97/551/EY: Komission päätös, tehty 12 päivänä helmikuuta 1997, Saksan suunnitteleman tuen soveltuvuudesta yhteismarkkinoille, joka tuki myönnettäisiin laajentamalla erityispoistojärjestelmä sekä investointien verohelpotusjärjestelmä Länsi-Berliiniin, jos näitä järjestelmiä ei sovelleta maataloustuotteiden jalostamiseen ja kauppaan (Ainoastaan saksankielinen teksti on todistusvoimainen) (ETA:n kannalta merkityksellinen teksti)



Virallinen lehti nro L 228 , 19/08/1997 s. 0009 - 0025



KOMISSION PÄÄTÖS, tehty 12 päivänä helmikuuta 1997, Saksan suunnitteleman tuen soveltuvuudesta yhteismarkkinoille, joka tuki myönnettäisiin laajentamalla erityispoistojärjestelmä sekä investointien verohelpotusjärjestelmä Länsi-Berliiniin, jos näitä järjestelmiä ei sovelleta maataloustuotteiden jalostamiseen ja kauppaan (Ainoastaan saksankielinen teksti on todistusvoimainen) (ETA:n kannalta merkityksellinen teksti) (97/551/EY) EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO, joka ottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 93 artiklan 2 kohdan ensimmäisen alakohdan, ottaa huomioon sopimuksen Euroopan talousalueesta ja erityisesti sen 61 artiklan 1 kohdan, on kuullut osapuolia, sekä katsoo seuraavaa: I. JOHDANTO I.1. INVESTOINTIEN VEROHELPOTUKSET 1. Joulukuussa 1995 tehdyillä päätöksillä (1), joita on muutettu maaliskuussa 1996, komissio hyväksyi jatkettavaksi kahdella vuodella vuoden 1998 loppuun intensiteetiltään 10-prosenttisen investointien verohelpotuksen myöntämistä (brutto, ainoastaan käyttöomaisuusinvestointeihin liittyvät tuotantohyödykkeiden hankinta- tai tuotantokulut). Tällä päätöksellä investointien 10 prosentin verohelpotus voidaan myöntää 30 päivän kesäkuuta 1994 jälkeen aloitettuun ja ennen 1 päivää tammikuuta 1999 loppuun saatettuun tuotantohyödykkeiden hankintaan/tuotantoon, joka liittyy entisen DDR:n alueella valmistuksen ja pienteollisuuden alalla toimivien, enintään 250 työntekijää työllistävien oikeudellisesti itsenäisten yritysten ("rechtlich selbständige Unternehmen") investointihankkeisiin (mukaan lukien korvausinvestoinnit). Investointien yrityskohtainen enimmäismäärä, johon asti tämä investointien 10 prosentin verohelpotus voidaan myöntää, on 5 miljoonaa Saksan markkaa vuodessa. 2. Saksa ilmoitti kirjeellä 26 päivältä heinäkuuta 1995 laajentavansa 1 päivästä tammikuuta 1996 investointien 10 prosentin verohelpotuksen järjestelmän Länsi-Berliiniin. Tämä laajennus hyväksyttiin myöhemmin Jahressteuergesetz 1996 -lain puitteissa. Saksa muutti kirjeellä 8 päivältä joulukuuta 1995 alkuperäistä ilmoitustaan siten, että verohelpotus myönnettiin enintään 50 työntekijää työllistävälle yritykselle ("Betriebe") ainoastaan niissä Länsi-Berliinin osissa, jotka eivät kuuluneet "alueellisen talouden rakenteiden kehittämiseen" liittovaltion ja osavaltion yhteisessä ohjelmassa tukea saaviin alueisiin. Tämä muutos hyväksyttiin Jahressteuer-Ergänzungsgesetz-lain puitteissa, ja muutos tuli voimaan 1 päivänä tammikuuta 1996. 3. Ilmoitettu investointien 10 prosentin verohelpotuksen laajentaminen Länsi-Berliiniin koskee vuoden 1995 jälkeen aloitettuja ja ennen vuotta 1999 päättyviä investointeja (=käyttöomaisuuden hankintaa/tuotantoa). 3.1. Vuosien 1996-1998 (yritysten tarpeisiin liittyviä) hankintoja ja tuotantokuluja varten vuosina 1997-1999 myönnettävän verohelpotuksen vaikutukset talousarvioon (verotulojen menetykset, toisin sanoen kyseisen tuen määrärahat) riippuvat suurelta osin taloudellisen toiminnan kehityksestä ja toteutettujen investointien määrästä. Saksan viranomaiset odottavat verotulojen lisämenetyksiä miljoonina Saksan markkoina seuraavasti: >TAULUKON PAIKKA> Järjestelmän laajennuksella saatetaan Länsi-Berliinissä toimivien yritysten käyttöön lisämäärärahoja arviolta yhteensä 285 miljoonaa Saksan markkaa (noin 150 miljoonaa ecua). 3.2. Länsi-Berliinissä investointien 10 prosentin verohelpotuksen järjestelmää voidaan soveltaa valmistuksen ja pienteollisuuden alalla toimiviin oikeudellisesti itsenäisiin yrityksiin ("rechtlich selbständige Unternehmen"), jotka työllistävät enintään - 250 työntekijää liittovaltion ja osavaltion yhteisessä ohjelmassa tukea saavilla alueilla, - 50 työntekijää muissa Länsi-Berliinin osissa. 3.3. Tuen myöntämisen puolueettomat edellytykset täyttävät yritykset saavat investointien verohelpotuksen ilman eri toimenpiteitä. 3.4. Investointien 10 prosentin verohelpotus voidaan yhdistää muihin tukiin (tukijärjestelmät ja erityistuet (Ad-hoc-Beihilfen), varsinkin erityispoistoihin, ja niissä Länsi-Berliinin osissa, jotka kuuluvat liittovaltion ja osavaltion yhteisessä ohjelmassa tukea saaviin alueisiin, se voidaan yhdistää yhteisessä ohjelmassa tarkoitettuun investointitukeen. Investointien verohelpotusjärjestelmän hallinnosta vastaavilla veroviranomaisilla ei ole käytettävissään valvontajärjestelmää, jolla ne itse voisivat valvoa investointien verohelpotuksen yhdistämistä muihin tukimuotoihin. Verotusteknisistä syistä veroviranomaiset voivat todeta ainoastaan ne tuotantohyödykkeiden hankinnat, jotka yritys tekee kyseisen vuoden aikana (erilaisiin) invenstointihankkeisiinsa, joiden toteuttaminen usein kestää monia vuosia. Siten näillä viranomaisilla ei ole minkäänlaista kokonaiskuvaa itse siitä investointihankkeesta, jonka osalta tukia on voitu yhdistää. Sen sijaan kaikissa tapauksissa, joissa verohelpotus yhdistetään liittovaltion ja osavaltion yhteisen ohjelman investointitukeen, yhteisen ohjelman valvontajärjestelmällä varmistetaan yksittäisten investointihankkeiden alueellisten enimmäismäärien noudattaminen. Erityistuen tapauksissa, jotka komission on hyväksyttävä erikseen, yhdistämiskysymykset sisältyvät ilmoitukseen. Yhdistämisestä kolmansiin tukijärjestelmiin on todettava, että myös muissa järjestelmissä määrätään yhdistämissäännöistä, joita Saksan viranomaiset ovat sitoutuneet noudattamaan. Ei ole olemassa mitään valvontajärjestelmää, jolla voitaisiin varmistaa yhdistämissääntöjen noudattaminen yhdistettäessä investointien verohelpotus erityispoistoihin. 3.5. Verohelpotus voidaan myöntää korvausinvestoinneista, ja näin ollen siihen sisältyy toimintatukea. Tiettyjen karkeiden arvioiden mukaan noin kolmasosa tukeen oikeuttavista investoinneista on korvausinvestointeja. 3.6. Investointien 10 prosentin verohelpotuksen järjestelmässä tuen nettointensiteetti on 6,5 prosenttia, jos verohelpotus myönnetään yksinomaan alkuinvestoinneista, koska verohelpotus koskee ainoastaan sijoitusinvestointeja ja koska sijoitusten osuus investoinnin yhtenäisestä arviointiperusteesta on vahvistettu 65 prosentiksi investoinnin keskimäärästä (20 päivänä lokakuuta 1971 annettu jäsenvaltioiden hallitusten edustajien neuvoston kokouksessa antama ensimmäinen päätöslauselma yleisistä alueellisista tuista (2)). Jos investointi rajoittuu yksinomaan laitteistoihin, tuen nettointensiteetti (=brutto kyseisessä tapauksessa) suhteessa tosiasialliseen investointiin voi nousta 10 prosenttiin. I.2. ERITYISPOISTOT 4. Maaliskuussa 1996 tehdyllä päätöksellä (3) komissio hyväksyi Saksan uusissa osavaltioissa tehtäville investoinneille myönnettävien erityispoistojen järjestelmän jatkamisen/muuttamisen. 4.1. Komission 30 päivänä heinäkuuta 1993 hyväksymien alkuperäisen erityispoistojen järjestelmän määräysten mukaan voidaan uusissa osavaltioissa ennen 1 päivää tammikuuta 1997 tehtävistä tukeen oikeuttavista (laitteistojen ja rakennusten hankintaa ja tuotantoon kohdistuvista) investoinneista, myös korvausinvestoinneista, tehdä erityispoistot (myös tukea saavan yrityksen ennen kyseistä päivää aiheutuneet osittaiset tuotantokulut ja maksetut osamaksut oikeuttavat tukeen). Erityispoistot (enintään 50 prosenttia investointikuluista) voidaan tehdä investointivuonna ja neljänä sitä seuraavana vuonna. Siten viimeiset erityispoistot voidaan tehdä vuonna 2000. 4.2. Maaliskuussa 1996 tehdyllä 4 kohdassa mainitulla päätöksellä hyväksytty jatkaminen/ muutos koskee seuraavia muutoksia: - järjestelmän jatkaminen kahdella vuodella vuoden 1998 loppuun: uusien määräysten mukaan voidaan uusissa osavaltioissa ennen 1 päivää tammikuuta 1999 tehtävistä tukeen oikeuttavista investoinneista tehdä erityispoistot. Erityispoistot voidaan tehdä investointivuonna tai neljänä sitä seuraavana vuonna. Siten viimeiset erityispoistot voidaan tehdä vuonna 2002; - tuen intensiteetin vähentäminen: 1 päivästä tammikuuta 1997 erityispoistot voivat olla enintään 40 prosenttia tukeen oikeuttavista investointikuluista; - tuen intensiteetin muuttaminen: 1 päivästä tammikuuta 1997 tukea saavat yritykset, jotka toimivat muulla kuin valmistuksen alalla ("Betriebe in Wirtschaftszweigen außerhalb des verarbeitenden Gewerbes"), voivat tehdä erityispoistot enintään 20 prosentista tukeen oikeuttavista investointikuluista; lisäksi niiden rakennusten osalta, joita valmisteollisuuden yritykset käyttävät muihin tarkoituksiin kuin toimintansa harjoittamiseen (esimerkiksi vuokraukseen), voidaan tehdä erityispoistot enintään 20 prosentista tukeen oikeuttavista investointikuluista. 5. Saksa ilmoitti kirjeellä 26 päivältä heinäkuuta 1995 laajentavansa erityispoistojen järjestelmän Länsi-Berliiniin, kuitenkin rajattuna enintään 250 työntekijää työllistäviin yrityksiin. Tämä laajennus hyväksyttiin myöhemmin Jahressteuergesetz 1996 -lain puitteissa. Saksa muutti kirjeellä 8 päivältä joulukuuta 1995 alkuperäistä ilmoitustaan siten, että erityispoistojen mahdollisuus myönnettiin enintään 50 työntekijää työllistäville yrityksille ainoastaan niissä Länsi-Berliinin osissa, jotka eivät kuuluneet alueellisen talouden rakenteiden kehittämisen yhteisessä ohjelmassa tukea saaviin alueisiin. Tämä muutos hyväksyttiin Jahressteuer-Ergänzungsgesetz-lain puitteissa, ja muutos tuli voimaan 1 päivänä tammikuuta 1996. Erityispoistojen järjestelmän laajentaminen koskee 4.1. kohdassa mainittujen järjestelmän määräysten mukaan vain investointeja, jotka on saatettu loppuun ennen 1 päivää tammikuuta 1997, ja 4.2. kohdassa mainittujen määräysten mukaan aikaa mainitusta päivämäärästä alkaen. 6. Fördergebietsgesetz-lain 3 pykälän mukaiset erityispoistot olivat jo käytössä Länsi-Berliinissä heinäkuusta 1991 vuoden 1994 loppuun. Komissio oli vuonna 1991 hyväksynyt niiden käyttöönoton mainituksi ajanjaksoksi Länsi-Berliinissä myönnettävien erityistukien lakkauttamisesta tehdyllä Saksan ja komission välisellä sopimuksella. Se tuli voimaan Berliinin tukemisesta annetun lain (Berlin-Förderungsgesetz) mukaisena siirtymätoimenpiteenä, jonka tarkoituksena oli korvata tuolloin kesäkuun 1991 loppuun saakka voimassa ollut EY:n perustamissopimuksen 92 artiklan 2 kohdan c alakohdan mukaiseen poikkeukseen perustuva nopeutettu poistojärjestelmä (jossa tuen intensiteetti oli korkeampi); Saksan viranomaisten ja komission vuonna 1991 sopiman aikataulun mukaisesti Länsi-Berliiniä koskevaa erityispoistojen järjestelmää lakattiin soveltamasta vuoden 1994 lopussa (viimeiseksi tukeen oikeuttivat vuoden 1994 investoinnit). Saksan vuonna 1995 tekemillä päätöksillä uudelleen käyttöön otetussa Länsi-Berliiniä koskevassa erityispoistojen järjestelmässä erityispoistot voidaan tehdä investointivuonna sekä neljänä sitä seuraavana vuonna - ensimmäisen kerran vuonna 1996 ja viimeisen kerran vuonna 2002. Siten erityispoistot voidaan tehdä ennen vuotta 1996 loppuun saatetuista investoinneista ja erityisesti vuoden 1995 investoinneista, joihin ei sovellettu vuoden 1991 heinäkuun ja vuoden 1994 lopun välisiä investointeja koskevaa järjestelmää. 6.1. Koska on kyse vuosien 1995-1998 investointikuluista myönnettävästä verohelpotuksesta, verotulojen menetykset riippuvat suurelta osin taloudellisen toiminnan kehityksestä ja toteutuvista investoinneista (vuoden 1991 heinäkuun ja vuoden 1994 lopun välisiin investointeihin sovelletaan alun perin hyväksyttyä järjestelmää). Ajanjaksoksi, jona erityispoistoja voidaan tehdä, Saksa arvioi seuraavia verotulojen lisämenetyksiä miljoonina Saksan markkoina: >TAULUKON PAIKKA> Ajanjaksona, jona erityispoistoja voidaan tehdä, järjestelmän laajentamisesta aiheutuu yhteensä noin 120 miljoonan ecun verotulojen lisämenetykset. Nämä korvautuvat myöhempinä vuosina poistojen tason alenemisesta kyseisinä vuosina johtuvalla verotulojen lisäyksellä. Järjestelmän tuen määrä lasketaan kaikkien verotulojen lisämenetysten ja lisäysten nykyarvona, ja se on suuruusluokaltaan noin 10 miljoonaa ecua. 6.2. Länsi-Berliiniä koskevaa erityispoistojen järjestelmää sovelletaan 4.1. ja 4.2. kohdassa esitetyt edellytykset täyttäviin yrityksiin, jotka työllistävät enintään - 250 työntekijää liittovaltion ja osavaltion yhteisessä ohjelmassa tukea saavilla alueilla, - 50 työntekijää muissa Länsi-Berliinin osissa. 6.3. Tuen myöntämisen puolueettomat edellytykset täyttävät yritykset saavat erityispoistot ilman eri toimenpiteitä. 6.4. Erityispoistot voidaan yhdistää muihin tukimuotoihin (erityisjärjestelmiin ja -tukiin), varsinkin investointien verohelpotukseen, ja niissä Länsi-Berliinin osissa, jotka kuuluvat liittovaltion ja osavaltion yhteisessä ohjelmassa tukea saaviin alueisiin, ne voidaan yhdistää yhteisessä ohjelmassa esitettyyn investointitukeen. Erityispoistojen järjestelmän hallinnosta vastaavilla veroviranomaisilla ei ole käytettävissään valvontajärjestelmää, jolla ne voisivat itse valvoa erityispoistojen yhdistämistä muihin tukimuotoihin. Verotusteknisistä syistä veroviranomaiset voivat todeta ainoastaan ne tuotantohyödykkeiden hankinnat, jotka yritys tekee kyseisen vuoden aikana (erilaisiin) investointihankkeisiinsa, joiden toteuttaminen usein kestää monia vuosia. Siten näillä viranomaisilla ei ole minkäänlaista kokonaiskuvaa itse siitä investointihankkeesta, jonka osalta tukia on voitu yhdistää. Sen sijaan kaikissa tapauksissa, joissa erityispoistot yhdistetään liittovaltion ja osavaltion yhteisen ohjelman investointitukeen, yhteisen ohjelman valvontajärjestelmällä varmistetaan yksittäisten investointihankkeiden alueellisten enimmäismäärien noudattaminen. Erityistuen tapauksissa, jotka komission on hyväksyttävä erikseen, yhdistämiskysymykset sisältyvät ilmoitukseen. Yhdistämisestä kolmansiin tukijärjestelmiin on todettava, että näissä järjestelmissä määrätään yhdistämissäännöistä, joita Saksan viranomaiset ovat sitoutuneet noudattamaan. Ei ole olemassa mitään valvontajärjestelmää, jolla voitaisiin varmistaa, että yhdistämissääntöjä noudatetaan yhdistettäessä investointien verohelpotus erityispoistoihin. 6.5. Erityispoistot voidaan myöntää korvausinvestoinneista, ja näin ollen niihin sisältyy toimintatukea. Tiettyjen karkeiden arvioiden mukaan noin kolmasosa tukeen oikeuttavista investoinneista on korvausinvestointeja. 6.6. Jos erityispoistot myönnetään yksinomaan alkuinvestointeja varten, niiden tuen nettointensiteetti on 2 prosenttia (brutto=netto) vuonna 1996 ja 1,6 prosenttia muina vuosina (0,8 prosenttia niiden yritysten ja rakennusten osalta, joihin sovelletaan 20 prosentin enimmäismäärää). Erityispoistojen tuen intensiteetin laskemiseen, jonka tulos on suuresti riippuvainen sovellettavasta viiteprosentista, liittyy useita menetelmäongelmia. Niitä on useita kertoja käsitelty komission ja Saksan välillä, ja komissio ja Saksa ovat sopineet muutoksista. I.3. LÄNSI-BERLIININ ASEMA ALUEELLISTEN TUKIEN KANNALTA KATSOTTUNA 7. Huhtikuussa 1994 tehdyllä päätöksellä (4) komissio hyväksyi entisen DDR:n ja Länsi-Berliinin alueella sijaitsevien tukea saavien Saksan alueiden kartan vuosiksi 1994-1996. Tämän päätöksen mukaisesti osa Länsi-Berliinistä oli vuonna 1996 oikeutettu 92 artiklan 3 kohdan c alakohdassa tarkoitettuun alueelliseen tukeen. Komissio hyväksyi joulukuussa 1996 tekemällään päätöksellä (5) Saksan tukea saavat alueet vuosiksi 1997-1999. Tämän päätöksen mukaan komissio hyväksyi koko Länsi-Berliinin alueen 92 artiklan 3 kohdan c alakohdan mukaiseksi tukea saavaksi alueeksi. I.4. MENETTELYN ALOITTAMINEN JA KÄSITELTÄVÄNÄ OLEVAN PÄÄTÖKSEN RAJAAMINEN 8. Komissio päätti 17 päivänä heinäkuuta 1996 aloittaa erityispoistojen järjestelmän ja investointien verohelpotuksen järjestelmän laajentamisessa Länsi-Berliiniin 93 artiklan 2 kohdan mukaisen menettelyn. Seuraavat syyt vaikuttivat menettelyn aloittamiseen: a) molemmat järjestelmät sisältävät toimintatuen muotoja, jotka komissio hyväksyy tavanomaisesti vain 92 artiklan 3 kohdan a alakohdassa esitetyillä alueilla; b) Länsi-Berliinin alueen ulkopuolella kyseiset järjestelmät eivät ole pienten ja keskisuurten yritysten valtion tukia koskevien yhteisön suuntaviivojen (6), jäljempänä `pk-yrityksiä koskevat suuntaviivat`, mukaisia, jos - tukien myöntämistä yrityksille, jotka eivät täytä pk-yrityksiä koskevien suuntaviivojen määritelmää pienistä ja keskisuurista yrityksistä, ei ole jätetty ulkopuolelle; - kyseisiä tukia yhdistettäessä ei voida taata, että keskisuurten yritysten tuen intensiteetti ei nouse yli 7,5 prosentin; c) erityispoistojen järjestelmä sallii erityispoistojen tekemisen ennen vuotta 1996 loppuun saatetuista investoinneista; tällöin tuki ei ole "välttämätöntä"; d) on epäselvää, soveltuvatko kyseisten järjestelmien määräykset voimassa oleviin maataloustuotteiden jalostamiseen ja kauppaan liittyvistä tuista annettuihin määräyksiin. 8.1. Molempien järjestelmien soveltamisessa Länsi-Berliiniin maataloustuotteiden jalostamisen ja kaupan alalla maataloustuotteiden jalostamisen ja kaupan investointeihin liittyviä valtion tukia koskevien suuntaviivojen (7) tarkoittamassa mielessä on muistutettava siitä, että 12 päivänä kesäkuuta 1996 komissio aloitti 93 artiklan 2 kohdan mukaisen Saksan myöntämiä maataloustuotteiden jalostamisen ja kaupan investointeihin liittyviä valtion tukia koskevan menettelyn (8). Tämä menettely koskee nimenomaisesti myös Fördergebietsgesetz-lain mukaisesti myönnettyjä erityispoistoja ja Investitionszulagengesetz-lain mukaisia verohelpotuksia (investointien verohelpotuksia). Menettelyssä ei tehdä eroa niiden alueiden eri osien välillä, joilla kyseisiä järjestelmiä voidaan soveltaa; sen vuoksi menettelyn aloittaminen koskee kummankin järjestelmän soveltamista sekä entisen DDR:n että Länsi-Berliinin alueella. Komissio katsoo tarkoituksenmukaiseksi tehdä ensin päätös Saksan aikomasta laajentamishankkeesta ja myöhempänä ajankohtana päätös kyseisten järjestelmien Länsi-Berliiniin laajentamisesta maataloustuotteiden jalostamisen ja kaupan alalle. Sen vuoksi kysymyksessä oleva päätös koskee vain hanketta eikä mainittua alaa. 9. Saksalle ilmoitettiin 93 artiklan 2 kohdan mukaisen menettelyn aloittamisesta kirjeellä 1 päivältä elokuuta 1996. Muille jäsenvaltioille ja muille, joita asia koskee, tiedotettiin mainitun kirjeen julkaisemisesta Euroopan yhteisöjen virallisessa lehdessä (9). Tällä kirjeellä ja Euroopan yhteisöjen virallisen lehden tiedonannolla kehotettiin Saksaa, muita jäsenvaltioita ja muita, joita asia koskee, esittämään huomautuksensa kuukauden kuluessa. II. KANNANOTOT MENETTELYSSÄ II.1. SAKSAN KANNANOTTO 10. Saksa toimitti huomautuksensa myöhästyneenä kirjeellä 5 päivältä marraskuuta 1996. Saksa ja komissio käsittelevät asiaa 26 päivänä syyskuuta ja 18 päivänä lokakuuta 1996 pidetyissä kokouksissa. Saksa toimitti tiettyjä tietoja kirjeellä 13 päivältä tammikuuta 1997 sekä investointien verohelpotuksen järjestelmän että erityispoistojen järjestelmän soveltamisen laajentamisen keskeyttämisestä. Saksa muistuttaa 5 päivänä marraskuuta 1996 päivätyssä kirjeessä Berliinin kaupungin vaikeasta taloudellisesta tilanteesta, joka vahvistaa Saksan käsitystä siitä, että molempia järjestelmiä tarvitaan edelleen Berliinin yritysten sopeuttamiseksi muuttuneisiin taloudellisiin toimintaedellytyksiin. Saksan edustaman oikeuskäsityksen mukaan suunniteltujen tukien voidaan katsoa 92 artiklan 2 kohdan c alakohdan perusteella soveltuvan yhteismarkkinoille. Saksa ei vaadi Berliinin talouden hyväksi tehtävän päätöksen nopeuttamiseksi tämän oikeuskysymyksen lopullista selvittämistä kyseisessä hyväksymismenettelyssä. Jos komissio tutkii suunniteltujen toimien soveltuvuutta yhteismarkkinoille edelleen 92 artiklan 3 kohdan perusteella, on Saksan käsityksen mukaan ainakin investointien verohelpotuksen järjestelmän laajentaminen Berliinin länsiosien yrityksiin hyväksyttävissä myös 92 artiklan 3 kohdan mukaisesti. Tähän on seuraavia syitä: 10.1. Investointien verohelpotusten osalta olisi Saksan käsityksen mukaan tuen hakumenettelyssä mahdollista varmistaa, että vain sellaiset yritykset saavat tukea, jotka täyttävät asianomaisen pienten ja keskisuurten yritysten määritelmän edellytykset kokonaan (kansalliseen tukialueeseen kuulumattomat pienet yritykset ja siihen kuuluvat keskisuuret yritykset), vaikka se aiheuttaisikin hallinnollisia vaikeuksia ja vaikuttaisi mahdollisesti myös oikeusperustaan. Tällöin yritysten pitäisi tukea hakiessaan tehdä selvitys siitä, että ne täyttävät asianomaisen pienten ja keskisuurten yritysten määritelmän myös taseen arvon tai liikevaihdon sekä itsenäisyyden osalta. Tällaista menettelyä ei voitaisi soveltaa erityispoistojen tapauksessa. 10.2. Saksa vahvistaa, että korvausinvestoinnit ovat keskeisessä asemassa kyseisissä järjestelmissä. Se muistuttaa kuitenkin, että investointien verohelpotuksen yrityskohtaiseksi enimmäismääräksi on asetettu 5 miljoonaa Saksan markkaa vuotta kohden. Saksan käsityksen mukaan voidaan jokaisen yksittäisen tuen osalta olettaa, että tässä suuruusluokassa suurin osa tuista annetaan alkuinvestoinneille. Tuen suhteellisen pieni intensiteetti vähentää siten kunkin yrityskohtaisen korvausinvestoinneille myönnettävän tuen tosiasiallisen määrän hyvin alhaiselle tasolle. Saksa korostaa, että yleisesti ottaen jatkuvasti lyhentyvät innovaatiosyklit vähentävät korvausinvestointien merkitystä. Nopeutuva tekninen kehitys johtaa, erityisesti teknisten laitteiden osalta siihen, että uusien koneiden käyttöönotto tuo säännöllisesti mukanaan myös uusia tuotantomenetelmiä, joita voidaan pitää alkuinvestointeina. Näin ollen korvausinvestointien käsitteen soveltaminen rajoittuu Saksan mukaan keskeisesti rakennuksiin. Niitä ei kuitenkaan juuri lainkaan tueta investointien verohelpotuksilla (poikkeuksena ovat sellaiset rakennelmat kuin esimerkiksi huoltoaseman katot). Saksa muistuttaa myös, että ennen Saksojen yhdistymistä täytyi läntisen osan yritysten taloudellisen tukemisen tavoitteena olla nimenomaan Berliinin talouden mahdollisimman laaja omavaraisuus. Tämän vuoksi Berliinin talouden rakenne on hyvin erikoinen, ja sen vuoksi sen tuotteet ovat osoittautuneet vähemmän kilpailukykyisiksi kuin vielä muutamia vuosia sitten osattiin olettaa. Mukautettaessa Berliinin taloutta muuttuneisiin toimintaedellytyksiin yritysten tuotevalikoimia on uudistettava perusteellisesti. Korvausinvestointien merkityksen vähenemisen vuoksi ei voida olettaa, että juuri Berliinissä tehtäisiin merkittävässä määrin korvausinvestointeja. 10.3. Komission esittämän, alueellista tukea saavien alueiden ulkopuolelle jäävien tukeen oikeutettujen yritysten ongelman osalta Saksa viittaa kirjeeseensä 20 päivältä joulukuuta 1995. Sen mukaan vain viiden alle 50 työntekijän yrityksen, joiden toimipaikat eivät sijainneet sillä hetkellä voimassa olevalla liittovaltion ja osavaltion yhteisessä "alueellisten talouden rakenteiden kehittämisen" yhteisessä ohjelmassa tukea saavalla alueella, liikevaihto oli enemmän kuin 10 miljoonaa Saksan markkaa. Lisäksi Saksa huomauttaa, että Saksan tukea saavien alueiden uudet rajat vuosiksi 1997-1999 merkitsevät koko Berliinin kaupunkialueen ottamista tuen piiriin. 10.4. Saksa vahvistaa, että yritykset, jotka toimivat maataloustuotteiden jalostamisen ja kaupan alalla, voivat Berliinissä saada tukea liittovaltion ja osavaltion yhteisessä "alueellisten talouden rakenteiden kehittämisen" tai "maatalouden rakenteiden ja rannikon suojelun kehittämisen" ohjelmassa. Näitä tukia myönnettäessä varmistetaan, että tuen enimmäismäärää noudatetaan. Lisäksi Saksa huomauttaa, että tämän alan merkitys on Berliinissä pienempi kuin maaseudulla ja myönnettyjen tukien määrä on viime vuosina ollut hyvin alhainen (alle kymmenen). Edellä mainitut seikat eivät ole olleet merkityksellisiä kyseiselle päätökselle. 10.5. Saksa muistuttaa, että pelkillä investointien verohelpotuksilla ei saavuteta pk-yrityksiä koskevien suuntaviivojen mukaista tukea saavien alueiden ulkopuolella sijaitsevien pk-yritysten sallittua tuen enimmäismäärää. Jos komissio hyväksyisi vain investointien verohelpotuksen, ei syntyisi komission esittämää ongelmaa siitä, että investointien verohelpotuksen ja erityispoistojen yhdistäminen voisi aiheuttaa pk-yrityksiä koskevissa suuntaviivoissa sallitun tuen enimmäismäärän ylityksiä niissä pk-yrityksissä, jotka sijaitsevat alueellista tukea saavien alueiden ulkopuolella. 10.6. Saksa ilmoitti komissiolle kirjeessä 13 päivältä tammikuuta 1997, että kummankin järjestelmän soveltaminen oli keskeytetty Saksan valtiovarainministerin kirjeellä 2 päivältä tammikuuta 1996 (10) siihen saakka kunnes komissio hyväksyy järjestelmien soveltamisen. Tähän tiedonantoon viitattiin uudelleen menettelyn aloittamisesta ilmoittavassa kirjeessä 14 päivältä elokuuta 1996. Ensiksi mainittu kirje koskee ainoastaan investointien verohelpotuksen ja erityistapojen järjestelmien laajentamista: "Järjestelmät, jotka voidaan luokitella EY:n perustamissopimuksen 92 artiklan mukaisiksi tuiksi, voidaan toteuttaa vasta Euroopan komission hyväksyttyä ne (vrt. EY:n perustamissopimuksen 93 artiklan 3 kohdan kolmas virke). Tämä pätee riippumatta siitä, ovatko kyseiset määräykset tulleet voimaan Saksan lain mukaisesti." II.2. MUIDEN JÄSENVALTIOIDEN JA MUIDEN, JOITA ASIA KOSKEE, KANNANOTOT 11. Muut jäsenvaltiot ja muut, joita asia koskee, eivät ole ottaneet asiaan kantaa. III. OIKEUDELLINEN ARVIOINTI III.1. EY:N PERUSTAMISOPIMUKSEN 92 ARTIKLAN 1 KOHTA JA ETA-SOPIMUKSEN 61 ARTIKLAN 1 KOHTA 12. Kumpikin tukijärjestelmä sisältää valtion tukia EY:n perustamissopimuksen 92 artiklan 1 kohdan ja ETA-sopimuksen 61 artiklan 1 kohdan merkityksessä. Kumpikin tukijärjestelmä: - käsittää valtion tukia tai valtion varoista maksettavia tukia (myönnetään verohelpotus siten, että se rahoitetaan yhtiöverotuksesta tai tuloverotuksesta saatavilla verotuloilla tai verojen menetyksinä erityispoistojen osalta), - suosii tiettyjä yrityksiä (jotka tekevät investoinnit Länsi-Berliinissä ja jotka ovat tietyn kokoisia yrityksiä) siten, että ne lisäävät tukea saavien investointihankkeiden voittoa ja tarjoavat siten tukea saavalle yritykselle enemmän toimintamahdollisuuksia kuin niiden kilpailijoille ja siten vääristävät tai uhkaavat vääristää kilpailua, - haittaa jäsenvaltioiden välistä kauppaa, koska tukea voidaan myöntää myös yrityksille, jotka vievät tuotteensa muihin jäsenvaltioihin tai joiden tuotteet kilpailevat Saksan markkinoilla muiden jäsenvaltioiden tuotteiden kanssa. Kummassakin järjestelmässä voi tuki merkitä tukea saavalle yritykselle mahdollisuutta laajentaa markkinaosuuttaan kyseisillä markkinoilla ja siten lisätä vientiä muihin jäsenvaltioihin ja vähentää tuontia muista jäsenvaltioista. 13. Molempien tukijärjestelmien, jotka voidaan yhdistää muihin tukimuotoihin, vaikutukset ovat tuntuvat. - Kuten 3.6. kohdassa esitetään, tuen osuus (brutto=netto) tosiasiallisesta investoinnista voi nousta 10 prosenttiin, jos investointien verohelpotus myönnetään ainoastaan alkuinvestoinneista ja jos investointi rajoittuu yksinomaan laitteistoihin. - Kuten 6.6. kohdassa mainitaan, on tuen intensiteetti 2 prosenttia (brutto=netto) vuonna 1996 ja 1,6 prosenttia muina vuosina (0,8 prosenttia niiden yritysten ja rakennusten osalta, joihin sovelletaan 20 prosentin enimmäismäärää), jos erityispoistot myönnetään yksinomaan alkuinvestointeja varten. Kummankin järjstelmän kautta myönnettävien varojen määrä on Länsi-Berliinissä huomattava (vrt. 3.1. ja 6.1. kohta). III.2. 92 ARTIKLAN 2 JA 3 KOHTA 14. Kyseiset tukijärjestelmät rahoitetaan Saksan liittotasavallan talousarviosta, mutta niitä voidaan soveltaa vain maan yhdessä osassa eli entisen DDR:n alueella ja Länsi-Berliinissä. Sen vuoksi on kyse alueellisesta tuesta, jonka soveltuvuus yhteismarkkinoille on ensiksi tutkittava seuraavilta osin: - ensinnäkin poikkeuksen sovellettavuus tietyillä talousalueilla, jotka on esitetty 92 artiklan 3 kohdan a ja c alakohdassa, ja näiden tukien soveltuvuus komission tiedonantoon menetelmästä 92 artiklan 3 kohdan a ja c alakohdan soveltamiseksi alueelliseen tukeen (11) (vuoden 1988 menetelmä) sellaisena kuin se on muutettuna komission tiedonannolla menetelmästä 92 artiklan 3 kohdan a alakohdan soveltamiseksi alueelliseen tukeen (12) vuodelta 1990 (III.2.A. kohta), - toiseksi, vuoden 1996 tuista tukea saavien alueiden ulkopuolella tehtyjen investointien osalta poikkeuksen sovellettavuus tietyillä 92 artiklan 3 kohdan c alakohdassa mainituilla talouden aloilla ja tässä tarkasteltujen tukijärjestelmien soveltuvuus pk-yrityksiä koskeviin suuntaviivoihin (III.2.B. kohta), - ja kolmanneksi muiden 92 artiklan 2 ja 3 kohdassa esitettyjen poikkeusmääräysten sovellettavuus (III.2.C. kohta). Yhdessä jäljempänä olevista kohdista käsitellään tuen tarpeellisuutta suhteessa erityispoistojen järjestelmään (III.2.D. kohta). Viimeinen kohta (III.2.E. kohta) sisältää johtopäätökset järjestelmien soveltuvuudesta nykyisessä muodossaan yhteismarkkinoille. III.2.A. 92 artiklan 3 kohdan a ja c alakohta 15. Tukijärjestelmä voi mainittujen määräysten mukaan soveltua yhteismarkkinoille ainoastaan silloin, kun tukea saava alue on näistä jonkin määräyksen perusteella oikeutettu tukeen. Samoin voi tukijärjestelmä soveltua yhteismarkkinoille ainoastaan silloin, kun se on tiettyjen edellytysten mukainen (esimerkiksi tuen laji, enimmäisintensiteetti). 16. Länsi-Berliinin alueellisen tuen tarve 92 artiklan 3 kohdan a ja c alakohdan poikkeusmääräysten mukaisesti 16.1. 92 artiklan 3 kohdan a alakohta Vuoden 1988 menetelmän mukaan voidaan 92 artiklan 3 kohdan a alakohdassa mainittua poikkeusta soveltaa alueeseen ainoastaan, jos NUTS-II-tason alueella, jossa NUTS-III-tason alue sijaitsee, bruttokansantuote asukasta kohti ostovoimalla mitattuna on ollut vähintään kolmen vuoden ajan enintään 75 prosenttia yhteisön keskiarvosta. Länsi-Berliini kuuluu Berliinin NUTS-III-tason alueeseen, joka on sama kuin NUTS-II-tason alue. Komissio totesi joulukuussa 1996 tekemässään Saksan tukikehystä koskevassa päätöksessä, että Berliinin bruttokansantuote asukasta kohti (ostovoimatasolla mitattuna) ylitti reilusti yhteisön keskimääräisen 75 prosenttia yhteisön keskiarvosta. Näin Berliini ei lähestulkoonkaan täytä 92 artiklan 3 kohdan a alakohdan edellytyksiä. Kyseessä olevia tukijärjestelmiä ei sen vuoksi voida hyväksyä mainitun määräyksen perusteella. 16.2. 92 artiklan 3 kohdan c alakohta 16.2.1. Vuoden 1996 investoinnit Kuten 7 kohdassa mainittiin, komissio hyväksyi vuoden 1988 menetelmän perusteella huhtikuussa 1994 tehdyllä päätöksellä entisen DDR:n ja Länsi-Berliinin alueella sijaitsevat tukea saavat Saksan alueet vuosiksi 1994-1996. Tämän päätöksen mukaisesti osa Länsi-Berliinistä saa 92 artiklan 3 kohdan c alakohdassa tarkoitettua alueellista tukea. Tuen piiriin kuulumatonta Berliinin osaa Saksa ei ollut ehdottanut Saksan tukialueita vuosina 1994-1996 koskevassa ilmoituksessaan, ja sen vuoksi sen vuoden 1996 investointeihin ei voi soveltaa 92 artiklan 3 kohdan c alakohtaa. Komissio hyväksyi kesäkuussa 1996 tehdyllä päätöksellä (13) tuen intensiteetin korottamisen Länsi-Berliinin tukialueilla osaksi vuotta 1995 ja vuodeksi 1996 enintään 35 prosenttiin (brutto) aluetuen ja tuen kasautumisen osalta suuryrityksille ja enintään 45 prosenttiin (brutto) (enintään 30 prosenttia (netto)) pk-yrityksille. 16.2.2. Vuoden 1997 investoinnit Vuoden 1988 menetelmän mukaisesti komissio hyväksyi joulukuussa 1996 tehdyllä päätöksellä Saksan tukea saavat alueet vuosiksi 1997-1999. Kyseisellä päätöksellä se hyväksyi koko Länsi-Berliinin kaupunkialueen 92 artiklan 3 kohdan c alakohdassa tarkoitetun tuen piiriin. Tässä yhteydessä komissio hyväksyi 28 prosentia (brutto) alueellisen tuen ja tuen kasautumisen enimmäismääräksi suuryrityksille ja 43 prosenttia (brutto) pk-yrityksille. Näitä voidaan poikkeustapauksissa korottaa edeltävällä ajanjaksolla voimassa olleisiin, 35 prosentin (brutto) enimmäismäärään suuryrityksille ja 45 prosentin (brutto) (enintään 30 prosenttia (netto)) enimmäismäärään pk-yrityksille. 16.2.3. Tässä päätöksessä ei pidetä tarpeellisena tutkia uudelleen Länsi-Berliinin oikeutta 92 artiklan 3 kohdan c alakohdassa tarkoitettuihin tukiin. 17. Molempien järjestelmien soveltuvuus komission alueellisia tukia koskevaan menettelytapaan 17.1. Jäljempänä 17.2.-17.4.2.2. kohta koskee ainoastaan kyseisten järjestelmien soveltamista Berliinin tukea saavilla alueilla. Niiden soveltamista tukea saavien alueiden ulkopuolella tarkastellaan III.2.B. ja III.2.C. kohdassa. 17.2. Kyseisten järjestelmien soveltaminen Länsi-Berliinissä koskee tuotantohyödykkeiden hankintaan liittyviä investointeja ja nimenomaan sekä alkuinvestointeja komission alueellisista tukijärjestelmistä antamassa tiedonannossa (14) tarkoitettujen yhteensovittamisperusteiden tarkoittamassa merkityksessä että korvausinvestointien osalta. Alkuinvestoinnin käsite määritellään mainitussa tiedonannossa (liite, 18 kohta, 1 alakohta) seuraavasti: "Alkuinvestoinnilla tarkoitetaan uutta yritystä perustettaessa, olemassa olevaa yritystä laajennettaessa tai ratkaisevasti olemassa olevan yrityksen tuotetta tai tuotantomenetelmää (järkiperäistämällä, muuttamalla tai uudistamalla) muutettaessa suoritettavaa sijoitusinvestointia. Myös lakkautetun yrityksen tai yrityksen, joka olisi lakkautettu, jollei sitä olisi otettu haltuun, haltuunoton yhteydessä tehdyt sijoitusinvestoinnit ovat alkuinvestointeja." Muut kuin tämän määritelmän mukaiset investoinnit ovat korvausinvestointeja. Korvausinvestointeihin myönnettäviin tukiin sisältyy toimintatukea, kuten komissio on todennut 1995 ja 1996 tehdyissä päätöksissä erityispoistojen järjestelmän ja investointien verohelpotuksen järjestelmän pidentämisestä uusissa osavaltioissa sekä aloitettaessa käsiteltävänä oleva 93 artiklan 3 kohdan tarkoittama menettely. 17.3. 92 artiklan 3 kohdan c alakohdassa tarkoitetut alkuinvestoinnit tukea saavilla alueilla Komission pysyvän käytännön mukaista on katsoa 92 artiklan 3 kohdan c alakohdan tarkoittamille tukea saaville alueille myönnettävät alkuinvestoinnit yhteismarkkinoille soveltuviksi, jos - niiden tuen intensiteetti ei ylitä suuryrityksille tai pienille ja keskisuurille yrityksille hyväksyttyä alueellista enimmäismäärää, - tukia yhdistettäessä varmistetaan, että kasaantumista koskevia enimmäismääriä noudatetaan. 17.3.1. Molemmat järjestelmät täyttävät ensiksi mainitun edellytyksen tuen intensiteetin osalta (3.6. ja 6.6. kohta). 17.3.2. Kun järjestelmä yhdistetään toiseen järjestelmään tai erityistukiin (3.4. ja 6.4. kohta), on otettava huomioon seuraavaa: Kyseisten tutkittujen järjestelmien hallinnosta vastaavilla veroviranomaisilla ei ole käytettävissään valvontajärjestelmää, jolla ne voisivat itse valvoa investointien verohelpotuksen tai erityispoistojen yhdistämistä muihin tukimuotoihin. Verotusteknisistä syistä veroviranomaiset voivat vain todeta, että yrityksen kyseisen vuoden aikana tekemät tuotantohyödykkeiden hankinnat ovat (erilaisia) investointihankkeita, joiden toteuttaminen usein kestää monia vuosia. Siten näillä viranomaisilla ei ole minkäänlaista kokonaiskuvaa itse siitä investointihankkeesta, jonka osalta yhdistämiskäsite on vahvistettu. Sen sijaan kaikissa tapauksissa, joissa verohelpotus yhdistetään liittovaltion ja osavaltion yhteisen ohjelman investointitukeen, yhteisen ohjelman valvontajärjestelmällä varmistetaan yksittäisten investointihankkeiden alueellisten enimmäismäärien noudattaminen. Erityistuissa, jotka komission on hyväksyttävä erikseen, on kasaantuminen selvitettävä. Yhdistämisestä kolmansiin tukijärjestelmiin on todettava, että myös muissa järjestelmissä määrätään kasaantumissäännöistä, joita Saksan viranomaiset ovat sitoutuneet noudattamaan. Ei ole olemassa mitään valvontajärjestelmää, jolla voitaisiin varmistaa kasaantumissääntöjen noudattaminen yhdistettäessä investointien verohelpotus erityispoistoihin. Siten on tuen kasaantumisen enimmäismäärien ylittäminen jätetty ulkopuolelle, koska tuen intensiteetti on kummassakin järjestelmässä alhainen. 17.3.3. Tämän vuoksi myös toinen edellytys täyttyy. 17.3.4. Edellä mainitun perusteella voidaan molempien järjestelmien soveltamista Länsi-Berliinin tukea saavilla alueilla 92 artiklan 3 kohdan c alakohdassa mainitun tiettyjä talousalueita koskevan poikkeuksen mukaisesti pitää soveltuvana yhteismarkkinoille, jos tukia myönnetään vain alkuinvestointeihin. 17.4. Tukea saavien alueiden korvausinvestoinnit 17.4.1. Molempien entisen DDR:n alueen investointeja koskevien järjestelmien hyväksymisestä tekemissään päätöksissä komissio on katsonut korvausinvestointituet toimintatueksi. Pysyvän päätöksentekokäytäntönsä mukaisesti komissio hyväksyy toimintatukia vain alueilla, jotka ovat 92 artiklan 3 kohdan a alakohdan mukaisia. Vuoden 1988 menetelmän mukaisesti ja lukuun ottamatta mahdollisia aiemmin myönnettyjä tukia 92 artiklan 3 kohdan a alakohdan mukaisille alueille, jotka ovat menettäneet tämän aseman ylimenokauden aikana, kun niiden elinkeinoelämä on kohentunut, on alueille, joilla on erityisiä vaikeuksia ja joilla tämä poikkeusmääräys voi toteutua, varattu alueellista toimintatukea. 17.4.2. Tämän vuoksi Länsi-Berliini ei komission pysyvän päätöksentekokäytännön perusteella voi saada mitään alueellisia toimintatukia, koska Länsi-Berliini ei kuulu niihin Saksan alueisiin, joita tämä määräys koskee (16.1. kohta). Tämän vuoksi kyseisten järjestelmien soveltaminen Länsi-Berliiniin, jos ne mahdollistavat tuet korvausinvestoinneille, ei sovellu 92 artiklan 3 kohdan c alakohdan mukaan yhteismarkkinoille. Komissio on ottanut päätöksessään huomioon 10.2. kohdassa esitetyn Saksan lausunnon. Komissio katsoo seuraavaa: 17.4.2.1. Erityispoistojen järjestelmä: Kuten Saksa on kannanotossaan esittänyt, erityispoistojen järjestelmä mahdollistaa korvaustuet laitteistoihin ja rakennuksiin tehtäviin investointeihin ja sisältää siten toimintatukea. Tukeen oikeuttaville kuluille (kyseisessä tapauksessa laitteistot ja rakennukset) ei ole enimmäismäärää. Lisäksi korvausinvestoinneilla on yhä enemmän merkitystä investoinneille, joilla hankitaan uusia tuotantomenetelmiä, joten ei voida jättää ulkopuolelle mahdollisuutta tukea yrityksiä paljon enemmän kuin vähämerkityksisen tuen ("de minimis" -tuen) verran antamalla toimintatukea. 17.4.2.2. Investointien verohelpotuksen järjestelmä: Järjestelmän tukeen oikeuttaville kuluille on vahvistettu 5 miljoonan Saksan markan yrityiskohtainen enimmäismäärä vuotta kohti eli yrityskohtainen tuki (10 prosenttia) voi olla 500 000 Saksan markkaa vuodessa. Koska järjestelmässä ei eroteta toisistaan alkuinvestointeja ja korvausinvestointeja, voidaan näin ollen ääritapauksissa myöntää yrityskohtaista toimintatukea enimmillään 500 000 Saksan markkaa vuodessa. Siten on viitattava Saksan lausuntoon, jonka mukaan suurin osa tuista liittyy alkuinvestointeihin (10.2. kohta). Tämän mukaan alkuinvestointien käsite rajoittuu tällä hetkellä nimenomaisesti rakennuksiin ja menettää merkitystään laitteistoinvestointien osalta jatkuvasti lyhenevien innovaatiosyklien vuoksi. Saksan viranomaisten lausunnosta huolimatta komissio ei voi olla varma siitä, että investointien verohelpotuksilla ei tueta korvausinvestointeja; Saksa ei pystynyt osoittamaan esittämäänsä oletusta todeksi asianmukaisella tilastollisella aineistolla. Komissio ottaa huomioon, että investointien verohelpotus koskee investointihankkeisiin tarvittavan käyttöomaisuuden hankkimista/valmistusta eikä itse investointihankkeita. Vaikka Länsi-Berliinin teollisuudessa paraikaa suoritetaankin alkuinvestointeja, jotka edellyttävät tuotteen tai valmistusprosessin perusteellista muuttamista, näyttää näin ollen melko mahdottomalta sulkea pois sitä, että tapahtuu tietyn nykyisin tuotannossa olevan laitteen välttämätön korvaaminen ja että tutkittavaa tukea käytetäänkin tähän. III.2.B. 92 artiklan 3 kohdan c alakohdassa tarkoitetuille tietyille talouden aloille myönnettävä poikkeus tukea saavien alueiden ulkopuolelle tehtäviin investointeihin 18. Tässä kohdassa käsitellään tukialueiden ulkopuolella vuonna 1996 tehtyihin investointeihin suunnattujen kyseisten tukien soveltuvuutta. Arvioinnissa on erotettava alkuinvestoinnit ja korvausinvestoinnit toisistaan. 18.1. Alkuinvestoinnit 18.1.1. Pk-yrityksiä koskevien suuntaviivojen ja komission vakiintuneen päätöksentekokäytännön mukaisesti voivat pk-yrityksiä koskevissa suuntaviivoissa (3.2. kohta) tarkoitetut pk-yritykset tukea saavien alueiden ulkopuolella saada tukia tuotannon investointeihin, ja näiden tukien intensiteetti voi keskisuurilla yrityksillä olla 7,5 prosenttia (brutto) ja pienillä yrityksillä 15 prosenttia (4.2.1. kohta). Tukien kasaantumista koskevat samat enimmäismäärät. 18.1.2. Kyseisten järjestelmien "edunsaajan" määritelmän soveltuvuus pk-yrityksiä koskevien suuntaviivojen määritelmään "pienet ja keskisuuret yritykset" Tällä hetkellä molempia järjestelmiä voidaan soveltaa tukea saavien alueiden ulkopuolella valmistuksen ja pienteollisuuden oikeudellisesti itsenäisiin yrityksiin ("rechtlich selbständige Unternehmen"), jotka työllistävät enintään 50 työntekijää, ja nämä yritykset saavat investointien verohelpotuksen ilman eri toimenpiteitä. Tämä rajoitus ei sovellu pk-yrityksiä koskevien suuntaviivojen sisältämään pk-yritysten määritelmään, vaikka "työntekijämäärän" edellytys (enintään 250 työntekijää) täyttyy kokonaan, koska "liikevaihdon" (enintään 40 miljoonaa ecua) ja "taseen loppusumman" (27 miljoonaa ecua) ja erityisesti "itsenäisyyden" edellytys eivät täyty (itsenäisiä yrityksiä ovat periaatteessa yritykset, joissa enintään 25 prosenttia pääomasta tai äänivallasta on yhdellä tai yhteisesti useammalla yrityksellä, jotka eivät täytä pk-yritysten määritelmää). Koska pk-yrityksiä koskevien suuntaviivojen kolme määriteltyä edellytystä eli työntekijöiden määrä, liikevaihto tai taseen arvo ja itsenäisyys voidaan yhdistää, ei kyseisten järjestelmien edunsaajien määritelmä sovellu pk-yrityksiä koskevien suuntaviivojen määräyksiin. Siten kyseisiin järjestelmiin ei voida soveltaa 92 artiklan 3 kohdan c alakohdan ei-alueellista näkökohtaa. Saksan lausunto, jonka mukaan vain viidellä tukeen oikeutetuista yrityksistä on yli 10 miljoonan Saksan markan liikevaihto, ei aiheuta muutoksia tähän arviointiin, varsinkaan kun itsenäisyyden edellytyksestä ei ole olemassa tilastotietoja. Ehdollisessa päätöksessä on otettava kuitenkin huomioon Saksan lausunto, että investointien verohelpotuksessa voidaan turvata yhteisön määritelmän noudattaminen. On kuitenkin korostettava, että tämä rajoitus ei Saksan viranomaisten tietojen perusteella ole mahdollista erityispoistojen järjestelmässä. 18.1.3. Molempien järjestelmien tuen intensiteetin soveltuvuus pk-yrityksiä koskevien suuntaviivojen intensiteetin enimmäismäärään 18.1.3.1. Investointien verohelpotukset Jos investointien verohelpotukset myönnetään yksinomaan alkuinvestoinneille, ja koska investointien verohelpotuksella tuetaan ainoastaan laitteistoinvestointeja ja laitteistojen osuus investoinnista vahvistettiin 65 prosenttiin tavanomaisesta investoinnin määrästä, on 10 prosentin suuruisen verohelpotuksen tuen nettointensiteetti 6,5 prosenttia. Tietenkin, kun investointi rajoittuu vain laitteistoon, voi tuen nettointensiteetti (=brutto kyseisessä tapauksessa) olla 10 prosenttia tosiasiallisesta investoinnista. Jos tuen intensiteetti on yksittäistapauksessa yli 7,5 prosenttia (brutto) tosiasiallisesta investointihankkeesta (täydellinen arviointiperusta), on todettava, että tällainen ylitys (enintään 375 000 Saksan markkaa=200 000 ecua kolmen vuoden aikana) voidaan hyväksyä vain, jos: - noudatetaan "de minimis" -perustetta, - tukeen oikeutettu yritys ei toimi jäsenvaltioiden välisessä kaupassa, mikä on todistettava yksittäisestä soveltamistapauksesta ilmoitettaessa, ja - tukia myönnetään vain pienille yrityksille. Ylityksen määrä (enintään 200 000 ecua kolmen vuoden aikana) voi kuitenkin ylittää 100 000 ecun "de minimis" -määrän. Lisäksi investointien verohelpotusjärjestelmässä ei määrätä, että 7,5 prosentin enimmäismäärän mahdollinen ylitys hyväksytään vain, kun viimeksi komission "de minimis" -tuista annetussa tiedonannossa (15) määriteltyjä "de minimis" -sääntöjä noudatetaan täysin. Järjestelmään ei myöskään sisälly yksittäistapausten ilmoituksia niitä erikoistapauksia varten, joissa yritys ei toimi jäsenvaltioiden välisessä kaupassa. Järjestelmä ei rajoitu pieniin yrityksiin, koska sen mukaan yli 49 työntekijän yritys, jonka liikevaihto voi olla yli 7 miljoonaa ecua tai jonka kokonaistaseen määrä on yli 5 miljoonaa ecua, ei täytä itsenäisyyden edellytystä. Koska pk-yrityksiä koskevissa suuntaviivoissa määritellyt edellytykset eli työllistäminen, liikevaihto tai taseen arvo ja itsenäisyys voivat kasaantua, ei järjestelmän tukeen oikeutettujen määritelmä sovellu pk-yrityksiä koskevien suuntaviivojen sisältämän pk-yritysten määritelmään. Sen vuoksi 92 artiklan 3 kohdan c alakohdan ei-alueellista poikkeusta tietyille talousalueille ei voida soveltaa järjestelmään sen nykyisessä muodossa, koska yrityksissä, jotka eivät vastaa pienen yrityksen määritelmää, enimmäismäärä ylitetään. Ehdollisessa päätöksessä on kuitenkin otettava huomioon Saksan lausunto, jonka mukaan investointien verohelpotuksessa voidaan varmistaa yhteisön pienen yrityksen määritelmän noudattaminen. 18.1.3.2. Erityispoistot Kuten 6.6. kohdassa esitettiin, jos erityispoistot myönnetään yksinomaan alkuinvestoinneista, niiden tuen intensiteetti on 2 prosenttia (brutto=netto) vuonna 1996 ja 1,6 prosenttia muina vuosina (0,8 prosenttia niiden yritysten ja rakennusten osalta, joihin sovelletaan 20 prosentin enimmäismäärää). 18.1.3.3. Näin ollen järjestelmän tuen intensiteetti ei ylitä pk-yrityksiä koskevien suuntaviivojen enimmäismäärää. 18.1.4. Molempien järjestelmien kasaantumissääntöjen soveltuvuus pk-yrityksiä koskevien suuntaviivojen sisältämiin kasaantumisen enimmäismääriin Pk-yrityksiä koskevien suuntaviivojen tuki-intensiteetin enimmäismäärä on tukien kasaantumista koskeva enimmäismäärä. Sen vuoksi tuotantoinvestointitukien kasaantuminen voidaan hyväksyä Berliinin tukialueen ulkopuolella 15 prosentin intensiteettiin (brutto) asti pienillä yrityksillä ja 7,5 prosenttiin keskisuurilla yrityksillä. Kummankin järjestelmän mukainen tuki voi kasaantua muiden tukimuotojen (erityisjärjestelmien ja -tukien kanssa) ja erityisesti järjestelmät voivat kasaantua keskenään. Kuten jo mainittiin, investointien verohelpotusjärjestelmän hallinnosta vastaavilla veroviranomaisilla ei ole käytettävissään valvontajärjestelmää, jolla ne voisivat itse valvoa investointien verohelpotusten tai erityispoistojen kasaantumista tukimuotojen kanssa. Erityistuen tapauksissa, jotka komission on hyväksyttävä erikseen, tuen kasaantuminen on selvitettävä ilmoituksessa. Kasaantumisesta muiden järjestelmien kanssa on todettava, että myös muissa järjestelmissä määrätään kasaantumista koskevista säännöistä, joita Saksa on sitoutunut noudattamaan. Ei ole olemassa mitään valvontajärjestelmää, jolla voitaisiin varmistaa kasaantumissääntöjen noudattaminen yhdistettäessä investointien verohelpotus erityispoistoihin. Siten 18.1.3.1. kohdassa esitetty erittely investointien verohelpotusten tuen intensiteetistä koskee myös kasaantumista. Tästä syystä ei 92 artiklan 3 kohdan c alakohdan ei-alueellista näkökohtaa voida soveltaa nykymuotoiseen järjestelmään (joka ei jätä ulkopuolelle suuryrityksiä eikä keskisuuria yrityksiä), kun otetaan huomioon kasaantumisen enimmäismäärän ylitys yrityksissä, jotka eivät vastaa pienen yrityksen määritelmää. Sen vuoksi on ehdollisessa päätöksessä otettava huomioon Saksan lausunto, jonka mukaan investointien verohelpotuksessa voidaan taata yhteisön pienen yrityksen määritelmän noudattaminen. Voidaan siis todeta, että jos komissio tekee ehdollisen päätöksen, jolla kielletään erityispoistojen soveltaminen aluetukialueiden ulkopuolella ja rajoitetaan investointien verohelpotus aluetukea saavien alueiden pieniin yrityksiin, investointien verohelpotus vastaa täysin pk-yrityksiä koskevien suuntaviivojen määräyksiä siten, että se noudattaa tuen 15 prosentin enimmäismäärää ja kasaantumisen enimmäismäärää bruttona pienissä yrityksissä, kuten pk-yrityksiä koskevissa suuntaviivoissa. 18.2. Korvausinvestoinnit Edellä 17.4. kohdassa esitetty erittely korvausinvestointituen soveltuvuudesta niillä tukialueilla, joita koskee 92 artiklan 3 kohdan c alakohdassa tarkoitetuille talousalueille myönnetty poikkeus, koskee vastaavasti niitäkin alueita, joita 92 artiklan 3 kohdan a tai c alakohdan mukaisille tietyille talousalueille myönnetty poikkeus ei kata. Lisäksi komissio on pk-yrityksiä koskevien suuntaviivojen 4.1. kohdassa viitannut toimintatukien erikoiseen luonteeseen 92 artiklan 3 kohdan a alakohdan mukaisilla alueilla ja määrännyt, että tiettyjä talouden aloja koskevaa 92 artiklan 3 kohdan c alakohdan mukaista poikkeusta ei voida soveltaa tukeen, "jonka vuoksi kulut, joita yritykselle säännöllisesti aiheutuu, laskevat jatkuvasti tai säännöllisesti ja säilyttävät samalla vallitsevan tilan, kuten toimintatuet. . .". Tämän vuoksi komissio katsoo, ettei kyseisten järjestelmien soveltaminen tukea saavilla alueilla oleviin Länsi-Berliinin alueisiin korvausinvestointien osalta sovellu yhteismarkkinoille 92 artiklan 3 kohdan c alakohdan tiettyjä talousalueita koskevan poikkeuksen perusteella. III.2.C. Muut 92 artiklan 2 ja 3 kohdan mukaiset poikkeukset 19. 92 artiklan 2 kohdan a ja b alakohta, 3 kohdan b ja d alakohta Kyseisten järjestelmien laajentamisessa ei voida soveltaa mitään mainituista poikkeusmääräyksistä, sillä - niihin ei sisälly 92 artiklan 2 kohdan a alakohdan mukaisia sosiaalitukia, - niillä ei korvata luonnonmullistusten tai muiden poikkeuksellisten tapahtumien aiheuttamia vahinkoja 92 artiklan 2 kohdan b alakohdan tarkoittamassa merkityksessä, - niiden tarkoituksena ei ole tukea Euroopan yhteistä etua koskevan tärkeän hankkeen edistämistä tai jäsenvaltion taloudessa olevan vakavan häiriön poistamista 92 artiklan 3 kohdan b alakohdan mukaisessa merkityksessä; Länsi-Berliinin tilannetta, joka on tutkittu hyvin tarkoin myönnettäessä sille tuen intensiteetin korotus, ei voida pitää vakavana häiriönä Saksan liittotasavallan taloudessa, - niitä ei ole tarkoitettu tukemaan kulttuurin ja kulttuuriperinnön edistämistä 92 artiklan 3 kohdan d alakohdan tarkoittamassa merkityksessä. Siten ei mahdollista hyväksymistä voida perustaa millekään neljästä tarkastellusta poikkeusmääräyksestä. 20. 92 artiklan 2 kohdan c alakohta 92 artiklan 2 kohdan c alakohdan mukaan yhteismarkkinoille soveltuu: "tuki sellaisille Saksan liittotasavallan alueille, joihin Saksan jako on vaikuttanut, jos tuki on tarpeen jaosta aiheutuneen taloudellisen haitan korvaamiseksi". Komissio ottaa huomioon Saksan käsityksen, että tutkittavat tukimuodot soveltuvat 92 artiklan 2 kohdan c alakohdan perusteella yhteismarkkinoille. Lisäksi komissio ottaa huomioon, että Saksa ei vaadi selvittämään tätä asiaa lopullisesti asianomaisessa hyväksymismenettelyssä. Komission käsityksen mukaan Saksa on maininnut 92 artiklan 2 kohdan c alakohdan kuitenkaan nimenomaisesti vetoamatta siihen. Saksa ei myöskään ole toimittanut komissiolle riittävästi tietoa, jonka perusteella komissio olisi voinut todeta, täyttyykö edellytys 92 artiklan 2 kohdan c alakohdan soveltamiselle eli kuuluuko Länsi-Berliini (edelleenkin) alueisiin, joihin Saksan jako on vaikuttanut, aiheutuvatko nykyiset taloudelliset haitat jaosta ja ovatko tutkittavana olevat valtion tuet tarpeen tällaisen mahdollisen haitan korvaamiseksi. Komissio muistuttaa siitä, että Euroopan yhteisöjen tuomioistuin totesi 28 päivänä huhtikuuta 1993 antamassaan tuomiossa C-364/90 (Italian tasavalta v. komissio) (16), että "jäsenvaltio, joka hakee valtuutusta tuen myöntämiselle perustamissopimuksen määräyksistä poiketen, on velvollinen toimimaan yhteistyössä komission kanssa. Tämän velvollisuuden perusteella jäsenvaltion on annettava kaikki tiedot, joita tämä elin tarvitsee tutkiakseen, ovatko edellytykset haetulle poikkeusvaltuutukselle olemassa". Komissio katsoo, että Länsi-Berliinin tämänhetkiset ongelmat eivät aiheudu vuonna 1945 tehdystä Saksan jaosta. 21. Sen vuoksi komissio katsoo, että mitään tässä kohdassa mainituista poikkeusmääräyksistä ei voida soveltaa. III.2.D. Vuoden 1995 erityispoistojen tukien tarpeellisuus 22.1. Kuten jo 6 kohdassa mainitaan, Saksan vuonna 1995 uudelleen käyttöön ottamassa Länsi-Berliiniä koskevassa erityispoistojen järjestelmässä erityispoistot voidaan tehdä investointivuonna sekä neljänä sitä seuraavana vuonna - ensimmäisen kerran vuonna 1996 ja viimeisen kerran vuonna 2002. Siten erityispoistot voidaan tehdä ennen vuotta 1996 loppuun saatetuista investoinneista ja erityisesti vuoden 1995 investoinneista, joihin ei sovellettu vuoden 1991 heinäkuun ja vuoden 1994 lopun välisiä investointeja koskevaa järjestelmää. 22.2. Tässä tutkitun järjestelmien laajentamisen perusteella hyväksytyt erityispoistot eivät voi toimia kimmokkeena vuoden 1995 investointeihin. Siten vuoden 1995 investointien erityispoistoja ei tarvita investointien lisäämiseksi eivätkä ne liity alkuinvestointeihin. Ne parantavat ainoastaan yrityksen taloudellista tilannetta ja ovat siten rinnastettavissa toimintatukeen. Kuten jo mainittiin (17.4. kohta), komissio hyväksyy toimintatukia vain poikkeustapauksissa ja vain tietyille 92 artiklan 3 kohdan a alakohdan mukaiset edellytykset täyttäville alueille. Länsi-Berliini ei täytä näitä edellytyksiä, joten vuoden 1995 investointien erityispoistot eivät sovellu yhteismarkkinoille, vaikka ne olisi myönnetty alkuinvestoinneille. 22.3. Lopuksi voidaan huomauttaa, että vuoden 1995 investointien erityispoistot poissulkeva järjestelmän muutos vaikuttaa teknisesti mahdolliselta toteuttaa. III.2.E. Järjestelmien soveltuvuus nykyisessä muodossaan yhteismarkkinoille 23. Edellä mainittu huomioon ottaen voidaan todeta, että kyseisten järjestelmien laajentamista Saksan aikomassa muodossa Länsi-Berliiniin ei voida pitää yhteismarkkinoille soveltuvana. Mikään 92 artiklan poikkeusmääräyksistä ei ole sovellettavissa. Ennen kaikkea molemmat järjestelmät sisältävät sellaista toimintatukea, mikä komission käsityksen mukaan ei sovellu yhteismarkkinoille 92 artiklan 3 kohdan a alakohdassa tarkoitettujen tukialueiden ulkopuolella. Lisäksi järjestelmät antavat mahdollisuuden myöntää tukia tukialueiden ulkopuolella suuryritysten investoinneille, joita komissio ei pidä 92 artiklan 3 kohdan a ja c alakohdassa tarkoitettujen alueiden ulkopuolella yhteismarkkinoille soveltuvina. Jos tuen myöntäminen rajoittuu tukialueiden ulkopuolella pk-yrityksiin, voidaan pk-yrityksiä koskevissa suuntaviivoissa keskisuurille yrityksille vahvistettu enimmäisintensiteetti ylittää investointien verohelpotuksia myönnettäessä; lisäksi voidaan tukien kasaantuessa ylittää pk-yrityksiä koskevissa suuntaviivoissa keskisuurille yrityksille vahvistettu tuen kasaantumisen enimmäismäärä. IV. MAHDOLLISUUDET TEHDÄ SUUNNITELLUSTA TOIMENPITEESTÄ YHTEISMARKKINOILLE SOVELTUVA 24. On tutkittava, kuinka kyseisten järjestelmien laajentamisesta voidaan tehdä yhteismarkkinoille soveltuva ehdollisella päätöksellä. Tällöin on otettava huomioon seuraavaa: 24.1. Tukialueilla ja niiden ulkopuolella vuoden 1995 investoinneista myönnettävien erityispoistojen järjestelmää ei ole mahdollista muotoilla yhteismarkkinoille soveltuvaksi. Sen vuoksi vuoden 1995 investoinnit on jätettävä järjestelmän ulkopuolelle. Tämä näyttää olevan teknisesti mahdollista toteuttaa. 24.2. Jos on mahdollista tukea korvausinvestointeja, on molempien järjestelmien soveltaminen Länsi-Berliinin tukialueilla ja niiden ulkopuolella yhteismarkkinoille soveltumatonta. Sen vuoksi alkuinvestointien tukien myöntämistä tulisi rajoittaa ja korvausinvestointien tuet sulkea pois kokonaan. Komission käsityksen mukaan tällainen poissulkeminen ei ole teknisesti mahdotonta, mutta se saattaa aiheuttaa hallinnollisia ongelmia verohelpotuksista vastaaville veroviranomaisille. Komissio katsoo, että hallinnollisten vaikeuksien ei tarvitse johtaa kyseisten tukimuotojen käsittelyn asettamiseen etusijalle, huolimatta siitä, että jäsenvaltion viranomaiset saattavat tietoisesti päättää noudattaa tuen myöntämisessä tiettyjä rutiineja, jotka poikkeavat tukien tavanomaisessa käsittelyssä noudatetuista. 24.3. Molempien järjestelmien soveltaminen investointeihin, jotka suuryritykset ovat tehneet vuonna 1996 tukialueiden ulkopuolella, ei sovellu yhteismarkkinoille. Sen vuoksi kyseisten järjestelmien soveltamista pk-yritysten vuoden 1996 investointeihin on tukialueiden ulkopuolella rajoitettava. Tämä merkitsee, että nimenomaan suuryritykset, jotka ovat tehneet investointeja vuonna 1996, eivät saa vuotta 1996 seuraavina vuosina tehdä erityispoistoja tutkittavan järjestelmän perusteella. Komissio ottaa huomioon, että Saksan käsityksen mukaan pk-yrityksille suunnattujen investointien verohelpotusten pienentäminen on mahdollista, mutta ei erityispoistojen järjestelmän osalta. Tämä merkitsee sitä, että erityispoistojen järjestelmän laajentaminen muille kuin tukea saaville Länsi-Berliinin osille on julistettava yhteismarkkinoille soveltumattomaksi. 24.4. Investointien verohelpotusten soveltaminen investointeihin, joita keskisuuret yritykset ovat tehneet vuonna 1996 tukialueiden ulkopuolella, ei sovellu yhteismarkkinoille, kun niiden tuen intensiteetti (mukaan lukien kasaantuminen) voi nousta yli 7,5 prosentin (brutto). Komissio ottaa huomioon, että veroviranomaisten ei ole mahdollista taata tämän 7,5 prosentin (brutto) enimmäismäärän noudattamista, koska investointien 10 prosentin verohelpotus (laitteistoista) voi tietyissä tapauksissa nousta 10 prosentin intensiteettiin. Sen vuoksi vuoden 1996 investointien verohelpotusten soveltaminen tukialueiden ulkopuolella on rajoitettava pk-yrityksiä koskevien suuntaviivojen tarkoittamien pienten yritysten investointeihin, joille sallitaan enintään 15 prosentin suuruinen tuen intensiteetti (myös kasaantumistapauksissa). Komissio ottaa huomioon, että Saksan käsityksen mukaan tukien myöntäminen on investointien verohelpotusten osalta mahdollista rajoittaa pieniin yrityksiin. 24.5. Tämän vuoksi ja erityispoistojen kieltämisen jälkeen voi investointien verohelpotuksen järjestelmä tukea saavien alueiden ulkopuolella soveltua yhteismarkkinoille. 25. Tämän perusteella voidaan julistaa yhteismarkkinoille soveltuviksi: a) 31 päivän joulukuuta 1995 jälkeen aloitetut investoinnit alueella, joka investoinnin aikana kuuluu tukialueisiin: - investointien verohelpotukset laitteistojen hankinnan/tuotannon alkuinvestoinneille, - erityispoistot laitteistojen ja rakennusten hankinnan/tuotannon alkaneille alkuinvestoinneille; b) 31 päivän joulukuuta 1995 jälkeen aloitetut investoinnit alueella, joka investoinnin aikana ei kuulu tukialueisiin: - investointien verohelpotus pienten yritysten laitteistojen hankintaan/tuotantoon liittyville alkuinvestoinneille. 26. Molemmat järjestelmät voivat olla yhteismarkkinoille soveltuvia, jos noudatetaan tavanomaisia kasaantumissääntöjä ja alakohtaisia sääntöjä. Komissio huomauttaa, että valtion tukien kasaantumissääntöjä on noudatettava molempia järjestelmiä sovellettaessa, kun se koskee erilaisiin tarkoituksiin (17) tai samoihin tarkoituksiin eri järjestelmien perusteella samalla tai eri tasolla (keskus-, alue- ja/tai kunnallinen) myönnettyjen valtion tukien kasaantumista. Komissio on vakuuttunut siitä, että tuet eivät kasaantuessaan ylitä 15 prosentin bruttointensiteettiä tukialueiden ulkopuolella tehtävissä investoinneissa eikä tukialueiden sisällä Länsi-Berliinille sallittua alueellisten tukien enimmäisintensiteettiä eli 35 prosenttia brutto suuryrityksille ja 45 prosenttia brutto (ei kuitenkaan yli 30 prosenttia netto) pienille ja keskisuurille yrityksille. Komissio huomauttaa, että tämän järjestelmän soveltamisessa on noudatettava voimassa olevia tiettyjä toimialoja kuten EHTY:n perustamissopimukseen sisältyviä aloja, liikennettä, kalastusta ja maataloutta koskevia yhteisön säännöksiä. V. MUITA NÄKÖKOHTIA 27. Sääntöjen vastaisesti myönnettyjen tukien maksaminen takaisin Kuten 10.6. kohdassa on mainittu, Saksan valtiovarainministeriö on kirjeellä 2 päivältä tammikuuta 1996 keskeyttänyt kyseisten järjestelmien soveltamisen. Sen vuoksi vaikuttaa mahdottomalta, paitsi jos kyseessä on hallinnollinen erehdys, että näiden järjestelmien perusteella olisi jo maksettu tukia. Niitä mahdollisia tapauksia varten, joissa tämän päätöksen perusteella on maksettu yhteismarkkinoille soveltumattomia tukia, komissio pitää aiheellisena vaatia näitä tukia takaisin. Komissio vaatii tavanomaiseen tapaan muissa paitsi asianmukaisesti perustelluissa poikkeustapauksissa laittomasti saatujen yhteismarkkinoille soveltumattomien tukien maksamista takaisin. Käsiteltävänä olevassa tapauksessa komission tiedossa ei ole mitään syytä, jonka vuoksi olisi sovellettava toisenlaista menettelyä. 28. Tämän päätöksen voimaantulo Käsiteltävänä olevat tukijärjestelmät tulivat voimaan 1 päivänä tammikuuta 1996. Niiden soveltaminen keskeytettiin kirjeellä 2 päivältä tammikuuta 1996. Vakiintuneen käytäntönsä mukaan komission on varmistettava, että yhteismarkkinoille soveltumattomat tuet eivät tule voimaan tai että edut, joita niistä on koitunut, poistetaan. Tämä tarkoittaa sitä, että nämä tutkitut tukijärjestelmät voidaan julistaa yhteismarkkinoille soveltuviksi vain, jos tähän päätökseen liitetyt edellytykset täyttyvät järjestelmien laajentamisen tullessa voimaan eli 1 päivänä tammikuuta 1996. Ehdollisen päätöksen vuoksi komission on myönnettävä jäsenvaltiolle asianmukainen määräaika kyseisten tukien saattamiseksi yhteismarkkinoille soveltuviksi. Tämän määräajan on oltava pidempi tukijärjestelmien osalta kuin yksittäistukien osalta, koska kansallisia määräyksiä on usein muutettava. Kyseisessä tapauksessa komissio pitää kuuden kuukauden määräaikaa tähän tarkoitukseen riittävänä. Komission käsityksen mukaan tutkittujen järjestelmien laajentaminen on lopetettava saman määräajan kuluessa, jos niitä ei pystytä sovittamaan tätä päätöstä vastaaviksi, ON TEHNYT TÄMÄN PÄÄTÖKSEN: 1 artikla 1. Investointien verohelpotuksen järjestelmän laajentaminen Länsi-Berliiniin sekä erityispoistojen järjestelmän laajentaminen Länsi-Berliiniin ovat laitonta valtion tukea, jos ne ovat tulleet voimaan vastoin 93 artiklan 3 kohdan määräyksiä. 2. Investointien verohelpotusten järjestelmän laajentaminen Länsi-Berliiniin sekä erityispoistojen järjestelmän laajentaminen Länsi-Berliiniin, jos nämä järjestelmät eivät koske maataloustuotteiden jalostamisen ja kaupan alaa, ovat yhteismarkkinoille soveltuvia seuraavin edellytyksin: a) Investointien verohelpotusten myöntäminen rajoitetaan laitteistoon 31 päivän joulukuuta 1995 jälkeen aloitettujen alkuinvestointien osalta. b) Investointien verohelpotusten myöntäminen rajoitetaan pienten ja keskisuurten yritysten valtion tukia koskevissa yhteisön suuntaviivoissa tarkoitetussa merkityksessä pienille yrityksille myönnettäviin valtion tukiin, kun kyse on investoinneista, joita tehdään alueella, joka ei investoinnin aloittamisajankohtana ole ollut tukea saava alue. c) Erityispoistot rajoitetaan käyttöomaisuuteen ja rakennuksiin 31 päivän joulukuuta 1995 jälkeen alkaneiden alkuinvestointien osalta. d) Erityispoistot rajoitetaan investointeihin, jotka on tehty alueella, joka investoinnin aloittamisajankohtana on ollut tukea saava alue. e) Niihin järjestelmiin sovelletaan valtion tukien yhdistämistä koskevia määräyksiä, jos eri tarkoituksiin myönnettävien tukien yhdistäminen tai samaan tarkoitukseen myönnettävien tukien yhdistäminen sisältyy järjestelmiin, jotka on hyväksytty joko samalla tai eri tasolla (keskitetty, alueellinen ja/tai kunnallinen). Tuki ei yhdistettäessä saa ylittää 15 prosentin bruttointensiteettiä tukea saavien alueiden ulkopuolella tehtävissä investoinneissa eikä tukea saavien alueiden sisällä Länsi-Berliinin alueellisten tukien sallittua enimmäisintensiteettiä eli 35 prosenttia brutto suuryrityksille ja 45 prosenttia brutto (ei enempää kuin 30 prosenttia netto) pienille ja keskisuurille yrityksille. f) Tukijärjestelmien soveltamisessa on noudatettava tietyillä talouden aloilla, kuten EHTY:n perustamisopimukseen sisältyvillä aloilla, liikenteessä, kalastuksessa ja maataloudessa sovellettavia yhteisön sääntöjä. g) Saksan on esitettävä komissiolle vuosittain kertomus järjestelmien soveltamisesta. 2 artikla 1. Saksan on kuuden kuukauden kuluessa tämän päätöksen tiedoksi antamisesta muutettava säännöksiä investointien verohelpotuksen ja erityispoistojen järjestelmien laajentamisesta Länsi-Berliiniin siten, että ne eivät koske maataloustuotteiden jalostamisen ja kaupan alaa, ja tämän päätöksen mukaisten muutosten on tultava voimaan 1 päivänä tammikuuta 1996. 2. Jos Saksa ei ole siinä asemassa, että se muuttaisi säännöksiä investointien verohelpotuksen järjestelmän ja erityispoistojen järjestelmän laajentamisesta Länsi-Berliiniin siten, että ne tulevat voimaan 1 päivänä tammikuuta 1996 tämän päätöksen mukaisesti, Saksan on lakkautettava nämä järjestelmät 1 päivästä tammikuuta 1996 alkaen. 3 artikla Jos verohelpotukset eivät koske maataloustuotteiden jalostamista ja kauppaa ja jos verovelvollinen on kyseisten laajentamissääntöjen perusteella saanut tilapäisen tai lopullisen verohelpotuksen, jonka ehdot eivät sovellu yhteismarkkinoille, koska ne eivät ole tämän päätöksen 1 ja 2 artiklan mukaisia, Saksan on lakkautettava myönnetyt verohelpotukset kahdeksan kuukauden kuluessa tämän päätöksen tiedoksi antamisesta ja mahdollisesti saadut edut maksetut korot mukaan lukien menetetään. 4 artikla Saksan on ilmoitettava komissiolle kahden kuukauden kuluessa tämän päätöksen tiedoksi antamisesta niistä toimenpiteistä, jotka se aikoo toteuttaa tämän päätöksen täytäntöönpanemiseksi. Saksan on ilmoitettava komissiolle kahdeksan kuukauden kuluessa tämän päätöksen tiedoksi antamisesta niistä toimenpiteistä, jotka se on toteuttanut tämän päätöksen täytäntöönpanemiseksi. 5 artikla Tämä päätös on osoitettu Saksan liittotasavallalle. Tehty Brysselissä 12 päivänä helmikuuta 1997. Komission puolesta Karel VAN MIERT Komission jäsen (1) EYVL N:o C 194, 5.7.1996, s. 10 (2) EYVL N:o C 111, 4.11.1971, s. 1 (3) EYVL N:o C 150, 24.5.1996, s. 11 (4) EYVL N:o C 373, 29.12.1994, s. 3 (5) Tuet (N 613/96), ei vielä julkaistu. (6) EYVL N:o C 213, 23.7.1996, s. 4 (7) EYVL N:o C 29, 2.2.1996, s. 4 (8) Tuet (C 25/96), ei vielä julkaistu. (9) EYVL N:o C 293, 5.10.1996, s. 4 (10) Bundessteuerblatt (BStBl) 1996, Osa I, N:o 1, s. 2. (11) EYVL N:o C 212, 12.8.1988, s. 2 (12) EYVL N:o C 163, 4.7.1990, s. 6 (13) EYVL N:o C 291, 4.10.1996, s. 4 (14) EYVL N:o C 31, 3.2.1979, s. 9 (15) EYVL N:o C 68, 6.3.1996, s. 9 (16) Kok. 1993, s. I-2097. (17) EYVL N:o C 3, 5.1.1985, s. 2