tehokas ja toimiva päätöksenteko. Kriisinratkaisukollegion olisi ennen kaikkea tunnustettava tarve perustaa kollegion yhteyteen joustavia alarakenteita hoitamaan kollegion toimintoja sekä varmistettava, että jäsenet pystyvät osallistumaan asianmukaisesti kollegion kunkin toiminnon yhteydessä. Erityisesti silloin, kun katsotaan asianmukaiseksi, että muut kuin kollegion jäseniin kuuluvat viranomaiset osallistuvat kollegioon tarkkailijoina, on tarpeen, että konsernitason kriisinratkaisuviranomainen varmistaa, että osallistumisen ehdot ja edellytykset vahvistetaan kirjallisissa järjestelyissä ja etteivät ne ole suotuisampia kuin tässä asetuksessa säädetyt kollegion jäseniä koskevat ehdot ja edellytykset.

(59) Kriisinratkaisukollegion kirjallisten järjestelyjen ja menettelyjen olisi sisällettävä myös tarvittavat operatiiviset määräykset sen varmistamiseksi, että kriisinratkaisuviranomaisilla on mahdollisuus koordinoida valvontakollegiolle antamiaan tietoja ja järjestää valvontakollegiolta saamiensa tietojen analysointi, tarkastelu ja arviointi. Siksi olisi hyvä, että kirjallisiin järjestelyihin kuuluisi viestintämenettely valvonta- ja kriisinratkaisukollegion välillä ja ennen kaikkea konsernitason kriisinratkaisuviranomaisen ja konsolidointiryhmän valvojan välillä. Kirjallisissa järjestelyissä olisi myös vahvistettava menettelyt, joita kriisinratkaisukollegioissa on noudatettava yhteisymmärrykseen pääsemiseksi kaikissa sellaisissa tapauksissa, jotka käytännössä edellyttävät koordinointia mutta joissa ei direktiivin 2014/59/EU mukaisesti vaadita yhteistä päätöstä.

(60) Konsernitason kriisinratkaisuviranomaisen olisi voitava saada kaikki tiedot, joita se tarvitsee tehtäviensä ja vastuualueidensa hoitamiseen, ja sen olisi toimittava koordinaattorina kerättäessä ja jaettaessa miltä tahansa kollegion jäseneltä tai konserniyhteisöltä saatuja tietoja, joihin sovelletaan direktiivissä 2014/59/EU säädettyjä luottamuksellisuutta ja luottamuksellisten tietojen vaihtoa koskevia säännöksiä.

(61) Varmistuakseen operatiivisten menettelyjen toimivuudesta kriisitilanteissa konsernitason kriisinratkaisuviranomaisen olisi testattava kriisinratkaisukollegion toimintaa, ja aiheellisiksi katsomissaan tapauksissa sillä olisi oltava mahdollisuus ottaa unionissa emoyrityksenä toimiva yritys mukaan tällaisten testien suorittamiseen.

(62) On olennaista, että kaikki yhteisen päätöksen tekomenettelyt suunnitellaan ajoissa ja realistisesti. Jokaisen näihin menettelyihin osallistuvan kriisinratkaisuviranomaisen olisi toimitettava konsernitason kriisinratkaisuviranomaiselle oma osuutensa kyseiseen yhteiseen päätökseen oikea-aikaisesti, tehokkaasti ja kyseessä olevan yhteisen päätöksen aikataulun mukaisesti.

(63) On tarpeen varmistaa, että yhteiset päätökset tehdään nopeasti ja oikea-aikaisesti. Tämä on erityisen tärkeää kriisinratkaisua koskevien päätösten kannalta, ja toisaalta olennaista myös kriisinratkaisun suunnittelun kannalta. Lisäksi olisi varmistettava, että kaikilla yhteisen päätöksen tekomenettelyyn osallistuvilla viranomaisilla on riittävästi aikaa esittää näkemyksensä. Jotta näiden kahden tavoitteen välillä löydettäisiin oikea tasapaino, konsernitason kriisinratkaisuviranomaiselle olisi annettava valtuudet toimittaa ehdotusluonnoksensa muille menettelyyn osallistuville viranomaisille ja asettaa samalla riittävä määräaika; jos viranomaiset eivät asetetun määräajan kuluessa ilmoita vastustavansa ehdotusta, niiden katsotaan hyväksyneen sen. Kyseistä määräaikaa asettaessaan konsernitason kriisinratkaisuviranomaisen olisi otettava asiaankuuluvasti huomioon päätöksentekomenettelyn varsinainen määräaika, josta on säädetty laissa tai jonka kollegio on itse aiemmin määrittänyt.

(64) Jotta menettely olisi toimiva, konsernitason kriisinratkaisuviranomaisella olisi oltava viime kädessä vastuu noudatettavien vaiheiden järjestyksen määrittämisestä. Yhteisen päätöksen tekemisen vaiheet olisi määritettävä ottaen huomioon, että osa kyseisistä vaiheista voidaan toteuttaa samanaikaisesti ja osa peräkkäin.

(65) Direktiivin 2014/59/EU 13 artiklan 3 kohdan mukaan konsernin kriisinratkaisusuunnitelmat olisi tarkistettava ja päivitettävä vähintään vuosittain. On kuitenkin tarpeen varmistaa, että konsernin kriisinratkaisusuunnitelmat tarkistetaan ja päivitetään myös tapauskohtaisesti, jos tällainen tarve syntyy joko valvontakollegion saamien tietojen vuoksi tai kriisinratkaisukollegion omasta aloitteesta.

(66) Jotta parannettaisiin kriisinratkaisukollegioiden toiminnan avoimuutta, tässä asetuksessa olisi selkeästi vahvistettava yhdenmukaiset edellytykset, joiden mukaisesti yhteiset päätökset annetaan tiedoksi unionissa emoyrityksenä toimivalle yritykselle ja asianomaisen konsernin muille yhteisöille. Menettelyjen ja tulosten vertailukelpoisuuden varmistamisen vuoksi ja lähentymisen saavuttamiseksi on tarpeen esittää selkeästi yhdenmukaiset säännöt menettelystä ja asiakirjoista, joita kriisinratkaisukollegoissa tapahtuva yhteisten päätösten tekeminen edellyttää.

(67) Olisi myös varmistettava konsernitason kriisinratkaisuviranomaisen ja tytäryritysten kriisinratkaisuviranomaisten yhteisen päätöksen puuttuessa tekemien yksittäisten päätösten koordinointi, jotta kriisinratkaisukollegio pystyy hoitamaan direktiivin 2014/59/EU 88 artiklan 1 kohdassa säädetyt tehtävänsä. Näin ollen on tarpeen määrittää kollegion toimintaa koskeva menettely kehykseksi konsernitason kriisinratkaisuviranomaiselle ja muille viranomaisille, kun pyritään tehokkaaseen ja toimivaan konsernin kriisinratkaisusuunnitteluun yhteisten päätösten puuttuessakin.

(68) Konsernin kriisinratkaisun erityissuunnitelman tarvetta määritettäessä kriisinratkaisukollegioon osallistuvien asianomaisten kriisinratkaisuviranomaisten olisi direktiivin 2014/59/EU 91 ja 92 artiklan mukaisesti tarkasteltava, onko kyseisellä kriisinratkaisulla konserniulottuvuus. Tätä varten konsernitason kriisinratkaisuviranomaisen olisi pyrittävä tunnistamaan kaikki konsernin yhteisöt, joihin kohdistuu tai saattaa kohdistua vaikutuksia siinä tapauksessa, että konsernin jokin yhteisö tai unionissa emoyrityksenä toimiva yritys täyttää direktiivin 2014/59/EU 32 tai 33 artiklan mukaiset edellytykset.

(69) Mahdollisimman hyvien kriisinratkaisuedellytysten varmistamiseksi on tarpeen toimia tehokkaasti ja vaikuttavasti lyhyessä ajassa. Sen vuoksi on tärkeää säätää, että konsernin kriisinratkaisun erityissuunnitelman tarvetta arvioidessaan kriisinratkaisukollegion olisi tarkasteltava myös kansallisten rahoitusjärjestelyjen vastavuoroisuuden tarvetta. Kriisinratkaisukollegion olisi erityisesti rahoitussuunnitelmien ja direktiivin 2014/59/EU soveltamisen osalta otettava huomioon se, onko kansallisten rahoitusjärjestelyjen vastavuoroisuus tarpeen. Vastavuoroisuuden puuttuessa rahoitussuunnitelmaa olisi muutettava vastaavasti sisällöltään ja menettelyltään. Toiminnan tehostamiseksi konsernitason kriisinratkaisuviranomaiselle olisi annettava mahdollisuus korvata konsernin kriisinratkaisun erityissuunnitelman tarvetta puoltava lopullinen arviointinsa kyseistä erityissuunnitelmaa koskevalla ehdotuksellaan.

(70) Konsernin kriisinratkaisun erityissuunnitelmassa olisi siinä määrin kuin se on mahdollista ja asianmukaista otettava huomioon konsernin kriisinratkaisusuunnitelma ja noudatettava sitä, paitsi jos kriisinratkaisuviranomaiset arvioivat kulloistenkin olosuhteiden perusteella, että kriisinratkaisutavoitteet saavutetaan tehokkaammin toteuttamalla muita kuin kriisinratkaisusuunnitelman mukaisia toimia.

(71) Kaikilla laitoksen kriisinratkaisun vaikutusten piiriin kuuluvilla olisi koordinointisyistä oltava kattava käsitys sellaisen kriisinratkaisuviranomaisen näkemyksistä ja toimista, joka vastustaa konsernin kriisinratkaisun erityissuunnitelmaa koskevaa yhteistä päätöstä. Mahdollisen vastustavan viranomaisen olisi sen vuoksi perusteltava vastustuksensa selkeästi konsernitason kriisinratkaisuviranomaiselle.

(72) Tämä asetus perustuu teknisten sääntelystandardien luonnoksiin, jotka Euroopan pankkiviranomainen, jäljempänä ’EPV’, on toimittanut komissiolle.

(73) EPV on kuullut Euroopan järjestelmäriskikomiteaa seuraavista asiakirjaluonnoksista: direktiivin 2014/59/EU 10 artiklan mukaiset tekniset sääntelystandardit sellaisten laitosten kriisinratkaisusuunnitelmien sisällöstä, jotka eivät kuulu direktiivin 2013/36/EU 111 ja 112 artiklan nojalla konsolidoidun valvonnan piiriin, ja mainitun direktiivin 13 artiklan mukaiset tekniset sääntelystandardit konsernien kriisinratkaisusuunnitelmien sisällöstä sekä direktiivin 2014/95/EU 15 artiklan 4 kohdan mukaiset tekniset sääntelystandardit laitosten purkamismahdollisuuksien arvioinnissa sovellettavista perusteista sekä vastaavat konserneja koskevat direktiivin 16 artiklan 2 kohdan mukaiset tekniset sääntelystandardit.

(74) EPV on järjestänyt avoimet julkiset kuulemiset niistä teknisten sääntelystandardien luonnoksista, joihin tämä asetus perustuu, analysoinut niihin mahdollisesti liittyviä kustannuksia ja hyötyjä sekä pyytänyt lausunnon asetuksen (EU) N:o 1093/2010 37 artiklan mukaisesti perustetulta pankkialan osallisryhmältä,

ON HYVÄKSYNYT TÄMÄN ASETUKSEN:

I LUKU

YHTEISET SÄÄNNÖKSET JA ELVYTYSSUUNNITELMAT

I JAKSO

Yhteiset säännökset

1 artikla

Kohde

Tässä asetuksessa määritetään tarkemmin

1) tiedot, jotka on sisällytettävä erilliseen elvytyssuunnitelmaan ja direktiivin 2014/59/EU 7 artiklan 5 ja 6 kohdan mukaisesti konsernin elvytyssuunnitelmaan;

2) direktiivin 2014/59/EU 6 artiklan 8 kohdan mukaiset vähimmäisperusteet, jotka toimivaltaisen viranomaisen on arvioitava sekä erillisen elvytyssuunnitelman että konsernin elvytyssuunnitelman yhteydessä;

3) direktiivin 2014/59/EU 10 artiklan mukaisten kriisinratkaisusuunnitelmien sisältövaatimukset, kun kyse on laitoksista, jotka eivät kuulu direktiivin 2013/36/EU 111 ja 112 artiklan nojalla konsolidoidun valvonnan piiriin kuuluvaan konserniin, ja direktiivin 2014/59/EU 13 artiklan mukaisten konsernien kriisinratkaisusuunnitelmien sisältövaatimukset;

4) seikat ja perusteet, jotka on arvioitava direktiivin 2014/59/EU 15 artiklan 4 kohdassa tarkoitetussa laitosten tai saman direktiivin 16 artiklan 2 kohdassa tarkoitetussa konsernien purkamismahdollisuuksien arvioinnissa;

5) direktiivin 2014/59/EU 23 artiklan 1 kohdan a, c, e ja i alakohdassa säädetyt edellytykset, joiden täyttyessä konserniyhteisö voi tarjota rahoitustukea mainitun direktiivin 19 artiklan mukaisesti;

6) olosuhteet, joissa henkilö on riippumaton kriisinratkaisuviranomaisesta ja laitoksesta tai direktiivin 2014/59/EU 1 artiklan 1 kohdan b, c tai d alakohdassa tarkoitetusta yhteisöstä, sovellettaessa mainitun direktiivin 36 artiklan 1 kohtaa sekä 74 artiklaa;

7) niiden velkojen luettelo, joihin sovelletaan direktiivin 2014/59/EU 55 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua rajaamista sopimusehdon käyttöönottoa koskevan vaatimuksen ulkopuolelle, ja kyseisessä kohdassa edellytetyn sopimusehdon sisältö;

8) direktiivin 2014/59/EU 81 artiklan 1, 2 ja 3 kohdassa tarkoitettuihin ilmoituksiin ja mainitun direktiivin 83 artiklassa tarkoitettuun keskeyttämisilmoitukseen liittyvät menettelyt ja sisältö;

9) yksityiskohtaiset säännöt, jotka koskevat kriisinratkaisukollegioiden perustamista ja niiden operatiivista toimintaa direktiivin 2014/59/EU 88 artiklan 1 kohdassa tarkoitettujen tehtävien hoitamiseksi.

Edellä olevaan 1, 2, 3 ja 4 kohtaan sovelletaan mahdollisia direktiivin 2014/59/EU 4 artiklan mukaisesti määritettyjä yksinkertaistettuja velvoitteita.

2 artikla

Määritelmät

Tässä asetuksessa tarkoitetaan

1) ’erillisellä elvytyssuunnitelmalla’ mitä tahansa seuraavista: a) elvytyssuunnitelma, jonka on direktiivin 2014/59/EU 5 artiklan 1 kohdan mukaisesti laatinut laitos, joka ei kuulu direktiivin 2013/36/EU 111 ja 112 artiklan nojalla konsolidoidun valvonnan piiriin kuuluvaan konserniin; b) elvytyssuunnitelma, jonka on direktiivin 2014/59/EU 7 artiklan 2 kohdan mukaisesti laatinut unionissa emoyrityksenä toimivan yrityksen tytäryritys;

2) ’kriisinratkaisustrategialla’ kriisinratkaisusuunnitelmassa tai konsernin kriisinratkaisusuunnitelmassa määritettyjen kriisinratkaisutoimien kokonaisuutta;

3) ’parhaiten soveltuvalla kriisinratkaisustrategialla’ kriisinratkaisustrategiaa, jonka avulla pystytään parhaiten saavuttamaan direktiivin 2014/59/EU 31 artiklassa säädetyt kriisinratkaisutavoitteet ottaen huomioon laitoksen tai konsernin rakenne ja liiketoimintamalli sekä konsernin oikeushenkilöihin sovellettavat kriisinratkaisujärjestelmät;

4) ’vaatimukset täyttävillä hyväksyttävillä veloilla’ hyväksyttäviä velkoja, jotka täyttävät direktiivin 2014/59/EU 45 artiklan 4 kohdassa säädetyt edellytykset mainitun direktiivin 45 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuun omien varojen ja hyväksyttävien velkojen määrään sisällyttämiselle;

5) ’yhden kriisinratkaisuviranomaisen mallilla’ kriisinratkaisustrategiaa, jonka puitteissa yksi kriisinratkaisuviranomainen käyttää kriisinratkaisuvaltuuksia yksittäisen emoyrityksen tai konsolidoidun valvonnan piiriin kuuluvan yksittäisen laitoksen tasolla;

6) ’usean kriisinratkaisuviranomaisen mallilla’ kriisinratkaisustrategiaa, jonka puitteissa vähintään kaksi kriisinratkaisuviranomaista käyttää kriisinratkaisuvaltuuksia alueellisiin tai toiminnallisiin alakonserneihin tai konsernin yhteisöihin;

7) ’määräysvallalla’ Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 575/2013 (4) 4 artiklan 1 kohdan 37 alakohdassa määriteltyä määräysvaltaa;

8) ’määräosuudella’ asetuksen (EU) N:o 575/2013 4 artiklan 1 kohdan 36 alakohdassa määriteltyä määräosuutta.

II JAKSO

Elvytyssuunnitelmien sisältö

3 artikla

Elvytyssuunnitelmaan sisällytettävät tiedot

Elvytyssuunnitelmassa on esitettävä vähintään seuraavat tiedot:

1) 4 artiklan mukainen tiivistelmä elvytyssuunnitelman keskeisistä osista;

2) 5 artiklan mukaiset tiedot päätöksenteko-, ohjaus- ja valvontajärjestelmästä;

3) 6–12 artiklan mukainen strateginen analyysi;

4) 14 artiklan mukainen viestintä- ja julkistamissuunnitelma;

5) 15 artiklan mukaiset valmistelevat toimenpiteet.

4 artikla

Tiivistelmä elvytyssuunnitelman keskeisistä osista

1. Elvytyssuunnitelman keskeisiä osia koskevan tiivistelmän on sisällettävä yhteenvedot kustakin seuraavasta osasta:

a) elvytyssuunnitelman tiedot päätöksenteko-, ohjaus- ja valvontajärjestelmästä;

b) elvytyssuunnitelman strateginen analyysi, mukaan lukien yhteenveto 12 artiklan 3 kohdassa tarkoitetusta kokonaiselvytyskapasiteetista;

c) mahdolliset laitokseen, konserniin tai elvytyssuunnitelmaan kohdistuneet olennaiset muutokset, jotka ovat tapahtuneet edellisen toimivaltaiselle viranomaiselle toimitetun elvytyssuunnitelmaversion jälkeen;

d) elvytyssuunnitelman viestintä- ja julkistamissuunnitelma;

e) elvytyssuunnitelmassa esitetyt valmistelevat toimenpiteet.

2. Tätä asetuksen ensimmäisen luvun II ja III jaksoa sovellettaessa olennaisella muutoksella tarkoitetaan kaikkia muutoksia, jotka voisivat vaikuttaa laitoksen tai unionissa emoyrityksenä toimivan yrityksen tai sen yhden tai useamman tytäryrityksen kykyyn panna täytäntöön elvytyssuunnitelma tai yksi tai useampi elvytyssuunnitelmaan sisältyvä elvytystoimintavaihtoehto.

5 artikla

Päätöksenteko, ohjaus ja valvonta

Päätöksentekoa, ohjausta ja valvontaa koskevien tietojen on sisällettävä yksityiskohtainen kuvaus seuraavista seikoista:

1) miten elvytyssuunnitelma kehitettiin, mukaan lukien ainakin seuraavat osatekijät: a) suunnitelman kunkin jakson valmistelusta, täytäntöönpanosta ja päivittämisestä vastuussa olevien henkilöiden asema ja tehtävät; b) sen henkilön nimi, jolla on kokonaisvastuu elvytyssuunnitelman päivittämisestä, ja kuvaus menettelystä, jota on käytettävä elvytyssuunnitelman saattamiseksi ajan tasalle niin, että se vastaa mahdollisia laitokseen tai konserniin tai niiden ympäristöön vaikuttavia olennaisia muutoksia; c) kuvaus siitä, millä tavoin suunnitelma on sisällytetty laitoksen tai konsernin päätöksenteko-, ohjaus- ja valvontajärjestelmään ja yleiseen riskinhallintakehykseen; d) jos kyseessä oleva yhteisö kuuluu konserniin, kuvaus konsernissa toteutetuista toimenpiteistä ja järjestelyistä, joilla varmistetaan elvytystoimintavaihtoehtojen koordinointi ja johdonmukaisuus konsernin ja yksittäisten tytäryritysten tasolla;

2) periaatteet ja menettelyt, joilla ohjataan elvytyssuunnitelman hyväksymistä, mukaan lukien vähintään seuraavat: a) ilmoitus siitä, onko elvytyssuunnitelma sisäisen tarkastuksen, ulkoisen tarkastajan tai riskikomitean tarkastama; b) vahvistus siitä, että elvytyssuunnitelman toimittamisesta vastuussa olevan laitoksen tai unionissa emoyrityksenä toimivan yrityksen ylin hallintoelin on arvioinut ja hyväksynyt suunnitelman;

3) tarvittavat edellytykset ja menettelyt, joilla varmistetaan elvytystoimintavaihtoehtojen oikea-aikainen täytäntöönpano, mukaan lukien ainakin seuraavat: a) kuvaus indikaattorien täytyttyä sovellettavasta sisäisestä eskalointi- ja päätöksentekomenettelystä, jossa tarkastellaan ja määritetään, mitä elvytystoimintavaihtoehtoa voi olla tarpeen soveltaa syntyneen vaikean rahoitustilanteen ratkaisemiseksi, mukaan lukien vähintään seuraavat: i) menettelyyn osallistuvien henkilöiden asema ja tehtävät, mukaan lukien kuvaus heidän vastuualueistaan, tai jos menettelyyn osallistuu komitea, sen jäsenten asema, vastuualueet ja tehtävät; ii) menettelyt, joita on noudatettava; iii) elvytystoimintavaihtoehtojen toteuttamista koskevan päätöksen määräaika ja selvitys siitä, milloin ja miten toimivaltaisille viranomaisille ilmoitetaan indikaattoreiden täyttymisestä; b) yksityiskohtainen kuvaus indikaattoreista ottaen huomioon mahdolliset haavoittuvuudet, heikkoudet tai uhat, jotka kohdistuvat ainakin elvytyssuunnitelman kattaman yhden tai useamman yhteisön pääomatilanteeseen, maksuvalmiustilanteeseen, kannattavuuteen ja riskiprofiiliin;

4) suunnitelman johdonmukaisuus verrattuna laitoksen tai konsernin yleiseen riskinhallintakehykseen, mukaan lukien kuvaus laitoksen tai konsernin tavanomaisen sisäisen riskinhallinnan yhteydessä käytetyistä asiaan liittyvistä vertailuarvoista (varhaiset varoitussignaalit), jos kyseiset vertailuarvot ovat hyödyllisiä ilmoitettaessa johdolle siitä, että indikaattorit saatetaan mahdollisesti saavuttaa;

5) johdon tietojärjestelmät, mukaan lukien kuvaus käytössä olevista järjestelyistä, joiden avulla varmistetaan, että elvytystoimintavaihtoehtojen täytäntöönpanoon tarvittavat tiedot ovat luotettavasti ja oikea-aikaisesti saatavilla, kun tehdään päätöksiä stressitilanteissa.

6 artikla

Strateginen analyysi

1. Strategisessa analyysissä on yksilöitävä ydinliiketoiminta-alueet ja kriittiset toiminnot sekä määritettävä tärkeimmät toimet, joiden avulla näitä ydinliiketoiminta-alueita ja kriittisiä toimintoja pidetään yllä vaikeassa rahoitustilanteessa.

2. Strategisen analyysin on sisällettävä ainakin seuraavat alajaksot:

a) 7 artiklan mukainen kuvaus elvytyssuunnitelman piiriin kuuluvasta yhteisöstä tai yhteisöistä;

b) 8–12 artiklan mukainen kuvaus elvytystoimintavaihtoehdoista.

7 artikla

Kuvaus elvytyssuunnitelman piiriin kuuluvista yhteisöistä

1. Sen strategiseen analyysiin kuuluvan alajakson, jossa on kuvaus elvytyssuunnitelman piiriin kuuluvasta yhteisöstä tai yhteisöistä, on sisällettävä seuraavat tiedot:

a) elvytyssuunnitelman piiriin kuuluvaa yhteisöä tai yhteisöjä käsittelevä yleisluonnehdinta, mukaan lukien: i) kuvaus niiden yleisestä liiketoiminta- ja riskistrategiasta; ii) niiden liiketoimintamalli ja liiketoimintasuunnitelma, mukaan lukien luettelo keskeisistä lainkäyttöalueista, joilla ne toimivat; tähän luetaan myös toiminta 2 kohdassa säädetyt edellytykset täyttävän oikeushenkilön tai sivuliikkeen kautta; iii) niiden ydinliiketoiminta-alueet ja kriittiset toiminnot; iv) menetelmä ja metriikka, joiden avulla niiden ydinliiketoiminta-alueet ja kriittiset toiminnot on yksilöity;

b) kuvaus ydinliiketoiminta-alueista ja kriittisistä toiminnoista 2 kohdassa säädetyt edellytykset täyttävien oikeushenkilöiden ja sivuliikkeiden osalta;

c) yksityiskohtainen kuvaus suunnitelman piiriin kuuluvan yhteisön tai yhteisöjen oikeudellisista ja taloudellisista rakenteista, mukaan lukien selvitys konserninsisäisistä sidoksista kaikkiin 2 kohdassa säädetyt edellytykset täyttäviin oikeushenkilöihin tai sivuliikkeisiin, ja erityisesti kuvaus seuraavista seikoista: i) kaikki olemassa olevat olennaiset konsernin sisäiset vastuut ja rahoitussuhteet, elvytyssuunnitelman piiriin kuuluvan yhteisön tai yhteisöjen sisäiset pääomavirrat, voimassa olevat konsernin sisäiset takaukset sekä konsernin sisäiset takaukset, joiden odotetaan olevan voimassa, kun elvytystoimea tarvitaan; ii) oikeudelliset sidokset, jotka kattavat olennaiset oikeudellisesti sitovat sopimukset konserniin kuuluvien yhteisöjen välillä, mukaan lukien esimerkiksi määräysvaltasopimusten ja voittojen ja tappioiden siirtoa koskevien sopimusten olemassaolo; iii) toiminnalliset sidokset sellaisten toimintojen osalta, jotka on keskitetty yhteen oikeushenkilöön tai sivuliikkeeseen ja jotka ovat tärkeitä muiden oikeushenkilöiden, sivuliikkeiden tai konsernin toiminnan kannalta; tällaisia ovat esimerkiksi keskitetyt tietotekniikka-, kassanhallinta-, riskinhallinta- tai hallinnolliset toiminnot; iv) kaikki olemassa olevat konsernin rahoitustukisopimukset, jotka on tehty direktiivin 2014/59/EU 19 artiklan mukaisesti, mukaan lukien sopimuksen osapuolet, rahoitustuen muoto ja rahoitustuen tarjoamiseen liittyvät edellytykset;

d) kuvaus ulkoisista sidoksista, mukaan lukien vähintään seuraavat: i) merkittävät vastuut ja velat tärkeimmille vastapuolille; ii) merkittävät rahoitustuotteet ja -palvelut, joita elvytyssuunnitelman piiriin kuuluva yhteisö tai yhteisöt tarjoavat muille rahoitusmarkkinoiden toimijoille; iii) merkittävät palvelut, joita kolmannet osapuolet tarjoavat elvytyssuunnitelman piiriin kuuluvalle yhteisölle tai yhteisöille;

2. Sovellettaessa 1 kohdan b ja c alakohtaa viittauksen oikeushenkilöihin tai sivuliikkeisiin katsotaan tarkoittavan oikeushenkilöitä tai sivuliikkeitä,

a) joiden osuus elvytyssuunnitelman piiriin kuuluvan yhteisön tai yhteisöjen voitosta tai rahoituksesta on merkittävä tai joiden hallussa on merkittävä osa niiden varoista, veloista tai pääomasta;

b) jotka huolehtivat keskeisistä kaupallisista toiminnoista;

c) jotka huolehtivat keskitetysti keskeisistä operatiivisista, riskinhallinta- tai hallinnollisista toiminnoista;

d) jotka kantavat merkittäviä riskejä, jotka voisivat pahimmassa skenaariossa vaarantaa laitoksen tai konsernin elinkelpoisuuden;

e) joita ei voitaisi luovuttaa tai likvidoida aiheuttamatta todennäköisesti suurta riskiä koko laitokselle tai konsernille;

f) jotka ovat tärkeitä rahoitusvakaudelle ainakin yhdessä niistä jäsenvaltioista, joissa niillä on sääntömääräinen kotipaikka tai joissa ne toimivat.

8 artikla

Elvytystoimintavaihtoehdot

1. Elvytystoimintavaihtoehtoja koskevan alajakson on sisällettävä luettelo kaikista elvytystoimintavaihtoehdoista ja kuvaus jokaisesta toimintavaihtoehdosta 9–12 artiklan mukaisesti.

2. Elvytystoimintavaihtoehtoja koskevassa alajaksossa on määritettävä erilaisia vaikeisiin rahoitustilanteisiin reagointia varten kehitettyjä elvytystoimintavaihtoehtoja, joiden voidaan kohtuudella odottaa edistävän elvytyssuunnitelman piiriin kuuluvan yhteisön tai yhteisöjen elinkelpoisuuden ja rahoitusaseman säilyttämistä tai ennalleen palauttamista.

3. Kukin elvytystoimintavaihtoehto on kuvattava niin, että toimivaltainen viranomainen voi arvioida sen vaikutukset ja toteutettavuuden.

4. Elvytystoimintavaihtoehtojen on sisällettävä toimenpiteitä, jotka ovat luonteeltaan poikkeuksellisia, sekä toimenpiteitä, joita voitaisiin toteuttaa myös elvytyssuunnitelman piiriin kuuluvan yhteisön tai yhteisöjen tavanomaisessa liiketoiminnassa.

5. Elvytystoimintavaihtoehtoja ei saa sulkea pois yksinomaan siitä syystä, että ne edellyttäisivät muutosta kyseisen yhteisön tai yhteisöjen liiketoiminnan senhetkiseen luonteeseen.

9 artikla

Elvytystoimintavaihtoehtoihin kuuluvat toimet, järjestelyt ja toimenpiteet

1. Jokaisessa elvytystoimintavaihtoehdossa on esitettävä vähintään seuraavat tiedot:

a) elvytyssuunnitelman piiriin kuuluvan yhteisön tai yhteisöjen elinkelpoisuuden ja rahoitusaseman säilyttämiseen tai ennalleen palauttamiseen tarvittavat erinäiset pääoma- ja maksuvalmiustoimet, joiden ensisijaisena tavoitteena on varmistaa kriittisten toimintojen ja ydinliiketoiminta-alueiden elinkelpoisuus;

b) järjestelyt ja toimenpiteet, joiden ensisijaisena tavoitteena on säilyttää tai palauttaa ennalleen laitoksen omat varat tai konsernin konsolidoidut omat varat turvautumalla pääomapohjan ulkoiseen vahvistamiseen ja toteuttamalla sisäisiä toimenpiteitä elvytyssuunnitelman piiriin kuuluvan yhteisön tai yhteisöjen pääomatilanteen parantamiseksi;

c) järjestelyt ja toimenpiteet, joilla varmistetaan, että elvytyssuunnitelman piiriin kuuluvalla yhteisöllä tai yhteisöillä on riittävät vararahoituslähteet sen varmistamiseksi, että ne pystyvät jatkamaan toimintaansa ja täyttämään velvoitteensa näiden erääntyessä;

d) järjestelyt ja toimenpiteet riskin ja velkaantuneisuusasteen alentamiseksi tai liiketoiminta-alueiden uudelleenjärjestelemiseksi, mukaan lukien tarvittaessa selvitys mahdollisuuksista luopua olennaisessa määrin omaisuuseristä, oikeushenkilöistä tai liiketoiminta-alueista;

e) järjestelyt ja toimenpiteet, joiden ensisijaisena tavoitteena on saada aikaan vapaaehtoinen velkojen uudelleenjärjestely, jotta vältyttäisiin laiminlyönniltä, purkamiselta, luokituksen huonontumiselta tai vastaavilta tapahtumilta.

Sovellettaessa c alakohtaa toimenpiteisiin on kuuluttava ulkoisia toimenpiteitä ja tarvittaessa toimenpiteitä, joiden tavoitteena on konsernin sisällä käytettävissä olevan likviditeetin uudelleenjärjestely. Vararahoituslähteiden on sisällettävä mahdolliset likviditeettilähteet, arvio käytettävissä olevista vakuuksista ja arvio mahdollisuuksista siirtää likviditeettiä konserniyhteisöjen ja liiketoiminta-alueiden kesken.

2. Jos elvytystoimintavaihtoehto ei sisällä 1 kohdan a–e alakohdassa säädettyjä toimia, järjestelyjä tai toimenpiteitä, elvytystoimintavaihtoehtoja käsittelevässä alajaksossa on oltava osoitus siitä, että suunnitelman laatinut ja toimittanut laitos, unionissa emoyrityksenä toimiva yritys tai tytäryritys on ottanut asianmukaisesti huomioon kyseiset toimet, järjestelyt tai toimenpiteet.

10 artikla

Vaikutustenarviointi

Kunkin elvytystoimintavaihtoehdon on sisällettävä vaikutustenarviointi, jossa on esitettävä erityisesti yksityiskohtainen kuvaus prosesseista, joilla määritetään elvytystoimintavaihtoehdon kohteena olevan yhteisön tai yhteisöjen ydinliiketoiminta-alueiden, toimintojen ja varojen arvo ja markkinoitavuus, ja vähintään seuraavat osatekijät:

1) taloudellisten ja toiminnallisten vaikutusten arviointi, jossa esitetään odotetut vaikutukset elvytyssuunnitelman piiriin kuuluvan yhteisön tai yhteisöjen vakavaraisuuteen, maksuvalmiuteen, rahoitusasemaan, kannattavuuteen ja toimintoihin; tarvittaessa arvioinnissa on yksilöitävä selvästi ne konsernin eri yhteisöt, joihin toimintavaihtoehto saattaa vaikuttaa tai jotka osallistuvat sen toteuttamiseen;

2) ulkoisia vaikutuksia ja järjestelmään kohdistuvia seurauksia koskeva arviointi, jossa esitetään odotetut vaikutukset elvytyssuunnitelman piiriin kuuluvan yhteisön tai yhteisöjen hoitamiin kriittisiin toimintoihin sekä vaikutukset, jotka kohdistuvat osakkeenomistajiin, asiakkaisiin, etenkin tallettajiin ja vähittäissijoittajiin, sekä vastapuoliin ja mahdollisesti konsernin muihin osiin;

3) arvostusoletukset ja kaikki muut 1 ja 2 kohdan mukaisia arviointeja varten tehdyt oletukset, mukaan lukien oletukset, jotka koskevat varojen markkinoitavuutta tai muiden rahoituslaitosten käyttäytymistä.

11 artikla

Toteutettavuuden arviointi

1. Kunkin elvytystoimintavaihtoehdon on sisällettävä toteutettavuuden arviointi, jossa on oltava vähintään seuraavat osat:

a) elvytystoimintavaihtoehtoon liittyvää riskiä koskeva arviointi, jossa käytetään pohjana mahdollisia kokemuksia elvytystoimintavaihtoehdon tai vastaavan toimenpiteen toteuttamisesta;

b) yksityiskohtainen selvitys ja kuvaus mahdollisista olennaisista esteistä suunnitelman tehokkaalle toteuttamiselle kohtuuajassa sekä kuvaus siitä, missä määrin ja miten nämä esteet voitaisiin poistaa;

c) tarvittaessa selvitys elvytystoimintavaihtoehdon tehokkaan toteuttamisen mahdollisista esteistä, jotka johtuvat konsernin rakenteesta tai konsernin sisäisistä järjestelyistä, mukaan lukien analyysi siitä, onko nopealle omien varojen siirrolle tai velkojen tai varojen takaisinmaksulle konsernin sisällä olennaisia käytännöllisiä tai oikeudellisia esteitä;

d) ratkaisut b ja c alakohdassa yksilöityihin mahdollisiin esteisiin.

2. Sovellettaessa 1 kohtaa olennaiseksi esteeksi on katsottava kaikki sellaiset tekijät, jotka voisivat mahdollisesti vaikuttaa kielteisesti elvytystoimintavaihtoehdon toteuttamiseen kohtuuajassa, mukaan lukien erityisesti oikeudelliset, operatiiviset, liiketoimintaan liittyvät, taloudelliset ja maineriskit, kuten mahdollinen luottoluokituksen huonontumisen riski.

12 artikla

Toiminnan jatkuvuus

1. Jokaisen elvytystoimintavaihtoehdon on sisällettävä arviointi siitä, miten toiminnan jatkuvuus varmistetaan elvytystoimintavaihtoehdon toteuttamisen yhteydessä.

2. Kyseisessä arvioinnissa on esitettävä selvitys elvytyssuunnitelman piiriin kuuluvan yhteisön tai yhteisöjen sisäisistä toiminnoista (esimerkiksi tietotekniikkajärjestelmät, toimittajat ja henkilöstötoiminnot) ja pääsystä markkinainfrastruktuuriin (esimerkiksi selvitys- ja maksujärjestelmät). Toiminnan jatkuvuutta koskevassa arvioinnissa on otettava erityisesti huomioon

a) kaikki järjestelyt ja toimenpiteet, joita tarvitaan rahoitusmarkkinoiden infrastruktuurin jatkuvan käytettävyyden ylläpitämiseksi;

b) kaikki järjestelyt ja toimenpiteet, joita tarvitaan elvytyssuunnitelman piiriin kuuluvan yhteisön tai yhteisöjen operatiivisten prosessien jatkuvan toiminnan ylläpitämiseksi, mukaan lukien infrastruktuuri ja IT-palvelut;

c) elvytystoimintavaihtoehdon toteuttamista ja vaikutuksia koskeva aikatauluarvio;

d) elvytystoimintavaihtoehdon tehokkuus ja indikaattoreiden asianmukaisuus erilaisissa vaikean rahoitustilanteen skenaarioissa; arvioinnissa on tarkasteltava kunkin skenaarion vaikutusta elvytyssuunnitelman piiriin kuuluvaan yhteisöön tai yhteisöihin, varsinkin niiden pääomaan, maksuvalmiuteen, kannattavuuteen, riskiprofiiliin ja toimintaan.

3. Kyseisessä arvioinnissa on yksilöitävä se elvytystoimintavaihtoehto, joka voisi olla tarkoituksenmukainen tietyssä skenaariossa, sekä esitettävä elvytystoimintavaihtoehdon mahdolliset vaikutukset, sen toteutettavuus, mukaan lukien sen toteuttamisen mahdolliset esteet, sekä sen toteuttamisen edellyttämä ajanjakso.

Näiden tietojen perusteella arvioinnissa on kuvattava elvytyssuunnitelman piiriin kuuluvan yhteisön tai yhteisöjen kokonaiselvytyskapasiteetti eli missä määrin kyseinen elvytystoimintavaihtoehto mahdollistaa kyseisen yhteisön tai yhteisöjen elpymisen useissa erilaisissa vakavissa makrotalouden ja rahoitusalan stressiskenaarioissa.

13 artikla

Ristiviittaukset

Kun 7 artiklassa säädetyt tiedot on toimitettu kriisinratkaisuviranomaisille direktiivin 2014/59/EU 11 artiklan mukaisesti, toimivaltaiset viranomaiset voivat halutessaan hyväksyä, että 7 artiklan mukainen vaatimus täyttyy riittävällä tavalla kyseisiin tietoihin tehtävillä ristiviittauksilla, kunhan ne eivät heikennä tämän asetuksen ensimmäisen luvun III jaksossa edellytettyä elvytyssuunnitelman kattavuutta ja laatua.

14 artikla

Viestintä- ja julkistamissuunnitelma

1. Viestintä- ja julkistamissuunnitelmassa on esitettävä yksityiskohtaisesti seuraavat seikat:

a) sisäinen viestintä, erityisesti henkilöstölle, yritysneuvostoille ja muille henkilöstön edustajille;

b) ulkoinen viestintä, erityisesti osakkeenomistajille ja muille sijoittajille, toimivaltaisille viranomaisille, vastapuolille, rahoitusmarkkinoille ja niiden infrastruktuurille, tallettajille ja yleisölle tarpeen mukaan;

c) varsinaiset ehdotukset mahdollisten kielteisten markkinareaktioiden hallinnasta.

2. Elvytyssuunnitelmaan on sisällyttävä vähintään selvitys siitä, miten viestintä- ja julkistamissuunnitelma on määrä toteuttaa, jos yksi tai useampi elvytyssuunnitelmassa esitetty järjestely tai toimenpide pannaan täytäntöön.

3. Viestintä- ja julkistamissuunnitelmassa on otettava riittävässä määrin huomioon mahdolliset viestintää koskevat erityistarpeet, jotka liittyvät yksittäisiin elvytystoimintavaihtoehtoihin.

15 artikla

Valmistelevat toimenpiteet

1. Elvytyssuunnitelmaan on sisällyttävä selvitys mahdollisista valmistelevista toimenpiteistä, jotka suunnitelman piiriin kuuluva yhteisö tai yhteisöt ovat toteuttaneet tai jotka ovat tarpeen, jotta helpotettaisiin elvytyssuunnitelman täytäntöönpanoa tai parannettaisiin sen vaikuttavuutta, sekä kyseisten toimenpiteiden toteuttamisen määräaika.

2. Tällaisten valmistelevien toimenpiteiden on sisällettävä kaikki tarvittavat toimenpiteet, joilla on määrä poistaa elvytyssuunnitelmassa yksilöidyt elvytystoimintavaihtoehtojen tehokkaan toteuttamisen esteet.

III JAKSO

Elvytyssuunnitelmien arviointi

16 artikla

Elvytyssuunnitelmien kattavuus

Toimivaltaisen viranomaisen on arvioitava, missä määrin elvytyssuunnitelma täyttää direktiivin 2014/59/EU 5 tai 7 artiklassa säädetyt vaatimukset, ja tarkastettava seuraavien näkökohtien pohjalta, onko suunnitelma kattava:

1) sisältääkö suunnitelma kaikki tiedot, jotka luetellaan direktiivin 2014/59/EU liitteessä olevassa A jaksossa ja täsmennetään tämän asetuksen ensimmäisen luvun I jaksossa;

2) ovatko suunnitelmassa esitetyt tiedot direktiivin 2014/59/EU 5 artiklan 2 kohdan mukaisesti ajan tasalla ottaen huomioon myös mahdolliset yhteisöön tai yhteisöihin kohdistuneet olennaiset muutokset, erityisesti muutokset, jotka ovat kohdistuneet yhteisöjen oikeudelliseen tai organisatoriseen rakenteeseen tai liiketoimintaan tai rahoitustilanteeseen sen jälkeen, kun suunnitelma on viimeksi toimitettu;

3) sisältääkö suunnitelma soveltuvin osin selvityksen siitä, miten ja milloin suunnitelman piiriin kuuluva yhteisö tai yhteisöt saattavat hakeutua keskuspankin järjestelyjen piiriin silloin, kun olosuhteet ovat sellaiset, joiden varalta suunnitelma on laadittu, ja eritelläänkö suunnitelmassa varat, joiden voidaan olettaa käyvän vakuudesta;

4) onko suunnitelmassa otettu asiaankuuluvasti huomioon tarkoituksenmukainen määrä erilaisia vakavia makrotalouden ja rahoitusalan stressiskenaarioita, jotka vastaavat suunnitelman piiriin kuuluvan yhteisön tai yhteisöjen erityisolosuhteita, ottaen huomioon EPV:n direktiivin 2014/59/EU 5 artiklan 7 kohdan mukaisesti antamat ohjeet, joissa tarkennetaan elvytyssuunnitelmissa käytettävät eri skenaariot, ja pyrkien kaikin tavoin noudattamaan niitä asetuksen (EU) N:o 1093/2010 16 artiklan 3 kohdan mukaisesti;

5) sisältääkö suunnitelma indikaattorit, joilla yksilöidään, missä vaiheessa suunnitelmassa tarkoitettuja asianmukaisia toimia voidaan ryhtyä toteuttamaan;

6) onko 1–5 kohdassa tarkoitetut tiedot esitetty koko konsernin osalta;

7) sisältääkö suunnitelma tapauksen mukaan myös järjestelyt sellaista konsernin sisäistä rahoitustukea varten, joka on hyväksytty konsernin rahoitustukea koskevan, direktiivin 2014/59/EU III luvun mukaisesti tehdyn sopimuksen nojalla;

8) esitetäänkö suunnitelmassa kunkin siinä huomioon otetun vakavan makrotalouden ja rahoitusalan stressiskenaarion osalta direktiivin 2014/59/EU 7 artiklan 6 kohdan mukaisesti, a) onko elvytystoimenpiteiden täytäntöönpanolle konsernissa esteitä, myös suunnitelman kattamien yksittäisten yhteisöjen tasolla; b) onko nopealle omien varojen siirrolle tai velkojen tai varojen takaisinmaksulle konsernin sisällä olennaisia käytännöllisiä tai oikeudellisia esteitä.

17 artikla

Elvytyssuunnitelmien laatu

Arvioidessaan tapauksen mukaan direktiivin 2014/59/EU 5 ja 7 artiklassa säädettyjä vaatimuksia ja perusteita toimivaltaisen viranomaisen on tarkastettava elvytyssuunnitelman laatu seuraavien osatekijöiden perusteella:

1) suunnitelman selkeys katsotaan todennetuksi, jos a) suunnitelma on selvästi tulkittava ja laadittu selvällä ja ymmärrettävällä kielellä; b) määritelmät ja kuvaukset ovat selkeitä ja johdonmukaisia koko suunnitelmassa; c) suunnitelmassa tehdyt oletukset ja arvostukset on selitetty; d) suunnitelmaan sisältymättömiin asiakirjoihin olevat viittaukset ja mahdolliset liitteet täydentävät suunnitelmaa tavalla, josta on huomattavaa hyötyä yksilöitäessä toimintavaihtoehtoja, joilla säilytetään tai palautetaan ennalleen suunnitelman kattaman yhteisön tai yhteisöjen taloudellinen vahvuus ja elinkelpoisuus;

2) suunnitelmaan sisältyvien tietojen merkityksellisyys katsotaan todennetuksi, jos kyseisissä tiedoissa keskitytään yksilöimään toimintavaihtoehtoja, joilla säilytetään tai palautetaan ennalleen laitoksen tai konsernin taloudellinen vahvuus ja elinkelpoisuus;

3) elvytyssuunnitelman kattavuus katsotaan todennetuksi, jos ottaen huomioon erityisesti elvytyssuunnitelman piiriin kuuluvan yhteisön tai yhteisöjen liiketoiminnan luonne ja niiden koko ja sidokset muihin laitoksiin ja konserneihin ja yleensä rahoitusjärjestelmään a) suunnitelmassa esitetään riittävän yksityiskohtaisesti tiedot, jotka on direktiivin 2014/59/EU 5 ja 7 artiklan nojalla sisällytettävä elvytyssuunnitelmiin; b) suunnitelma sisältää riittävän suuren määrän erilaisia elvytystoimintavaihtoehtoja ja indikaattoreita ottaen huomioon EPV:n direktiivin 2014/59/EU 9 artiklan 2 kohdan mukaisesti antamat ohjeet, joissa esitetään tarkemmin elvytyssuunnitelmiin sisällytettävät indikaattorit, ja pyrkien kaikin tavoin noudattamaan niitä asetuksen (EU) N:o 1093/2010 16 artiklan 3 kohdan mukaisesti;

4) suunnitelman sisäinen johdonmukaisuus katsotaan todennetuksi a) erillisen elvytyssuunnitelman kyseessä ollessa, jos suunnitelma itsessään on sisäisesti johdonmukainen; b) konsernin elvytyssuunnitelman kyseessä ollessa, jos konsernin suunnitelma itsessään on sisäisesti johdonmukainen; c) tapauksessa, jossa tytäryrityksiltä vaaditaan direktiivin 2014/59/EU 7 artiklan 2 kohdan mukaisesti erilliset elvytyssuunnitelmat, jos nämä suunnitelmat ja konsernin elvytyssuunnitelma ovat keskenään johdonmukaiset.

18 artikla

Elvytyssuunnitelmissa ehdotettujen järjestelyjen täytäntöönpano

1. Arvioidessaan, missä määrin elvytyssuunnitelma täyttää direktiivin 2014/59/EU 6 artiklan 2 kohdan a alakohdassa säädetyn perusteen, toimivaltaisen viranomaisen on tarkastettava seuraavat seikat:

a) suunnitelman sisällyttämisen aste ja sen johdonmukaisuus verrattuna sen kohteena olevan yhteisön tai yhteisöjen yleiseen päätöksenteko-, ohjaus- ja valvontajärjestelmään ja niiden riskinhallintakehykseen;

b) sisältääkö suunnitelma riittävän määrän uskottavia ja toimivia elvytystoimintavaihtoehtoja, joiden ansiosta laitos tai konserni pystyisi kohtuullisella todennäköisyydellä reagoimaan nopeasti ja tehokkaasti erilaisiin rahoitusvaikeuksien skenaarioihin;

c) esitetäänkö suunnitelmaan sisältyvissä elvytystoimintavaihtoehdoissa tehokkaita toimia vakavia makrotalouden ja rahoitusalan stressiskenaarioita varten direktiivin 2014/59/EU 5 artiklan 6 kohdan mukaisesti;

d) onko toimintavaihtoehtojen toteuttamismääräaika realistinen ja otetaanko se huomioon menettelyissä, joilla varmistetaan elvytystoimien täytäntöönpano;

e) missä määrin laitos tai konserni on valmistautunut vaikean rahoitustilanteen korjaamiseen; tämä voidaan todeta erityisesti arvioimalla, onko tarvittavat valmistelevat toimenpiteet yksilöity asiaankuuluvalla tavalla ja onko kyseiset toimenpiteet tarvittaessa toteutettu tai onko niiden toteuttamista varten laadittu suunnitelma;

f) onko suunnitelman testauksessa käytetty riittävästi erilaisia vakavia makrotalouden ja rahoitusalan stressiskenaarioita;

g) ovatko menetelmät, joita on käytetty testattaessa suunnitelmaa f alakohdassa tarkoitettujen skenaarioiden varalta, asianmukaisia ja missä määrin elvytystoimintavaihtoehtoja ja indikaattoreita koskeva skenaariokohtainen analyysi on todennettu testauksessa;

h) ovatko suunnitelmassa ja kussakin elvytystoimintavaihtoehdossa tehdyt oletukset ja arvostukset realistisia ja uskottavia.

2. Kunkin 1 kohdan b alakohdassa tarkoitetun elvytystoimintavaihtoehdon uskottavuus on arvioitava ottaen huomioon kaikki seuraavat näkökohdat:

a) missä määrin toimintavaihtoehdon toteutus tapahtuu laitoksen tai konsernin valvonnassa ja missä määrin toteutuksessa on määrä turvautua kolmansien osapuolten toimiin;

b) sisältääkö suunnitelma riittävän suuren määrän erilaisia elvytystoimintavaihtoehtoja ja asiaankuuluvia indikaattoreita, edellytyksiä ja menettelyjä näiden toimintavaihtoehtojen oikea-aikaisen toteuttamisen varmistamiseksi;

c) missä määrin suunnitelmassa otetaan huomioon laitokseen tai konserniin kohdistuvat vaikutukset, joiden voidaan kohtuudella ennakoida aiheutuvan ehdotetun elvytystoimintavaihtoehdon toteuttamisesta;

d) onko todennäköistä, että suunnitelman ja erityisesti elvytystoimintavaihtoehtojen avulla säilytettäisiin laitoksen tai konsernin elinkelpoisuus ja palautettaisiin ennalleen sen taloudellinen vakaus;

e) missä määrin laitos tai konserni tai ominaisuuksiltaan samankaltaiset kilpailijat ovat suoriutuneet mahdollisesta edellisestä vaikeasta rahoitustilanteesta, jolla on samat ominaisuudet kuin tarkasteltavana olevalla skenaariolla, käyttämällä kuvattuja elvytystoimintavaihtoehtoja; tämän arvioinnissa on tarkasteltava erityisesti toimintavaihtoehtojen toteutusta kohtuuajassa ja, jos kyseessä on konsernin elvytyssuunnitelma, elvytystoimintavaihtoehtojen koordinointia konsernin sisällä.

19 artikla

Elvytystoimintavaihtoehdot

Arvioidessaan, missä määrin elvytyssuunnitelma täyttää direktiivin 2014/59/EU 6 artiklan 2 kohdan b alakohdassa säädetyn perusteen, toimivaltaisen viranomaisen on tarkastettava seuraavat seikat:

1) voidaanko suunnitelma ja yksittäiset elvytystoimintavaihtoehdot kohtuullisella todennäköisyydellä panna täytäntöön kohtuuajassa ja tehokkaasti myös vakavissa makrotalouden ja rahoitusalan stressiskenaarioissa;

2) voidaanko suunnitelma ja tietyt elvytystoimintavaihtoehdot kohtuullisella todennäköisyydellä panna siinä määrin täytäntöön, että niiden tavoitteet saavutetaan riittävällä tavalla, aiheuttamatta merkittävää haittaa rahoitusjärjestelmälle;

3) vähennetäänkö erilaisilla elvytystoimintavaihtoehdoilla riittävästi riskiä siitä, että muiden laitosten tai konsernien samanaikaisesti toteutetuista elvytystoimista aiheutuu täytäntöönpanon esteitä tai haittaa järjestelmälle;

4) missä määrin elvytystoimintavaihtoehdot voivat olla ristiriidassa samanlaisista haavoittuvuuksista kärsivien laitosten tai konsernien elvytystoimintavaihtoehtojen kanssa, jos toimintavaihtoehdot pantaisiin täytäntöön samanaikaisesti; haavoittuvuudet voivat johtua esimerkiksi niiden samanlaisista liiketoimintamalleista tai strategioista tai samasta toiminnan laajuudesta;

5) missä määrin laitosten tai konsernien samanaikainen elvytystoimintavaihtoehtojen täytäntöönpano todennäköisesti vaikuttaa kielteisesti kyseisten toimintavaihtoehtojen vaikutuksiin ja toteutettavuuteen.

20 artikla

Konsernien elvytyssuunnitelmia koskevat erityisvaatimukset

Arvioidessaan, missä määrin konsernin elvytyssuunnitelma täyttää direktiivin 2014/59/EU 7 artiklan 4 ja 6 kohdassa säädetyt perusteet, toimivaltaisen viranomaisen on tarkastettava seuraavat seikat:

1) missä määrin suunnitelmalla voidaan vakauttaa koko konserni ja mikä tahansa siihen kuuluva yksittäinen laitos ottaen erityisesti huomioon seuraavat seikat: a) onko konsernin tasolla käytettävissä elvytystoimintavaihtoehtoja, joilla tarvittaessa palautetaan ennalleen tytäryrityksen rahoitusasema aiheuttamatta häiriötä konsernin taloudelliselle vakaudelle; b) olisiko koko konsernilla ja siihen kuuluvalla yksittäisellä laitoksella, jonka olisi tarkoitus jatkaa liiketoimintaa tietyn elvytystoimintavaihtoehdon mukaisesti, kyseisen elvytystoimintavaihtoehdon täytäntöönpanon jälkeen yhä elinkelpoinen liiketoimintamalli; c) missä määrin suunnitelmaan sisältyvät järjestelyt varmistavat koordinoinnin ja johdonmukaisuuden toimenpiteissä, jotka on määrä toteuttaa emoyrityksenä toimivan yrityksen tasolla tai direktiivin 2013/36/EU VII osaston 3 luvun perusteella konsolidoidun valvonnan piiriin kuluvan laitoksen tasolla tai yksittäisten laitosten tasolla. On tarkastettava erityisesti, missä määrin suunnitelmaan sisältyvissä päätöksenteko-, ohjaus- ja valvontamenetelmissä otetaan huomioon yksittäisten tytäryritysten päätöksenteko-, ohjaus- ja valvontarakenne ja mahdolliset asiaan liittyvät oikeudelliset rajoitukset;

2) missä määrin suunnitelma tarjoaa ratkaisuja poistaa mahdollisia todettuja esteitä elvytystoimenpiteiden täytäntöönpanolta konsernissa, kun kyseessä on direktiivin 2014/59/EU 5 artiklan 6 kohdassa tarkoitettu skenaario; jos esteitä ei voida poistaa, missä määrin olisi mahdollista saavuttaa samat tavoitteet toteuttamalla vaihtoehtoisia elvytystoimenpiteitä;

3) missä määrin suunnitelma tarjoaa ratkaisuja poistaa mahdollisia todettuja olennaisia käytännöllisiä tai oikeudellisia esteitä nopealta omien varojen siirrolta tai velkojen tai varojen takaisinmaksulta konsernin sisällä; jos esteitä ei voida poistaa, missä määrin olisi mahdollista saavuttaa samat tavoitteet toteuttamalla muita elvytystoimintavaihtoehtoja.

21 artikla

Arvioinnin kohteena olevan yhteisön tai yhteisöjen luonne

Arvioidessaan elvytyssuunnitelman yleistä uskottavuutta 18, 19 ja 20 artiklan mukaisesti toimivaltaisen viranomaisen on otettava huomioon suunnitelman piiriin kuuluvan yhteisön tai yhteisöjen liiketoiminnan luonne ja niiden ja sidokset muihin laitoksiin ja konserneihin ja yleensä rahoitusjärjestelmään.

II LUKU

KRIISINRATKAISUSUUNNITELMAT

I JAKSO

Kriisinratkaisusuunnitelmien sisältö

22 artikla

Kriisinratkaisusuunnitelmiin sisällytettävät tietoluokat

Kriisinratkaisusuunnitelman on sisällettävä ainakin tämän artiklan 1–8 kohdassa säädetyt osat, mukaan lukien kaikki direktiivin 2014/59/EU 10–12 artiklan mukaisesti edellytetyt tiedot ja kaikki lisätiedot, joita tarvitaan kriisinratkaisustrategian täytäntöönpanoa varten:

1) suunnitelman tiivistelmä, mukaan lukien kuvaus laitoksesta tai konsernista sekä tiivistelmä 2–8 kohdassa tarkoitetuista osista;

2) kuvaus suunnitelmassa käsitellystä kriisinratkaisustrategiasta, mukaan lukien: a) suunnitelmaan kuuluvien eri kriisinratkaisutoimien yksilöinti; b) kriisinratkaisutoimien kohteena olevan oikeushenkilön tai oikeushenkilöiden yksilöinti; c) ylläpidettäviksi tarkoitettujen ja muista toiminnoista eroteltaviksi tarkoitettujen kriittisten toimintojen tai ydinliiketoiminta-alueiden yksilöinti; d) arvio suunnitelman jokaisen olennaisen osan toteuttamiseksi tarvittavasta ajasta, kuten direktiivin 2014/59/EU 10 artiklan 7 kohdan d alakohdan mukaisesti edellytetään; e) yksityiskohtainen kuvaus parhaiten soveltuvan kriisinratkaisustrategian mahdollisista muunnoksista sellaisten tilanteiden varalta, joissa parhaiten soveltuvaa strategiaa ei voida panna täytäntöön; f) kuvaus kriisinratkaisustrategian täytäntöönpanoa koskevasta päätöksentekomenetelmästä, mukaan lukien päätöksentekoon tarvittava aika; g) konsernin kriisinratkaisusuunnitelmien osalta yhteistyö- ja koordinointijärjestelyt niiden jäsenvaltioiden kriisinratkaisuviranomaisten ja muiden asianomaisten viranomaisten, joissa konserniyhteisöt sijaitsevat tai joissa niillä on merkittäviä sivuliikkeitä, sekä niiden kolmansien maiden asianomaisten viranomaisten, joissa konserniyhteisöt sijaitsevat, välillä kuudennen luvun I jaksossa säädettyjen kirjallisten järjestelyjen ja menettelyjen mukaisesti;

3) kuvaus kriisinratkaisustrategian tehokasta täytäntöönpanoa varten tarvittavista tiedoista sekä tietojen toimittamista koskevista järjestelyistä, mukaan lukien ainakin a) kuvaus tiedoista, joita tarvitaan arvostusta varten erityisesti direktiivin 2014/59/EU 36 ja 49 artiklan nojalla sekä markkinoitavuuden määritystä varten erityisesti liiketoiminnan myyntiä ja omaisuudenhoitoyhtiötä koskevien markkinointivaatimusten mukaisesti, sekä menetelmistä, joilla varmistetaan, että kyseiset tiedot ovat käytettävissä asiaankuuluvien määräaikojen mukaisesti; b) kuvaus kriittisistä toiminnoista ja ydinliiketoiminta-alueista oikeushenkilöiden mukaan; kuvauksessa on määritettävä erityisesti kriisinratkaisutoimien kohteina olevien yhteisöjen suorittamat kriittiset toiminnot ja ydinliiketoiminta-alueet sekä eriteltävä eri oikeushenkilöihin jakautuvat kriittiset toiminnot tai ydinliiketoiminta-alueet, jotka on määrä erotella kriisinratkaisustrategian täytäntöönpanon yhteydessä; c) kuvaus järjestelyistä kriisinratkaisuviranomaisten ja muiden asianomaisten viranomaisten välistä direktiivin 2014/59/EU 90 artiklan mukaista tiedonvaihtoa varten, mukaan lukien tarvittaessa muiden jäsenvaltioiden tai kolmansien maiden asianomaiset viranomaiset; d) yksityiskohtainen kuvaus järjestelyistä, joilla varmistetaan, että direktiivin 2014/59/EU 11 artiklan nojalla edellytetyt tiedot ovat ajan tasalla ja tarvittaessa kriisinratkaisuviranomaisten käytettävissä;

4) kuvaus järjestelyistä, joilla varmistetaan mahdollisuus käyttää kriittisiä toimintoja jatkuvasti kriisinratkaisun aikana, mukaan lukien kuvaus ainakin seuraavista: a) kriittiset yhteisesti käytetyt järjestelmät ja toiminnot, joita on jatkettava kriittisten toimintojen jatkuvuuden ylläpitämiseksi, ja järjestelyt, joilla varmistetaan niiden tarjoamisen sopimustekninen ja toiminnallinen vakaus kriisinratkaisussa; b) sisäiset ja ulkoiset riippuvuudet, jotka ovat kriittisiä toiminnan jatkuvuuden ylläpitämisen kannalta; c) järjestelyt, joilla varmistetaan mahdollinen pääsy maksujärjestelmiin tai muihin rahoitusmarkkinoiden infrastruktuureihin, jotka ovat tarpeen kriittisten toimintojen ylläpitämiseksi, mukaan lukien arvio asiakkaiden positioiden siirrettävyydestä;

5) kuvaus rahoitustarpeista ja rahoituslähteistä, joita suunnitelmassa määritetyn kriisinratkaisustrategian täytäntöönpano edellyttää, mukaan lukien ainakin seuraavat: a) kuvaus kriisinratkaisustrategiasta johtuvista rahoitus-, varainhankinta- ja maksuvalmiusvaatimuksista; b) kuvaus kriisinratkaisun rahoituksen mahdollisista lähteistä, mukaan lukien rahoitusehdot, varojen käytön edellytykset, varojen saatavuutta koskeva aikataulu, yhteisöt, joille kyseiset lähteet voivat antaa rahoitusta, sekä mahdolliset vakuuksia koskevat vaatimukset; c) tarvittaessa kuvaus ja selvitys siitä, miten ja milloin laitos tai konserni saattaa hakeutua kriisinratkaisussa keskuspankin järjestelyjen (ei kuitenkaan hätärahoituksena annetun maksuvalmiusavun tai muun epätavallisin ehdoin annetun avun) piiriin silloin, kun olosuhteet ovat sellaiset, joiden varalta kriisinratkaisusuunnitelma on laadittu, mukaan lukien käytettävissä olevien vakuuksien yksilöinti; d) konsernien tapauksessa kuvaus kaikista sovituista periaatteista rahoitusvastuun jakamiseksi eri lainkäyttöalueilla olevien rahoituslähteiden kesken, myös eri jäsenvaltioissa olevien rahoituslähteiden kesken, direktiivin 2014/59/EU 12 artiklan 3 kohdan f alakohdan mukaisesti;

6) viestintäsuunnitelmat kriittisten sidosryhmien osalta, mukaan lukien vähintään seuraavat: a) laitoksen tai konsernin johto, omistajat ja henkilöstö, mukaan lukien menettelyt kriisinratkaisumenettelyn yhteydessä tapahtuvaa henkilöstön kuulemista ja tarvittaessa työmarkkinaosapuolten kanssa käytävää vuoropuhelua varten sekä arvio suunnitelman vaikutuksista työntekijöihin; b) asiakkaat, tiedotusvälineet ja suuri yleisö; c) tallettajat, osakkeenomistajat, joukkovelkakirjojen haltijat, vastapuolet, rahoitusmarkkinoiden infrastruktuurit ja muut kyseeseen tulevat markkinatoimijat; d) kaikki hallinnolliset elimet tai oikeusviranomaiset, joilta tarvitaan kriisinratkaisustrategian täytäntöönpanon kannalta olennainen hyväksyntä tai lupa; e) kaikki neuvonantajat, joita tarvitaan kriisinratkaisustrategian panemiseksi täytäntöön;

7) purkamismahdollisuuksien arvioinnin päätelmät, mukaan lukien ainakin seuraavat: a) onko laitos tai konserni nykyisellään purkamiskelpoinen; b) tiivistelmä 23 artiklan 1 kohdan a alakohdassa vaaditun likvidaatiota koskevan arvioinnin päätelmistä; c) yksityiskohtainen kuvaus kaikista havaituista purkamismahdollisuuksien esteistä sekä kaikista toimenpiteistä, joita laitos tai konserni ehdottaa tai kriisinratkaisuviranomainen edellyttää kyseisiin esteisiin puuttumiseksi tai niiden poistamiseksi; d) määrällinen arviointi kaikista muutoksista, jotka koskevat hyväksyttävien velkojen vähimmäisvaatimuksia tai hyväksyttävien velkojen asiaankuuluvaa sijaintia ja joita tarvitaan purkamismahdollisuuksien esteisiin puuttumiseksi tai niiden poistamiseksi, ottaen huomioon perusteet, jotka määritetään direktiivin 2014/59/EU 45 artiklan 6 kohdassa ja täsmennetään direktiivin 2014/59/EU 45 artiklan 2 kohdan nojalla hyväksytyissä delegoiduissa säädöksissä;

8) kaikki laitoksen tai konsernin esittämät näkemykset kriisinratkaisusuunnitelmasta.

II JAKSO

Purkamismahdollisuuksien arviointi

23 artikla

Arviointivaiheet

1. Kriisinratkaisuviranomaisten on arvioitava purkamismahdollisuudet seuraavien peräkkäisten vaiheiden perusteella:

a) 24 artiklan mukainen arviointi laitoksen tai konsernin tavanomaisessa maksukyvyttömyysmenettelyssä tapahtuvan likvidaation toteutettavuudesta ja uskottavuudesta;

b) parhaiten soveltuvan kriisinratkaisustrategian valinta 25 artiklan mukaista arviointia varten;

c) valitun kriisinratkaisustrategian toteutettavuutta koskeva arviointi 26–31 artiklan mukaisesti;

d) valitun kriisinratkaisustrategian uskottavuutta koskeva arviointi 32 artiklan mukaisesti.

2. Jos kriisinratkaisuviranomainen pitää selvänä, että laitokset tai konsernit aiheuttavat rahoitusjärjestelmälle samanlaisia riskejä tai että niiden likvidaation toteutettavuus on epätodennäköistä samanlaisissa olosuhteissa, kyseinen kriisinratkaisuviranomainen voi suorittaa kyseisten laitosten tai konsernien likvidaation toteutettavuutta ja uskottavuutta koskevan arvioinnin samankaltaisella tai samalla tavalla.

Edellä 1 kohdassa tarkoitetut laitostyypit voidaan määrittää erityisesti direktiivin 2013/36/EU 98 artiklan 1 kohdan j alakohdassa tarkoitettujen perusteiden mukaisesti.

3. Jos kriisinratkaisuviranomainen toteaa, ettei laitoksen tai konserniyhteisöjen likvidaatio tavanomaisessa maksukyvyttömyysmenettelyssä ole toteutettavissa tai uskottava tai että kriisinratkaisutoimi voi muutoin olla tarpeellinen yleisen edun vuoksi, koska kriisinratkaisutavoitteita ei voitaisi saavuttaa samassa laajuudessa tavanomaisen maksukyvyttömyysmenettelyn mukaisella likvidaatiolla, sen on määritettävä kyseisen laitoksen tai konsernin tapaukseen parhaiten soveltuva kriisinratkaisustrategia käyttämällä laitoksen tai konsernin direktiivin 2014/59/EU 11 artiklan mukaisesti toimittamia tietoja ja tässä asetuksessa säädettyjä perusteita. Sen on tarpeen mukaan määritettävä myös strategian muunnoksia sellaisten tilanteiden varalta, joissa strategia ei ole toteutettavissa tai uskottava.

4. Parhaiten soveltuvan kriisinratkaisustrategian toteutettavuutta ja uskottavuutta koskeviin arviointeihin on sisällyttävä arviointi mahdollisista kyseisen strategian osana ehdotetuista muunnoksista.

5. Kriisinratkaisuviranomaisten on direktiivin 2014/59/EU 11 artiklan mukaisesti pyydettävä laitokselta tai konsernilta lisätietoja, jotka ovat tarpeen parhaiten soveltuvan strategian ja sen muunnosten arvioimiseksi.

6. Kriisinratkaisuviranomaisen on tarvittaessa tarkistettava parhaiten soveltuvaa kriisinratkaisustrategiaa tai harkittava vaihtoehtoisia strategioita käyttäen perustana päätökseen saatettua arviointia 4 kohdassa tarkoitetun parhaiten soveltuvan kriisinratkaisustrategian toteutettavuudesta ja uskottavuudesta.

7. Jos kriisinratkaisuviranomainen tarkistaa parhaiten soveltuvaa kriisinratkaisustrategiaa, sen on arvioitava kyseisen tarkistetun parhaiten soveltuvan kriisinratkaisustrategian toteutettavuus ja uskottavuus 26 ja 27 artiklan mukaisesti.

24 artikla

Tavanomaisessa maksukyvyttömyysmenettelyssä tapahtuvan likvidaation toteutettavuus ja uskottavuus

1. Kriisinratkaisuviranomaisten on arvioitava tavanomaisessa maksukyvyttömyysmenettelyssä tapahtuvan likvidaation toteutettavuus ja uskottavuus sekä likvidaation vaikutukset poikkeuksellisen julkisen rahoitustuen käytön kannalta kriisinratkaisuun verrattuna.

2. Arvioidessaan likvidaation uskottavuutta kriisinratkaisuviranomaisten on tarkasteltava laitoksen tai konsernin likvidaation todennäköisiä vaikutuksia unionin tai minkä tahansa jäsenvaltion rahoitusjärjestelmiin ottaen huomioon laitoksen tai konsernin kriittisten toimintojen jatkuvuuden varmistaminen ja direktiivin 2014/59/EU 31 artiklan mukaisten kriisinratkaisutavoitteiden saavuttaminen. Tätä varten kriisinratkaisuviranomaisten on otettava huomioon laitoksen tai konsernin hoitamat toiminnot ja arvioitava, olisiko likvidaatiolla todennäköisesti olennaisia haittavaikutuksia mihin tahansa seuraavista tekijöistä:

a) rahoitusmarkkinoiden toiminta ja markkinoiden luottamus;

b) rahoitusmarkkinoiden infrastruktuurit, erityisesti seuraavilta osin: i) rajoittaisiko toiminnan äkillinen lopettaminen rahoitusmarkkinoiden infrastruktuurien normaalia toimintaa niin, että se vaikuttaisi kielteisesti koko rahoitusjärjestelmään; ii) voisivatko rahoitusmarkkinoiden infrastruktuurit toimia häiriöiden leviämiskanavana likvidaation yhteydessä ja missä määrin;

c) muut rahoituslaitokset, erityisesti seuraavien näkökohtien kannalta: i) lisäisikö likvidaatio muiden rahoituslaitosten varainhankintakustannuksia tai heikentäisikö se niiden rahoituksen saatavuutta niin, että rahoitusvakaus on uhattuna; ii) häiriöiden välittömän ja välillisen leviämisen sekä makrotalouteen kohdistuvien heijastusvaikutusten riski;

d) reaalitalous ja erityisesti kriittisten rahoituspalvelujen saatavuus.

3. Jos kriisinratkaisuviranomainen toteaa, että likvidaatio on uskottava, sen on arvioitava likvidaation toteutettavuus.

4. Tätä varten kriisinratkaisuviranomaisten on tarkasteltava, pystytäänkö laitoksen tai konsernin järjestelmillä toimittamaan asiaankuuluvien talletussuojajärjestelmien edellyttämät tiedot suojattuihin talletuksiin liittyvien maksujen suorittamiseksi Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivissä 2014/49/EU (5) vahvistettujen määrien ja määräaikojen mukaisesti tai tarvittaessa vastaavien kolmannen maan talletussuojajärjestelmien mukaisesti, suojattujen talletusten saldot mukaan luettuina.

Kriisinratkaisuviranomaisten on arvioitava myös, onko laitoksella tai konsernilla talletussuojajärjestelmien toimien tukemiseen vaaditut valmiudet, erityisesti valmiudet erotella talletustilien suojatut ja suojaamattomat saldot.

25 artikla

Kriisinratkaisustrategian yksilöinti

1. Kriisinratkaisuviranomaisten on arvioitava, pystytäänkö kriisinratkaisutavoitteet saavuttamaan ehdotetun kriisinratkaisustrategian avulla ottaen huomioon laitoksen tai konsernin rakenne ja liiketoimintamalli sekä konsernin oikeushenkilöihin sovellettavat kriisinratkaisujärjestelmät. Kriisinratkaisutoimi voidaan toteuttaa yleisen edun nimissä, jos se on tarpeen yhden tai useamman kriisinratkaisutavoitteen saavuttamiseksi, jota ei voitaisi saavuttaa samassa laajuudessa tavanomaisen maksukyvyttömyysmenettelyn mukaisella laitoksen likvidaatiolla, ja jos kriisinratkaisutoimi on oikeassa suhteessa kyseisiin tavoitteisiin.

2. Konsernien tapauksessa kriisinratkaisuviranomaisten on erityisesti arvioitava, olisiko tarkoituksenmukaisempaa soveltaa yhden kriisinratkaisuviranomaisen malliin vai usean kriisinratkaisuviranomaisen malliin perustuvaa strategiaa.

3. Tätä varten kriisinratkaisuviranomaisten on otettava huomioon ainakin seuraavat seikat:

a) mitä kriisinratkaisuvälineitä parhaiten soveltuvassa kriisinratkaisustrategiassa on määrä käyttää ja ovatko kyseiset kriisinratkaisuvälineet käytettävissä kriisinratkaisustrategiassa ehdotettujen oikeushenkilöiden osalta;

b) vaatimukset täyttävien hyväksyttävien velkojen määrä ehdotetun kriisinratkaisustrategian yhteydessä, tappioiden kattamiseen ja pääomapohjan vahvistamiseen annettavan rahoituksen laiminlyöntiriski ja kyseisten vaatimukset täyttävien hyväksyttävien velkojen liikkeeseenlaskijoina olevat oikeushenkilöt, ottaen huomioon seuraavat näkökohdat: i) yhden kriisinratkaisuviranomaisen malli on todennäköisemmin tarkoituksenmukainen, jos olemassa on riittävä määrä ulkopuolisia liikkeeseen laskettuja hyväksyttäviä velkoja tai koko konsernin emoyrityksen tai konsernin holdingyhtiön liikkeeseen laskemia hyväksyttäviä velkoja, joiden odotetaan osaltaan vaikuttavan tappioiden kattamiseen ja pääomapohjan vahvistamiseen ehdotetun kriisinratkaisustrategian yhteydessä; ii) usean kriisinratkaisuviranomaisen malli on todennäköisemmin tarkoituksenmukainen, jos useampi kuin yksi kriisinratkaisun kohteena olevan konsernin yhteisö tai alueellinen tai toiminnallinen alakonserni laskee liikkeeseen hyväksyttäviä velkoja tai velkoja, joiden odotetaan osaltaan vaikuttavan tappioiden kattamiseen ja pääomapohjan vahvistamiseen ehdotetun kriisinratkaisustrategian yhteydessä;

c) käytössä olevat sopimus- ja muut järjestelyt tappioiden siirtämiseksi konsernin oikeushenkilöiden välillä;

d) laitoksen tai konsernin toiminnallinen rakenne ja liiketoimintamalli sekä erityisesti se, onko laitos tai konserni pitkälle integroitunut vai rakenteeltaan hajautettu niin, että sen eri osat on erote