LIITE

AIDON PERINTEISEN TUOTTEEN TUOTE-ERITELMÄ

”Schaf-Heumilch”/”Sheep’s Haymilk”/”Latte fieno di pecora”/”Lait de foin de brebis”/”Leche de heno de oveja”

EU-nro: TSG-AT-02289–22.2.2017

Itävalta

1. Rekisteröitävä nimi / rekisteröitävät nimet

”Schaf-Heumilch” (de); ”Sheep’s Haymilk” (en); ”Latte fieno di pecora” (it); ”Lait de foin de brebis” (fr); ”Leche de heno de oveja” (es)

2. Tuotelaji

2.1 Tuotelaji

Luokka 1.4. Muut eläinperäiset tuotteet (munat, hunaja, erilaiset maitotuotteet paitsi voi jne.)

3. Rekisteröinnin perusteet

3.1 Onko tuote seuraavien vaatimusten mukainen

— ☒ Se vastaa tuotanto- tai jalostusmenetelmän tai koostumuksen osalta perinteistä käytäntöä kyseisen tuotteen tai elintarvikkeen kohdalla. — ☐ Se valmistetaan perinteisesti käytetyistä raaka-aineista tai ainesosista.

Heinämaitotalous on maidontuotannon alkuperäisin muoto. Maito on peräisin perinteisen kestävän maitotalouden tilojen eläimistä. Olennainen ero tavallisen maidon ja heinämaidon välillä ja heinämaidon perinteinen luonne perustuvat siihen, että heinämaidon tuotannossa, kuten alkuperäisessä maidontuotannossa, ei syötetä eläimille säilörehua. Maatalouden teollistumisen myötä 1960-luvulta alkaen koneistuminen on johtanut siihen, että maatiloilla on siirrytty yhä enemmän tuottamaan heinän sijasta säilörehua. Lisäksi heinämaidon tuotantoa koskevissa säännöissä kielletään eläimet ja rehut, jotka ovat voimassa olevan lainsäädännön mukaan geneettisesti muunnettuja. Ruokinta vaihtelee vuodenaikojen mukaan. Viherrehukaudella eläimille syötetään tuoretta ruohoa ja lehvistöä ja myös hieman heinää sekä 4.2 kohdassa lueteltuja rehuaineita. Talvirehukaudella eläimille syötetään heinää ja muita 4.2 kohdassa lueteltuja rehuaineita.

3.2 Nimi

— ☐ Se on ollut perinteisesti käytössä kyseiseen tuotteeseen viitattaessa. — ☒ Se osoittaa tuotteen perinteisen luonteen tai erityisluonteen.

Lampaat ovat yksi maailman vanhimmista kotieläimistä. Jo varhaisella kivikaudella ihmiset saivat lampaista lihaa, maitoa, turkiksia ja villaa. Lampaankasvatus alkoi todennäköisimmin Lounais-Aasian aroilla ja levisi Eurooppaan Persian ja Balkanin kautta. Alppien alue on perinteistä lampaiden kasvatusaluetta. Tirolissa on harjoitettu voimaperäistä karjankasvatusta, jota on kutsuttu nimellä ”Schwaigen”, yleisesti aina 1100-luvun puolivälistä alkaen. Sana ”Schwaig” tulee keskiyläsaksan kielestä ja tarkoittaa erityistä asutus- ja varsinkin maatalousmuotoa Alpeilla. Maanomistajat perustivat usein nk. Schwaighof-tiloja pysyvinä asutuksina karjan- ja lampaankasvatukseen. Näyttöä tällaisten tilojen olemassaolosta Tirolissa on aina 1100-luvulta alkaen. Myöhemmin ilmaisulla ”Schwaige” joskus viitattiin kesäkauden vuoristolaitumiin. Alppien maidontuottajista käytettiin myös nimitystä ”Schwaiger” tai ”Schwaigerin”. Tirolilaiset Schwaighof-tilat kasvattivat ennen kaikkea lampaita aina 1300-luvun lopulle saakka. Lampaita on kasvatettu alppiniityillä Tirolissa perinteisesti jo satojen vuosien ajan.

Lampaankasvatus kuitenkin hiipui Itävallassa paljolti 1300-luvulta aina 1800-luvulle asti ja korvautui siankasvatuksella. Nykyisin lampaiden merkitys on jälleen kasvussa maidon- ja lihantuotannossa.

4. Kuvaus

4.1 Kuvaus 1 kohdassa nimetystä tuotteesta, mukaan lukien tärkeimmät fyysiset, kemialliset, mikrobiologiset tai aistinvaraiset ominaispiirteet, jotka osoittavat tuotteen erityisluonteen (tämän asetuksen 7 artiklan 2 kohta)

Lampaanmaito voimassa olevan lainsäädännön mukaisesti.

4.2 Kuvaus 1 kohdassa nimetyn tuotteen tuotantomenetelmästä, jota tuottajien on noudatettava, mukaan lukien tapauksen mukaan käytettyjen raaka-aineiden tai ainesosien laji ja ominaisuudet sekä menetelmä, jolla tuote valmistetaan (tämän asetuksen 7 artiklan 2 kohta)

Schaf-Heumilch-maitoa tuotetaan perinteisissä tuotanto-olosuhteissa heinämaitosäädöksen (”Heumilchregulativ”) mukaisesti. Ominaista tuotannolle on säilörehun kieltäminen ja sellaisten eläinten ja rehujen kieltäminen, jotka ovat voimassa olevan lainsäädännön mukaan geneettisesti muunnettuja.

Heinämaitosäädös

Schaf-Heumilch-maito on lampaanmaitoa, jonka tuottajat ovat sitoutuneet noudattamaan seuraavia kriteerejä: Sellaisia eläimiä ja rehuja ei saa käyttää, jotka ovat voimassa olevan lainsäädännön mukaan geneettisesti muunnettuja.

Koko karjatilaa on hoidettava heinämaitotuotantoa koskevien sääntöjen mukaisesti.

Sallitut rehut

— Ruokinnassa käytetään viherrehukaudella pääasiassa ruohoa, palkokasveja ja lehvistöä ja talvirehukaudella heinää.

— Lisärehuna sallittuja ovat vihantarapsi, vihantamaissi, vihantaruis ja rehujuurikkaat sekä heinä-, sinimailas- ja maissipelletit.

— Korsirehun osuuden on oltava vähintään 75 prosenttia vuosiannoksen kuivapainosta.

— Ruokinnassa voidaan myös käyttää viljakasveja eli vehnää, ohraa, kauraa, ruisvehnää, ruista ja maissia tavanomaisessa kaupan pidetyssä muodossaan ja seoksina, joissa on myös kivennäisaineita (esim. lese, pelletit).

— Rehuna voidaan myös käyttää papuja, rehuherneitä, öljykasveja sekä öljykasvirouhetta tai -kakkuja.

Kielletyt rehut

— Seuraavat rehut ovat kiellettyjä: säilörehu, tuore säilöheinä ja fermentoitu säilöheinä.

— Ei ruokintaa panimoiden, tislaamoiden tai mehustamojen sivutuotteilla eikä muilla elintarviketeollisuuden sivutuotteilla, kuten märkä olutmäski ja märät leikkeet. Poikkeuksena ovat sokerintuotannon sivutuotteena syntyvät kuivat leikkeet ja melassi sekä viljankäsittelyssä syntyvä valkuaisrehu kuivana.

— Ei lypsävien eläinten ruokintaa märällä rehulla.

— Ei ruokintaa eläinperäisillä rehuilla, poikkeuksena maito ja hera nuorille eläimille.

— Ei ruokintaa puutarha- ja hedelmäjätteillä ja urealla.

Lannoitusta koskevat määräykset

— Karjankasvattajan maatalousmaalle ei saa tuoda jätevesilietettä, jätevesilietetuotteita ja kompostia kunnallisista käsittelylaitoksista, lukuun ottamatta viherkompostia (kompostoitu kasviainesseos).

— Lannanlevityksen jälkeen on odotettava vähintään kolme viikkoa ennen kuin karjaa saa laiduntaa kyseisillä laitumilla.

Kemiallisten apuaineiden käyttäminen

— Kemiallisia synteettisiä kasvinsuojeluaineita saa käyttää karjantuottajan rehualoilla ainoastaan valikoivasti ja kohdennetusti maatalousneuvojien ohjauksessa.

— Sallittuja kärpäsmyrkkyjä saa käyttää eläinsuojissa ainoastaan, kun niissä ei ole lypsäviä eläimiä.

Toimituskiellot

— Schaf-Heumilch-maitoa saa toimittaa aikaisintaan kymmenen päivän kuluttua karitsoimisesta.

— Jos lampaille on syötetty säilörehua, on odotettava vähintään 14 päivää.

— Alppilampaita, joita on ruokittu säilörehulla, on joko alettava ruokkia muulla kuin säilörehulla 14 päivää ennen alppilaiduntamisen alkamista, tai niiden maitoa voidaan käyttää Schaf-Heumilch-maitona vasta 14 päivän kuluttua alppilaiduntamisen alkamisesta (Schaf-Heumilch-maidon toimittajan omilla laitumilla). Alppilaitumella ei saa tehdä säilörehua eikä ruokkia eläimiä säilörehulla.

Geneettisesti muunnettujen ravintoaineiden ja rehujen kieltäminen

— Jotta Schaf-Heumilch-maito olisi perinteistä, tuotannossa ei saa käyttää sellaisia eläimiä ja rehuja, jotka ovat voimassa olevan lainsäädännön mukaan geneettisesti muunnettuja.

Muut määräykset

— Kotieläintilalla ei saa tuottaa eikä varastoida säilörehua.

— Kotieläintilalla ei saa tuottaa eikä varastoida muovitettuja pyöröpaaleja.

— Kotieläintilalla ei saa tuottaa tuoretta säilöheinää eikä fermentoitua säilöheinää.

4.3 Tuotteen perinteisen luonteen todistavat tärkeimmät tekijät (tämän asetuksen 7 artiklan 2 kohta)

Heinämaidon perinteinen luonne perustuu siihen, että heinämaidon tuotannossa, kuten alkuperäisessä maidontuotannossa, ei syötetä eläimille säilörehua. Maatalouden teollistumisen myötä 1960-luvulta alkaen koneistuminen on johtanut siihen, että maatiloilla on siirrytty yhä enemmän tuottamaan heinän sijasta säilörehua.

Kotieläintalous perustui yhtäältä laiduntamiseen ja toisaalta nurmen ja heinän tuotantoon. Kirjallisten lähteiden mukaan heinää – tai heinää ja viherrehua (”grummet”) – on tavanomaisesti korjattu ainakin kaksi kertaa vuodessa (fenum primum et secundum) Tirolissa aina 1200-luvulta lähtien. (Stolz, O., Rechtsgeschichte des Bauernstandes und der Landwirtschaft in Tirol und Vorarlberg (Viljelijöiden ja maatalouden oikeushistoria Tirolissa ja Vorarlbergissa), 1949.)

Salzburgin arkkihiippakunnan maarekisteri sisältää hyvin yksityiskohtaista tietoa kotieläimistä Schwaig-asutuksilla ja kaikesta muustakin arkkihiippakunnan varallisuudesta Zillerin laaksossa vuonna 1607. Palstoja on varsinkin kuvattu yksityiskohtaisesti, ja kuvauksen lopussa on ilmoitettu: ”talvella (niin ja niin monta) hevosta, nautaa, lammasta tai vuohta”. Viljelijöillä oli Alpeilla talvella vähemmän karjaa kuin kesällä, jolloin karjaa pystyttiin laiduntamaan. Ei ole epäilystäkään siitä, että karjaa laidunnettiin paljon kylän laitumilla Schwaig-asutuksilla ja laitumet olivat karjan pääasiallinen ravintolähde. Jopa aikaisemmalta kaudelta, varsinkin 1200- ja 1300-luvuilta, on kirjallista näyttöä siitä, että Schwaighof-tiloilla oli niittyjä ja peltoja sekä laitumia ja alppiniittyjä. Nurmea ja heinää siis tuotettiin Schwaighof-tiloilla jo aivan alkuajoista lähtien. Jonkin matkan päässä tiloista on vuorenharjanteita, jotka myös kuuluvat Schwaig-asutuksille. Näillä vuorenharjanteilla on perinteisesti ollut laitumia, joille karja viedään muutamiksi viikoiksi keväällä ja syksyllä ja joita käytetään heinäntekoon muina aikoina. Tällaiset vuoristoniityt tai korkealla sijaitsevat niityt ovat erityisen luonteenomaisia Alpeille. Ne niitetään korkeintaan kerran vuodessa ja paikoin kerran kahdessa–neljässä vuodessa. Niiltä saadaan vain vähän heinää, joka on kuitenkin hyvin aromaattista ja ravinteikasta. (Stolz, O., Die Schwaighöfe in Tirol (Tirolin Schwaighof-tilat), 1930.)

Heinä on säilytettävä ladossa. Heinää on varastoitava seuraavaan kevääseen saakka, sillä lunta saadaan usein heti sen jälkeen, kun karja on tuotu alppiniityille. (Trient, A., Die Landwirtschaft in den Gebirgsländern (Maatalous vuoristoisissa maissa), 1892.)