Neuvoston direktiivi 91/441/ETY, annettu 26 päivänä kesäkuuta 1991, moottoriajoneuvojen päästöjen aiheuttaman ilman pilaantumisen estämiseksi toteutettavia toimenpiteitä koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä annetun direktiivin 70/220/ETY muuttamisesta



Virallinen lehti nro L 242 , 30/08/1991 s. 0001 - 0106

Suomenk. erityispainos Alue 13 Nide 21 s. 0013

Ruotsink. erityispainos Alue 13 Nide 21 s. 0013



NEUVOSTON DIREKTIIVI, annettu 26 päivänä kesäkuuta 1991, moottoriajoneuvojen päästöjen aiheuttaman ilman pilaantumisen estämiseksi toteutettavia toimenpiteitä koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä annetun direktiivin 70/220/ETY muuttamisesta (91/441/ETY) EUROOPAN YHTEISÖJEN NEUVOSTO, joka ottaa huomioon Euroopan talousyhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 100 a artiklan, ottaa huomioon komission ehdotuksen(1), toimii yhdessä Euroopan parlamentin kanssa(2), ottaa huomioon talous- ja sosiaalikomitean lausunnon(3), sekä katsoo, että on tärkeää toteuttaa toimenpiteitä sisämarkkinoiden luomiseksi asteittain 31 päivään joulukuuta 1992 mennessä; sisämarkkinat koostuvat alueesta, jossa ei ole sisäisiä rajoja ja jossa tavaroiden, henkilöiden, palvelujen ja pääoman vapaa liikkuvuus taataan, neuvoston 22 päivänä marraskuuta 1973 hyväksymässä Euroopan yhteisöjen ensimmäisessä toimintaohjelmassa ympäristöalan toimenpiteiksi kehotetaan viimeisimmän tieteellisen kehityksen huomioon ottamista vähennettäessä moottoriajoneuvojen kaasujen aiheuttamaa ilmakehän pilaantumista ja jo annettujen direktiivien muuttamista vastaavasti, kolmannessa toimintaohjelmassa edellytetään lisätoimenpiteitä moottoriajoneuvojen epäpuhtauspäästöjen vähentämiseksi huomattavasti nykyiseltä tasolta, direktiivissä 70/220/ETY(4), sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna direktiivillä 89/491/ETY(5), vahvistetaan raja-arvot kyseisten ajoneuvojen moottoreiden hiilimonoksidin ja palamattomien hiilivetyjen päästöjen osalta; ensiksi näitä raja-arvoja alennettiin direktiivillä 74/290/ETY(6) ja sitten täydennettiin typen oksidien päästöjen osalta direktiivin 77/102/ETY(7) mukaisesti; näiden kolmen päästön raja-arvoja tiukennettiin entisestään direktiiveillä 78/665/ETY(8), 83/351/ETY(9) ja 88/76/ETY(10), ja raja-arvot dieselmoottoreiden hiukkaspäästöille otettiin käyttöön direktiivillä 88/436/ETY(11) sekä tiukemmat eurooppalaiset standardit alle 1 400 cm³ autojen osalta direktiivillä 89/458/ETY(12), komission tällä alueella tekemä työ on osoittanut, että yhteisöllä on käytettävissä tai parhaillaan viimeisteltävänä tekniikoita, joiden perusteella näitä raja-arvoja voidaan entisestään tuntuvasti alentaa kaikkien moottorikokojen osalta, koska direktiivissä 89/458/ETY säädetään tiukemmista standardeista alle 1 400 cm³ autojen osalta, on nyt tarpeen mukauttaa tämän direktiivin 5 artiklan mukaisesti sellaisten ajoneuvojen raja-arvot, joiden moottorin tilavuus on 1 400 cm³ tai suurempi, näihin standardeihin samasta voimaantulopäivästä alkaen ja sellaisen parannetun eurooppalaisen testausmenettelyn perusteella, joka sisältää taajama-alueen ulkopuolisen ajojakson, samalla on tarkoituksenmukaista säätää polttoainejärjestelmän haihtumispäästöjä ja päästöihin liittyvien ajoneuvon osien kestävyyttä koskevista vaatimuksista ja ottaa käyttöön direktiivin 88/436/ETY 4 artiklan mukaisesti dieselmoottorilla varustettujen autojen hiukkaspäästöstandardien toinen vaihe ja näin ajantasaistaa henkilöautojen päästöjä koskevat Euroopan yhteisön vaatimukset; kestävyystestin olisi perustuttava 80 000 ajokilometriin ja se olisi suoritettava ajamalla ajoneuvoja testiradalla tai alustadynamometrillä, mahdollisimman suuren hyödyn aikaansaamiseksi Euroopan maiden ympäristölle näistä säännöksistä ja samalla markkinoiden yhtenäisyyden varmistamiseksi on tarpeellista saattaa voimaan tiukemmat ja täysin yhdenmukaiset eurooppalaiset standardit, uusista standardeista ja testausmenettelystä olisi säädettävä ottaen huomioon liikenteen kehittyminen tulevaisuudessa Euroopan yhteisössä; sisämarkkinoiden toteutuminen johtaa todennäköisesti ajoneuvojen rekisteröintien lisääntymiseen, jonka seurauksena on päästöjen lisääntyminen, ottaen huomioon moottoriajoneuvojen päästöjen huomattava osuus kasvihuoneilmiötä aiheuttavista kaasuista, erityisesti niiden CO2-päästöt on vakiinnutettava ja myöhemmin pienennettävä Yhdistyneiden Kansakuntien ympäristöohjelman (UNEP) hallintoneuvoston 24 päivänä toukokuuta 1989 tekemän päätöksen ja erityisesti sen 11 d kohdan mukaisesti, komissio antaa ehdotuksen direktiiviksi toimenpiteistä haihtumispäästöjen vähentämiseksi moottoripolttoaineiden kaikissa varastointi- ja jakeluvaiheissa, polttoaineen laadun merkittävä parantaminen jakeluasemilla on myös kiireellistä, tiukempien standardien liikkeelle laskeminen nopeutuisi, jos jäsenvaltiot ottaisivat käyttöön järjestelmän rohkaistakseen uusien ajoneuvojen ostajia romuttamaan vanhat ajoneuvonsa, tai jos mahdollista, kierrättämään ne, on suotavaa, että jäsenvaltiot toteuttavat toimenpiteet sen varmistamiseksi, että vanhemmat ajoneuvot varustetaan, jos mahdollista, pakokaasujen puhdistuslaitteilla, tiukempien standardien vaikutus ympäristöön lisääntyisi ja nopeutuisi huomattavasti, jos jäsenvaltiot myöntäisivät 31 päivän joulukuuta 1992 jälkeen verohelpotuksia, jotka kannustavat ostamaan ja asentamaan jo käyttöön otettuihin ajoneuvoihin laitteiston, jolla varmistetaan tässä direktiivissä säädettyjen standardien noudattaminen, jatkuvasti lisääntyvä ympäristön pilaantuminen, mikä johtuu nopeasta liikenteen lisääntymisestä Euroopan yhteisössä, tekee välttämättömäksi sekä raja-arvojen ja tiukempien standardien vahvistamisen että vaihtoehtoisten voimanlähteiden ja kuljetusmuotojen kehittämisen; yhteisön olisi toteutettava toimenpiteitä tukeakseen taloudellisesti vaihtoehtoisten kuljetusmuotojen, voimanlähteiden ja polttoaineiden tutkimus- ja kehitystyötä, jossa otetaan huomioon ympäristön ja luonnon asettamat vaatimukset, ja tässä direktiivissä säädettyjen standardien vaikutuksen saattamiseksi mahdollisimman suureksi neuvosto päättää määräenemmistöllä komission ehdotuksesta ennen 31 päivää joulukuuta 1992 toimenpiteistä, joiden tarkoitus on: - rajoittaa CO2-päästöjä; - antaa päästöstandardit (ja niihin liittyvät testit) muille kuin tässä direktiivissä tarkoitetuille ajoneuvoille, mukaan luettuna kaikki hyötyajoneuvot; - järjestää säännölliset tarkastukset ja menettelyt vahvistettujen raja-arvojen noudattamiseksi ajoneuvoissa tarvittavien laitteiden vaihdolle, korjaukselle ja huollolle; - käynnistää tutkimus- ja kehitysohjelma vähäpäästöajo-neuvojen ja -polttoaineiden markkinoille saattamisen edistämiseksi, ON ANTANUT TÄMÄN DIREKTIIVIN: 1 artikla Korvataan direktiivin 70/220/ETY liitteet tämän direktiivin liitteillä. 2 artikla 1 Jäsenvaltio ei saa 1 päivästä tammikuuta 1992 alkaen päästöjen aiheuttamaan ilman pilaantumiseen liittyvistä syistä: - evätä moottoriajoneuvotyypiltä ETY-tyyppihyväksyntää tai kansallista tyyppihyväksyntää tai kieltäytyä antamasta direktiivin 70/156/ETY(13), sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna direktiivillä 87/403/ETY(14), 10 artiklan 1 kohdan viimeisessä luetelmakohdassa tarkoitettua asiakirjaa; taikka - kieltää moottoriajoneuvojen ensimmäistä kertaa laskemista liikkeelle, jos tämäntyyppisen moottoriajoneuvon tai tällaisten ajoneuvojen päästöt täyttävät direktiivin 70/220/ETY, sellaisina kuin se on muutettuna tällä direktiivillä, vaatimukset. 2 Alkaen 1 päivästä heinäkuuta 1992 jäsenvaltio: - ei saa enää antaa ETY-tyyppihyväksyntää tai direktiivin 70/156/ETY 10 artiklan 1 kohdan viimeisessä luetelmakohdassa tarkoitettua asiakirjaa moottoriajoneuvotyypille, - on evättävä kansallinen tyyppihyväksyntä moottoriajoneuvotyypiltä, jonka päästöt eivät vastaa direktiivin 70/220/ETY, sellaisena kuin se on muutettuna tällä direktiivillä, liitteiden vaatimuksia. 3 Jäsenvaltioiden on kiellettävä 31 päivästä joulukuuta 1992 alkaen sellaisten moottoriajoneuvojen ensimmäistä kertaa liikkeelle laskeminen, joiden päästöt eivät vastaa direktiivin 70/220/ETY, sellaisena kuin se on muutettuna tällä direktiivillä, liitteiden vaatimuksia. 3 artikla Jäsenvaltiot voivat säätää verohelpotuksista tässä direktiivissä tarkoitetuille ajoneuvoille. Tällaisten helpotusten on oltava perustamissopimuksen määräysten mukaisia ja lisäksi vastattava seuraavia edellytyksiä: - niitä on sovellettava kaikkeen kotimaiseen autotuotantoon ja niihin jäsenvaltioiden markkinoille saatettaviin tuontiajoneuvoihin, jotka on varustettu siten, että ne täyttävät jo ennakolta vuonna 1992 vaadittavat eurooppalaiset standardit; - ne on lakkautettava 2 artiklan 3 kohdassa vahvistetusta päivämäärästä alkaen, jolloin uusia ajoneuvoja koskevat päästöarvot tulevat pakollisina voimaan; - niiden on oltava kullekin ajoneuvotyypille arvoltaan merkittävästi alhaisemmat kuin todelliset kustannukset, jotka aiheutuvat vahvistettujen raja-arvojen täyttämiseen tarvittavista laitteista ja niiden asennuksesta ajoneuvoon. Komissiolle on ilmoitettava kaikista suunnitelmista ottaa käyttöön tai muuttaa ensimmäisessä alakohdassa tarkoitettuja verohelpotuksia riittävän ajoissa, jotta se voi esittää huomautuksensa. 4 artikla Neuvosto voi perustamissopimuksessa määrättyjen ehtojen mukaisesti päättää 31 päivään joulukuuta 1993 mennessä raja-arvojen edelleen alentamisesta komission ehdotuksesta, jossa otetaan huomioon tekninen kehitys ja jonka se antaa 31 päivään joulukuuta 1992 mennessä. Alennettuja raja-arvoja ei sovelleta uusiin tyyppihyväksyntöihin ennen 1 päivää tammikuuta 1996; niitä voidaan käyttää verohelpotusten perusteena uuden direktiivin antamisesta alkaen. 5 artikla Neuvosto päättää määräenemmistöllä komission ehdotuksesta, jossa otetaan huomioon parhaillaan tehtävän kasvihuoneilmiötä koskevan tutkimustyön tulokset, toimenpiteistä moottoriajoneuvojen CO2-päästöjen rajoittamiseksi. 6 artikla Komissio täydentävässä teknisessä kertomuksessa vuoden 1991 alussa vahvistaa vaihtoehtoisen eurooppalaisen kestävyystestin(15) pätevyyden, jonka on oltava vähintään yhtä tiukka kuin liitteessä VII määritelty kestävyystesti ja vastattava paremmin Euroopassa vallitsevia liikenneolosuhteita. Tarvittaessa voidaan nopeutettua vanhentamistestiä(16) muuttaa komission ehdotuksesta vuoden 1991 loppuun mennessä tekniikan kehitykseen mukauttavan komitean menettelyn mukaisesti. 7 artikla 1 Jäsenvaltioiden on saatettava tämän direktiivin noudattamisen edellyttämät lait, asetukset ja hallinnolliset määräykset voimaan 1 päivään tammikuuta 1992 mennessä. Niiden on ilmoitettava tästä komissiolle viipymättä. 2 Kun jäsenvaltiot toteuttavat 1 kohdassa tarkoitetut toimenpiteet, niissä on viitattava tähän direktiiviin tai niitä julkaistaessa niihin on liitettävä viittaus tähän direktiiviin, kun ne annetaan virallisesti tiedoksi. Jäsenvaltioiden on säädettävä menetelmistä tällaisten viittausten tekemiseksi. 8 artikla Tämä direktiivi on osoitettu kaikille jäsenvaltioille. Tehty Luxemburgissa 26 päivänä kesäkuuta 1991. Neuvoston puolesta Puheenjohtaja R. STEICHEN (1) EYVL N:o C 81, 30.3.1990, s. 1 ja EYVL N:o C 281, 9.11.1990, s. 9 (2) EYVL N:o C 260, 15.10.1990, s. 93 ja EYVL N:o C 183, 15.7.1991 (3) EYVL N:o C 225, 19.9.1990, s. 7 (4) EYVL N:o L 76, 6.4.1970, s. 1 (5) EYVL N:o L 238, 15.8.1989, s. 43 (6) EYVL N:o L 159, 15.6.1974, s. 61 (7) EYVL N:o L 32, 3.2.1977, s. 32 (8) EYVL N:o L 223, 14.8.1978, s. 48 (9) EYVL N:o L 197, 20.7.1983, s. 1 (10) EYVL N:o L 36, 9.2.1988, s. 1 (11) EYVL N:o L 214, 6.8.1988, s. 1 (12) EYVL N:o L 226, 3.8.1989, s. 1 (13) EYVL N:o L 42, 23.2.1970, s. 1 (14) EYVL N:o L 220, 8.8.1987, s. 44 (15) EYVL N:o C 81, 30.3.1990 (Liite VII s. 98 101) LIITE I SOVELTAMISALA, MÄÄRITELMÄT, ETY-TYYPPIHYVÄKSYNNÄN HAKEMINEN, ETY-TYYPPIHYVÄKSYNTÄ, TESTIEN VAATIMUKSET, ETY-TYYPPIHYVÄKSYNNÄN LAAJENTAMINEN, TUOTANNON VAATIMUSTENMUKAISUUS, SIIRTYMÄMÄÄRÄYKSET 1 SOVELTAMISALA Tätä direktiiviä sovelletaan kaikkien ottomoottorilla varustettujen moottoriajoneuvojen pakokaasupäästöihin, haihtumispäästöihin, kampikammiokaasujen päästöihin ja pakokaasunpuhdistuslaitteiden kestävyyteen ja M1- ja N1-luokan(1) dieselmoottorilla varustettujen ajoneuvojen pakokaasupäästöihin ja pakokaasunpuhdistuslaitteiden kestävyyteen, joita tarkoitetaan direktiivin 70/220/ETY, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 83/351/ETY(2), 1 artiklassa, ei kuitenkaan N1-luokan ajoneuvoihin, joiden tyyppihyväksyntä on annettu direktiivin 88/77/ETY(3) mukaisesti. Valmistajan pyynnöstä tämän direktiivin mukainen tyyppihyväksyntä voidaan laajentaa jo tyyppihyväksytyistä dieselmoottorilla varustetuista M1- tai N1-luokan ajoneuvoista koskemaan myös M2- ja N2-luokan ajoneuvoja, joiden vertailumassa ei ole suurempi kuin 2 840 kilogrammaa ja jotka vastaavat tämän liitteen 6 kohdan vaatimuksia (ETY-tyyppihyväksynnän laajentaminen). 2 MÄÄRITELMÄT Tässä direktiivissä tarkoitetaan: 2.1 `Ajoneuvotyypillä`, sen moottorin pakokaasupäästöistä säädettäessä, moottorikäyttöisiä ajoneuvoja, jotka eivät eroa toisistaan olennaisilta osiltaan, kuten: 2.1.1 ekvivalentti-inertialtaan, joka määritellään suhteessa vertailumassaan liitteessä III olevan 5.1 kohdan mukaisesti; ja 2.1.2 moottorin ja ajoneuvon ominaisuuksiltaan, sellaisina kuin ne määritellään liitteessä II. 2.2 `Vertailumassalla` ajoneuvon massaa käyttökunnossa vähennettynä 75 kg kuljettajan vakiomassalla ja lisättynä 100 kg vakiomassalla. 2.2.1 `Ajoneuvon massalla käyttökunnossa` massaa, joka määritellään direktiivin 70/156/ETY liitteessä I olevan 2.6 kohdan mukaisesti. 2.3 `Enimmäismassalla` massaa, joka määritellään direktiivin 70/156/ETY liitteessä I olevan 2.7 kohdan mukaisesti. 2.4 `Kaasumaisilla epäpuhtauksilla` pakokaasujen hiilimonoksidipäästöjä, hiilivetypäästöjä (olettaen hiilivetysuhteeksi C1H1,85) ja typen oksidipäästöjä ilmaistuna typpidioksidiekvivalenttina (NO2). 2.5 `Hiukkasepäpuhtauksilla` pakokaasun osia, jotka poistetaan laimennetusta pakokaasusta enintään 325 K:n (52 °C) lämpötilassa liitteessä III esitettyjen suodattimien avulla. 2.6 `Pakokaasupäästöillä`: - ottomoottoreiden osalta kaasumaisia päästöjä, - dieselmoottoreiden osalta kaasumaisia päästöjä ja hiukkaspäästöjä. 2.7 `Haihtumispäästöillä` muita kuin pakoputken kautta moottoriajoneuvon polttoainejärjestelmästä pääseviä hiilivetyhöyryjä. 2.7.1 `Säiliön tuuletushäviöt` ovat hiilivetypäästöjä, jotka aiheutuvat lämpötilan muutoksista polttonestesäiliössä (olettaen hiilivetysuhteeksi C1H2,33). 2.7.2 `Polttoaineen haihtumat` ovat hiilivetypäästöjä ajojakson jälkeen pysäytetyn ajoneuvon polttoainejärjestelmästä (olettaen hiilivetysuhteeksi C1H2,20). 2.8 `Moottorin kampikammiolla` moottorin sisä- tai ulkopuolella olevia tiloja, jotka ovat yhteydessä öljypohjaan sisäisillä tai ulkoisilla kanavilla, joiden kautta kaasut ja höyryt voivat poistua. 2.9 `Kylmäkäynnistyslaitteella` laitetta, joka rikastaa moottorin polttoaineen ja ilman suhdetta väliaikaisesti auttaen siten moottorin käynnistymistä. 2.10 `Käynnistysapulaitteella` laitetta, joka auttaa moottoria käynnistymään ilman polttoaine-ilmaseoksen rikastusta, esimerkiksi hehkutulpat, ruiskutuksen ajoituksen muutokset. 2.11 `Moottorin iskutilavuudella`: 2.11.1 iskumäntämoottoreiden osalta moottorin nimellistä iskutilavuutta; 2.11.2 kiertomäntämoottoreiden osalta (Wankel) moottorin kaksinkertaista nimellistä iskutilavuutta. 2.12 `Pakokaasunpuhdistuslaitteilla` niitä ajoneuvon osia, jotka säätelevät tai rajoittavat pakokaasupäästöjä ja haihtumispäästöjä. 3 ETY-TYYPPIHYVÄKSYNNÄN HAKEMINEN 3.1 Ajoneuvon valmistaja tai tämän edustaja hakee pakokaasupäästöjä, haihtumispäästöjä ja pakokaasunpuhdistuslaitteiden kestävyyttä koskevaa ajoneuvon tyyppihyväksyntää. 3.2 Hakemukseen on liitettävä liitteessä II vaaditut tiedot, sekä: 3.2.1 kuvaus ajoneuvoon asennetusta haihtumispäästöjen valvontajärjestelmästä; 3.2.2 ottomoottorilla varustetuista ajoneuvoista tieto, kumpaa 5.1.2.1 (kuristettu täyttöaukko) tai 5.1.2.2 kohdasta (merkintä) sovelletaan, ja viime mainitussa tapauksessa kuvaus merkinnästä; 3.2.3 tarvittaessa jäljennökset muista tyyppihyväksynnöistä, joissa on tarpeelliset tiedot hyväksynnän laajentamista varten ja selvitys huononemiskertoimista. 3.3 Tämän liitteen 5 kohdassa kuvattuja testejä varten on tyyppihyväksyntätesteistä vastaavalle tutkimuslaitokselle toimitettava ajoneuvo, joka vastaa hyväksynnän kohteena olevaa tyyppiä. 4 ETY-TYYPPIHYVÄKSYNTÄ 4.1 ETY-tyyppihyväksyntätodistukseksi on annettava liitteessä IX annetun mallin mukainen todistus. 5 VAATIMUKSET JA TESTIT Huomaa: Vaihtoehtona tämän jakson vaatimuksille voi valmistaja, jonka maailmanlaajuinen vuosituotanto on vähemmän kuin 10 000 yksikköä, saada tyyppihyväksynnän seuraavissa asiakirjoissa esitettyjen vastaavien teknisten vaatimusten perusteella: - "US Government Printing Office'n" julkaisema "Code of Federal Regulations, Title 40, Part 86, Subparts A and B" 1 päivänä heinäkuuta 1989 tarkastettu painos, jota sovelletaan mallivuoden 1987 henkilöautoihin, tai - moottoriajoneuvojen aiheuttamaa ilmanpilaantumista käsittelevän Tukholmassa pidetyn kansainvälisen kokouksen 25 päivänä syyskuuta 1987 julkaisema asiakirja "Control of Air Pollution from Motor Vehicles - General Provisions for Emission Regulations for Light Motor Vehicles" (Moottoriajoneuvojen aiheuttaman ilman pilaantumisen vastaiset toimet - yleiset määräykset henkilöautojen päästömääräyksille). Tyyppihyväksynnästä vastaavan viranomaisen on ilmoitettava komissiolle olosuhteista, joissa kaikki tämän määräyksen mukaisesti tehdyt hyväksynnät on annettu. 5.1 Yleistä 5.1.1 Osat, jotka voivat vaikuttaa pakokaasu- ja haihtumispäästöihin, on suunniteltava, valmistettava ja koottava siten, että ajoneuvo tavanomaisessa käytössä täyttää tämän direktiivin vaatimukset kyseisiin osiin kohdistuvasta tärinästä huolimatta. Valmistajan suorittamien teknisten toimenpiteiden on oltava sellaisia, että pakokaasu- ja haihtumispäästöjä rajoitetaan tehokkaasti tätä direktiiviä noudattaen ajoneuvon tavanomaisen käytön ajan tavanomaisissa käyttöolosuhteissa. Pakokaasupäästöjä koskevien määräysten katsotaan täyttyvän, jos 5.3.1.4 ja 7.1.1.1 kohdan määräykset täyttyvät. Jos katalysaattorissa käytetään hapetusanturia, on varmistuttava, että stökiometrinen ilma-polttoainesuhde (lambda) säilyy muuttumattomana moottorin saavuttaessa tietyn kierrosnopeuden tai kiihdytettäessä. Tilapäiset vaihtelut tässä suhteessa kuitenkin sallitaan, jos ne esiintyvät myös 5.3.1 ja 7.1.1 kohdassa määriteltyjen testien aikana, tai turvallinen ajaminen ja moottorin oikea toiminta ja päästöihin vaikuttavat osat tai kylmäkäynnistys vaativat näitä vaihteluita. 5.1.2 Ottomoottorilla varustettu ajoneuvo on suunniteltava toimimaan myös lyijyttömällä polttoaineella, joka määritellään direktiivissä 85/210/ETY(4). 5.1.2.1 Noudattaen, mitä 5.1.2.2 kohdassa vahvistetaan, polttonestesäiliön täyttöaukko on suunniteltava siten, ettei säiliötä voida täyttää täyttöpistoolilla, jonka suuttimen halkaisija on 23,6 mm tai suurempi. 5.1.2.2 Edellä 5.1.2.1 kohtaa ei sovelleta ajoneuvoon, joka täyttää molemmat seuraavista edellytyksistä: 5.1.2.2.1 ajoneuvo on suunniteltu ja rakennettu siten, ettei lyijyä sisältävän polttoaineen käytöstä ole haittaa millekään kaasumaisia päästöjä rajoittavalle laitteelle, ja 5.1.2.2.2 ajoneuvoon on näkyvästi ja pysyvästi merkitty helposti luettava tunnus, joka määritellään standardissa ISO 2575-1982, paikkaan, joka on polttonestesäiliötä täyttävän henkilön välittömästi nähtävissä. Lisämerkinnät sallitaan. 5.2 Testien suoritus Taulukko I/5.2. esittää ajoneuvon tyyppihyväksynnän eri vaihtoehdot. 5.2.1 Lukuun ottamatta 8.1 kohdassa tarkoitettuja ajoneuvoja, ottomoottorilla varustetuille ajoneuvoille on tehtävä seuraavat testit: - tyyppi I (simuloi keskimääräisiä pakokaasupäästöjä kylmäkäynnistyksen jälkeen), - tyyppi III (kampikammiokaasujen päästöt), - tyyppi IV (haihtumispäästöt), - tyyppi V (pakokaasunpuhdistuslaitteiden kestävyys). 5.2.2 Ottomoottorilla varustetuille 8.1 kohdassa tarkoitetuille ajoneuvoille on tehtävä seuraavat testit: - tyyppi I (simuloi keskimääräisiä pakokaasupäästöjä kylmäkäynnistyksen jälkeen), - tyyppi II (hiilimonoksidipäästö joutokäyntinopeudella), - tyyppi III (kampikammiokaasujen päästöt). 5.2.3 Lukuun ottamatta 8.1 kohdassa tarkoitettuja ajoneuvoja on dieselmoottoreilla varustetuille ajoneuvoille tehtävä seuraavat testit: - tyyppi I (simuloi keskimääräisiä pakokaasupäästöjä kylmäkäynnistyksen jälkeen), - tyyppi V (pakokaasunpuhdistuslaitteiden kestävyys). 5.2.4 Dieselmoottorilla varustetuille 8.1 kohdassa tarkoitetuille ajoneuvoille on tehtävä seuraava testi: - tyyppi I (simuloi keskimääräisiä pakokaasupäästöjä kylmäkäynnistyksen jälkeen - vain kaasumaiset epäpuhtaudet). 5.3 Testien määrittäminen 5.3.1 Tyyppi I -testi (simuloi keskimääräisiä pakokaasupäästöjä kylmäkäynnistyksen jälkeen). 5.3.1.1 Kuvassa I/5.3 esitetään tyyppi I -testin eri vaihtoehdot. Tämä testi on suoritettava kaikille 1 jaksossa tarkoitetuille ajoneuvoille, joiden enimmäismassa ei ole suurempi kuin 3,5 tonnia. 5.3.1.2 Ajoneuvo asetetaan alustadynamometrille, joka on varustettu kuorma- ja inertiasimuloinnilla. 5.3.1.2.1 Osista I ja II koostuva testi, jonka kokonaiskestoaika on 19 minuuttia ja 40 sekuntia, on suoritettava keskeytyksettä, lukuun ottamatta 8.1 kohdassa tarkoitettuja ajoneuvoja. Valmistajan suostumuksella osan I lopun ja osan II alun välissä voi mittauslaitteiden säädön helpottamiseksi olla enintään 20 sekunnin jakso, jolloin näytteenottoa ei suoriteta. 5.3.1.2.2 Testin osa I koostuu neljästä kaupunkiajosyklin perusosasta. Jokainen kaupunkiajosyklin perusosa koostuu viidestätoista vaiheesta (joutokäynti, kiihdytys, vakionopeus, hidastus jne.). 5.3.1.2.3 Testin osa II käsittää yhden taajama-alueen ulkopuolisen ajosyklin. Taajama-alueen ulkopuolinen ajosykli käsittää 13 vaihetta (joutokäynti, kiihdytys, vakionopeus, hidastus jne.). Taulukko I/5.2. >TAULUKON PAIKKA> 5.3.1.2.4 Kohdassa 8.1 tarkoitetuille ajoneuvoille suoritetaan keskeytyksettä testi, joka koostuu vain neljästä kaupunkiajosyklin perusosasta (osa 1) ja jonka kokonaiskestoaika on 13 minuuttia. 5.3.1.2.5 Testin aikana pakokaasut laimennetaan ja edustava näyte kerätään yhteen tai useampaan pussiin. Testattavan ajoneuvon pakokaasut laimennetaan, näyte otetaan ja analysoidaan jäljempänä esitetyn menettelyn avulla ja laimennetun pakokaasun kokonaistilavuus mitataan. Hiilimonoksidi-, hiilivety- ja typen oksidipäästöjen lisäksi on tallennettava hiukkaspäästöt dieselmoottorilla varustetuista ajoneuvoista. 5.3.1.3 Testi suoritetaan käyttäen liitteessä III esitettyä menettelyä. Kaasujen keräämiseen ja analysointiin ja hiukkasten irrotukseen ja punnitukseen käytettävien menetelmien on oltava vaatimusten mukaisia. 5.3.1.4 Noudattaen, mitä 5.3.1.4.2 ja 5.3.1.5 kohdassa vahvistetaan, testi toistetaan kolme kertaa. Lukuun ottamatta 8.1 kohdassa tarkoitettuja ajoneuvoja, jokaisen testin tulokset on kerrottava oikeilla huononemiskertoimilla, jotka saadaan 5.3.5 kohdasta. Tuloksena saatavien kaasumaisten päästöjen massojen, sekä dieselmoottoreilla varustettujen ajoneuvojen hiukkaspäästöjen massan, on kussakin testissä oltava pienempiä kuin seuraavassa taulukossa esitetyt raja-arvot: >TAULUKON PAIKKA> 5.3.1.4.1 Jokaisen epäpuhtauden osalta, joita tarkoitetaan 5.3.1.4 kohdassa, sallitaan yhden tuloksen kolmesta ylittää raja-arvo enintään 10 % edellyttäen, että kolmen tuloksen aritmeettinen keskiarvo on epäpuhtauksien rajan alapuolella. Jos vahvistetut rajat ylittyvät useamman kuin yhden epäpuhtauden osalta, on yhdentekevää, tapahtuuko ylitys samassa testissä vai eri testeissä(5). 5.3.1.4.2 Edellä 5.3.1.4 kohdassa vahvistettu testien lukumäärä saadaan valmistajan pyynnöstä nostaa kymmeneen, jos ensimmäisten kolmen tuloksen aritmeettinen keskiarvo (i) jokaisesta raja-arvoissa tarkoitetusta epäpuhtaudesta tai kahden epäpuhtauden summasta on välillä 100 % ja 110 % raja-arvosta. Tässä tapauksessa ainoa vaatimus on, että kaikkien kymmenen tuloksen aritmeettinen keskiarvo jokaisesta raja-arvoissa tarkoitetusta epäpuhtaudesta tai kahden epäpuhtauden summasta on pienempi kuin raja-arvo (>KAAVION ALKU> X>KAAVION LOOPU> KAAVION ALKU> Lohkokaavio tyypin I tyyppihyväksynnästä (ks. 5.3.1 kohta) >KAAVION LOOPU> >VIITTAUS KAAVIOON> >TAULUKON PAIKKA> Valmistajan pyynnöstä tutkimuslaitos voi suorittaa tyyppi I -testin, ennen kuin tyyppi V -testi on suoritettu, käyttäen edellä esitetyn taulukon huononemiskertoimia. Kun tyyppi V -testi on suoritettu, tutkimuslaitos saa muuttaa liitteeseen IX merkittyjä tyyppihyväksyntätuloksia vaihtamalla edellä esitetyn taulukon huononemiskertoimet tyyppi V -testissä mitattuihin kertoimiin. 5.3.5.3 Huononemiskertoimet määritellään joko 5.3.5.1 kohdassa esitetyllä menettelyllä tai käyttämällä 5.3.5.2 kohdan taulukkoarvoja. Kertoimia on käytettävä, jotta 5.3.1.4 ja 7.1.1.1 kohdan vaatimukset täyttyvät. 6 ETY-TYYPPIHYVÄKSYNNÄN LAAJENNUS 6.1 Pakokaasupäästöjä koskevat laajennukset(tyyppi I ja II -testit) 6.1.1 Ajoneuvotyypit, joiden vertailumassat ovat erilaiset Ajoneuvotyypille annettu hyväksyntä voidaan seuraavin edellytyksin laajentaa koskemaan ajoneuvotyyppejä, jotka eroavat hyväksytystä tyypistä vain vertailumassaltaan: 6.1.1.1 Muut kuin 8.1 kohdassa tarkoitetut ajoneuvot. 6.1.1.1.1 Hyväksyntä voidaan laajentaa vain sellaisiin ajoneuvotyyppeihin, joiden vertailumassa edellyttää seuraavaksi korkeampaa ekvivalentti-inertialuokkaa tai mitä tahansa alempaa ekvivalentti-inertialuokkaa. 6.1.1.2 Jäljempänä 8.1 kohdassa tarkoitetut ajoneuvot. 6.1.1.2.1 Hyväksyntä voidaan laajentaa vain sellaisiin ajoneuvotyyppeihin, joiden vertailumassa edellyttää seuraavaksi korkeampaa tai seuraavaksi alempaa ekvivalentti-inertialuokkaa. 6.1.1.2.2 Jos laajennushakemuksen kohteena olevan ajoneuvotyypin vertailumassa edellyttää sellaisen vauhtipyörän käyttöä, jonka ekvivalentti-inertialuokka on korkeampi kuin jo hyväksytyllä tyypillä käytettävän, hyväksynnän laajennus on annettava. 6.1.1.2.3 Jos laajennushakemuksen kohteena olevan ajoneuvotyypin vertailumassa edellyttää sellaisen vauhtipyörän käyttöä, jonka ekvivalentti-inertialuokka on alempi kuin jo hyväksytyllä ajoneuvotyypillä käytettävän, hyväksynnän laajennus annetaan, jos jo hyväksytystä ajoneuvosta mitattujen epäpuhtauksien massat ovat laajennushakemuksen kohteena olevalle ajoneuvolle vahvistettujen rajojen sisällä. 6.1.2 Ajoneuvotyypit, joilla on eri kokonaisvälityssuhteet Ajoneuvotyypille annettu hyväksyntä voidaan seuraavin edellytyksin laajentaa koskemaan ajoneuvotyyppejä, jotka eroavat hyväksytystä tyypistä vain välityssuhteiltaan. 6.1.2.1 Jokaiselle tyyppi I -testissä käytetylle välityssuhteelle määritetään suhde: E = >NUM>V2 - V1/>DEN>V1 jossa V1 on hyväksytyn ajoneuvotyypin nopeus ja V2 laajennushakemuksen kohteena olevan ajoneuvotyypin nopeus moottorin kierrosnopeudella 1 000 r/min. 6.1.2.2 Jos jokaisella välityssuhteella E ≤ 8 %, on laajennus annettava uusimatta tyyppi I -testejä. 6.1.2.3 Jos vähintään yhdellä välityssuhteella E 8 % ja jokaisella välityssuhteella E ≤ 13 %, on tyyppi I -testi uusittava, mutta se voidaan suorittaa valmistajan valitsemassa tyyppihyväksynnän antavan viranomaisen hyväksymässä laboratoriossa. Testien selosteet on lähetettävä tyyppihyväksyntätesteistä vastuussa olevalle tutkimuslaitokselle. 6.1.3 Ajoneuvotyypit, joilla on eri vertailumassat ja eri kokonaisvälityssuhteet Ajoneuvotyypille annettu hyväksyntä voidaan laajentaa ajoneuvotyypeille, jotka eroavat hyväksytystä tyypistä vain vertailumassaltaan ja kokonaisvälityssuhteiltaan, jos kaikki 6.1.1 ja 6.1.2 kohdassa määritellyt edellytykset täyttyvät. 6.1.4 Huomaa: Kun ajoneuvotyyppi on hyväksytty 6.1.1 6.1.3 kohdan määräysten mukaisesti, tätä hyväksyntää ei voida laajentaa koskemaan muita ajoneuvotyyppejä. 6.2 Haihtumispäästöt (tyyppi IV -testi) 6.2.1 Hyväksyntä, joka on annettu haihtumispäästöjen valvontajärjestelmällä varustetulle ajoneuvotyypille, voidaan laajentaa seuraavin edellytyksin: 6.2.1.1 Polttoaineen ja ilman annostelujärjestelmän perusperiaatteen (esimerkiksi yksipisteruiskutus, kaasutin) on oltava sama. 6.2.1.2 Polttonestesäiliön muodon ja polttonestesäiliön ja polttoaineletkujen materiaalien on oltava samat. Testi tehdään tuoteperheen huonoimmalle tapaukselle letkunpituuden ja poikkipinnan osalta. Tyyppihyväksyntätesteistä vastaava tutkimuslaitos päättää, ovatko erilaiset haihtuneen ja nestemäisen polttoaineen erottimet hyväksyttävissä. Polttonestesäiliön tilavuuden toleranssi on ± 10 %. Säiliön paineventtiilin säädön on oltava sama. 6.2.1.3 Polttoainekaasun varastointimenetelmän on oltava sama, esimerkiksi loukun muoto ja tilavuus, väliaine, ilmanpuhdistin (jos sitä käytetään haihtumispäästöjen valvontaan) ym. 6.2.1.4 Kaasuttimen kohokammion tilavuuden toleranssi on 10 millilitraa. 6.2.1.5 Varastoidun polttoainekaasun poistumismenetelmän on oltava sama (esimerkiksi ilmavirta, poistumisaika tai poistumistilavuus ajosyklin aikana). 6.2.1.6 Polttoaineen syöttöjärjestelmän tiivistys- ja tuuletusmenetelmien on oltava samat. 6.2.2 Täydentäviä huomautuksia: i) eri moottorikoot sallitaan; ii) eri moottoritehot sallitaan; iii) automaattiset ja käsivalintaiset vaihteistot sekä kaksi- ja nelipyörävedot sallitaan; iv) eri korimallit sallitaan; v) eri pyörä- ja rengaskoot sallitaan. 6.3 Pakokaasunpuhdistuslaitteiden kestävyys (tyyppi V -testi) 6.3.1 Ajoneuvotyypille annettu hyväksyntä voidaan laajentaa koskemaan eri ajoneuvotyyppejä edellyttäen, että moottorin ja pakokaasunvalvontajärjestelmän yhdistelmä on samanlainen kuin jo hyväksytyssä ajoneuvossa. Tätä tarkoitusta varten ne ajoneuvotyypit, joiden jäljempänä esitetyt parametrit ovat samat tai vahvistettujen rajojen sisällä, katsotaan kuuluviksi samaan moottori-pakokaasunvalvontajärjestelmäyhdistelmään. 6.3.1.1 Moottori: - sylinterien lukumäärä, - iskutilavuus (± 15 %), - sylinteriryhmän rakenne, - venttiilien lukumäärä, - polttoainejärjestelmä, - jäähdytysjärjestelmän tyyppi, - palamisprosessi. 6.3.1.2 Pakokaasunvalvontajärjestelmä: - Katalysaattorit: - katalyyttielementtien ja katalysaattorien lukumäärä, - katalysaattorien koko ja muoto (tilavuus ± 10 %), - katalyyttitoiminnan tyyppi (hapettava, kolmitie jne.), - jalometallimäärä (sama tai suurempi), - jalometallisuhde (± 15 %), - korvaava aine (rakenne ja materiaali), - hilatiheys, - katalysaattori(e)n kotelon tyyppi, - katalysaattorien sijainti (paikka ja etäisyys pakojärjestelmässä, joka ei aiheuta yli ± 50 K:n lämpötilavaihtelua katalysaattorien ilmansyöttöaukossa). - Ilmansyöttö: - käytössä vai ei - tyyppi (sykähdysilma, ilmapumput jne.) - Pakokaasujen takaisinkierrätys: - käytössä vai ei. 6.3.1.3 Inertialuokka: Inertialuokka välittömästi yläpuolella ja mikä tahansa vastaava inertialuokka alapuolella. 6.3.1.4 Kestävyystesti voidaan suorittaa ajoneuvolla, jonka korimalli, vaihteisto (automaattinen tai käsivalintainen) ja pyörä- tai rengaskoko ovat erilaiset kuin tyyppihyväksyntäanomuksen kohteena olevassa ajoneuvotyypissä. 7 TUOTANNON VAATIMUSTENMUKAISUUS 7.1 Yleissääntönä tuotannon vaatimustenmukaisuus ajoneuvon pakokaasu- ja haihtumispäästörajojen osalta tarkastetaan liitteen IX mukaisen tyyppihyväksyntätodistuksen tietojen perusteella ja tarvittaessa tekemällä kaikki tai osa 5.2 kohdassa tarkoitetuista tyyppi I, II, III ja IV -testeistä. 7.1.1 Tyyppi I -testin vaatimusten täyttyminen tarkastetaan seuraavasti: 7.1.1.1 Ajoneuvo otetaan sarjatuotannosta ja sille suoritetaan 5.3.1 kohdassa määritelty testi. Huononemiskertoimia sovelletaan samalla tavalla. Kuitenkin 5.3.1.4 kohdassa esitetyt raja-arvot on korvattava seuraavasti: >TAULUKON PAIKKA> 7.1.1.2 Jos tuotannosta otettu ajoneuvo ei täytä 7.1.1.1 kohdan vaatimuksia, valmistaja voi pyytää mittaukset suoritettaviksi tuotannosta otetulle ajoneuvoerälle, joka sisältää alunperin valitun ajoneuvon. Valmistaja määrittelee erän suuruuden n. Muille kuin alunperin valitulle ajoneuvolle suoritetaan yksi tyyppi I -testi. Alunperin testatusta ajoneuvosta otetaan huomioon kyseisellä ajoneuvolla tehdyn kolmen tyyppi I -testin tuloksen aritmeettinen keskiarvo. Satunnaiserästä saatujen tulosten aritmeettinen keskiarvo (x) ja vakiopoikkeama S(6) määritetään hiilimonoksidi-, yhdistettyjen hiilivety- ja typen oksidi- sekä hiukkaspäästöjen osalta. Tuotantomallien katsotaan täyttävän vaatimukset, jos seuraava ehto pätee: x + k 7 S ≤ L jossa: L on 7.1.1.1 kohdassa vahvistettu raja-arvo, k on n:n arvosta riippuvainen tilastollinen kerroin, joka saadaan seuraavasta taulukosta: >TAULUKON PAIKKA> jos n 20, k = >NUM>0,860/>DEN>√n 7.1.2 Tuotannosta otetulle ajoneuvolle tehtävässä tyyppi II tai III -testissä 5.3.2.2 ja 5.3.3.2 kohdassa esitettyjen edellytysten on täytyttävä. 7.1.3 Poiketen liitteessä III olevan 3.1.1 kohdan vaatimuksista, tuotannon vaatimustenmukaisuuden toteamisesta vastaava tutkimuslaitos saa valmistajan suostumuksella suorittaa tyyppi I, II, III ja IV -testit ajoneuvoilla, joilla on ajettu vähemmän kuin 3 000 km. 7.1.4 Kaikkien tuotettujen hyväksyttyä tyyppiä olevien ajoneuvojen keskimääräisten haihtumispäästöjen on oltava pienempiä kuin 5.3.4.2 kohdassa eritelty raja-arvo liitteen VI mukaisesti suoritetussa testissä. 7.1.5 Tuotantolinjan päässä tehtäviä rutiinitestejä varten hyväksynnän haltija voi osoittaa vaatimustenmukaisuuden ottamalla tarkastettavaksi ajoneuvoja, jotka täyttävät liitteessä VI olevan 7 kohdan vaatimukset. 8 SIIRTYMÄMÄÄRÄYKSET 8.1 Tyyppihyväksyntää ja tuotannon vaatimustenmukaisuuden tarkastamista varten käytetään testin I-osaa, kun kyseessä ovat: - muut kuin M1-luokan ajoneuvot; - M1-luokan ajoneuvot, jotka on tarkoitettu kuljettamaan enemmän kuin kuusi matkustajaa kuljettaja mukaan lukien, tai joiden suurin massa on suurempi kuin 2 500 kg; - maastoautot, jotka määritellään direktiivin 70/156/ETY, sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna direktiivillä 87/403/ETY(7), liitteessä I. Raja-arvot, jotka esitetään 5.3.1.4 (tyyppihyväksyntä) ja 7.1.1.1 (vaatimustenmukaisuuden tarkastaminen) kohdan taulukoissa, korvataan seuraavasti: Ajoneuvon tyyppihyväksynnän osalta: >TAULUKON PAIKKA> Tuotannon vaatimustenmukaisuuden tarkastamisen osalta: >TAULUKON PAIKKA> 8.2 Seuraavia määräyksiä sovelletaan 31 päivään joulukuuta 1994 saakka ajoneuvoihin, jotka on ensimmäisen kerran laskettu liikkeelle ja tyyppihyväksytty ennen 1 päivää heinäkuuta 1993: - direktiivin 70/220/ETY, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 88/436/ETY, liitteessä I olevassa 8.3 kohdassa esitetyt siirtymämääräykset (lukuun ottamatta 8.3.1.3 kohtaa); - direktiivin 70/220/ETY, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 88/76/ETY, liitteen I määräykset, jotka koskevat muita kuin tämän liitteen 8.1 kohdassa tarkoitettuja M1-luokan ajoneuvoja, jotka on varustettu tilavuudeltaan yli 2 litran ottomoottoreilla; - direktiivissä 70/220/ETY, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 89/458/ETY, moottorin tilavuudeltaan alle 1,4 litran ajoneuvoille vahvistetut määräykset. Valmistajan pyynnöstä ajoneuvot voidaan tyyppihyväksyä näiden testausvaatimusten mukaisesti sen sijaan, että käytettäisiin direktiivin 70/220/ETY, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 91/441/ETY, liitteessä I olevassa 5.3.1, 5.3.5 ja 7.1.1 kohdassa tarkoitettuja testejä. 8.3 Päivämääriin 1 päivään heinäkuuta 1994 saakka tyyppihyväksyntää varten ja 31 päivään joulukuuta 1994 saakka ensimmäisen kerran liikkeelle laskemista varten, suoraruiskutteisilla dieselmoottoreilla varustettujen ajoneuvojen, lukuun ottamatta 8.1 kohdassa tarkoitettuja ajoneuvoja, yhdistetyn hiilivety- ja typen oksidipäästön massan ja hiukkaspäästön massan raja-arvot saadaan kertomalla 5.3.1.4 (tyyppihyväksyntä) ja 7.1.1.1 (vaatimustenmukaisuuden tarkastaminen) kohdan taulukkoarvot L2 ja L3 kertoimella 1,4. (1) Direktiivin 70/156/ETY liitteessä I olevan 0.4 kohdan mukaisesti määriteltynä. (EYVL N:o L 42, 23.2.1970, s. 1) (2) EYVL N:o L 197, 20.7.1983, s. 1 (3) EYVL N:o L 36, 9.2.1988, s. 33 (4) EYVL N:o L 96, 3.4.1985, s. 25 (5) Jos yksi kutakin epäpuhtautta tai yhdistelmää vastaavasta kolmesta tuloksesta ylittää 5.3.1.4 kohdassa vahvistetun raja-arvon enemmän kuin 10 %, koetta voidaan jatkaa kyseisellä ajoneuvolla 5.3.1.4.2 kohdan mukaisesti (6) Vakiopoikkeama on S² = Ó>NUM>(x - x)²/>DEN>n - 1 jossa x on yksi saaduista n:stä erillisestä tuloksesta. (7) EYVL N:o L 220, 8.8.1987, s. 44 LIITE II TIETOJENANTOASIAKIRJA N:o... >KAAVION ALKU> Noudattaen ETY-tyyppihyväksyntää koskevan neuvoston direktiivin 70/156/ETY liitettä I sekä viitaten moottoriajoneuvojen päästöjen aiheuttaman ilman pilaantumisen estämiseksi toteutettaviin toimenpiteisiin (Direktiivi 70/220/ETY, sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna direktiivillä 91/441/ETY) Seuraavat tiedot on toimitettava tarvittaessa kolmena kappaleena ja sisällysluettelolla varustettuna. Piirustukset, jos niitä on, on toimitettava sopivassa mittakaavassa ja riittävän yksityiskohtaisina A4-kokoisina tai taitettuna A4-kokoon. Mikroprosessoriohjatuista toiminnoista on annettava keskeiset suoritusarvoja koskevat tiedot. 0 YLEISTÄ 0.1 Merkki (toiminimi): 0.2 Tyyppi ja kaupallinen kuvaus (mainitse kaikki vaihtoehdot): 0.3 Tyypin tunnistustapa, jos merkitty ajoneuvoon: 0.3.1 Edellä mainitun merkinnän sijainti: 0.4 Ajoneuvoluokka: 0.5 Valmistajan nimi ja osoite: 0.6 Valmistajan edustajan (jos sellainen on) nimi ja osoite: 1 AJONEUVON YLEISET RAKENTEELLISET OMINAISUUDET 1.1 Valokuvat tai piirustukset ajoneuvosta: 1.2 Vetävät akselit (lukumäärä, sijainti, kytkentä): 2 MASSA (kg) (viitatkaa piirustukseen tarvittaessa) 2.1 Ajoneuvon massa ajokunnossa korirakenne mukaan luettuna tai alustan paino ohjaamoineen, jos valmistaja ei asenna koria (sisältää jäähdytysnesteen, öljyt, polttoaineen, työkalut, varapyörän ja kuljettajan): 2.2 Valmistajan ilmoittama teknisesti sallittava enimmäismassa kuormattuna: 3 MOOTTORI 3.1 Valmistaja: 3.1.1 Valmistajan moottoritunnus (merkittynä moottoriin tai muuten tunnistettavissa): 3.2 Polttomoottori 3.2.1 Erityistietoja moottorista 3.2.1.1 Työtapa: kipinäsytytteinen/puristussytytteinen nelitahtinen/kaksitahtinen 3.2.1.2 Sylinterien lukumäärä, sijoitus ja sytytysjärjestys: 3.2.1.2.1 Sylinterin halkaisija: mm(3) 3.2.1.2.2 Iskun pituus: mm(3) 3.2.1.3 Moottorin tilavuus: cm3(4) 3.2.1.4 Volumetrinen puristussuhde (2) 3.2.1.5 Piirustukset palotilasta, männän päästä ja männänrenkaista 3.2.1.6 Joutokäyntinopeus (2)min-1 3.2.1.7 Hiilimonoksidin osuus pakokaasun tilavuudesta joutokäynnillä (2): % valmistajan ilmoituksen mukaan. 3.2.1.8 Suurin nettoteho: kW kierrosnopeudella min-1 (direktiivin 80/1269/ETY liitteessä I ja sen myöhemmissä muutoksissa esitetyn menetelmän mukaan) 3.2.2 Polttoaine: dieselöljy/bensiini 3.2.3 Research-menetelmällä laskettu tutkimusoktaaniluku, lyijytön: 3.2.4 Polttoaineen syöttö 3.2.4.1 Kaasuttimella (kaasuttimilla): kyllä/ei (1) 3.2.4.1.1 Merkki (merkit): 3.2.4.1.2 Tyyppi (tyypit): 3.2.4.1.3 Lukumäärä: 3.2.4.1.4 Säädöt(2): 3.2.4.1.4.1 Suuttimet: 3.2.4.1.4.2 Kuristukset: 3.2.4.1.4.3 Polttoainepinnan korkeus: 3.2.4.1.4.4 Uimurin massa: (1) Tarpeeton viivataan yli. (2) Luku on pyöristettävä lähimpään millimetrin kymmenesosaan. (3) Ilmoittakaa toleranssi. (4) Tämä arvo on laskettava käyttämällä ð= 3,1416 ja pyöristettävä lähimpään cm3:iin. 3.2.4.1.4.5 Neulaventtiili: 3.2.4.1.5 Kylmäkäynnistysjärjestelmä: käsikäyttöinen/automaattinen (1) 3.2.4.1.5.1 Toimintaperiaate (-periaatteet): 3.2.4.1.5.2 Toimintarajat/säädöt(1)(2): 3.2.4.2 Polttoaineen ruiskutuksella (vain puristussytytteiset): 3.2.4.2.1 Järjestelmän kuvaus: kyllä/ei(1) 3.2.4.2.2 Toimintaperiaate: (suoraruiskutus/esikammio/pyörrekammio) (1) 3.2.4.2.3 Ruiskutuspumppu 3.2.4.2.3.1 Merkki: 3.2.4.2.3.2 Tyyppi: 3.2.4.2.3.3 Suurin polttoainemäärä(1)(2): mm3/isku tai työkierto pumpun kierrosnopeudella min-1, tai vaihtoehtoisesti kaavio 3.2.4.2.3.4 Ruiskutuksen ajoitus(2): 3.2.4.2.3.5 Ruiskutusennakkokäyrä(2): 3.2.4.2.3.6 Kalibrointimenettely: testauspenkki/moottori(1) 3.2.4.2.4 Rajoitin 3.2.4.2.4.1 Tyyppi: 3.2.4.2.4.2 Syötön loppumispiste 3.2.4.2.4.2.1 Ryntäysnopeus kuormitettuna: min-1 3.2.4.2.4.2.2 Ryntäysnopeus ilman kuormaa: min-1 3.2.4.2.4.3 Joutokäyntinopeus: min-1 3.2.4.2.6 Suuttimet 3.2.4.2.6.1 Merkki (merkit): 3.2.4.2.6.2 Tyyppi (tyypit): 3.2.4.2.6.3 Avautumispaine(2): kPa tai rajoitin(2) 3.2.4.2.7 Kylmäkäynnistysjärjestelmä 3.2.4.2.7.1 Merkki (merkit): 3.2.4.2.7.2 Tyyppi (tyypit): 3.2.4.2.7.3 Kuvaus: 3.2.4.2.8 Käynnistysapulaite 3.2.4.2.8.1 Merkki (merkit): (1) Tarpeeton viivataan yli (2) Ilmoittakaa toleranssi 3.2.4.2.8.2 Tyyppi (tyypit): 3.2.4.2.8.3 Järjestelmän kuvaus: 3.2.4.3 Polttoaineen ruiskutuksella (vain ottomoottorit): kyllä/ei(1) 3.2.4.3.1 Järjestelmän kuvaus: 3.2.4.3.2 Toimintaperiaate: imusarja [yksipiste/monipiste/suoraruiskutus/muu (selvitys)(1)] ohjausyksikkö - tyyppi (tai N:o): polttoaineensäädin - tyyppi: ilmanvirtausanturi - tyyppi: polttoaineenjakaja - tyyppi: paineensäädin - tyyppi: mikrokytkin - tyyppi: joutokäynnin säätöruuvi - tyyppi: kaasuttimen kotelo - tyyppi: veden lämpötilan anturi - tyyppi: ilman lämpötilan anturi - tyyppi: Sähkömagneettisten häiriöiden vaimennin. Kuvaus tai piirustus. Tiedot annettava, jos kyseessä on jatkuvaruiskutteinen järjestelmä; muista järjestelmistä vastaavat tiedot. 3.2.4.3.3 Merkki (merkit): 3.2.4.3.4 Tyyppi (tyypit): 3.2.4.3.5 Suutin (suuttimet): avautumispaine(2): kPa tai kaavio(2): 3.2.4.3.6 Ruiskutuksen ajoitus: 3.2.4.3.7 Kylmäkäynnistysjärjestelmä 3.2.4.3.7.1 Toimintaperiaate (toimintaperiaatteet)(1)(2): 3.2.4.3.7.2 Toimintarajat/säädöt: 3.2.4.4 Siirtopumppu 3.2.4.4.1 Paine(2):....... kPa tai kaavio(2): 3.2.5 Sytytys 3.2.5.1 Merkki (merkit): 3.2.5.2 Tyyppi (tyypit): 3.2.5.3 Toimintaperiaate: 3.2.5.4 Sytytysennakkokäyrä(2): 3.2.5.5 Staattinen sytytyksen ajoitus(2):...... ennen yläkuolokohtaa 3.2.5.6 Katkojan kärkiväli(2):...... mm 3.2.5.7 Kosketuskulma(2):...... 3.2.5.8 Sytytystulpat 3.2.5.8.1 Merkki: (1) Tarpeeton viivataan yli (2) Ilmoittakaa toleranssi 3.2.5.8.2 Tyyppi: 3.2.5.8.3 Sytytystulpan kärkiväli:...... mm 3.2.5.9 Sytytyspuola 3.2.5.9.1 Merkki: 3.2.5.9.2 Tyyppi: 3.2.5.10 Sytytyskondensaattori 3.2.5.10.1 Merkki: 3.2.5.10.2 Tyyppi: 3.2.6 Jäähdytysjärjestelmä (neste/ilma)(1) 3.2.7 Imujärjestelmä 3.2.7.1 Ahdin: kyllä/ei(1) 3.2.7.1.1 Merkki (merkit): 3.2.7.1.2 Tyyppi (tyypit): 3.2.7.1.3 Järjestelmän kuvaus (enimmäisahtopaine: kPa, ohivirtausläppä, jos sellainen on) 3.2.7.2 Ahtoilman jäähdytin: kyllä/ei(1) 3.2.7.3 Imuputkien ja niiden varusteiden kuvaus ja piirustukset (tasaussäiliö, lämmitin, lisäilmanotot jne.) 3.2.7.3.1 Imusarjan kuvaus (mukaan luettuna piirustukset tai valokuvat): 3.2.7.3.2 Ilmansuodatin, piirustukset:........., tai 3.2.7.3.2.1 Merkki (merkit): 3.2.7.3.2.2 Tyyppi (tyypit): 3.2.7.3.3 Imuäänen vaimennin, piirustukset:........., tai 3.2.7.3.3.1 Merkki (merkit): 3.2.7.3.3.2 Tyyppi (tyypit): 3.2.8 Pakojärjestelmä 3.2.8.1 Pakojärjestelmän kuvaus tai piirustukset: 3.2.9 Venttiilien ajoitus tai vastaavat tiedot 3.2.9.1 Venttiilien suurin nousu, avautumis- ja sulkeutumiskulmat tai muun kaasunvaihtojärjestelmän ajoituksen yksityiskohdat yläkuolokohtiin nähden: 3.2.9.2 Vertailu- tai säätöarvot(1): 3.2.10 Käytetty voiteluaine (1) Tarpeeton viivataan yli 3.2.10.1 Merkki: 3.2.10.2 Tyyppi: 3.2.11 Ilman pilaantumista estävät toimenpiteet 3.2.11.1 Kampikammiokaasujen kierrätyslaite (kuvaus ja piirustukset): 3.2.11.2 Muut pakokaasunpuhdistuslaitteet (jos on, eikä käsitelty toisen otsikon alla): 3.2.11.2.1 Katalysaattori: kyllä/ei (1): 3.2.11.2.1.1 Katalysaattoreiden ja katalyyttielementtien lukumäärä: 3.2.11.2.1.2 Katalysaattorin mitat ja muoto (tilavuus jne.): 3.2.11.2.1.3 Katalyyttitoiminnan tyyppi: 3.2.11.2.1.4 Jalometallien kokonaismäärä: 3.2.11.2.1.5 Suhteellinen pitoisuus: 3.2.11.2.1.6 Korvaava aine (rakenne ja materiaali): 3.2.11.2.1.7 Hilatiheys: 3.2.11.2.1.8 Katalysaattorin (katalysaattorien) kotelon tyyppi: 3.2.11.2.1.9 Katalysaattorin (katalysaattorien) sijainti (paikat ja vertailuetäisyydet pakojärjestelmässä): 3.2.11.2.1.10 Hapetusanturi: tyyppi 3.2.11.2.1.10.1 Hapetusanturin sijainti: 3.2.11.2.1.10.2 Hapetusanturin valvontaväli: 3.2.11.2.2 Ilmansyöttö: kyllä/ei (1) 3.2.11.2.2.1 Tyyppi (sykähdysilma, ilmapumppu jne.): 3.2.11.2.3 Pakokaasun takaisinkierrätys: kyllä/ei (1) 3.2.11.2.3.1 Ominaisuudet (virtaus jne.): 3.2.11.2.4 Haihtumispäästöjen valvontajärjestelmät: Täydellinen ja yksityiskohtainen kuvaus laitteista ja niiden toimintatila: Piirustus haihtumispäästöjen valvontajärjestelmästä Piirustus hiilidioksidikanisterista Piirustus polttonestesäiliöstä ja maininta tilavuudesta ja materiaalista 3.2.11.2.5 Hiukkasloukku: kyllä/ei (1) 3.2.11.2.5.1 Hiukkasloukun mitat ja muoto (tilavuus) 3.2.11.2.5.2 Hiukkasloukun tyyppi ja rakenne (1) Tarpeeton viivataan yli 3.2.11.2.5.3 Hiukkasloukun sijainti (vertailuetäisyydet pakojärjestelmässä) 3.2.11.2.5.4 Talteenottojärjestelmä/menetelmä, kuvaus ja piirustus 3.2.11.2.6 Muut järjestelmät (kuvaus ja toimintaperiaate): 4 VOIMANSIIRTO 4.1 Kytkin (tyyppi): 4.1.1 Suurin vääntömomentin muuntosuhde: 4.2 Vaihteisto: 4.2.1 Tyyppi: 4.2.2 Sijainti moottoriin nähden: 4.2.3 Ohjausmenetelmä: 4.3 Välityssuhteet Vaihde Vaihteen välityssuhde Vetopyörästön välityssuhde Kokonaisvälityssuhde Suurin välitys (*) 1 2 3 Muut Pienin välitys (*) Peruutus (*) Portaaton vaihteisto 5 JOUSITUS 5.1 Renkaat ja pyörät vakioasennuksena 5.1.1 Renkaiden jako akseleille ja sallitut rengasyhdistelmät: 5.1.2 Rengaskoot: 5.1.3 Vierintämatkan ylä- ja alarajat: 5.1.4 Valmistajan suosittelema(t) rengaspaine(et):..... kPa 6 KORI 6.1 Istuinten lukumäärä:>KAAVION LOOPU> LIITE III TYYPPI I -TESTI (Keskimääräisten pakokaasupäästöjen tarkastus kylmäkäynnistyksen jälkeen) 1 JOHDANTO Tässä liitteessä kuvataan menettely liitteessä I olevassa 5.3.1 kohdassa määritellylle tyyppi I -testille. 2 TOIMINTASYKLI ALUSTADYNAMOMETRILLÄ 2.1 Syklin kuvaus Toimintasykli alustadynamometrillä kuvataan tämän liitteen lisäyksessä 1. 2.2 Syklin ajamisen yleiset ehdot Syklin ajoa on tarvittaessa kokeiltava ennakolta, jotta voidaan selvittää kaasu- ja jarrupolkimien käyttö siten, että saavutetaan sykli, joka pysyy teoreettisen syklin toleranssialueen sisällä. 2.3 Vaihteiston käyttö 2.3.1 Jos ykkösvaihteella saavutettava suurin nopeus on pienempi kuin 15 km/h, käytetään kaupunkiajosyklin perusosissa (osa 1) kakkos-, kolmos- ja nelosvaihteita ja taajama-alueen ulkopuolisessa ajosyklissä (osa 2) kakkos-, kolmos-, nelos- ja viitosvaihteita. Vastaavia vaihteita voidaan käyttää myös silloin, kun ajo-ohjeet suosittelevat liikkeellelähtöä tasamaalta kakkosvaihteella tai kun ykkösvaihde on tarkoitettu käytettäväksi vain maastoajoon, ryömintään tai hinaukseen. Ajoneuvoille, joiden moottorin teho on enintään 30 kW ja joiden suurin nopeus ei ylitä 130 km/h, taajama-alueen ulkopuolisen ajosyklin (osa 2) suurin nopeus rajoitetaan 90 km/h 1 päivään heinäkuuta 1994 saakka. Tämän päivämäärän jälkeen ajoneuvoja, jotka eivät saavuta toimintasyklissä vaadittua kiihtyvyyttä ja suurimpia nopeusarvoja, on ajettava kaasupoljin täysin alaspainettuna, jotta vaadittu ajosykli saavutetaan uudelleen. Poikkeukset toimintasyklistä on merkittävä testausselosteeseen. 2.3.2 Puoliautomaattisella vaihteistolla varustetut ajoneuvot testataan käyttämällä tavanomaisesti ajossa käytettäviä vaihteita ja käyttämällä vaihteita valmistajan ohjeiden mukaisesti. 2.3.3 Automaattivaihteistolla varustetut ajoneuvot testataan suurin ajovaihde (drive) kytkettynä. Kaasupoljinta on käytettävä siten, että saavutetaan mahdollisimman tasainen kiihtyvyys, jolloin vaihteet kytkeytyvät tavanomaisessa järjestyksessä. Tämän liitteen lisäyksessä 1 esitettyjä vaihtamiskohtia ei sovelleta; kiihdytyksen on jatkuttava koko sen suoraviivaisen ajanjakson ajan, jota kuvaa suora viiva, joka yhdistää jokaisen joutokäyntijakson lopun seuraavaan tasaisen nopeusjakson alkuun. Jäljempänä 2.4 kohdassa esitettyjä toleransseja sovelletaan. 2.3.4 Ajoneuvot, jotka on varustettu kuljettajan kytkemällä ylivaihteella, testataan kaupunkiajosyklissä (osa 1) ylivaihde irtikytkettynä ja taajama-alueen ulkopuolisessa ajosyklissä (osa 2) ylivaihde kytkettynä. 2.4 Toleranssit 2.4.1 Mitatun ja teoreettisen nopeuden eroksi sallitaan ± 2 km/h kiihdytyksen ja tasaisen nopeuden aikana sekä hidastuksen aikana ajoneuvon jarruja käytettäessä. Jos ajoneuvo hidastuu nopeammin ilman jarrujen käyttöä, sovelletaan vain 6.5.3 kohdan vaatimuksia. Tätä suuremmat nopeustoleranssit sallitaan vaiheen vaihtojen aikana edellyttäen, että toleransseja ei ylitetä yli 0,5 sekunniksi missään tilanteessa. 2.4.2 Aikatoleranssit ovat ± 1 sekunti. Toleransseja sovelletaan kaupunkiajosyklissä (osa 1) kunkin vaihtamishetken(1) alussa ja lopussa ja taajama-alueen ulkopuolisen ajosyklin (osa 2) toiminnoissa N:o 3, 5 ja 7. 2.4.3 Nopeus- ja aikatoleranssit yhdistetään tämän liitteen lisäyksessä 1 esitetyllä tavalla. 3 AJONEUVO JA POLTTOAINE 3.1 Testiajoneuvo 3.1.1 Ajoneuvon on oltava hyvässä mekaanisessa kunnossa. Sen on oltava sisäänajettu ja sillä on oltava ajettu vähintään 3 000 km ennen testiä. 3.1.2 Pakojärjestelmässä ei saa olla vuotoja, jotka vähentäisivät kerättävää kaasumäärää, jonka on oltava sama kuin moottorista lähtevä kaasumäärä. 3.1.3 Imujärjestelmän tiiviys voidaan tarkastaa, jotta varmistetaan, ettei polttoaine-ilmaseokseen pääse vahingossa lisäilmaa. 3.1.4 Moottorin ja ajoneuvon hallintalaitteiden säätöjen on oltava valmistajan määräysten mukaiset. Tätä vaatimusta sovelletaan erityisesti joutokäynnin säätöihin (kierrosnopeus ja pakokaasujen hiilimonoksidipitoisuus), kylmäkäynnistyslaitteen säätöihin ja pakokaasupäästöjen valvontajärjestelmään. 3.1.5 Testattava ajoneuvo tai vastaava ajoneuvo on tarvittaessa varustettava laitteella, jolla voidaan mitata alustadynamometrin säätämisessä tarvittavat ominaisparametrit 4.1.1 kohdan määräysten mukaisesti. 3.1.6 Tutkimuslaitos voi varmistaa, että ajoneuvon teho vastaa valmistajan ilmoittamaa, että sitä voi käyttää tavanomaiseen ajoon ja erityisesti, että se käynnistyy sekä kylmänä että kuumana. 3.2 Polttoaine Testissä on käytettävä liitteessä VIII määriteltyä sopivaa vertailupolttoainetta. 4 TESTIVARUSTUS 4.1 Alustadynamometri 4.1.1 Dynamometrin on kyettävä simuloimaan ajovastuksia yhdellä seuraavista luokituksista: - dynamometri kiinteällä kuormituskäyrällä; dynamometri, jonka fyysiset ominaisuudet antavat kiinteän kuormituskäyrän muodon; - dynamometri säädettävällä kuormituskäyrällä; dynamometri, jossa vähintään kahta ajovastusparametriä voidaan säätää kuormituskäyrän muodon muuttamiseksi. 4.1.2 Dynamometrin säätö ei saa muuttua ajan kuluessa. Se ei saa aiheuttaa tärinää, joka voitaisiin havaita ajoneuvossa ja joka voisi heikentää ajoneuvon tavanomaisia toimintoja. 4.1.3 Sen on oltava varustettu inertian ja kuorman simuloinnilla. Kaksirullaisen dynamometrin osalta nämä simuloinnit kytketään eturullaan. 4.1.4 Tarkkuus 4.1.4.1 Kuorma on kyettävä mittaamaan ja lukemaan ± 5 % tarkkuudella. 4.1.4.2 Jos dynamometrissä on kiinteä kuormituskäyrä, on kuorman säädön tarkkuuden oltava 80 km/h nopeudella ± 5 %. Jos dynamometrissä on säädettävä kuormituskäyrä, on dynamometrin sovittamistarkkuuden ajovastuksiin oltava 5 % nopeuksilla 100, 80, 60 ja 40 km/h ja 10 % nopeudella 20 km/h. Sen alapuolella dynamometrin absorption on oltava positiivinen. 4.1.4.3 Pyörivien osien kokonaisinertian (tarvittaessa mukaan lukien simuloitu inertia) on oltava tunnettu ja ± 20 kg:n sisällä testin inertialuokasta. 4.1.4.4 Ajoneuvon nopeus on mitattava rullan pyörimisnopeutena (kaksirullaisella dynamometrillä eturullasta). Nopeuden mittaustarkkuuden on oltava ± 1 km/h yli 10 km/h:n nopeuksilla. 4.1.5 Kuorman ja inertian asetus 4.1.5.1 Dynamometri kiinteällä kuormituskäyrällä: kuorman simulointi on säädettävä absorboimaan vetopyöräteho 80 km/h tasaisella nopeudella ja absorboitu teho nopeudella 50 km/h on merkittävä muistiin. Keinot, joilla tämä kuorma määritetään ja säädetään, esitetään lisäyksessä 3. 4.1.5.2 Dynamometri säädettävällä kuormituskäyrällä: kuorman simulointi on säädettävä absorboimaan vetopyöräteho 100, 80, 60, 40 ja 20 km/h tasaisilla nopeuksilla. Keinot, joilla nämä kuormat määritetään ja säädetään, esitetään lisäyksessä 3. 4.1.5.3 Inertia Dynamometrit, joissa on sähköinen inertian simulointi, on osoitettava yhtäpitäviksi mekaanisten hitauden inertiajärjestelmien kanssa. Tapa, jolla yhtäpitävyys todetaan, esitetään lisäyksessä 4. 4.2 Pakokaasun näytteenottojärjestelmä 4.2.1 Pakokaasun näytteenottojärjestelmän on kyettävä mittaamaan epäpuhtauksien todelliset määrät mitattavista pakokaasuista. Mittaukseen käytetään vakiotilavuuskerääjäjärjestelmää (CVS). Se edellyttää, että ajoneuvon pakokaasua jatkuvasti laimennetaan ulkoilmalla valvotuissa olosuhteissa. Vakiotilavuuskerääjämenetelmällä mitattaessa on täytettävä kaksi edellytystä: pakokaasujen ja laimennusilmaseoksen kokonaistilavuus on mitattava, ja analysointia varten kerätään jatkuvasti suhteellinen näyte tilavuudesta. Epäpuhtauksien päästömäärät määritetään näytteiden pitoisuuksista, jotka korjataan ulkoilman epäpuhtauspitoisuudella ja testijakson kokonaisvirtauksella. Hiukkaspäästöjen taso määritetään käyttämällä sopivia suodattimia, joilla kerätään hiukkaset virtauksen suhteellisesta osuudesta testin ajan ja saatu hiukkasmäärä punnitaan 4.3.2 kohdan mukaisesti. 4.2.2 Virtauksen järjestelmän läpi on oltava riittävä, jotta veden kondensoituminen estetään kaikissa testin aikana mahdollisissa olosuhteissa, kuten lisäyksessä 5 määritellään. 4.2.3 Kuvassa III/4.2.3 esitetään yleisjärjestelmän kaavio. Lisäyksessä 5 esitetään kolme esimerkkiä vakiotilavuuskerääjäjärjestelmistä, jotka täyttävät tässä liitteessä vahvistetut vaatimukset. 4.2.4 Kaasun ja ilman seoksen on oltava homogeenista keräysputken pisteessä S2. 4.2.5 Putken on otettava edustava näyte laimennetusta pakokaasuista. 4.2.6 Järjestelmässä ei saa olla kaasuvuotoja. Rakenteen ja materiaalien on oltava sellaiset, ettei järjestelmä vaikuta laimennetun pakokaasun epäpuhtauspitoisuuksiin. Jos yksikin osa (lämmönvaihdin, puhallin jne.) voi muuttaa jonkin kaasumaisen epäpuhtauden pitoisuutta laimennetussa kaasussa, on kyseisen epäpuhtauden näytteenotto suoritettava ennen tätä osaa, jos ongelmaa ei voida korjata. 4.2.7 Jos testattava ajoneuvo on varustettu useampihaaraisella pakoputkella, liitäntäputket on liitettävä mahdollisimman lähellä ajoneuvoa. 4.2.8 Staattisen paineen vaihtelut ajoneuvon pakoputkessa (pakoputkissa) eivät saa poiketa enempää kuin ± 1,25 kPa niistä staattisen paineen vaihteluista, jotka on mitattu dynamometrin ajosyklin aikana ilman liitäntää pakoputkeen (pakoputkiin). Näytteenottojärjestelmiä, joilla voidaan ylläpitää staattisen paineen toleranssi ± 0,25 kPa, on käytettävä, jos valmistajan kirjallinen pyyntö hyväksynnän antavalle viranomaiselle selvittää kapeamman toleranssin tarpeen. Vastapaine on mitattava pakoputkesta mahdollisimman läheltä sen päätä tai jatkeesta, jonka halkaisija on sama. 4.2.9 Pakokaasujen ohjaamiseen käytettävien venttiilien on oltava nopeasäätöistä ja nopeatoimista tyyppiä. 4.2.10 Kaasunäytteet kerätään riittävän suuriin näytepusseihin. Pussien on oltava materiaalia, joka ei muuta kaasumaista epäpuhtautta yli ± 2 % 20 minuutin varastoinnin jälkeen. 4.3 Analysointilaitteisto 4.3.1 Vaatimukset 4.3.1.1 Kaasumaiset epäpuhtaudet on analysoitava seuraavilla laitteilla: - hiilimonoksidin (CO) ja hiilidioksidin (CO2) analysointi: hiilimonoksidi- ja hiilidioksidianalysaattorin on oltava ei-dispersoivaa infrapuna-absorptiotyyppiä (NDIR), - hiilivetyjen (HC) analysointi - ottomoottorit: hiilivetyanalysaattorin on oltava liekki-ionisaatiotyyppiä (FID) kalibroituna propaanikaasulla, joka ilmaistaan hiiliatomiekvivalenttina (C1), - hiilivetyjen (HC) analysointi - dieselmoottorit: hiilivetyanalysaattorin on oltava liekki-ionisaatiotyyppiä (FID), joka on varustettu ilmaisimella, venttiileillä, putkistolla jne., jotka lämmitetään 463 K (190 °C) ± 10 K lämpötilaan (HFID). Se kalibroidaan propaanikaasulla, joka ilmaistaan hiiliatomiekvivalenttina (C1). Kuva III/4.2.3 >KAAVION ALKU> Pakokaasun näytteenottojärjestelmän kaavio >KAAVION LOOPU> >VIITTAUS KAAVIOON> - typen oksidien (NOx) analysointi: typen oksidien analysaattorin on oltava joko kemiluminesenssityyppiä (CLA) tai ei-dispersoivaa ultraviolettiresonanssiabsorptiotyyppiä (NDUVR), molemmat varustettuna NOx NO-muuntimella. Hiukkaset: Kerättyjen hiukkasten massan määritys. Hiukkaset kerätään molemmilla kerroilla kahdella sarjaan asennetulla suodattimella näytekaasuvirrasta. Kullakin suodatinparilla kerätty hiukkasmäärä on oltava seuraavan kaavan mukainen: M = >NUM>Vmix 7 m/>DEN>Vep 7 d tai m = M 7 d 7 >NUM>Vep/>DEN>Vmix >TAULUKON PAIKKA> Hiukkasten näytemäärä (>NUM>Vep/>DEN>Vmix) säädetään siten, että kun M = Mlimit, 1 ≤ m ≤ 5 mg (käytettäessä halkaisijaltaan 47 mm:n suodattimia). Suodatinpinnan on koostuttava materiaalista, joka on vettä hylkivää ja reagoimatonta pakokaasun osien suhteen (fluoridihiilipäällysteiset lasikuitusuodattimet tai vastaavat). 4.3.1.2 Tarkkuus Analysaattorien on oltava mittausalueeltaan sellaisia, että saavutetaan vaadittu tarkkuus pakokaasunäytteen epäpuhtauksien pitoisuuksien mittaamisessa. Mittausvirhe ei saa olla suurempi kuin ± 3 %, kun kalibrointikaasujen todellista arvoa ei oteta huomioon. Alle 100 ppm:n pitoisuuksilla mittausvirhe ei saa olla suurempi kuin ± 3 ppm. Ulkoilmanäyte on mitattava samalla analysaattorilla ja mittausalueella kuin vastaava laimennettu pakokaasunäyte. Kerättyjen hiukkasten mittaustarkkuuden on oltava taattu yksi mikrogramma. Kaikkien suodattimien painon määritykseen käytettävän mikrogrammavaa'an on oltava tarkkuudeltaan (normaalipoikkeama) ja luettavuudeltaan yksi mikrogramma. 4.3.1.3 Kylmäloukku Mitään kaasunkuivauslaitetta ei saa käyttää ennen analysaattoreita, ellei ole osoitettu, ettei sillä ole vaikutusta kaasuvirran epäpuhtauspitoisuuteen. 4.3.2 Erityiset vaatimukset dieselmoottoreille Jatkuvaan HC-analysointiin liekki-ionisaatiotunnistimella (HFID) on käytettävä lämmitettyä näytteenottolinjaa sekä tallenninta (R). Mitattujen hiilivetyjen keskimääräinen pitoisuus määritellään integroimalla. Testin ajan lämmitetyn näytteenottolinjan lämpötila on pidettävä 463 K (190 °C) ± 10 K suuruisena. Lämmitetty näytteenottolinja on varustettava lämmitetyllä suodattimella (Fh), joka poistaa ≥ 0,3 mikrometrin hiukkaset 99-prosenttisesti, poistamaan kaikki kiinteät hiukkaset analysointiin tarvittavasta jatkuvasta kaasuvirrasta. Näytteenottojärjestelmän vasteaika (putkesta analysaattorin sisäänmenoon) ei saa olla yli neljä sekuntia. HFID-laitetta on käytettävä vakiovirtausjärjestelmällä (lämmönvaihdin), jotta saadaan edustava näyte, jollei tehdä kompensointia muuttuville CFV- tai CFO-virtauksille. Hiukkasten keräysyksikön on käsitettävä laimennustunneli, keräysputki, suodatinyksikkö, osavirtauspumpu, virtausmäärän säädin ja mittausyksikkö. Hiukkasnäytteenoton osavirtaus imetään kahden sarjaan asennetun suodattimen läpi. Testikaasuvirtauksen hiukkasten keräysputki on asennettava laimennuskanavaan siten, että edustava näytekaasuvirtaus voidaan ottaa homogeenisesta ilman ja pakokaasun seoksesta ja että ilman ja pakokaasun seoksen lämpötila ei ylitä 325 K (52 °C) näytteenottopisteessä. Kaasuvirran lämpötila virtausmittarissa ei saa vaihdella yli ± 3 K eikä virtausmäärän massa yli ± 5 %. Jos tilavuusvirta muuttuu liiaksi suodattimien ylikuormittumisen takia, testi on pysäytettävä. Kun testi uusitaan, on virtausmäärää vähennettävä tai käytettävä suurempaa suodatinta. Suodattimet on poistettava kammiosta aikaisintaan tuntia ennen testin alkua. Tarvittavat hiukkassuodattimet on vakautettava (lämpötilan ja kosteuden suhteen) avoimessa astiassa, pölyltä suojattuna, vähintään 8 ja enintään 56 tuntia ennen testiä ilmastoidussa kammiossa. Vakauttamisen jälkeen puhtaat suodattimet punnitaan ja varastoidaan, kunnes ne käytetään. Jos suodattimia ei käytetä tunnin kuluessa niiden poistamisesta punnitusastiasta, ne on punnittava uudelleen. Yhden tunnin raja voidaan korvata kahdeksan tunnin rajalla, jos seuraavat ehdot täyttyvät: - stabiloitunut suodatin asetetaan ja pidetään tiivistetyssä suodattimen pitimessä, jonka päädyt ovat tulpatut, tai - stabiloitunut suodatin asetetaan tiivistettyyn suodattimen pitimeen, joka sitten välittömästi asennetaan näytelinjaan, jonka läpi ei ole virtausta. 4.3.3 Kalibrointi Kukin analysaattori on kalibroitava niin usein kuin on tarpeellista ja joka tapauksessa tyyppihyväksyntätestiä edeltävänä kuukautena, ja vähintään kuuden kuukauden välein tuotannon vaatimustenmukaisuuden tarkastamiseksi. Käytettävä kalibrointimenetelmä esitetään lisäyksessä 6 olevassa 4.3.1 kohdassa tarkoitettujen analysaattorien osalta. 4.4 Tilavuusmittaus 4.4.1 Vakiotilavuuskerääjään otetun laimennetun pakokaasun kokonaistilavuuden mittausmenetelmän on oltava sellainen, että mittaustarkkuus on ± 2 %. 4.4.2 Vakiotilavuuskerääjän kalibrointi Vakiotilavuuskerääjäjärjestelmän tilavuuden mittauslaite on kalibroitava menetelmällä, jolla saavutetaan vaadittu tarkkuus, ja riittävän usein tämän tarkkuuden ylläpitämiseksi. Lisäyksessä 6 annetaan esimerkki kalibrointimenettelystä, joka antaa vaaditun tarkkuuden. Menetelmässä hyödynnetään dynaamista virtausmittauslaitetta, joka on dynaaminen ja soveltuu vakiotilavuuskerääjätestissä esiintyvälle suurelle virtausmäärälle. Laitteen tarkkuuden on oltava taattu hyväksytyn kansallisen tai kansainvälisen standardin mukaisesti. 4.5 Kaasut 4.5.1 Puhtaat kaasut Seuraavat puhtaat kaasut on tarvittaessa oltava käytettävissä kalibrointia ja käyttöä varten: - puhdistettu typpi (puhtaus ≤ 1 ppm C, ≤ 1 ppm CO, ≤ 400 ppm CO2 ja ≤ 0,1 ppm NO), - puhdistettu synteettinen ilma (puhtaus ≤ 1 ppm C, ≤ 1 ppm CO, ≤ 400 ppm CO2 ja ≤ 0,1 ppm NO), happipitoisuus 18 - 21 tilavuusprosenttia, - puhdistettu happi (puhtaus ≤ 99,5 tilavuusprosenttia O2), - puhdistettu vety (ja vetyä sisältävä seos) (puhtaus ≤ 1 ppm C, ≤ 400 ppm CO2). 4.5.2 Kalibrointikaasut Käytettävissä on oltava kaasuja, joilla on seuraavat kemialliset koostumukset: seokset: - C3H8 ja puhdistettu synteettinen ilma (ks. 4.5.1 kohta), - CO ja puhdistettu typpi, - CO2 ja puhdistettu typpi, - NO ja puhdistettu typpi. (Tämän kalibrointikaasun NO2-määrä ei saa ylittää 5 % NO-pitoisuudesta.) Kalibrointikaasun todellisen pitoisuuden on oltava ± 2 prosentin sisällä ilmoitetusta arvosta. Lisäyksessä 6 eritellyt pitoisuudet voidaan myös saada aikaan kaasunjakajalla, laimentaen puhdistetulla N2:lla tai puhdistetulla synteettisellä ilmalla. Sekoituslaitteen tarkkuuden on oltava sellainen, että laimennettujen kalibrointikaasujen pitoisuudet voidaan määrittää ± 2 %:n tarkkuudella. 4.6 Lisälaitteet 4.6.1 Lämpötilat Lisäyksessä 8 esitetyt lämpötilat on mitattava ± 1,5 K:n tarkkuudella. 4.6.2 Paine Ulkoilman paine on pystyttävä mittaamaan ± 0,1 kPa:n tarkkuudella. 4.6.3 Absoluuttinen kosteus Absoluuttinen kosteus (H) on pystyttävä mittaamaan ± 5 %:n tarkkuudella. 4.7 Pakokaasun näytteenottojärjestelmä on tarkastettava lisäyksessä 7 olevassa 3 jaksossa esitetyllä menetelmällä. Tuodun ja mitatun kaasumäärän suurin sallittu poikkeama on 5 %. 5 TESTIN VALMISTELU 5.1 Inertiasimulaattorien säätö ajoneuvon hitautta vastaavaksi Inertiasimulaattoria käytetään, jotta pyörivien massojen kokonaisinertia saadaan suhteessa vertailumassaan seuraavissa rajoissa: >TAULUKON PAIKKA> 5.2 Dynamometrin säätö Kuorma säädetään 4.1.4 kohdassa esitettyjen menetelmien mukaisesti. Käytetty menetelmä ja saadut arvot (ekvivalentti-inertialle ominainen säätöparametri) on tallennettava testausselosteeseen. 5.3 Auton esivakauttaminen 5.3.1 Dieselmoottorilla varustetulla ajoneuvolla on hiukkaspäästöjen mittausta varten ajettava tämän liitteen lisäyksessä 1 esitettyä osan II sykliä vähintään 6 ja enintään 36 tuntia ennen testausta. On ajettava kolme peräkkäistä sykliä. Dynamometrin asetus osoitetaan 5.1 ja 5.2 kohdassa. Tämän dieselmoottorin esivakauttamisen jälkeen ja ennen testausta on diesel- ja ottomoottorilla varustettuja ajoneuvoja säilytettävä huoneessa, jonka lämpötila pysyy suhteellisen vakiona välillä 293 303 K (20 - 30 °C). Tätä vakauttamista on suoritettava ainakin kuusi tuntia ja jatkettava, kunnes mahdolliset moottoriöljyn ja jäähdytysnesteen lämpötilat ovat ± 2 K huoneen lämpötilasta. Jos valmistaja niin pyytää, testi on suoritettava 30 tunnin kuluessa siitä, kun ajoneuvoa on ajettu sen tavanomaisessa lämpötilassa. 5.3.2 Rengaspaineiden on oltava valmistajan ilmoittamat ja niitä on käytettävä tiellä suoritettavassa esitestissä jarrun säätämiseksi. Rengaspaineita voidaan nostaa enintään 50 % valmistajan suositelmasta käytettäessä kaksirullaista dynamometriä. Käytetty rengaspaine on kirjattava testausselosteeseen. 6 MENETTELY DYNAMOMETRILLÄ 6.1 Erityiset vaatimukset syklin aikana 6.1.1 Testin aikana testihuoneen lämpötilan on oltava 293 303 K (20 30 °C). Testihuoneen ilman tai moottorin imuilman absoluuttisen kosteuden (H) on oltava seuraavanlainen: 5,5 ≤ H ≤ 12,2 g H2O/kg kuivaa ilmaa 6.1.2 Ajoneuvon on testin aikana oltava suunnilleen vaakatasossa, jotta polttoaineen jakelussa ei ilmenisi mitään tavanomaisesta poikkeavaa. 6.1.3 Testi on suoritettava konepelti ylhäällä, jollei se ole teknisesti mahdotonta. Jäähdyttimeen vaikuttavaa (vesijäähdytys) tai ilmanottoon vaikuttavaa (ilmajäähdytys) lisätuuletinta voidaan käyttää tarvittaessa moottorin lämpötilan pitämiseksi tavanomaisena. 6.1.4 Testin aikana ajonopeus tallennetaan, jotta ajettujen syklien oikeellisuus voidaan todeta. 6.2 Moottorin käynnistäminen 6.2.1 Moottori on käynnistettävä tarkoitukseen varatuilla laitteilla valmistajan ohjeiden mukaisesti siten kuin ne esiintyvät ajoneuvon käyttäjän käsikirjassa. 6.2.2 Moottori on pidettävä joutokäynnillä 40 sekunnin ajan. Ensimmäisen syklin on alettava edellä mainitun 40 sekunnin joutokäyntijakson loputtua. 6.3 Joutokäynti 6.3.1 Käsivalintainen tai puoliautomaattinen vaihteisto 6.3.1.1 Joutokäyntijaksojen ajan kytkimen on oltava päällä ja vaihteen vapaalla. 6.3.1.2 Jotta kiihdytykset voidaan suorittaa tavanomaisen syklin mukaisesti, vaihde on siirrettävä ykköselle, kytkimen ollessa irti, viisi sekuntia ennen joutokäyntijaksoa seuraavaa kiihdytystä kaupunkiajosyklin perusosassa (osa 1). 6.3.1.3 Kaupunkiajosyklin (osa 1) perusosan alussa oleva ensimmäinen joutokäyntijakso koostuu kuudesta sekunnista joutokäyntiä vaihde vapaalla kytkin kiinni ja viidestä sekunnista ykkösvaihteella kytkin irti. Edellä tarkoitetut kaksi joutokäyntijaksoa on suoritettava perätysten. Taajama-alueen ulkopuolisen ajosyklin (osa 2) alussa oleva joutokäyntijakso koostuu 20 sekunnista joutokäyntiä ykkösvaihteella kytkin irti. 6.3.1.4 Kunkin kaupunkiajosyklin (osa 1) joutokäyntijaksoissa vastaavat ajat ovat 16 sekuntia vaihde vapaalla ja viisi sekuntia ykkösvaihteella kytkin irti. 6.3.1.5 Kahden peräkkäisen kaupunkiajosyklin (osa 1) perusosan välissä oleva joutokäyntijakso käsittää 13 sekuntia vaihde vapaalla kytkin päällä. 6.3.1.6 Taajama-alueen ulkopuolisen ajosyklin (osa 2) hidastusjakson jälkeen (ajoneuvon pysäytys rullilla) joutokäyntijakso on 20 sekuntia vaihde vapaalla kytkin päällä. 6.3.2 Automaattivaihteisto Ensimmäisen kytkennän jälkeen valitsinta ei saa käyttää missään vaiheessa testin aikana, paitsi 6.4.3 kohdassa tarkoitetussa tapauksessa tai jos valitsinta käytetään mahdollisen ylivaihteen kytkemiseen. 6.4 Kiihdytykset 6.4.1 Kiihdytykset on tehtävä siten, että kiihtyvyys olisi mahdollisimman tasainen vaiheen ajan. 6.4.2 Jos kiihdytystä ei voida tehdä vahvistetussa ajassa, tarvittava lisäaika vähennetään, jos mahdollista, vaihtamiseen varatusta ajasta, mutta muuten seuraavasta tasaisen nopeuden jaksosta. 6.4.3 Automaattivaihteistot Jos kiihdytystä ei voida tehdä vahvistetussa ajassa, vaihteenvalitsinta käytetään noudattaen käsivalintaisia vaihteistoja koskevia vaatimuksia. 6.5 Hidastukset 6.5.1 Kaikki kaupunkiajosyklin (osa 1) perusosan hidastukset tehdään nostamalla jalka täysin kaasulta kytkimen pysyessä päällä. Kytkin irroitetaan vaihdevipuun koskematta 10 km/h:n nopeudessa. Kaikki taajama-alueen ulkopuolisen ajosyklin (osa 2) hidastukset tehdään nostamalla jalka täysin kaasulta kytkimen pysyessä päällä. Kytkin irrotetaan vaihdevipuun koskematta 50 km/h:n nopeudessa viimeisessä hidastuksessa. 6.5.2 Jos hidastusjakso on pitempi kuin vastaavalle vaiheelle vahvistettu aika, ajoneuvon jarruja käytetään, jotta syklin ajoitus saavutetaan. 6.5.3 Jos hidastusjakso on lyhyempi kuin vastaavalle vaiheelle vahvistettu aika, teoreettisen syklin ajoitus saavutetaan yhdistämällä tasaisen nopeuden jakso tai joutokäyntijakso seuraavaan toimintaan. 6.5.4 Kaupunkiajosyklin (osa 1) perusosan hidastusjakson lopussa (ajoneuvon pysäytys rullilla) vaihde siirretään vapaalle ja kytkin nostetaan. 6.6 Tasaiset nopeudet 6.6.1 Kaasun pumppaamista tai sulkemista on vältettävä siirryttäessä kiihdytyksestä seuraavaan tasaiseen nopeuteen. 6.6.2 Vakionopeusjaksot saavutetaan kiinteällä kaasupolkimen asennolla. 7 KAASUJEN JA HIUKKASTEN NÄYTTEENOTTO JA ANALYSOINTI 7.1 Näytteenotto Näytteenotto aloitetaan ensimmäisen kaupunkiajosyklin perusosan alussa, kuten 6.2.2 kohdassa määritellään, ja lopetetaan taajama-alueen ulkopuolisen ajosyklin (osa 2) viimeisen joutokäyntijakson loputtua tai viimeisen kaupunkiajosyklin (osa 1) perusosan viimeisen joutokäyntijakson loputtua testin tyypistä riippuen. 7.2 Analysointi 7.2.1 Pussin sisältämät pakokaasut on analysoitava mahdollisimman pian eikä missään tapauksessa myöhemmin kuin 20 minuuttia testisyklin loppumisesta. Käytetyt hiukkassuodattimet on vietävä kammioon viimeistään tunnin kuluttua pakokaasutestin päättymisestä ja niitä on vakautettava siellä 2 36 tuntia ja sitten punnittava. 7.2.2 Ennen kunkin näytteen analysointia on kunkin epäpuhtauden osalta analysaattorin asetus nollattava sopivalla nollakaasulla. 7.2.3 Analysaattorit asetetaan vastaamaan kalibrointikäyriä käyttämällä vertailukaasuja, joiden nimellispitoisuudet ovat 70 100 % mittausalueesta. 7.2.4 Tämän jälkeen analysaattorien nollakohdat tarkastetaan. Jos lukema poikkeaa 7.2.2 kohdassa tarkoitetusta asteikosta yli 2 %, menettely uusitaan. 7.2.5 Tämän jälkeen näytteet analysoidaan. 7.2.6 Analysoinnin jälkeen nolla- ja asteikkokohdat tarkastetaan samoilla kaasuilla. Jos uusintatarkastukset ovat 2 %:n sisällä 7.2.3 kohdassa saaduista, analyysi voidaan hyväksyä. 7.2.7 Tämän jakson kaikissa kohdissa on eri kaasujen virtausmäärien ja paineiden oltava samat kuin on käytetty analysaattoreita kalibroitaessa. 7.2.8 Kunkin kaasuista mitatun epäpuhtauden pitoisuuslukema on se, joka on luettu mittauslaitteesta sen tasaantumisen jälkeen. Dieselmoottoreiden hiilivetypäästöjen massat lasketaan integroidusta HFID:in lukemasta, tarvittaessa korjattuna vaihtelevalle virtaukselle lisäyksessä 5 esitetyllä tavalla. 8 KAASUMAISTEN JA HIUKKASEPÄPUHTAUSPÄÄSTÖJEN MÄÄRÄN MÄÄRITYS 8.1 Huomioitava tilavuus Huomioitava tilavuus on korjattava vastaamaan olosuhteita 101,33 kPa ja 273,2 K. 8.2 Kaasumaisten ja hiukkasepäpuhtauspäästöjen kokonaismassa Ajoneuvosta testin aikana tulleen kunkin kaasumaisen epäpuhtauden massa m määritetään volumetrisen pitoisuuden ja kyseisen kaasun tilavuuden tulona huomioiden seuraavat tiheydet edellä mainituissa vertailuolosuhteissa. - hiilimonoksidin osalta (CO): d = 1,25 g/l, - hiilivedyn osalta (CH1,85): d = 0,619 g/l, - typen oksidien osalta (NO2): d = 2,05 g/l. Testin aikana ajoneuvosta saadun hiukkaspäästön massa m määritetään punnitsemalla kahdella suodattimella kerättyjen hiukkasten massa, m1 ensimmäisestä suodattimesta, m2 toisesta suodattimesta: - jos 0,95 (m1 + m2) ≤ m1, m = m1, - jos 0,95 (m1 + m2) > m1, m = m1 + m2, - jos m2 > m1, testi on hylätty. Lisäyksessä 8 esitetään laskelmat esimerkkeineen, joita käytetään kaasumaisten ja hiukkasepäpuhtauspäästöjen massojen määrittämiseen. Lisäys 1 TYYPPI I -TESTIN TOIMINTASYKLIN OSAT 1 TOIMINTASYKLI 1.1 Toimintasykli, joka koostuu osasta 1 (kaupunkiajosykli) ja osasta 2 (taajama-alueen ulkopuolinen ajosykli), esitetään kuvassa III/1.1. 2 KAUPUNKIAJOSYKLIN (OSA I) PERUSOSA Ks. kuva III/1.2 ja taulukko III/1.2. 2.1 Jako vaiheittain >TAULUKON PAIKKA> 2.2 Jako vaihteiden käytön mukaan >TAULUKON PAIKKA> 2.3 Yleistä Keskinopeus testin aikana: 19 km/h. Tehollinen ajoaika: 195 s. Teoreettinen ajomatka yhdessä syklissä: 1,013 km. Vastaava ajomatka neljässä syklissä: 4,052 km. Kuva III/1/1 >KAAVION ALKU> Tyyppi I -testin toimintasykli >KAAVION LOOPU> >VIITTAUS KAAVIOON> >TAULUKON PAIKKA> Kuva III/1/2 >KAAVION ALKU> Tyyppi I -testin kaupunkiajosyklin perusosa >KAAVION LOOPU> >VIITTAUS KAAVIOON> 3 TAAJAMA-ALUEEN ULKOPUOLINEN AJOSYKLI (OSA KAKSI) Ks. kuva III/1/3 ja taulukko III/1/3 3.1 Jako vaiheittain >TAULUKON PAIKKA> 3.2 Jako vaihteiden käytön mukaan >TAULUKON PAIKKA> 3.3 Yleistä Keskinopeus testin aikana: 62,6 km/h. Tehollinen ajoaika: 400 s. Teoreettinen ajomatka sykliä kohti: 6,955 km. Suurin nopeus: 120 km/h. Suurin kiihtyvyys: 0,833 m/s². Suurin hidastuvuus: - 1,389 m/s². >TAULUKON PAIKKA> Kuva III.1.3 >KAAVION ALKU> Tyyppi I -testin taajama-alueen ulkopuolinen ajosykli (osa kaksi) >KAAVION LOOPU> >VIITTAUS KAAVIOON> 4 TAAJAMA-ALUEEN ULKOPUOLINEN AJOSYKLI (MATALATEHOISET AJONEUVOT) Ks. kuva III/1/4 ja taulukko III/1/4. 4.1 Jako vaiheittain >TAULUKON PAIKKA> 4.2 Jako vaihteiden käytön mukaan >TAULUKON PAIKKA> 4.3 Yleistä Keskinopeus testin aikana: 59,3 km/h. Tehollinen ajoaika: 400 s. Teoreettinen ajomatka sykliä kohti: 6,594 km. Suurin nopeus: 90 km/h. Suurin kiihtyvyys: 0,833 m/s². Suurin hidastuvuus: -1,389 m/s². >TAULUKON PAIKKA> Kuva III.1.4 >KAAVION ALKU> Tyyppi I -testin taajama-alueen ulkopuolinen ajosykli (osa kaksi) (Alitehoiset ajoneuvot) >KAAVION LOOPU> >VIITTAUS KAAVIOON> Lisäys 2 ALUSTADYNAMOMETRI 1 MÄÄRITELMÄ ALUSTADYNAMOMETRISTÄ KIINTEÄLLÄ KUORMITUSKÄYRÄLLÄ1.1 Johdanto Jos alustadynamometrillä ei voi jäljitellä kokonaisajovastuksia nopeuksilla 10 100 km/h, on suositeltavaa käyttää alustadynamometriä, jolla on jäljempänä määritellyt ominaisuudet. 1.2 Määritelmä 1.2.1 Alustadynamometri voi olla yksi- tai kaksirullainen. Eturulla käyttää suoraan tai epäsuorasti inertiamassoja ja tehon absorptiolaitetta. 1.2.2 Kun kuorma 80 km/h nopeudella on asetettu jollakin 3 kappaleessa esitetyistä menetelmistä, K:n arvo voidaan määrittää yhtälöstä P = KV³. Jarrun absorboima teho (Pa) ja alustan sisäiset kitkavaikutukset vertailuasetuksesta 80 km/h nopeuteen ovat seuraavat: Jos V > 12 km/h: Pa = KV³ ± 5 % KV³ ± 5 % PV80 (olematta negatiivinen) Jos V > 12 km/h: Pa on välillä O ja Pa = KV³12± 5 % KV³12 ± 5 % PV80, missä K on alustadynamometrin ominaisuus ja PV80 on nopeudessa 80 km/h absorboitu teho. 2 DYNAMOMETRIN KALIBROINTIMENETELMÄ 2.1 Johdanto Tässä lisäyksessä esitetään menetelmä, jota käytetään dynamometrisen jarrun absorboiman tehon määritykseen. Absorboitu teho sisältää sekä kitkavaikutusten absorboiman tehon että tehon absorptiolaitteen absorboiman tehon. Dynamometri otetaan käyttöön testissä käytettävien testinopeuksien ulkopuolella. Dynamometrin käynnistämiseen käytettävä laite kytketään irti: vetorullan pyörimisnopeus laskee. Tehon absorptioyksikkö ja kitkavaikutukset vaimentavat rullien liike-energiaa. Tämä menetelmä ei huomioi vaihtelua rullien sisäisissä kitkavaikutuksissa sen mukaan, onko rullien päällä ajoneuvo vai ei. Takarullan kitkavaikutusta ei huomioida, kun se on vapaa. 2.2 Tehonäytön kalibrointi 80 km/h nopeuteen absorboidun tehon funktiona On käytettävä seuraavaa menettelyä (ks. myös kuvaa III/2/2.2). 2.2.1 Mitataan rullan pyörimisnopeus, jollei sitä vielä ole tehty. Voidaan käyttää viidettä pyörää, kierroslaskuria tai muuta menetelmää. 2.2.2 Asetetaan ajoneuvo dynamometrille tai käytetään muuta tapaa dynamometrin käynnistykseen. 2.2.3 Käytetään vauhtipyörää tai muuta inertian simulointijärjestelmää kyseiselle inertialuokalle. Kuva III.2.2.2 >KAAVION ALKU> Alustadynamometrin tehoa esittävä kaavio >KAAVION LOOPU> >VIITTAUS KAAVIOON> 2.2.4 Kiihdytetään dynamometri nopeuteen 80 km/h. 2.2.5 Luetaan teholukema (P1). 2.2.6 Kiihdytetään dynamometri nopeuteen 90 km/h. 2.2.7 Kytketään dynamometrin käynnistykseen käytetty laite irti. 2.2.8 Merkitään muistiin aika, jossa dynamometrin nopeus laskee 85 km/h:stä 75 km/h:iin. 2.2.9 Säädetään tehon absorptiolaite eri tasolle. 2.2.10 Edellä 2.2.4 - 2.2.9 kohdan vaatimukset on toistettava riittävän usein, jotta katetaan käytetyt tehon vaihtelut. 2.2.11 Lasketaan absorboitu teho kaavasta: Pa = >NUM>Mi(V1² - V2²)/>DEN>2 000 t jossa: >TAULUKON PAIKKA> 2.2.12 Kuva III/2.2.2.12 osoittaa tehonäytön 80 km/h nopeudella suhteessa samalla nopeudella absorboituun tehoon. Kuva III/2/2.2.12 >KAAVION ALKU> Tehonäyttö 80 km/h nopeudella suhteessa absorboituun tehoon samalla nopeudella >KAAVION LOOPU> >VIITTAUS KAAVIOON> 2.2.13 Edellä 2.2.3 2.2.12 kohdassa tarkoitettu toiminta on toistettava kaikille käytetyille inertialuokille. 2.3 Tehonäytön kalibrointi absorboidun tehon funktiona muille nopeuksille Edellä 2.2 kohdassa esitetyt menettelyt on toistettava riittävän usein valituille nopeuksille. 2.4 Dynamometrin tehonabsorptiokäyrän tarkastaminen vertailuarvosta 80 km/h nopeudella 2.4.1 Asetetaan ajoneuvo dynamometrille tai käytetään muuta menetelmää dynamometrin käynnistykseen. 2.4.2 Säädetään dynamometri absorboituun tehoon (Pa) 80 km/h:ssä. 2.4.3 Merkitään muistiin absorboitu teho nopeuksilla 100, 80, 60, 40 ja 20 km/h. 2.4.4 Piirretään käyrä Pa(V) ja tarkastetaan, että se vastaa 1.2.2 kohdan vaatimuksia. 2.4.5 Toistetaan 2.4.1 2.4.4 kohdassa annettu menettely muilla Pa:n arvoilla 80 km/h:ssa ja muilla inertia-arvoilla. 2.5 Samaa menettelyä on käytettävä voiman tai vääntömomentin kalibrointiin. 3 DYNAMOMETRIN SÄÄTÖ 3.1 Alipainemenetelmä 3.1.1 Johdanto Tämä menetelmä ei ole suositeltava ja sitä saa käyttää vain kiinteän kuormituskäyrän dynamometreille kuorman säädön mittaamiseksi 80 km/h nopeudessa eikä sitä voi käyttää sellaisten ajoneuvojen osalta, joissa on dieselmoottori. 3.1.2 Testikojeisto Alipaine (tai absoluuttipaine) ajoneuvon imusarjassa on mitattava ± 0,25 kPa:n tarkkuudella. Paineen arvoa on voitava tallentaa jatkuvasti tai enintään yhden sekunnin välein. Nopeuden arvoa on tallennettava jatkuvasti ± 0,4 km/h:n tarkkuudella. 3.1.3 Testi tiellä 3.1.3.1 Varmistetaan, että lisäyksessä 3 olevan 4 jakson vaatimukset täyttyvät. 3.1.3.2 Ajetaan ajoneuvolla tasaista 80 km/h nopeutta ja tallennetaan nopeus ja alipaine (tai absoluuttipaine) 3.1.2 kohdan vaatimusten mukaisesti. 3.1.3.3 Toistetaan 3.1.3.2 kohdassa vahvistettu menettely kolme kertaa molempiin suuntiin. Kaikki kuusi ajoa on tehtävä neljän tunnin kuluessa. 3.1.4 Tulosten käsittely ja hyväksyntäkriteerit 3.1.4.1 Tarkastellaan 3.1.3.2 ja 3.1.3.3 kohdan mukaisesti saatuja tuloksia (nopeus ei saa olla pienempi kuin 79,5 km/h tai suurempi kuin 80,5 km/h kauemmin kuin yhden sekunnin ajan). Luetaan kustakin ajosta alipaine sekunnin välein ja lasketaan alipaineen keskiarvo (>KAAVION ALKU> v> KAAVION LOOPU>) ja keskihajonta (keskihajonnat). Laskentaan on sisällyttävä vähintään 10 alipainelukemaa. 3.1.4.2 Keskihajonta ei saa ylittää 10 % keskiarvosta (>KAAVION ALKU> v>KAAVION LOOPU>) kussakin ajossa. 3.1.4.3 Lasketaan keskiarvo (>KAAVION ALKU> v>KAAVION LOOPU>) kuudelle ajolle (kolme ajoa kumpaankin suuntaan). 3.1.5 Dynamometrin säätö 3.1.5.1 Valmistelu Suoritetaan lisäyksessä 3 olevassa 5.1.2.2.1 5.1.2.2.4 kohdassa eritellyt toiminnat. 3.1.5.2 Säätö Lämmityksen jälkeen ajetaan ajoneuvoa tasaisella 80 km/h nopeudella ja säädetään dynamometrin kuorma siten, että alipainelukema (v) on 3.1.4.3 kohdan mukainen. Poikkeama siitä ei saa olla suurempi kuin 0,25 kPa. Tähän on käytettävä samoja mittauslaitteita kuin testissä tiellä. 3.2 Muita säätömenetelmiä Dynamometrin säätö voidaan tehdä vakionopeudella 80 km/h lisäyksen 3 vaatimusten mukaisesti. 3.3 Vaihtoehtoinen menetelmä Valmistajan suostumuksella voidaan käyttää seuraavaa menetelmää: 3.3.1 Jarru säädetään absorboimaan vetopyöristä tuleva teho vakionopeudella 80 km/h seuraavan taulukon mukaisesti: >TAULUKON PAIKKA> 3.3.2 Vertailumassaltaan yli 1 700 kg:n ajoneuvojen, jotka eivät ole henkilöautoja, tai jatkuvalla jokapyörävedolla varustettujen ajoneuvojen osalta 3.3.1 kohdan taulukon tehoarvot kerrotaan kertoimella 1,3. Lisäys 3 AJONEUVON AJOVASTUKSET - MITTAUSMENETELMÄ TIELLÄ - SIMULOINTI ALUSTADYNAMOMETRILLÄ 1 MENETELMIEN TAVOITE Jäljempänä määriteltyjen menetelmien tavoite on mitata ajoneuvon ajovastus vakionopeuksilla tiellä ja simuloida tätä vastusta dynamometrillä liitteessä III olevan 4.1.5 kohdan mukaisesti. 2 TIEN MÄÄRITELMÄ Tien on oltava vaakasuora ja riittävän pitkä, jotta jäljempänä tarkoitetut mittaukset voidaan tehdä. Nousun tai laskun on oltava vakio ± 0,1 %:n tarkkuudella eikä se saa olla suurempi kuin 1,5 %. 3 ULKOILMAN OLOSUHTEET 3.1 Tuuli Testaus voidaan tehdä vain tuulilla, joiden nopeuksien keskiarvo on pienempi kuin 3 m/s ja suurimmat nopeudet pienempiä kuin 5 m/s. Lisäksi tuulen vaakasuoran vektoriosan testaustiehen nähden on oltava pienempi kuin 2 m/s. Tuulen nopeus on mitattava 0,7 m tien pinnan yläpuolelta. 3.2 Kosteus Tien on oltava kuiva. 3.3 Paine - Lämpötila Testin aikana ilman tiheys ei saa poiketa enempää kuin ± 7,5 % vertailuolosuhteista p = 100 kPa ja T = 293,2 K. 4 AJONEUVON KUNTO JA VALMISTELU 4.1 Sisäänajo Ajoneuvon on oltava tavanomaisessa ajokunnossa ja säädöissään, kun sitä on sisäänajettu vähintään 3 000 km. Renkaat on sisäänajettava samaan aikaan kuin ajoneuvo tai urasyvyyden on oltava 90 50 % alkuperäisestä urasyvyydestä. 4.2 Tarkastukset Seuraavat tarkastukset on tehtävä ajoneuvon valmistajan asianomaiselle käytölle antamien ohjeiden mukaisesti: - pyörät, pölykapselit, renkaat (merkki, tyyppi, paine), - etuakseligeometria, - jarrujen säätö (hankautumisen estäminen), - etu- ja taka-akseleiden voitelu, - jousituksen ja ajoneuvon maavaran säätö jne. 4.3 Testin valmistelu 4.3.1 Ajoneuvo kuormataan vertailumassaansa. Ajoneuvon maavaran on oltava sellainen, että kuorman painopiste sijaitsee ulompien etuistuinten "R"-pisteiden puolivälissä ja näiden pisteiden kautta kulkevalla suoralla. 4.3.2 Tiellä suoritettavissa testeissä ajoneuvon ikkunoiden on oltava kiinni. Ilmastointilaitteiden, valaisimien ym. suojusten on oltava pois käytöstä -asennossa. 4.3.3 Ajoneuvon on oltava puhdas. 4.3.4 Ajoneuvo saatetaan sopivalla tavalla tavanomaiseen käyntilämpötilaan välittömästi ennen testiä. 5 MENETELMÄT 5.1 Energian muutosmenetelmä rullauksen aikana 5.1.1 Tiellä 5.1.1.1 Testilaitteisto ja virhe: - ajan mittausvirheen on oltava pienempi kuin 0,1 s, - nopeuden mittausvirheen on oltava pienempi kuin 2 %. 5.1.1.2 Testausmenettely 5.1.1.2.1 Kiihdytetään ajoneuvo 10 km/h suurempaan nopeuteen kuin valittu testinopeus V. 5.1.1.2.2 Siirretään vaihde "vapaa" asentoon. 5.1.1.2.3 Mitataan aika (t1), joka kuluu hidastumiseen nopeudesta V2 = V + ÄV km/h nopeuteen V1 = V - ÄV km/h, joissa ÄV ≤ 5 km/h. 5.1.1.2.4 Suoritetaan sama testi vastakkaiseen suuntaan: t2 5.1.1.2.5 Lasketaan aikojen t1 ja t2 keskiarvo T. 5.1.1.2.6 Toistetaan nämä testit useita kertoja, jotta tilastollinen tarkkuus (p) keskiarvosta T = >NUM>1/>DEN>n Ói = 1n Ti ei ole suurempi kuin 2 % (p ≤ 2 %) Tilastollinen tarkkuus (p) määritellään: p = >NUM>ts/>DEN>√n 7 >NUM>100/>DEN>T jossa: t = alla olevassa taulukossa annettu kerroin, s = keskihajonta, s = √Ói = 1n >NUM>(Ti - >KAAVION ALKU>T>KAAVION LOOPU>)²/>DEN>n - 1 n = testien lukumäärä, >TAULUKON PAIKKA> 5.1.1.2.7 Lasketaan teho kaavasta: P = >NUM>M V Ä V/>DEN>500 T jossa: P ilmaistaan kilowatteina, >TAULUKON PAIKKA> 5.1.2 Dynamometrillä 5.1.2.1 Mittauslaitteisto ja tarkkuus Laitteiston on oltava samanlainen kuin tiellä käytetty. 5.1.2.2 Testausmenettely 5.1.2.2.1 Asennetaan ajoneuvo testidynamometrille. 5.1.2.2.2 Säädetään vetopyörien rengaspaine (kylmänä) dynamometrin vaatimaan arvoon. 5.1.2.2.3 Säädetään dynamometrin ekvivalentti-inertia. 5.1.2.2.4 Saatetaan ajoneuvo ja dynamometri käyttölämpötilaan sopivalla tavalla. 5.1.2.2.5 Suoritetaan 5.1.1.2 kohdassa, lukuun ottamatta 5.1.1.2.4 ja 5.1.1.2.5 kohtaa, esitetyt toiminnat ja korvataan 5.1.1.2.7 kohdan kaavassa tekijä M tekijällä I. 5.1.2.2.6 Säädetään jarru siten, että liitteessä III olevan 4.1.4.1 kohdan vaatimukset täyttyvät. 5.2 Vääntömomentin mittausmenetelmä vakionopeudella 5.2.1 Tiellä 5.2.1.1 Mittauslaitteisto ja virhe Vääntömomentin mittaus on suoritettava sopivalla mittauslaitteella, joka antaa 2 %:n tarkkuuden. Nopeusmittauksen tarkkuuden on oltava 2 %. 5.2.1.2 Testausmenettely 5.2.1.2.1 Kiihdytetään ajoneuvo valittuun vakiintuneeseen nopeuteen V. 5.2.1.2.2 Tallennetaan vääntömomentti C(t) ja nopeus vähintään 10 sekunnin jakson ajan standardin ISO 970 mukaisella luokan 1 000 mittauslaitteilla. 5.2.1.2.3 Vääntömomentin C(t) ja nopeuden poikkeamat suhteessa aikaan saavat olla enintään 5 % mittausjakson kunkin sekunnin aikana. 5.2.1.2.4 Vääntömomentti C on keskimääräinen vääntömomentti, joka saadaan seuraavasta kaavasta: Ct1 = >NUM>1/>DEN>Ät ∫tt + Ät C(t)dt 5.2.1.2.5 Suoritetaan testi vastakkaiseen suuntaan, ja määritetään Ct2. 5.2.1.2.6 Määritetään näiden kahden vääntömomentin Ct1 ja Ct2 keskiarvo ts. Ct. 5.2.2 Dynamometrillä 5.2.2.1 Mittauslaitteisto ja virhe Laitteiston on oltava samanlainen kuin tiellä on käytetty. 5.2.2.2 Testausmenettely 5.2.2.2.1 Toteutetaan 5.1.2.2.1 5.1.2.2.4 kohdassa esitetyt toimenpiteet. 5.2.2.2.2 Toteutetaan 5.2.1.2.1 5.2.1.2.4 kohdassa esitetyt toimenpiteet. 5.2.2.2.3 Säädetään jarrun säätö siten, että liitteessä III olevan 4.1.4.1 kohdan vaatimukset täyttyvät. 5.3 Vaihtelevan ajo-ohjelman yli integroitu vääntömomentti 5.3.1 Tämä menetelmä on vapaaehtoinen täydennys 5.2 kohdassa esitettyyn vakionopeusmenetelmään. 5.3.2 Tässä dynaamisessa menettelyssä määritetään keskimääräinen vääntömomenttiarvo M. Se saadaan integroimalla hetkelliset vääntömomenttiarvot suhteessa aikaan, kun testiajoneuvolla ajetaan määriteltyä ajosykliä. Integroitu vääntömomentti jaetaan aikaerolla. Tulos on: >KAAVION ALKU> M>KAAVION LOOPU> = >NUM>1/>DEN>t2 - t1 ∫t1t2 M(t) 7 dt [jossa M(t) > 0] M lasketaan kuudesta tulossarjasta. M:n näytteenottomääräksi suositellaan vähintään kaksi näytettä sekunnissa. 5.3.3 Dynamometrin säätö Dynamometrin kuorma asetetaan 5.2 kohdassa esitetyllä menetelmällä. Jos arvo Mdynamometri ei vastaa arvoa Mtie, jarrun säätöä muutetaan, kunnes arvot ovat ± 5 %:n sisällä. Huom.: Tätä menetelmää voidaan käyttää vain dynamometreille, joissa on sähköinen inertiasimulointi tai hienosäätö. 5.3.4 Hyväksyntäkriteerit Kuuden mittauksen keskihajonta ei saa olla enempää kuin 2 % keskiarvosta. 5.4 Hidastuvuuden mittaamismenetelmä gyroskooppisen tason avulla 5.4.1 Tiellä 5.4.1.1 Mittauslaitteisto ja virhe - nopeuden mittausvirheen on oltava pienempi kuin 2 %, - hidastuvuuden mittausvirheen on oltava pienempi kuin 1 %, - tien pituuskaltevuuden mittausvirheen on oltava pienempi kuin 1 %, - ajan mittausvirheen on oltava pienempi kuin 0,1 sekuntia. Ajoneuvon maavara mitataan vaakasuoralla vertailupinnalla; vaihtoehtoisesti voidaan tehdä tien pituuskallistuskorjaus (á1). 5.4.1.2 Testausmenettely 5.4.1.2.1 Kiihdytetään ajoneuvo 5 km/h suurempaan nopeuteen kuin valittu testinopeus V. 5.4.1.2.2 Tallennetaan hidastuvuus välillä V + 0,5 km/h ja V - 0,5 km/h. 5.4.1.2.3 Lasketaan keskimääräinen hidastuvuus nopeudessa V kaavasta: >KAAVION ALKU> ã1>KAAVION LOOPU> = >NUM>1/>DEN>t ∫0t ã1(t)dt - (g 7 sin á1) jossa: >TAULUKON PAIKKA> 5.4.1.2.4 Suoritetaan sama testi toiseen ajosuuntaan ja määritetään >KAAVION ALKU> ã2>KAAVION LOOPU> 5.4.1.2.5 Lasketaan keskiarvo Ã1 = >NUM>ã1 + ã2/>DEN>2 testille I. 5.4.1.2.6 Suoritetaan riittävä määrä 5.1.1.2.6 kohdassa määriteltyjä testejä korvaten T Ã:lla, jossa Ã = >NUM>1/>DEN>n = ∫i=1n Ãi 5.4.1.2.7 Lasketaan keskimääräinen absorboitu voima F = M 7 Ã, jossa: >TAULUKON PAIKKA> 5.4.2 Dynamometrimenetelmä 5.4.2.1 Mittauslaitteisto ja virhe Itse dynamometrin mittauskojeistoa on käytettävä tämän liitteen lisäyksessä 2 olevassa 2 kohdassa määritellyllä tavalla. 5.4.2.2 Testausmenettely 5.4.2.2.1 Vanteeseen kohdistuvan voiman säätö tasaisella nopeudella. Alustadynamometrillä kokonaisvastus on tyyppiä: >TAULUKON PAIKKA> jossa: (Fnäyttö) on voima alustadynamometrin voimanäytössä, (Ftie) on tunnettu, (Fvetävä akseli rullaa) voi olla: - mitattu alustadynamometrillä, joka voi toimia moottorina. Testiajoneuvolla ajetaan vaihde vapaalla dynamometrin käyttämänä testinopeudella; vetävän akselin vierintävastus mitataan alustadynamometrin voimannäyttölaitteella. - määritetty alustadynamometrillä, joka ei voi toimia moottorina. Kaksirullaisella alustadynamometrillä vierintävastuksen Rr arvo on se, joka määritetään ennakolta tiellä. Yksirullaisella alustadynamometrillä vierintävastuksen Rr arvo on tiellä määritetty arvo kerrottuna kertoimella (R), joka vastaa vetävän akselin massan ja ajoneuvon kokonaismassan suhdetta. Huom.: Rr saadaan käyrästä F = f(V). Lisäys 4 MUIDEN KUIN MEKAANISTEN INERTIOIDEN TARKASTUS 1 TAVOITE Tässä lisäyksessä esitetty menetelmä tekee mahdolliseksi tarkastaa, että dynamometrin simuloitu kokonaisinertia toteutuu tyydyttävästi toimintasyklin ajovaiheissa. 2 PERIAATE 2.1 Toimintayhtälöiden laatiminen Koska dynamometrin rullan/rullien pyörimisnopeus vaihtelee, rullan/rullien pinnassa vaikuttava voima voidaan esittää kaavalla: F =I 7 ã =IM 7 ã + F1 jossa: >TAULUKON PAIKKA> Huomautus: Selitys tästä kaavasta mekaanisella inertiasimuloinnilla varustettujen dynamometrien osalta on liitteenä. Siten kokonaisinertia voidaan esittää seuraavasti: I = IM + >NUM>Fi/>DEN>ã jossa: IM voidaan laskea tai mitata perinteisin menetelmin. Fi voidaan mitata dynamometrissä, mutta se voidaan myös laskea rullien kehänopeuksista. ã voidaan laskea rullien kehänopeuksista. Kokonaisinertia (I) määritetään kiihdytys- tai hidastustestissä, joissa arvot ovat yhtäsuuria tai suurempia kuin toimintasyklissä saadut. 2.2 Eritelmät kokonaisinertian laskennasta Testaus- ja laskentamenetelmien on mahdollistettava kokonaisinertian I määritys pienemmällä kuin kahden prosentin suhteellisella virheellä (ÄI/I). 3 ERITELMÄT 3.1 Simuloidun kokonaishitauden I massan on oltava sama kuin vastaavan ekvivalentti-inertian teoreettinen arvo (ks. liitteessä III oleva 5.1 kohta) seuraavin toleranssein: 3.1.1 ± 5 % kunkin hetkellisen arvon teoreettisesta arvosta; 3.1.2 ± 2 % kullekin syklin sarjalle lasketun keskiarvon teoreettisesta arvosta. 3.2 Edellä 3.1.1 kohdassa esitetty raja nostetaan ± 50 prosenttiin yhden sekunnin ajaksi käynnistettäessä ja kahden sekunnin ajaksi vaihtamiskohdissa, kun ajoneuvossa on käsivalintainen vaihteisto. 4 TARKASTUSMENETTELY 4.1 Tarkastus suoritetaan kunkin testin aikana koko liitteessä III olevassa 2.1 kohdassa määritellyn syklin ajan. 4.2 Kuitenkin, jos 3 kohdan vaatimukset täyttyvät hetkellisillä kiihtyvyyksillä, jotka ovat vähintään kolme kertaa suurempia tai pienempiä kuin teoreettisen syklin sarjoissa saadut arvot, edellä esitetty tarkastus ei ole tarpeen. 5 TEKNINEN HUOMAUTUS Toimintayhtälöiden laatimisen selvitys. 5.1 Tiellä vaikuttavien voimien tasapaino: CR = k1Jr1 >NUM>dÈ1/>DEN>dt + k2Jr2 >NUM>dÈ2/>DEN>dt + k3M ãr1 + k3Fsr1 5.2 Mekaanisella inertiasimuloinnilla varustetun dynamometrin voimien tasapaino: CM = k1Jr1 >NUM>dÈ1/>DEN>dt + k3>NUM>JRm >NUM>dWm/>DEN>dt / >DEN>Rm r1 + k3Fsr1 = k1Jr1 >NUM>dÈ1/>DEN>dt + k3Iãr1 + k3Fsr1 5.3 Muulla kuin mekaanisella inertiasimuloinnilla varustetun dynamometrin voimien tasapaino: Ce = k1Jr1 >NUM>dÈ1/>DEN>dt + k3 (>NUM>JRe >NUM>dWe/>DEN>dt / >DEN>Re r1 + >NUM>C1/>DEN>Re r1) + k3Fsr1 = k1Jr1 >NUM>dÈ1/>DEN>dt + k3 (IMã + F1) r1 + k3Fsr1 Näissä kaavoissa: >TAULUKON PAIKKA> Olettaen, että kaksi dynamometrityyppiä (5.2 ja 5.3 kohta) ovat tasaveroiset ja yksinkertaistetut, saadaan: k3 (IM 7 ã + F1) r1 = k3I 7 ã 7 r1 mistä seuraa, että I = IM + >NUM>F1/>DEN>ã Lisäys 5 PAKOKAASUPÄÄSTÖJEN NÄYTTEENOTTOJÄRJESTELMIEN KUVAUS 1 JOHDANTO 1.1 Liitteessä III olevassa 4.2 kohdassa esitetyt vaatimukset täyttäviä näytteenottolaitteita on useita tyyppejä. Jäljempänä 3.1, 3.2 ja 3.3 kohdassa esitetyt laitteet voidaan hyväksyä, jos ne täyttävät muuttuvan laimennuksen periaatteeseen liittyvät pääkriteerit. 1.2 Laboratorion on tiedotteissaan mainittava testin suorituksessa käytetty näytteenottojärjestelmä. 2 MUUTTUVAN LAIMENNUKSEN JÄRJESTELMÄÄN LIITTYVÄT KRITEERIT PAKOKAASUPÄÄSTÖJEN MITTAUKSELLE 2.1 Soveltamisala Tässä jaksossa määritellään sellaisen pakokaasun näytteenottojärjestelmän toiminnalliset ominaisuudet, jota käytetään mittaamaan ajoneuvon pakokaasun todelliset päästöjen massat noudattaen tämän direktiivin säännöksiä. Muuttuvan laimennuksen näytteenoton periaate päästöjen massojen mittauksessa edellyttää, että kolme ehtoa täyttyy: 2.1.1 ajoneuvon pakokaasuja on jatkuvasti laimennettava ulkoilmalla eritellyissä olosuhteissa; 2.1.2 pakokaasujen ja laimennusilman seoksen kokonaistilavuus on mitattava tarkasti; 2.1.3 jatkuva suhteellinen näyte laimennetuista pakokaasuista ja laimennusilmasta on kerättävä analysointia varten. Kaasumaisten epäpuhtauspäästöjen määrä määritetään suhteellisen näytteen pitoisuuksista ja testin aikana mitatusta kokonaistilavuudesta. Näytteen pitoisuudet korjataan ottamaan huomioon ulkoilman epäpuhtauspitoisuus. Lisäksi dieselmoottorilla varustetuista ajoneuvoista piirretään hiukkaspäästöt. 2.2 Tekninen yhteenveto Kuvassa III/5/2.2 esitetään näytteenottojärjestelmän kaavio. 2.2.1 Ajoneuvon pakokaasut on laimennettava riittävällä määrällä ulkoilmaa, jotta vettä ei kondensoidu näytteenotto- ja mittausjärjestelmään. 2.2.2 Pakokaasun näytteenottojärjestelmä on suunniteltava siten, että on mahdollista mitata CO2-, CO-, HC- ja NOx-päästöjen keskimääräiset tilavuuspitoisuudet ja lisäksi dieselmoottorilla varustetuista ajoneuvoista hiukkaspäästöt, joita ajoneuvon testisyklin aikaiset pakokaasut sisältävät. 2.2.3 Ilman ja pakokaasujen seoksen on oltava homogeenista kohdassa, jossa keräysputki sijaitsee (ks. 2.3.1.2 kohta). 2.2.4 Putken on otettava laimennetuista kaasuista edustava näyte. 2.2.5 Järjestelmän on mahdollistettava laimennettujen pakokaasujen kokonaistilavuuden mittaaminen testattavasta ajoneuvosta. 2.2.6 Näytteenottojärjestelmän on oltava kaasutiivis. Muuttuvan laimennuksen näytteenottojärjestelmän suunnittelun ja siihen tarvittujen materiaalien on oltava sellaisia, etteivät ne vaikuta laimennettujen pakokaasujen epäpuhtauspitoisuuksiin. Jos jokin järjestelmän osa (lämmönvaihdin, sykloniseparaattori, puhallin jne.) muuttaisi jonkin epäpuhtauden pitoisuutta laimennetuissa pakokaasuissa eikä vikaa voida korjata, on sen epäpuhtauden näytteenotto suoritettava ennen kyseistä osaa. Kuva III/5/2.2 >KAAVION ALKU> Pakokaasupäästöjen mittaamiseen käytettävän muuttuvan laimennuksen järjestelmän kaavio >KAAVION LOOPU> >VIITTAUS KAAVIOON> 2.2.7 Jos testattava ajoneuvo on varustettu pakojärjestelmällä, jossa on enemmän kuin yksi pakoputki, liitäntäputket on kytkettävä yhteen putkistolla, joka on asennettu mahdollisimman lähelle ajoneuvoa. 2.2.8 Kaasunäytteet on kerättävä riittävän suuriin näytepusseihin, jotta kaasuvirtausta ei rajoiteta näytteenottojakson aikana. Pussien on oltava materiaaleista, jotka eivät vaikuta kaasumaisten päästöjen pitoisuuksiin (ks. 2.3.4.4 kohta). 2.2.9 Muuttuvan laimennuksen järjestelmän on oltava siten suunniteltu, että näyte voidaan ottaa muuttamatta vastapainetta pakoputken päässä merkittävästi (ks. 2.3.1.1 kohta). 2.3 Erityiset vaatimukset 2.3.1 Pakokaasun keräys- ja laimennuslaite 2.3.1.1 Ajoneuvon pakoputken (pakoputkien) ja sekoituskammion välisen yhdysputken on oltava mahdollisimman lyhyt; se ei saa missään tapauksessa: - aiheuttaa staattisen paineen muuttumista yli ± 0,75 kPa testattavan ajoneuvon pakoputkessa (pakoputkissa) 50 km/h nopeudessa tai yli ± 1,25 kPa koko testin aikana verrattuna niihin staattisiin paineisiin, jotka on tallennettu, kun ajoneuvon pakoputkiin ei ole liitetty mitään. Paine on mitattava pakoputkesta tai samanhalkaisijaisesta jatkeesta mahdollisimman läheltä putken päätä, - muuttaa pakokaasun luonnetta. 2.3.1.2 Sekoituskammio, jossa ajoneuvon pakokaasut ja laimennusilma sekoitetaan, on välttämätön, jotta saadaan homogeeninen seos kammion ulostulossa. Seoksen homogeenisuus missään keräysputken leikkauskohdassa ei saa poiketa yli ± 2 % niiden arvojen keskiarvosta, jotka on saatu vähintään viidestä pisteestä, jotka sijaitsevat tasaisin välein kaasuvirran poikkipinnassa. Jotta voitaisiin saattaa olosuhteiden vaikutus pakoputkessa mahdollisimman pieneksi ja rajoittaa paineen lasku laimennusilman säätölaitteessa, jos sellainen on, paine sekoituskammion sisällä ei saa poiketa yli ± 0,25 kPa ilmakehän paineesta. 2.3.2 Imulaite/tilavuuden mittauslaite Tässä laitteessa voi olla erilaisia kiinteitä nopeuksia, jotta varmistetaan riittävä virtaus veden kondensoitumisen estämiseksi. Yleensä tämä saavutetaan pitämällä CO2-pitoisuus laimennetun pakokaasun näytepussissa alle kolmen tilavuusprosentin. 2.3.3 Tilavuuden mittaus 2.3.3.1 Tilavuuden mittauslaitteen on säilytettävä kalibrointitarkkuutensa ± 2 %:ssa kaikissa käyttötilanteissa. Jos laite ei voi kompensoida pakokaasujen ja laimennusilman seoksen lämpötilan muutoksia mittauspisteessä, on käytettävä lämmönvaihdinta pitämään lämpötila ± 6 K:n sisällä annetusta käyttölämpötilasta. Tarvittaessa voidaan käyttää sykloniseparaattoria suojaamaan tilavuusmittauslaitetta. 2.3.3.2 Lämpötila-anturi on asennettava välittömästi ennen tilavuuden mittauslaitetta. Lämpötila-anturin tarkkuuden on oltava ± 1 K ja vasteajan 0,1 sekuntia 62 prosentissa annetusta lämpötilan vaihtelusta (arvo mitattu silikoniöljyssä). 2.3.3.3 Painemittausten tarkkuuden on oltava ± 0,4 kPa testin aikana. 2.3.3.4 Paineen poikkeama ilmakehän paineesta mitataan ennen tilavuuden mittauslaitetta ja tarvittaessa sen jälkeen. 2.3.4 Kaasunäytteen otto 2.3.4.1 Laimennetut pakokaasut 2.3.4.1.1 Laimennettujen pakokaasujen näyte otetaan ennen imulaitetta, mutta mahdollisten vakauttamislaitteiden jälkeen (jos sellaisia on). 2.3.4.1.2 Virtausmäärä ei saa poiketa yli ± 2 % keskiarvosta. 2.3.4.1.3 Näytteenottomäärä ei saa laskea 5 l/min alapuolelle, eikä se saa olla enempää kuin 0,2 % laimennettujen pakokaasujen virtausmäärästä. 2.3.4.1.4 Vastaavaa rajaa sovelletaan vakiomassaisiin näytteenottojärjestelmiin. 2.3.4.2 Laimennusilma 2.3.4.2.1 Näyte laimennusilmasta otetaan vakiovirtausmäärällä läheltä ulkoilman sisääntuloa (suodattimen jälkeen, jos sellainen on asennettu). 2.3.4.2.2 Sekoitusalueen pakokaasut eivät saa liata ilmaa. 2.3.4.2.3 Laimennusilman näytteenottomäärän on oltava verrattavissa laimennettujen pakokaasujen näytteenottomäärään. 2.3.4.3 Näytteenottotoimenpiteet 2.3.4.3.1 Näytteenottotoimenpiteisiin käytettävien materiaalien on oltava sellaisia, etteivät ne muuta epäpuhtauspitoisuutta. 2.3.4.3.2 Suodattimia voidaan käyttää kiinteiden hiukkasten erottamiseen näytteestä. 2.3.4.3.3 Pumppuja tarvitaan siirtämään näyte näytepussiin (näytepusseihin). 2.3.4.3.4 Virtauksen säätöventtiileitä ja virtausmittareita tarvitaan näytteenotossa tarvittavien virtausmäärien aikaansaamiseksi. 2.3.4.3.5 Kaasutiiviitä pikakiinnitteisiä liittimiä voidaan käyttää kolmitoimiventtiilien ja näytepussien välissä, jolloin liittimet tiivistyvät automaattisesti pussin puolelta. Muita järjestelmiä voidaan käyttää siirtämään näytteet analysaattorille (esim. kolmitoimisulkuventtiilejä). 2.3.4.3.6 Näytekaasujen ohjaukseen käytettävien erilaisten venttiilien on oltava pikasäätöistä ja pikatoimista tyyppiä. 2.3.4.4 Näytteen varastointi Kaasunäytteet kerätään riittävän suuriin pusseihin, jotta näytteenottomäärä ei vähene. Pussien on oltava materiaalista, joka ei muuta synteettisten kaasumaisten päästöjen pitoisuutta yli 2 % 20 minuutin jälkeen. 2.4 Lisänäytteenottoyksikkö dieselmoottorilla varustettujen ajoneuvojen testaukseen 2.4.1 Erotuksena ottomoottorilla varustettujen ajoneuvojen kaasunäytteiden otosta, hiilivetyjen ja hiukkasten näytteenottopisteet sijaitsevat laimennustunnelissa. 2.4.2 Pakokaasujen lämpöhäviöiden vähentämiseksi pakoputken pään ja laimennustunnelin sisäänmenon välillä putki ei saa olla yli 3,6 m pitkä, tai 6,1 m lämpöeristettynä. Sen sisähalkaisija ei saa olla suurempi kuin 105 mm. 2.4.3 Laimennustunnelissa, joka koostuu sähköä johtavasta materiaalista valmistetusta suorasta putkesta sovelletaan pääasiassa pyörrevirtausta (Reynoldsin luku ≥ 4 000), jotta varmistetaan, että laimennettu pakokaasu on näytteenottopisteissä homogeenistä ja että näyte koostuu edustavi