FI Euroopan unionin virallinen lehti L 309/1

KOMISSION PÄÄTÖS,

annettu 23 päivänä helmikuuta 2011,

valtiontuista C 38/B/04 (ex NN 58/04) ja C 13/06 (ex N 587/05), jotka Italia on myöntänyt yrityksille Portovesme Srl, ILA SpA, Eurallumina SpA ja Syndial SpA

(tiedoksiannettu numerolla K(2011) 956)

(Ainoastaan italiankielinen teksti on todistusvoimainen)

(ETA:n kannalta merkityksellinen teksti)

(2011/746/EU)

EUROOPAN KOMISSIO, joka

ottaa huomioon Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen ja erityisesti sen 108 artiklan 2 kohdan ensimmäisen alakohdan,

ottaa huomioon Euroopan talousalueesta tehdyn sopimuksen ja erityisesti sen 62 artiklan 1 kohdan a alakohdan,

on mainittujen artiklojen mukaisesti kehottanut asianomaisia esittämään huomautuksensa (1) ja ottaa huomioon nämä huomautukset,

sekä katsoo seuraavaa:

1. MENETTELY

1.1 Asia C 38/B/04

(1) Kantelijaa edustava asianajotoimisto toi komission tietoon 4 päivänä joulukuuta 2003 päivätyllä kirjeellä useita italialaisissa lehdissä julkaistuja artikkeleja, joiden mukaan Italian valtio aikoi soveltaa sähkön suosituimmuustariffeja tiettyihin Sardiniassa toimiviin yrityksiin.

(2) Kyseiset tariffit oli otettu käyttöön 6 päivänä helmikuuta 2004 annetun pääministerin asetuksen, jäljempänä ’vuoden 2004 asetus’, 1 §:n mukaisesti. Kyseisellä asetuksella oli kaksi erillistä vaikutusta: a) sillä otettiin käyttöön sähkön suosituimmuustariffi, jota sovellettiin yrityksiin Portovesme Srl, ILA Spa ja Eurallumina Spa, ja b) sillä jatkettiin voimassa olleen tariffin soveltamista primaarialumiinin tuottaja Alcoa Trasformazioniin, jäljempänä ’Alcoa’.

(3) Komissio pyysi 22 päivänä tammikuuta 2004 ja 19 päivänä maaliskuuta 2004 päivätyillä kirjeillä selvityksiä kyseisistä toimenpiteistä. Italia vastasi 9 päivänä helmikuuta 2004 ja 9 päivänä kesäkuuta 2004 päivätyillä kirjeillä. Se toimitti lisäselvityksiä 20 päivänä syyskuuta 2004 päivätyssä kirjeessä.

(4) Komissio ilmoitti Italialle 16 päivänä marraskuuta 2004 päivätyllä kirjeellä päätöksestään aloittaa kyseisen toimenpiteen osalta SEUT-sopimuksen 108 artiklan 2 kohdassa tarkoitettu menettely.

(5) Menettelyn aloittamista koskeva komission päätös julkaistiin Euroopan unionin virallisessa lehdessä. (2) Komissio pyysi asianomaisia esittämään huomautuksensa kyseisistä toimenpiteistä.

(6) Italia esitti huomautuksia 4 päivänä helmikuuta 2005 ja 11 päivänä helmikuuta 2005 päivätyillä kirjeillä.

(7) Komissio on saanut huomautuksia asianosaisilta, myös kolmelta tuensaajalta sekä eräältä Portovesmen kilpailijalta. Komissio toimitti kyseiset huomautukset 22 päivänä maaliskuuta 2005 päivätyllä kirjeellä Italian viranomaisille, joille annettiin mahdollisuus vastata niihin. Italian huomautukset saapuivat 20 päivänä syyskuuta 2005 päivätyllä kirjeellä.

(8) Asia C38/04 jaettiin 29 päivänä lokakuuta 2008 A-osaan, joka koskee Alcoan hyväksi myönnettyä toimenpidettä, ja B-osaan, joka koskee Portovesmeä, ILAa ja Euralluminaa.

(9) Marraskuun 19 päivänä 2009 komissio teki Alcoa-yhtiötä koskevan lopullisen kielteisen päätöksen (3), jonka mukaan tuki oli perittävä takaisin.

1.2 Asia C 13/06

(10) Italian viranomaiset jatkoivat Portovesmelle, ILAlle ja Euralluminalle myönnettyjä sähkön suosituimmuustariffeja vuoteen 2010 asti 14 päivänä maaliskuuta 2005 annetun lain nro 35, joka on muutettu 14 päivänä toukokuuta 2005 annetuksi laiksi nro 80/2005 (”Kiireelliset toimenpiteet taloudellisen, sosiaalisen ja alueellisen kehityksen toimintasuunnitelman yhteydessä”), jäljempänä ’laki nro 80/2005’, 11 §:n 12 momentin nojalla. Ne laajensivat tariffin koskemaan myös kloorintuottajayritys Syndial SpA:ta, jolla myös on laitoksia Sardiniassa.

(11) Komissio vastaanotti 22 päivänä heinäkuuta 2005 päivätyllä kirjeellä eräältä Syndialin kilpailijalta kantelun sekä 7 päivänä lokakuuta 2005 ja 7 päivänä joulukuuta 2005 samalta yritykseltä lisäasiakirjoja.

(12) Italia ilmoitti toimenpiteestä komissiolle 23 päivänä marraskuuta 2005 päivätyllä kirjeellä ja toimitti lisätietoja 28 päivänä marraskuuta 2005 päivätyllä saatekirjeellä.

(13) Komissio pyysi 22 päivänä joulukuuta 2005 päivätyllä kirjeellä lisätietoja, jotka Italian viranomaiset toimittivat 3 päivänä maaliskuuta 2006 päivätyllä kirjeellä.

(14) Tällä välin sama Portovesmen kilpailija, joka oli esittänyt huomautuksia asiassa C 38/b/04, esitti 20 päivänä tammikuuta 2006 päivätyllä kirjeellä kantelun uudesta toimenpiteestä.

(15) Komissio ilmoitti Italialle 26 päivänä huhtikuuta 2006 päivätyllä kirjeellä päätöksestään aloittaa SEUT-sopimuksen 108 artiklan 2 kohdassa tarkoitettu menettely lailla nro 80/2005 käyttöön otetun erikoistariffijärjestelmän muuttamisen ja jatkamisen osalta.

(16) Komissio pyysi Italialta lisäselvityksiä 22 päivänä elokuuta 2006 päivätyllä kirjeellä, johon Italia vastasi 28 päivänä syyskuuta 2006.

(17) Menettelyn aloittamisesta tehty komission päätös julkaistiin Euroopan unionin virallisessa lehdessä. (4) Komissio pyysi asianomaisia esittämään huomautuksensa kyseisistä toimenpiteistä.

(18) Komissio on saanut huomautuksia asianomaisilta, myös tuensaajilta, kahdelta Portovesmen ja Syndialin kilpailijalta ja yhdeltä uusiutuvan energian tuottajalta. Komissio toimitti kyseiset huomautukset 5 päivänä lokakuuta 2006 päivätyllä kirjeellä Italian viranomaisille, joille annettiin mahdollisuus vastata. Italian huomautukset saapuivat 1 päivänä joulukuuta 2006 päivätyllä kirjeellä.

(19) Italia toimitti lisätietoja 16 päivänä huhtikuuta 2007, 10 päivänä toukokuuta 2007, 14 päivänä toukokuuta 2007 ja 22 päivänä kesäkuuta 2010 päivätyissä kirjeissä.

1.3 Tämän päätöksen soveltamisala

(20) Tämä päätös kattaa sekä vuoden 2004 asetuksen 1 §:ssä muiden tuensaajien kuin Alcoan hyväksi myönnetyt tariffit, jäljempänä ’vuoden 2004 tariffit’, että lain nro 80/2005 11 §:n 12 momentissa käyttöön otetut ja myöhemmin Autorità per l’energia elettrica e il gas -viranomaisen, jäljempänä ’AEEG’, päätöksissä määritellyt tariffit, jäljempänä ’vuoden 2005 tariffit’.

2. TOIMENPITEEN YKSITYISKOHTAINEN KUVAUS

2.1 Kiistanalaiset vuoden 2004 tariffit

(21) Vuoden 2004 asetuksen 1 §:ssä laajennettiin 19 päivänä joulukuuta 1995 annetun teollisuus-, kauppa- ja käsiteollisuusministeriön asetuksen, jäljempänä ’Alcoa-asetus’, 2 §:ssä säädettyä tariffikohtelua alumiinin, lyijyn, hopean ja sinkin tuotantoa tai käsittelyä varten tarkoitettuihin energiatoimituksiin, kuitenkin ainoastaan laitoksiin, jotka ovat olleet toiminnassa asetuksen tullessa voimaan ja jotka sijaitsevat saarialueilla, joille on ominaista se, ettei niillä ole siirtoyhteyksiä kansallisiin sähkö- ja kaasuverkkoihin tai että nämä yhteydet ovat riittämättömät.

(22) Tariffikohtelun oli määrä olla väliaikainen ja päättyä, kun siirtoyhteydet kansallisiin sähkö- ja kaasuverkkoihin ovat toteutuneet tai parantuneet, kuitenkin viimeistään 30 päivänä kesäkuuta 2007.

(23) Käytännössä vuoden 2004 asetuksella laajennettiin alumiinintuottaja Alcoaan jo sovelletut suosituimmuustariffit koskemaan kolmea Sardiniaan sijoittautunutta, paljon sähköä käyttävää yritystä. Ne olivat sinkin-, hopean- ja lyijyntuottajayritys Portovesme (5), alumiinituotteiden tuottaja ILA ja alumiinioksidintuottaja (6) Eurallumina.

(24) Lainsäädännössä tariffit vahvistettiin sähkö- ja kaasuenergiasta vastaavan AEEG:n päätöksillä.

(25) AEEG:n päätöksessä nro 110/04 säädettiin alun perin, että suosituimmuustariffeja sovellettaisiin, mikäli ne hyväksyttäisiin ilmoitusmenettelyssä. Pääministerin kanslia antoi kuitenkin ohjeet, joiden mukaan vuoden 2004 asetuksen tekstistä ei ollut ilmoitettu virallisesti valtiontukisääntöjen mukaisesti, vaan ne oli pelkästään ”esitetty” komissiolle osana ”alustavaa tutkimusta”. Ohjeiden antamisen jälkeen AEEG pani vuoden 2004 asetuksen täytäntöön päätöksellä nro 148/04. (7)

(26) Järjestelmässä tuensaajat saivat korvauksia Alcoa-asetuksessa vahvistetuin edellytyksin. Käytännössä tariffijärjestelmään kuuluvan tuotantolaitoksen korvaus laskettiin siten, että tuotantolaitoksen sähköntoimittajan käyttämästä hinnasta vähennettiin valtion vahvistama suosituimmuushinta, ja saatu erotus kerrottiin tuotantolaitoksen sähkönkulutuksen määrällä. Suosituimmuushintaa (tai ”suosituimmuustariffia”) laskettaessa käytetty menetelmä oli määritelty CIP:n määräyksessä nro 15/1993. Hintaan sovellettiin indeksointimekanismia, joka perustui sähkön tuotantokustannusten vaihteluun Italiassa (nk. Ct-komponentti). Sardinialaisiin tuensaajiin vuonna 2004 sovellettu suosituimmuushinta oli 26–35 euroa/MWh.

(27) Järjestelmän hallinnosta vastasi Cassa Conguaglio per il settore elettrico (8). Käytännössä tariffijärjestelmä toimi seuraavasti: tuensaajat toimittivat Cassa Conguagliolle kuukausittain tiedot kulutetuista sähkömääristä ja sähköntoimittajille maksamistaan hinnoista. Tämän jälkeen ne saivat Cassa Conguagliolta käteismaksut, jotka oli laskettu seuraavassa esitetyllä tavalla (9).

(28) Korvausten rahoittamiseen tarvittavat varat saatiin keräämällä veronluonteista maksua sähkön käyttäjiltä sähkötariffin (10) A4-komponenttina.

(29) Vaikka järjestelmän oli tarkoitus päättyä 30 päivänä kesäkuuta 2007, sen soveltaminen keskeytyi AEEG:n kehotuksesta (11) vähän sen jälkeen, kun komissio oli aloittanut muodollisen tutkintamenettelyn marraskuussa 2004.

(30) Italian toimittamien tietojen mukaan Portovesme ja Eurallumina ovat saaneet avustusta sähkönkulutukseen huhtikuusta lokakuuhun 2004 ja ILA on saanut avustusta sähkönkulutukseen huhtikuusta syyskuuhun 2004. Cassa Conguaglion näille kolmelle yritykselle osana järjestelmää suorittamat maksut (euroina) ovat seuraavat: Portovesme Srl 12 845 892,82 Eurallumina SpA 5 208 152,05 ILA SpA 291 120,27

2.2 Kiistanalaiset vuoden 2005 tariffit

(31) Italian viranomaiset laajensivat lain nro 80/2005 11 §:n 12 momentin mukaan 19 päivänä joulukuuta 1995 annetussa teollisuus-, kauppa- ja käsiteollisuusministeriön asetuksessa tarkoitettua tariffikohtelua alumiinin, lyijyn, hopean ja sinkin tuotantoa tai käsittelyä sekä kloorialkalin tuotantosykliä varten tarkoitettuihin energiatoimituksiin siten, että tässä otettiin huomioon Euroopan markkinoilla vastaaviin toimituksiin sovelletut hinnat, kuitenkin ainoastaan Sardiniassa sijaitseviin laitoksiin, jotka ovat olleet toiminnassa asetuksen tullessa voimaan ja jotka on yhdistetty suurjänniteverkkoihin. Tariffikohtelun edellytyksenä olivat pitkän aikavälin sitoumukset, joista oli määrä sopia tuensaajien, Sardinian paikallisviranomaisten ja toimivaltaisten viranomaisten kesken.

(32) Laissa nro 80/2005 otettiin käyttöön sisällöltään sama tariffijärjestelmä kuin vuonna 2004, jolloin Alcoalle tarkoitettu kohtelu laajennettiin koskemaan muita Sardiniaan sijoittautuneita, paljon sähköä käyttäviä tuensaajia. Käytännössä lakia sovellettiin ainoastaan Portovesmeen, ILAan, Euralluminaan ja Syndialiin (kloorialkalin tuottaja, joka ei aiemmin ollut ollut suosituimmuushintojen piirissä).

(33) On huomattava, että vuodesta 2005 suosituimmuushinta ei perustunut enää vuoden 1995 Alcoa-asetuksessa vahvistettuihin tariffeihin, vaan AEEG:n piti määritellä se itsenäisesti siten, että se vastasi tuensaajien kilpailijoiden Euroopan markkinoilla (12) maksamia keskimääräisiä energian hintoja. Hintaa päivitettiin vuosittain. Lain nro 80/2005 11 §:n 13 momentin mukaan 11 (13) ja 12 momentissa tarkoitettuja tariffiedellytyksiä sovellettiin 1 päivästä tammikuuta 2005 ja AEEG:n oli määrä päivittää niitä sähkön ja kaasun osalta siten, että tariffien nimellisarvo nousee vuosittain 4 prosenttia. Jos jälkimmäinen arvo muodostuu suuremmaksi, prosenttiosuutena käytetään Euroopan pääasiallisten sähköpörssien, erityisesti Amsterdamin ja Frankfurtin, keskimääräistä sähkön tukkuhinnan nousuprosenttia. AEEG esitti päätöksessä nro 217/05 tästä päivitysmekanismista tuensaajille edullisemman tulkinnan, jossa vahvistettiin, että tariffi saattoi nousta enintään 4 prosenttia vuodessa.

(34) AEEG määritteli samassa päätöksessä eri aloilla vuonna 2005 sovellettavat suosituimmuushinnat seuraavasti: Ala, jolla suosituimmuustariffia sovelletaan Suosituimmuushinta EUROA/MWh Alumiinin jalostus 50 Lyijy ja sinkki 23 Alumiinin tuotanto 27 Kloorin tuotantosykli 27

(35) Vuoden 2005 tariffit, kuten vuoden 2004 tariffitkin, piti rahoittaa veronluonteisella maksulla, jonka olisivat suorittaneet kaikki sähkön loppukäyttäjät sähkön vakiotariffin A4-komponentin kautta. Järjestelmän rahoitusvirtojen hallinta uskottiin jälleen Cassa Conguagliolle.

(36) Suosituimmuustariffin edellytyksenä oli tuensaajien sitoutuminen tekemään tuottavia sijoituksia Sardiniaan paikallishallinnolle esitettävien liiketoimintasuunnitelmien perusteella. Esimerkiksi Portovesme sitoutui investoimaan omaan käyttöön tarkoitettuun sähköntuotantoon tai osallistumaan uusien sähkölaitosten rakentamiseen.

(37) Italia ilmoitti lain nro 80/2005 11 §:n 12 momentin SEUT-sopimuksen 108 artiklan 3 kohdan mukaisesti. Vuoden 2005 tariffien maksun edellytyksenä oli, että komissio hyväksyy järjestelmän. Näin ollen kyseisiä tariffeja ei pantu täytäntöön.

2.3 Oikeudenkäyntimenettelyt kansallisissa tuomioistuimissa

(38) Solvay Chimica Italia ja Solvay Chimica Bussi Spa (yrityksiä, joiden toiminta kattaa kloorialkalin tuotantosyklin ja jotka eivät ole sijoittautuneet Sardiniaan) ovat valittaneet (14) Lombardian alueelliseen hallinto-oikeuteen lain nro 80/2005 11 §:n 12 momentin soveltamiseksi tehdyistä AEEG:n päätöksistä. Niiden mukaan kyseisillä päätöksillä on annettu sääntöjenvastaista valtiontukea ja rikottu muita kansallisia sääntöjä (15). Lombardian alueellinen hallinto-oikeus keskeytti kansallisen oikeudenkäyntimenettelyn odottaessaan komission asiassa C 13/06 aloittaman valtiontukimenettelyn päätelmiä.

2.4 Kasautuminen aiempien sisämarkkinoille soveltumattomien tukien kanssa –Deggendorf

(39) Italia ilmoitti menettelyn aloittamisen jälkeen, ettei Eurallumina ollut maksanut takaisin sisämarkkinoille soveltumatonta tukea asiassa C 80/01 (16) (tuki alumiinioksidin tuotantoon), mutta että Euralluminan mukaan Sardinian autonominen alue oli antanut 8 päivänä toukokuuta 2006 asiaan liittyvän takaisinperintämääräyksen.

3. PÄÄTÖS ALOITTAA SEUT-SOPIMUKSEN 108 ARTIKLAN 2 KOHDASSA TARKOITETTU MENETTELY

(40) Komission päätös muodollisen tutkintamenettelyn aloittamisesta perustui seuraavassa esitettäviin syihin.

3.1 Asia C 38/B/04

(41) Komissio arvioi muodollisen tutkintamenettelyn aloittamista koskevassa päätöksessään (17), olisiko mahdollista katsoa, etteivät vuoden 2004 tariffit Portovesmen, ILAn ja Euralluminan hyväksi olleet valtiontukea, sillä perusteella, että ne olivat samanlaisia kuin Alcoalle vuonna 1996 myönnetty suosituimmuustariffi, jota komissio ei ollut katsonut valtiontueksi 4 päivänä joulukuuta 1996 tekemässään päätöksessä (18), jäljempänä ’Alumix-päätös’.

(42) Komissio katsoi asiassa, että uusi tariffi näytti poikkeavan Alumix-tariffista, sillä sen oli myöntänyt suoraan Italian monopoliasemassa oleva sähköntuottaja ENEL, kun taas uuteen tariffiin sisältyi valtion valikoivaa tukea, jolla korvattiin tuensaajien omien sähköntoimittajiensa kanssa sopiman markkinahinnan ja vuonna 1996 vahvistetun suosituimmuushinnan välinen erotus. Komissio katsoi, ettei vuoden 2004 asetuksella, joka ei ollut valtiontukea, otettu voimassa olevan toimenpiteen piiriin uusia tuensaajia, vaan sillä pikemminkin otettiin käyttöön uusi järjestely kyseisten kolmen yrityksen hyväksi uudella rahoitusmekanismilla, joka oli hyvin erilainen kuin Alumix-tariffi.

(43) Menettelyn aloittamisesta annetussa päätöksessä määriteltiin vuoden 2004 asetus toimintatueksi ja tarkasteltiin, voitaisiinko tällainen tuki hyväksyä alueellisia valtiontukia koskevien suuntaviivojen (19) nojalla sillä perusteella, että Sardinia oli vuoden 2006 loppuun SEUT-sopimuksen 107 artiklan 3 kohdan a alakohdassa tarkoitettu tukialue. Komissio epäili, voitaisiinko tuki hyväksyä tällä perusteella, koska kyseinen tapauskohtainen tuki, jota myönnettiin rajoitetulle määrälle yrityksiä, ei vaikuttanut edistävän aluekehitystä.

(44) Komissio esitti epäilynsä siitä, että toimenpiteellä saattoi olla sähkön verotuksen tasoon vähentävä vaikutus. Kyseisen alennuksen oikeusperustan olisi pitänyt olla energiatuotteiden ja sähkön verotusta koskevan yhteisön kehyksen uudistamisesta 27 päivänä lokakuuta 2003 annettu neuvoston direktiivi 2003/96/EY (20).

3.2 Asia C 13/06

(45) Komissio vahvisti 27 päivänä huhtikuuta 2006 tekemässään muodollisen tutkintamenettelyn aloittamista koskevassa päätöksessä, että vuoden 2005 tariffijärjestelmä oli uutta toimintatukea.

(46) Komissio tarkasteli, oliko suosituimmuustariffi mahdollista hyväksyä alueellisena toimintatukena alueellisia valtiontukia koskevien suuntaviivojen nojalla, sillä perusteella, että Sardinia oli vuoden 2006 loppuun asti SEUT-sopimuksen 107 artiklan 3 kohdan a kohdassa tarkoitettu tukialue.

(47) Vaikka Italia oli vahvasti sitä mieltä, että sähkön korkea hinta haittaa saaren kehitystä, komissio totesi, ettei Italia ollut osoittanut Sardinian hintojen olleen merkittävästi muita korkeampia keskimäärin tai erityisesti paljon sähköä käyttävien yritysten (21) osalta. Komissio huomautti, että Sardinian sähköntuotannossa vallitseva ylikapasiteetti vain kannusti tuottajia myymään sähköä mahdollisimman alhaiseen hintaan siihen asti, kunnes sähkönsiirtoyhteyksiin liittyvät hankkeet saataisiin päätökseen (tätä oli ennakoitu vuodeksi 2010) ja ne pystyisivät viemään sähköä Sardiniasta.

(48) Italia ei myöskään ollut selittänyt, miksi korkeammat hinnat muodostavat alueellisen haitan tai miten tariffi edistää aluekehitystä. Tämän vuoksi komissio epäili tuen välttämättömyyttä.

(49) Komissio epäili lisäksi, ettei kyseinen tapauskohtainen tuki ollut oikeassa suhteessa alueellisiin haittoihin myöskään suosituimmuushinnan laskentamenetelmän osalta, sillä kyseinen hinta ei vastannut muualla Italiassa sovellettuja hintoja, vaan perustui paljon sähköä kuluttavien käyttäjien Euroopassa maksamiin keskihintoihin.

(50) Komissio totesi, että toimenpiteen kesto oli yli viisi vuotta (joka yleensä on alueellisten toimintatukien enimmäispituus) eikä tuki alentunut tosiasiallisesti, sillä tariffin korotus oli rajoitettu 4 prosenttiin.

(51) Vuosille 2007–2013 annettujen alueellisia valtiontukia koskevien suuntaviivojen (22) kattaman ajanjakson osalta komissio huomautti, ettei Sardinia ole tulevaisuudessa SEUT-sopimuksen 107 artiklan 3 kohdan a alakohdan mukainen tukialue varsinkaan toimintatukien osalta. Komissio katsoi, että vaikka alueellisia valtiontukia koskevien suuntaviivojen perusteella voidaan soveltaa kahden vuoden siirtymäaikaa, jotta voimassa olevat toimintatukiohjelmat voidaan lakkauttaa lineaarisesti, ei vaikuttanut olevan asianmukaista sallia uusien toimintatukien käyttöönotto vain muutamaksi kuukaudeksi ennen kuin ne olisi lakkautettava asteittain, varsinkin kun otetaan huomioon esitetyt epäilyt ja tuen kilpailua vääristävä vaikutus.

(52) Komissio esitti lopuksi epäilyjä mahdollisuudesta hyväksyä Portovesmen, ILAn, Euralluminan ja Syndialin suosituimmuustariffi alueellisia valtiontukia koskevien suuntaviivojen nojalla tai muilla perusteilla, joita Italia ei kuitenkaan ollut esittänyt.

(53) Komissio totesi, ettei Eurallumina ollut maksanut saamaansa sääntöjenvastaista ja sisämarkkinoille soveltumatonta (23) valtiontukea vielä takaisin, eikä se Deggendorf-oikeuskäytännön (24) mukaisesti voinut saada uutta tukea.

4. ASIANOMAISTEN HUOMAUTUKSET

4.1 Asia C 38/B/04

(54) Komissio kehotti vuonna 2004 tehdyssä muodollisen menettelyn aloittamista koskevassa päätöksessä esittämään huomautuksia, ja sai niitä alkuperäiseltä kantelijalta, eräiltä tuensaajilta (Portovesmeltä, Euralluminalta ja Alcoalta) ja muilta asianosaisilta. Tarkasteltavana olevassa asiassa esitetään ainoastaan Portovesmen, ILAn ja Euralluminan hyväksi myönnettyä suosituimmuustariffia koskevat huomautukset. Erityisesti Alcoan esittämiä huomautuksia ei ole otettu mukaan, sillä niistä on keskusteltu kattavasti nimenomaisesti kyseistä yritystä koskevassa päätöksessä (25).

4.1.1 Portovesmen esittämät huomautukset

(55) Portovesmen mukaan tariffin tarkoituksena on korjata markkinoiden toimintapuute ja erityisesti Sardiniassa vastikään vapautettujen sähkömarkkinoiden kyvyttömyys tarjota kilpailukykyisiä hintoja vakiintuneiden toimijoiden huomattavan markkinavoiman vuoksi. Portovesmen mukaan ENEL ja Endesa (jonka sähköntuotantolaitokset myytiin sittemmin E.ON:lle) muodostavat duopolin ja pitävät sähkön hinnat Sardiniassa keinotekoisesti Italian keskihintoja vastaavina. Se katsoi, että hintojen, erityisesti suurten sähkönkäyttäjien maksamien hintojen, pitäisi olla Sardiniassa selkeästi alhaisemmat, kun otetaan huomioon sähköntuotannon ylikapasiteetti, jonka pitäisi saada tuottajat myymään sähköä kilpailukykyisin hinnoin.

(56) Portovesme on sitä mieltä, että suosituimmuushinta vastaa hintaa, jonka yritys olisi saanut tavanomaisissa markkinaolosuhteissa, eli tilanteessa, jossa sähkömarkkinat olisivat toimineet moitteettomasti.

(57) Portovesmen mukaan Cassa Conguagliolta saaduilla korvauksilla (37 euroa/MWh) mukautettiin Portovesmen maksamaa hintaa sen pääkilpailijoiden maksamien hintojen mukaisiksi. Hinnat eivät vääristäneet kilpailua, sillä kaikki EU:n sinkintuottajat maksavat vastaavia hintoja, ja toimenpiteellä ainoastaan kompensoidaan yrityksen epäedullista kilpailuasemaa, joka johtuu Sardinian rakenteellisista ongelmista (esimerkiksi maakaasun puutteesta).

(58) Portovesmen mukaan sinkin, alumiinin ja lyijyn kaltaisten metallien tuotannossa maailmanviitehinta määritetään Lontoon metallipörssissä. Vaihtelut paikallisissa tuotantokustannuksissa eivät näy hintojen vaihteluna maailmanhinnoissa. Erityisesti Portovesmen sinkintuotanto oli niin vähäistä (alle prosentti koko maailman tuotannosta), ettei se voi vaikuttaa maailmanhintoihin.

(59) Ilman suosituimmuustariffia Portovesmen olisi suljettava oma tuotantolaitoksensa, mutta sulkeminen ei hyödyttäisi EU:n muita sinkintuottajia, sillä ne eivät pystyisi lisäämään omaa tuotantoaan, ja kysyntä tyydytettäisiin tuonnilla EU:n ulkopuolisista maista. Portovesme on sitä mieltä, ettei suosituimmuustariffilla ole vaikutusta EU:n sisäiseen kauppaan.

(60) Lisäksi Portovesmen mukaan Cassa Conguaglion suorittamia korvauksia ei maksettu valtion varoista, koska Cassa Conguaglio ainoastaan jakoi loppukäyttäjiltä saatuja yksityisiä varoja uudelleen.

(61) Portovesme toteaa, että energiaintensiivisiltä toimialoilta saatavat maksut ovat tärkeitä, sillä niiden avulla taataan sähkötoimitusten varmuus ja jatkuvuus Sardiniassa sekä vältetään sähköntuotannon tehottomuus, jonka vuoksi loppukäyttäjille saattaisi aiheutua suurempia kuluja.

(62) Portovesme toteaa lopuksi, että jos se olisi pakotettu sulkemaan oman tuotantolaitoksensa, vaikutukset alueelliselle tuotannolle olisivat vakavia: suoraan menetettäisiin 790 työpaikkaa ja välillisesti 500.

4.1.2 Euralluminan esittämät huomautukset

(63) Euralluminan mukaan alumiinioksidin tuotantokustannukset Euroopassa ovat korkeammat kuin missään muualla maailmassa erityisesti sähkön ja polttoaineiden korkeampien hintojen ja bauksiitin (26) suurempien kuljetuskustannusten vuoksi. Näitä suurempia kustannuksia ei voida siirtää korkeammiksi hinnoiksi, sillä alumiinioksidin hinta muodostuu Lontoon metallipörssissä eivätkä yksittäiset tuottajat voi määritellä sitä. Näin ollen yrityksen mukaan Euroopan alumiinioksidintuotannolla on epäedullinen kilpailuasema muuhun maailmaan nähden.

(64) Eurallumina toteaa, että eurooppalaisten alumiinioksidijalostamojen yleisten ongelmien lisäksi Sardiniassa vallitsee erityisongelmia, jotka estävät paikallista teollisuutta hyötymästä sähkömarkkinoiden vapautumisesta ja erityisesti vakiintuneiden toimijoiden markkinavoimasta (ks. myös Portovesmen huomautukset johdanto-osan 55 kappaleessa). Eurallumina mainitsee myös maakaasun puutteen Sardinian alumiinioksidintuotannon erityisongelmana, sillä valmistukseen tarvitaan suuria määriä höyryä, jonka tuottamiseen on käytettävä kalleinta raskasta polttoöljyä.

(65) Euralluminan mukaan Sardinian sähköntuottajien markkinavoima johti vapauttamisen jälkeen sähkön hintojen nousuun: ilman suosituimmuustariffia Eurallumina olisi maksanut sähköstä 65,95 euroa/MWh, kun ennen vapauttamista se maksoi 44 euroa/MWh. Vuoden 2004 tariffilla hinta alennettiin 35 euroon/MWh.

(66) Kuten Portovesme, myös Eurallumina esittää, että jos se joutuisi poistumaan markkinoilta, muut eurooppalaiset alumiinioksidintuottajat eivät voisi korvata sitä, sillä niiden oma tuotantokapasiteetti on jo täysin käytössä. Tilalle tulisi tuontia Euroopan ulkopuolisista maista. Euralluminan sulkeminen aiheuttaisi sen, että 400 työpaikkaa menetettäisiin suoraan ja 250 välillisesti. (27) Koska ainoastaan Euralluma toimittaa alumiinioksidia Alcoan sulatolle, alumiinioksidintuotantolaitoksen sulkeminen saattaisi vaarantaa myös Alcoan taloudellisen elinkelpoisuuden Sardiniassa.

(67) Eurallumina toteaa, että vuoden 2004 asetuksella käyttöön otettu tariffi on välttämätön ennen kuin kehitetään uusi infrastruktuuri, jolla poistetaan Sardinian teollisuuteen vaikuttava kilpailuhaitta.

4.1.3 Kolmansien huomautukset

(68) Eräs Portovesmen kilpailija (sama, joka oli tuonut asian komission tietoon) puuttui asiaan vielä muodollisen tutkintamenettelyn aloittamista koskevan ilmoituksen jälkeenkin. Se esitti tariffista analyysin, jonka mukaan vuoden 2004 suosituimmuustariffi on sääntöjenvastaista valtiontukea. Kantelija huomauttaa erityisesti, että kiistanalainen tariffijärjestelmä poikkeaa perusteellisesti Alcoalle myönnetystä Alumix-tariffista eikä sitä voida pitää muuna kuin tukena. v toteaa, ettei toimenpidettä voida hyväksyä alueellisena toimintatukena eikä rakenneuudistustukena ja se pitäisi tämän vuoksi katsoa sisämarkkinoille soveltumattomaksi.

(69) Kloorialkalialalla toimivat Solvay Chimica Italia ja Solvay Chimica Bussi esittivät huomautuksensa vuoden 2004 tariffista heinäkuussa 2005 sen jälkeen kun muodollisen tutkintamenettelyn aloittamista koskevassa ilmoituksessa asetettu kuukauden määräaika huomautusten esittämiseen oli umpeutunut. Kyseiset yritykset pyysivät myöhästymisestä huolimatta, että ne voitaisiin ottaa huomioon asianosaisena osapuolena. Niiden mukaan sekä vuoden 2004 että vuoden 2005 tariffit ovat sääntöjenvastaista valtiontukea eivätkä sovellu sisämarkkinoille.

4.1.4 Italian huomautukset

(70) Italian mukaan EU:n sähkömarkkinoilla kilpailu ei ole vielä täysin vapaata, kuten komissiokin on todennut neljännessä vuosikertomuksessaan maakaasun ja sähkön sisämarkkinoiden toteuttamisesta (28). Yritykset, erityisesti sähköä paljoa käyttävät, eivät voi valita sähköntoimittajiaan vapaasti eivätkä hankkia sähköä samanlaisin ehdoin eri jäsenvaltioissa. Tällaiset vaikeudet eivät liity yritysten kaupalliseen toimintakykyyn, vaan johtuvat energiamarkkinoiden rakenteellisista puitteista. EU:n energiamarkkinoiden nykytilanteella on kielteisiä vaikutuksia vapaaseen kilpailuun paljon sähköä kuluttavien käyttäjien markkinoilla.

(71) Huolimatta alan vapautumisesta Italiassa esiintyy erityisiä rakenteellisia ongelmia, esimerkiksi riittämättömät siirtoyhteydet kansallisen verkon eri osien välillä sekä keskittynyt markkinarakenne. Näissä olosuhteissa vapautuminen ei ole näkynyt paljon sähköä kuluttavien käyttäjien kannalta edullisempina hintoina. Ongelmat ovat erityisen vaikeita Sardiniassa, jossa siirtoyhteydet ovat rajalliset.

(72) Tämän vuoksi Italia esittää, että kysyntäprofiilia vastaava erityistariffijärjestelmä olisi katsottava perustelluksi sääntelytoimenpiteeksi, jonka avulla voidaan simuloida kilpailultaan täysin vapailla markkinoilla toimivia mekanismeja. Kyseisten toimenpiteiden väitetään palauttavan tasavertaiset toimintaedellytykset eri jäsenvaltioissa toimivien, sähköä paljon käyttävien yritysten välille ja poistavan Sardiniassa toimintaansa harjoittaviin yrityksiin kohdistuvat maantieteelliset haitat. Järjestelmässä otetaan huomioon kilpailun vapauttamisen oletetut vaikutukset. Italian mukaan vastaavia toimenpiteitä on toteutettu muissa jäsenvaltioissa, joissa paljon sähköä kuluttaviin käyttäjiin sovelletaan säänneltyjä sähkötariffeja.

(73) Italian mukaan vuoden 2004 asetuksella oli kaksi lisätavoitetta: tukea Sardinian työllisyyttä, joka oli keskittynyt metallialalle, ja pitää yllä riittävää sähkönkysyntää Sardiniassa, jossa oli ylikapasiteettia.

(74) Italian mukaan uusi tariffijärjestelmä vastaa aikaisempaa Alumix-tariffia, jota komissio ei ollut katsonut valtiontueksi. Erot vanhan ja uuden järjestelmän välillä liittyivät ainoastaan uuteen tariffirakenteeseen, jota energiamarkkinoiden vapauttaminen edellytti.

(75) Italian mukaan tariffijärjestelmä ei ole valtiontukea. Valtion varojen käytön osalta Italia toteaa, että tariffijärjestelmä vastaa järjestelmää, johon yhteisöjen tuomioistuin ei katsonut asiassa PreussenElektra (29) liittyvän valtion varoja. Cassa Conguaglio, joka on järjestelmän tekninen kirjanpidollinen vastuuyksikkö, ei voi käyttää hallinnoimiaan varoja vapaasti. Se, että AEEG ja valtiovarainministeriö voivat tietyssä määrin käyttää määräysvaltaa Cassa Conguaglion toiminnan suhteen, ei tarkoita sitä, että valtio voisi vapaasti käyttää kyseisiä varoja. Tämän vuoksi Italia katsoo, että tariffijärjestelmän rahoittamiseen käytetyt varat ovat täysin yksityisiä.

(76) Italia toteaa lisäksi, ettei tariffilla ole minkäänlaista vaikutusta EU:n sisäiseen kauppaan eikä se voi vääristää kilpailua, koska kyseiset tuotteet ovat perustuotteita, joilla on maailmanmarkkinahinta (ks. Portovesmen huomautukset johdanto-osan 55 kappaleessa). Näiden metallien tuotanto ei myöskään ole kasvanut kysynnän mukaan niin EU:ssa kuin Italiassakaan. Esimerkiksi vuonna 2005 Italian kansallinen tuotanto kattoi vain 12 prosenttia sen omasta alumiinin kysynnästä, 55 prosenttia sinkin kysynnästä ja 80 prosenttia lyijyn kysynnästä. Näiden metallien tuotantovaje siis kasvaa EU:ssa ja Italiassa jatkuvasti, ja kysyntä tyydytetään entistä enemmän tuonnilla kolmansista maista. Jos Italian metalliteollisuus loppuisi, yksikään uusi EU:n toimija ei voisi korvata Italiasta poistunutta kapasiteettia, sillä tuotantolaitokset toimivat jo täydellä teholla, eikä yksikään uusi tai jo toiminnassa oleva tuottaja haluaisi lisätä kapasiteettiaan, koska kohtuuhintaisen sähkön saanti pitkällä aikavälillä on epävarmaa. Tämän vuoksi tuotantokapasiteetin säilyttäminen Italiassa ei voi haitata kilpailua. Koska suosituimmuustariffi ei ole tuensaajien kilpailijoiden sähköstä maksamia keskihintoja alhaisempi, sillä ei edistetty vientiä Sardiniasta muihin jäsenvaltioihin.

(77) Italia toteaa, että vaikka komissio katsoisi toimenpiteen olevan valtiontukea, tariffi soveltuisi sisämarkkinoille alueellisena toimintatukena, jota Sardinialla on oikeus saada SEUT-sopimuksen 107 artiklan 3 kohdan a alakohdan nojalla.

(78) Italian mukaan Sardinian sähkömarkkinoiden vaikeudet (markkinoiden keskittyneisyys, siirtoyhteyksien heikkous ja tuotannon ylikapasiteetti) ja se, ettei kaasun jakeluverkkoon ole mahdollista päästä, ovat alueellinen haitta, jota pyritään korjaamaan tariffilla.

(79) Italia huomauttaa, että sähkön hinta Italiassa on 38 prosenttia paljon sähköä kuluttavien käyttäjien Euroopassa maksamaa keskiarvoa korkeampi. Tämä aiheuttaa kilpailuongelman, jota myöhemmin ovat Sardiniassa pahentaneet paikallisten sähkömarkkinoiden vaikeudet ja se, ettei maakaasun jakeluverkkoihin ole mahdollista päästä.

(80) Italian mukaan toimenpiteellä edistetään aluekehitystä, sillä metalliteollisuuden osuus Sardinian taloudesta ja työllisyydestä on merkittävä (metallialan osuus työvoimasta on 12 prosenttia ja aluekohtaisesta teollisuustuotannon BKT:sta 12,2 prosenttia). Tariffilla on myönteisiä vaikutuksia työllisyyteen ja talous- ja yhteiskuntarakenteen säilyttämiseen Sardinian saarella.

(81) Italia katsoo, että tariffi on suhteutettu tuensaajiin kohdistuviin haittoihin, koska se on yksinkertaisesti tuonut Sardinian tuottajien maksaman hinnan näiden EU:ssa toimivien kilpailijoiden keskimäärin maksamien hintojen tasolle.

(82) Tariffi on myös lyhytkestoinen ja väliaikainen, sillä sen on tarkoitus olla voimassa ainoastaan siihen asti, kunnes saadaan valmiiksi infrastruktuurihankkeet, joilla parannetaan yhteyksiä sähkö- ja kaasuverkkoihin (uusi SAPEI-yhteyskaapeli ja GALSI-kaasuputki (30).

(83) Italian mukaan toimenpide on myös aleneva, sillä suosituimmuushinta on indeksoitu polttoaineiden hintojen vaihtelun perusteella ja se voi ainoastaan nousta tai pysyä ennallaan.

4.2 Asia C 13/06

4.2.1 Portovesmen esittämät huomautukset

(84) Portovesmen mielestä vuoden 2005 tariffit eivät vääristä kilpailua ja ovat välttämättömiä kyseisten toimialojen elinkelpoisuudelle, ja niiden voidaan katsoa soveltuvan sisämarkkinoille aluetukina. Yrityksen näkökannat vastaavat Italian näkökantoja (ks. johdanto-osan 87–104 kappale).

4.2.2 Euralluminan huomautukset

(85) Myöskään Euralluminan mielestä vuoden 2005 tariffit eivät vääristä kilpailua ja ovat välttämättömiä kyseisten toimialojen elinkelpoisuudelle, ja niiden voidaan katsoa soveltuvan sisämarkkinoille aluetukina. Yrityksen näkökannat vastaavat Italian näkökantoja.

4.2.3 Muiden kolmansien huomautukset

(86) Samat Portovesmen ja Syndialin kilpailijat, jotka esittivät huomautuksia asiassa C 38/B/04, puuttuivat myös tähän menettelyyn. Molemmat yritykset korostavat, että toimenpide on toimintatukea, jonka ei voida katsoa soveltuvan sisämarkkinoille.

4.2.4 Italian huomautukset

(87) Italian mukaan vuoden 2005 tariffit eroavat selkeästi vuonna 2004 sovelletuista tariffeista, sillä ne ovat alueellisia valtiontukia koskevien suuntaviivojen vaatimusten mukaiset.

(88) Italian mukaan tariffit voitaisiin pinnallisen tarkastelun perusteella luokitella toimintatueksi, mutta itse asiassa ne kuuluvat useiden toimenpiteiden kokonaisuuteen, jolla tuetaan Sardinian aluekehitystä. Italia korostaa erityisesti, että tariffien sekä tuensaajilta edellytetyn pitkän aikavälin investointeja koskevan velvoitteen välillä on suora yhteys. Italia katsoo, että lykkäysehto, jonka mukaan toimenpiteen toteuttamiselle on oltava komission hyväksyntä, todistaa sen olevan luonteeltaan aluetukea.

(89) Sardinian alueen ja tuensaajien allekirjoittama yhteisymmärryspöytäkirja on tämän strategian perusta. Se perustuu seuraaviin tekijöihin: a) tuensaajien esittämissä liiketoimintasuunnitelmissa kuvatut tuottavat investoinnit, b) nopea hyväksyntä sellaisen energian siirtoyhteyksiin liittyvän infrastruktuurin toteuttamiselle, jonka avulla tuensaajat voivat saada sähkötoimituksia kilpailukykyisillä hinnoilla (GALSI-kaasuputki ja SAPEI-yhteyskaapeli), c) yhdistetyn toimiluvan myöntäminen Sulcisin hiilikaivoksen toimintaan ja uuden hiilivoimalaitoksen rakentamiseen/hallinnointiin sähkön tuottamiseksi tuensaajille ja d) suosituimmuustariffit.

(90) Italia katsoo, että tariffeja olisi pidettävä talouspoliittisina välineinä: niillä suojataan aloja, jotka ovat uhattuina korkeiden sähkön hintojen vuoksi ja jotka siirtyisivät muuten Italian ja Euroopan ulkopuolelle Euroopan ulkopuolisten, pienemmin tuotantokustannuksin toimivien yritysten aggressiivisen kilpailun vuoksi. Tariffeja sovellettaisiin siihen asti, kunnes suunnitellut infrastruktuurit valmistuvat ja sen myötä syntyvät kilpailukykyiset energian sisämarkkinat. Toimenpide olisi alueellisten valtiontukien hengen mukainen, koska sillä edistettäisiin talouskasvua ja työllisyyttä saarella, jolla energiaintensiivinen tuotanto kärsii kilpailuhaitoista paitsi sähkömarkkinoiden vapautumisen heikon tilanteen vuoksi, myös Sardinian infrastruktuurin poikkeuksellisten, kansallisiin sähkö- ja kaasuverkkoihin johtavien siirtoyhteyksien puutteiden vuoksi.

(91) Italia lainaa tällaisen yhdennetyn lähestymistavan tueksi kilpailukykyä sekä energia- ja ympäristöasioita käsittelevän korkean tason ryhmän (31) ensimmäistä kertomusta, jonka mukaan energia-alan vapauttamisprosessi ei ole tuottanut tyydyttäviä tuloksia ja siirtoyhteyksiä on parannettava. Italian mukaan on tehtävä pitkän aikavälin toimitussopimuksia, joihin sisältyvät hinnat ovat ennakoitavissa, ja sähkön käyttäjien ja toimittajien välille on synnyttävä kumppanuuksia. Italian mukaan Sardiniaa varten suunnitellut tuet ovat tämänsuuntaisia. Samalla kuitenkin tarvitaan lyhyen aikavälin toimenpiteitä, kuten kyseiset tariffit, joiden avulla varmistetaan Sardinian teollisuuden kilpailukyky ja elinkelpoisuus siihen saakka, kunnes suunnitellut investoinnit toteutuvat ja rakenteelliset ongelmat ratkaistaan.

(92) Italia toteaa, ettei sardinialaisten tuensaajien maksamia sähkön hintoja ole mahdollista verrata manner-Italian vastaavien yritysten maksamiin sähkön keskihintoihin, sillä energiaa paljon kuluttavat käyttäjät ostavat sähköä kahdenvälisin sopimuksin, jotka eivät ole julkista tietoa. Italian mukaan komissio on väärässä tehdessään sähköpörssissä rekisteröityihin hintoihin perustuvan vertailun, sillä vain hyvin pieni osa kyseisten yritysten sähkötoimituksista on ostettu tällaisista pörsseistä.

(93) Italian mukaan kahdenvälisiä sopimuksia varten neuvotellut hinnat voivat olla kuluttajalle edullisia ainoastaan, jos nämä voivat valita vapaasti omat toimittajansa ja ostaa sähköä, joka on tuotettu kilpailukykyisellä teknologialla. Tämä ei ole mahdollista Sardiniassa, jossa sähkövoimalat eivät pysty tuottamaan energiaa edullisesti, koska niillä ei ole mahdollisuutta käyttää maakaasua. Lisäksi uusia investointeja nykyaikaisiin tuotantolaitoksiin estää sähkön siirtoyhteyksien rajallisuus, jonka vuoksi sähkön vienti on mahdotonta. Toinen tekijä on markkinoiden keskittyneisyys ja perinteisten toimijoiden rooli.

(94) Italia katsoo, että näissä olosuhteissa voi olla oikeutettua soveltaa tariffeja, joilla vakautetaan sähkön hinta siihen asti, kunnes sähkömarkkinoilla saadaan aikaan tehokkaampaa kilpailua. Italia toteaa jälleen, että suosituimmuustariffeilla edistetään täysin kilpailuun perustuvien markkinoiden toimintaa.

(95) Komissio alkoi epäillä sähköntuotannon ylikapasiteetin vuoksi, olivatko Sardinian sähkön hinnat korkeita manner-Italiaan verrattuna (ylikapasiteetin pitäisi pikemminkin kannustaa tuottajia myymään suurille asiakkaille kilpailukykyisin hinnoin; ks. johdanto-osan 47 kappale). Italia toteaa että Sardinian tuotannon ylikapasiteetti ei voi johtaa kuluttajahintojen laskuun, sillä tässä tapauksessa se on tulosta rajallisista siirtoyhteyksistä, joiden vuoksi on pidettävä yllä hyvin tasaista varakapasiteettia (32), jotta voidaan taata saaren sähköntarjonnan jatkuvuus. Koska tätä varakapasiteettia kuitenkin rahoitetaan kaikilta loppukäyttäjiltä perittävillä maksuilla, sähköntuottajilla ei ole kiinnostusta myydä käyttämätöntä tuotettua sähköä kilpailukykyisemmin hinnoin.

(96) Italian mukaan toimenpide on oikeasuhteinen, sillä AEEG:n vuodeksi 2005 vahvistama hinta (ks. johdanto-osan 34 kappale) vastaa tuensaajien kilpailijoiden EU:ssa maksamaa keskihintaa, jonka sääntelyviranomainen on laskenut objektiivisesti. Italia muistuttaa myös, että vuonna 2005 muissa jäsenvaltioissa, joissa tariffit ovat säänneltyjä, suuret teollisuuskäyttäjät ovat myös maksaneet sähköstään vain 25 euroa/MWh.

(97) Edellä esitetyn perusteella Italia kiistää kantelijoiden esittämät tiedot, jotka eivät sen mielestä ole metodologisesti oikeita, sillä niissä yliarvioidaan tuensaajien unionissa toimivien kilpailijoiden sähköstä maksamaa keskihintaa.

(98) Italian mukaan järjestelmän pituus (kuusi vuotta, ei viisi) on perusteltu energiainfrastruktuurin valmistumisajankohdan vuoksi.

(99) Italia myös vahvistaa, että asteittaisen alenemisen perustetta on noudatettu, sillä tariffeja on päivitetty Amsterdamin ja Frankfurtin pörsseissä kirjattujen vaihtelujen painotetun keskiarvon mukaan, ja tariffit voivat vain nousta, eivät laskea.

(100) Tariffit on Italian mukaan liitetty sähköpörssien hintojen vaihteluihin, sillä ne muodostavat objektiivisen vertailukohdan ja edustavat kokonaisvaltaisesti energian hintojen suuntauksia. Italia katsoo kuitenkin, että EU:n paljon sähköä kuluttavien käyttäjien maksamat hinnat ovat yleisesti huomattavasti alhaisemmat kuin sähköpörsseissä kirjatut hinnannousut (kyseiset käyttäjät maksavat hintoja, joista on sovittu kahdenvälisissä tai säänneltyjen tariffien kohdalla valtion vahvistamissa sopimuksissa, joten ne eivät vaihtele yhtä herkästi).

(101) Italia toteaa, että Sardinian tariffeihin sovellettava hinnannousu, neljä prosenttia vuodessa, vastaa EU:ssa toimiviin suoriin kilpailijoihin sovellettavaa sähkön hintojen nousua.

(102) Italia huomauttaa, että EU:ssa sovelletaan toimenpiteitä, joilla on vastaavat vaikutukset kuin kiistanalaisilla suosituimmuustariffeilla, ja toteaa, että kaikkia niitä pitäisi arvioida samalla tavoin muodosta riippumatta, sillä kaikkien tavoitteena on varmistaa EU:n energiaintensiivisten toimialojen elinkelpoisuus ja estää niiden siirtyminen kansallisen alueen ulkopuolelle.

(103) Vaikka Sardinia ei ole vuoden 2007 jälkeen enää voinut saada alueellisia toimintatukia, Italian mukaan alueellisia valtiontukia koskevissa suuntaviivoissa annetaan mahdollisuus luopua voimassa olevista ohjelmista asteittain tapauksissa, joissa alue ei enää voi hyötyä SEUT-sopimuksen 107 artiklan 3 kohdan a alakohdassa tarkoitetusta poikkeuksesta. Komissio siis voisi edelleen hyväksyä toimenpiteen vuoden 2007 alueellisia valtiontukia koskevien suuntaviivojen mukaan. Italia on joka tapauksessa sitä mieltä, ettei kiistanalainen toimenpide ole tavanomaista toimintatukea.

(104) Italia toistaa, ettei tariffeilla ole ollut vaikutusta jäsenvaltioiden väliseen kauppaan. Perustelut alumiinin, sinkin ja lyijyn osalta on jo esitetty johdanto-osan 76 kappaleessa. Samat syyt koskevat kemianteollisuutta. Italia korostaa, että vuonna 2003 kemikaaleja tuotiin Italiaan enemmän kuin niitä vietiin Italiasta ja että EU:n ja Italian kemianteollisuuden tuotanto oli ollut laskussa vuodesta 2001. Esimerkiksi Italian PVC-muovin tuotannossa, joka on kloorin suurin käyttökohde, vallitsi tuotantovaje (vuonna 2002 PVC-muovia tuotettiin vain 470 000 tonnia, kun sitä kulutettiin 970 000 tonnia).

5. TOIMENPITEEN ARVIOINTI

5.1 SEUT-sopimuksen 107 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu valtiontuki

(105) Toimenpide on SEUT-sopimuksen 107 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua valtiontukea, jos kaikki seuraavat edellytykset täyttyvät: a) toimenpiteestä on taloudellista etua tuensaajalle, b) toimenpide on valtion myöntämä tai valtion varoista myönnetty, c) toimenpide on valikoiva ja d) toimenpide vaikuttaa jäsenvaltioiden väliseen kauppaan ja saattaa vääristää kilpailua EU:ssa.

5.1.1 Koituuko toimenpiteestä etua?

(106) Italian valtio tuki vuosien 2004 ja 2005 tariffijärjestelmällä sähkön hintaa, jonka tuensaajat ja näiden omat toimittajat olivat neuvotelleet. Esimerkiksi vuonna 2004 Portovesme maksoi ilman korvauksia 63 euroa/MWh (33) ja Eurallumina 65,95 euroa/MWh tuolloin voimassa olleiden kahdenvälisten toimitussopimusten perusteella. Italia ja kyseiset tuensaajat ovat toimittanet nämä luvut eikä niitä aseteta kyseenalaisiksi.

(107) Italian toimittamien tietojen mukaan Syndialin toimittajansa kanssa neuvottelema sähkön hinta oli yli 60 euroa/MWh (suosituimmuustariffin avulla se olisi ollut 27 euroa/MWh). Toimenpiteillä pyrittiin siihen, että valtio olisi korvannut tuensaajille ne lisäkustannukset, jotka aiheutuivat sähkön ostamisesta Sardiniassa verrattuna niiden kilpailijoiden EU:ssa maksamiin keskihintoihin.

(108) Portovesmen mukaan suosituimmuushinta vastaa täysin kilpailluilla markkinoilla vallitsevaa hintaa eikä näin ollen tuo taloudellista hyötyä. Komissio hylkäsi tämän perustelun Alcoa-asiassa, joka koski käytännössä aivan samanlaista tariffia. Unionin tuomioistuimet ja komissio eivät ole koskaan edun olemassaoloa arvioidessaan ottaneet huomioon paremmin toimivilla hypoteettisilla markkinoilla vallitsevia olosuhteita. Viitekehyksenä on aina pidetty kyseisillä todellisilla markkinoilla vallitsevia olosuhteita. (34)

(109) Lisäksi edellä esitetyssä näkemyksessä oletetaan, että markkinoiden toimintapuutteet olisivat peruste sille, että jäsenvaltio vahvistaa hinnat, jotka simuloivat todellisia kilpailuolosuhteita (ks. Italian huomautus johdanto-osan 72 kappaleessa).

(110) Tämä näkemys ei ole hyväksyttävissä, sillä se on vastoin unionin oikeuskäytännössä vahvistettua periaatetta, jonka mukaan ”se, että jäsenvaltio pyrkii yksipuolisin toimin lähentämään talouselämän tietyn sektorin kilpailuolosuhteita toisissa jäsenvaltioissa vallitseviin kilpailuolosuhteisiin, ei muuta sitä, että kyseiset toimet ovat tukea” (35). Komissio katsoo, että mainittua periaatetta on sovellettava myös, kun jäsenvaltio aikoo lähentää kilpailuolosuhteitaan markkinoihin, joilla kilpailu on täysin vapaata.

(111) Jos tätä näkemystä noudatettaisiin, valtiontukea eivät olisi jäsenvaltioiden myöntämät toimenpiteet kahden toimijan vapaasti markkinoilla neuvotteleman hinnan ja teoreettisen hinnan, josta olisi voitu sopia täysin vapaan kilpailun olosuhteissa, välisen erotuksen kattamiseksi. Tämä mitätöisi valtiontukien valvonnan tärkeimmän tavoitteen.

(112) Italia toteaa, että nämä tariffit ovat identtisiä Alumix-tariffien kanssa, joita komissio ei katsonut niitä tuiksi (ks. johdanto-osan 74 kappale), joten vastaavasti nyt tarkasteltavia tariffejakaan ei voida pitää tukena.

(113) Komissio muistuttaa, että tilanne, johon se otti kantaa Alumix-asiassa, oli hyvin erilainen. Alumix-asiassa tariffin myönsi ENEL, joka oli tuolloin monopolijärjestelmässä sähköä toimittava julkinen laitos sähkömarkkinoilla, joita ei ollut vielä vapautettu. (36) Tässä tilanteessa komission piti tutkia, käyttikö ENEL keinotekoisesti alhaista hintaa vai toimiko se järkevän markkinatoimijan tapaan. Koska ENELillä oli monopoliasema sähköntuottajana ja -jakelijana, komissiolla ei ollut sellaista markkinahintaa, jota se olisi voinut käyttää viitteenä arvioidessaan edun olemassaoloa. Tämän vuoksi komissio otti käyttöön menetelmän määrittääkseen alhaisimman teoreettisen markkinahinnan, jolla järkevä sähköntoimittaja olisi valmis myymään sähköä ”parhaalle asiakkaalleen”

(114) Tätä menetelmää ei kuitenkaan voi soveltaa tilanteessa, jossa loppukäyttäjät neuvottelevat hinnat sähköntoimittajien kanssa vapautetuilla markkinoilla ja näistä hinnoista saadaan jälkeenpäin korvaus. Alumix-päätöstä varten tehty analyysi ja sitä koskevat komission päätelmät eivät siis ole oleellisia tässä asiassa. Sama koskee myös ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen 25 päivänä maaliskuuta 2009 antamaa päätöstä (37), jossa vahvistettiin muodollisen tutkintamenettelyn aloittamista koskeva päätös Alcoa-asiassa (ks. tuomion 132 kohta).

(115) Tähän asiaan ei sovelleta varovaisen markkinatoimijan periaatetta. Asia pitäisi arvioida kyseisen periaatteen kannalta, jos valtio myisi sähköä kyseisille yrityksille suoraan tai puolivaltiollisen laitoksen kautta kuten Alumix-asiassa. Tämä ei kuitenkaan ole tilanne tässä asiassa, jossa sähkön toimitti yksityinen yritys. Tämän vuoksi ei ole tarpeen tarkastella, toisin kuin Alumix-asiassa, toimiko valtio järkevän markkinatoimijan tapaan.

(116) On todettava, että vuosien 2004 ja 2005 korvausjärjestelmällä kevennetään tuensaajien tekemistä toimitussopimuksista aiheutuvia kustannuksia (joiden pitäisi tavallisesti kuulua yritysten talousarvioihin). Vakiintuneen oikeuskäytännön (38) perusteella kiistanalaisilla toimenpiteillä annetaan tuensaajille taloudellista etua.

5.1.2 Valikoivuus

(117) Sähkön suosituimmuustariffit Italiassa myönnetään ainoastaan yrityksille, joilla on jo toiminnassa olevia Sardiniassa sijaitsevia tuotantolaitoksia, jotka kuuluvat tällaisten toimenpiteiden oikeusperustana olevissa laeissa ja asetuksissa vahvistettuun tyhjentävään luetteloon toimialoista, joten niille myönnetään valikoiva etu.

5.1.3 Valtion varat ja valtion toimenpide

(118) Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan etua voidaan pitää EY:n perustamissopimuksen 87 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuna valtiontukena, jos se on myönnetty suoraan tai välillisesti valtion varoista (39) ja kyse on valtion toimenpiteestä (40).

(119) Kuten edellä johdanto-osan 28 kappaleessa todettiin, nyt kiistanalaiset korvaukset rahoitetaan veronluonteisella maksulla, jonka Cassa Conguaglio kerää sähkötariffin A4-komponentin muodossa. Kyseinen maksu on pakollinen, sillä siitä on säädetty kansallista lainsäädäntöä täytäntöönpanevilla AEEG:n päätöksillä. Cassa Conguaglio on lailla perustettu julkinen laitos, joka hoitaa tehtävänsä AEEG:n päätöksiin perustuvien yksityiskohtaisten ohjeiden pohjalta.

(120) Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan kansalliseen lainsäädäntöön perustuvat pakolliset maksut, jotka suoritetaan lailla perustetulle laitokselle, ovat perustamissopimuksen 87 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuja valtion varoja, jos ne on tarkoitettu kyseisen artiklan muut kriteerit täyttävän toimenpiteen rahoittamiseen. (41)

(121) Italia vetoaa yhteisöjen tuomioistuimen asiassa PreussenElektra (42) antamaan tuomioon perustellakseen näkemyksensä, jonka mukaan kyseistä toimenpidettä ei rahoiteta valtion varoista. Se katsoo, että tariffin rahoittamiseen tarvittavat varat siirretään yksityisiltä oikeushenkilöiltä (sähkön käyttäjät) yksityisille oikeushenkilöille (tuensaajat), ja että valtion rooli rajoittuu sellaisen lain antamiseen, jossa säädetään tarvittavien määrien maksamisesta. Valtiolla ei ole varojen käyttöä koskevaa harkintavaltaa, lukuun ottamatta laissa säädetyn järjestelmän toteuttamista koskevaa. Italia ja eräät tuensaajat katsovat erityisesti, ettei Cassa Conguagliolla ole määräysvaltaa varoihin nähden, vaan sillä on ainoastaan välittävä kirjanpidollinen tehtävä.

(122) Yhteisöjen tuomioistuin katsoi asiassa PreussenElektra, että yksityisille sähkönjakelijoille asetettu velvollisuus hankkia uusiutuvista energialähteistä tuotettua sähköä vähimmäishinnoilla, jotka ovat korkeampia kuin tällaisen sähkön todellinen markkina-arvo, ei ole valtiontukea siltä osin kuin toimenpiteeseen ei liity valtion varojen suoraa tai välillistä siirtämistä.

(123) Komissio huomauttaa, että asiassa PreussenElektra toimenpiteen rahoittamiseen tarvitut varat siirtyivät suoraan jakelijoilta uusiutuvista energialähteistä energiaa tuottaville yrityksille, eikä niitä siirretty julkisen laitoksen kautta. Kyseisessä järjestelmässä siirretyt summat eivät voineet koskaan olla jäsenvaltion viranomaisten käytettävissä. Nyt tarkasteltavana olevassa asiassa varat siirtyvät julkisen laitoksen Cassa Conguaglion kautta ennen kuin ne ovat lopullisen tuensaajan käytettävissä. Näin ollen asiassa PreussenElektra sovellettu oikeuskäytäntö kuuluu eri asiayhteyteen eikä ole merkityksellinen nyt tarkasteltavan asian kannalta.

(124) Asiassa Pearle (43) sovellettu oikeuskäytäntö ei voi olla Italian tai tuensaajien tukena. Yhteisöjen tuomioistuin päätteli asiassa, että julkisen laitoksen kautta kulkevien maksujen tuotot eivät tietyissä olosuhteissa ole valtion varoja. Siinä eräs toimiala rahoitti toimenpiteet kokonaan itse omasta aloitteestaan. Varat saatiin keräämällä veronluonteista maksua, joka välitettiin julkisen laitoksen kautta, eikä kyseinen laitos voinut koskaan käyttää näitä varoja. Lisäksi osa maksun suorittavista yrityksistä oli samoja kuin ne, jotka hyötyivät toimenpiteestä.

(125) Italian mukaan Cassa Conguagliolla ei ole harkintavaltaa varojen maksun suhteen, sillä varoilla on tarkoitus rahoittaa tariffit, eivätkä ne koskaan kuulu julkisen rahoituksen piiriin. Tämä merkitsee sitä, ettei valtio voi käyttää vapaasti kyseisiä varoja, eivätkä ne sen vuoksi ole valtion varoja.

(126) Ensiksikin on todettava, että vaikka eräät Pearle-asiassa sovelletut perusteet voidaan subjektiivisesti katsoa muita tärkeämmiksi, asiassa ei ole ”keskeistä kriteeriä”. Tuomiossa luetellut edellytykset ovat kumulatiivisia. Tämä on myös ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tulkinta asiassa Earl Salvat (44), jossa se tarkasteli tiettyä veroa kunkin Pearle-asiassa esiin tulleen kriteerin perusteella.

(127) Ennen kuin komissio tutki Cassa Conguaglion roolia, se tarkisti, täyttyivätkö muut Pearle-asiassa luetellut perusteet. On selvää, että toisin kuin Pearle-asiassa, kiistanalaiset tariffit otettiin käyttöön valtion aloitteesta, ei jonkin tietyn toimialan aloitteesta. Lisäksi Pearle-asiassa ainoastaan tuensaajat maksoivat kyseisiä varoja, eivätkä julkisen laitoksen toimet tuottaneet etua, joka olisi voinut aiheuttaa valtiolle lisärasituksen. Nyt tarkasteltavana olevassa asiassa tuensaajat eivät vastaa maksun taloudellisesta rasituksesta, joka kohdistuu ainoastaan sähkönkäyttäjiin. Tämän vuoksi Pearle-asiassa sovellettuun oikeuskäytäntöön ei voida vedota riippumatta niiden väitteiden mahdollisesta oikeellisuudesta, joita on esitetty Cassa Conguaglion pelkästä välittävästä kirjanpidollisesta tehtävästä.

(128) Cassa Conguaglion osalta komissio toteaa, että vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan ”ei ole tarpeen erottaa tapauksia, joissa tuen myöntää valtio suoraan, ja tapauksia, joissa tuki myönnetään valtion nimeämän tai perustaman julkisen tai yksityisen elimen välityksellä” (45). Tämän vuoksi se, onko Cassa Conguaglio julkinen vai yksityinen laitos, ei ole määräävä tekijä valtiontukisääntöjä sovellettaessa. Se, että Cassa Conguaglio on julkinen laitos, ei tarkoita automaattisesti sitä, että SEUT-sopimuksen 107 artiklaa sovelletaan. (46) Vastaavasti yksityisen laitoksen myöntämä tuki ei sinällään estä kyseisen artiklan soveltamista.

(129) Analyysissä ei kuitenkaan pidä rajoittua Cassa Conguaglion toimivaltaan julkisena laitoksena. Sen sijaan on määritettävä yleisemmin, voiko valtio käyttää joko suoraan tai nimeämänsä toisen elimen välityksellä määräysvaltaa tariffin rahoittamiseen käytettyjen varojen osalta. Samaa testiä olisi sovellettava, jos Cassa Conguaglio olisi yksityinen laitos.

(130) Yhteisöjen tuomioistuimen asiassa Essent (47) jokin aika sitten antamassa tuomiossa on tätä seikkaa koskevia ohjeita. Kyseisessä asiassa Alankomaat oli ottanut lailla käyttöön sähkötariffien lisämaksun. Tätä lisämaksua maksoivat sähkönkuluttajat verkko-operaattoreille, jotka puolestaan siirsivät näin saadut tulot tätä varten nimetylle SEP-yritykselle. SEP:llä ei ollut harkintavaltaa varojen hallinnoinnissa, ja se toimi viranomaisten tiukassa valvonnassa. Tuomioistuin totesi, että lisämaksusta saadut tulot olivat valtion varoja, sillä sähkön lisämaksusta säädettiin kansallisessa lainsäädännössä ja se oli rasite. SEP:llä ei ollut oikeutta käyttää lisämaksutuloja muuhun kuin laissa säädettyihin tarkoituksiin. Näin ollen varat säilyivät julkisessa valvonnassa ja kansalliset viranomaiset pystyivät määräämään niistä. Yhteisöjen tuomioistuin katsoi, että kyseiset seikat olivat riittävä osoitus siitä, että kyseiset varat olivat julkisia varoja.

(131) Yhdenmukaisuus nyt tarkasteltavan asian kanssa on ilmeistä. Kiistanalaisten tariffien rahoittamiseen käytetystä tariffin lisämaksusta säädettiin lailla, kuten Essent-asiassa. Cassa Conguaglion tehtävä on samanlainen kuin SEP:n, sillä se keskittää veronluonteisesta maksusta saatavat tulot ja hallinnoi niitä. Siihen kohdistuu myös samat rajoitukset, koska se ei voi käyttää lisämaksutuloja muihin kuin laissa säädettyihin tarkoituksiin (suosituimmuustariffijärjestelmien rahoitus). Valtio voi valvoa ja ohjata varojen käyttöä: Cassa Conguaglio hoitaa kirjanpidolliset tehtävänsä AEEG:n antamien tarkkojen ohjeiden mukaisesti. AEEG toimii lainsäädännössä vahvistettujen toimivaltuuksiensa puitteissa ja/tai panee täytäntöön kansallista lainsäädäntöä. Näin ollen Cassa Conguaglion hallinnoimat varat ovat jatkuvasti julkisessa valvonnassa.

(132) Tämä analyysi vastaa komission hukkakustannuksia sähkösektorilla koskevassa Italian asiassa (48) tekemää päätöstä, jossa Cassa Conguaglion A6-tilillä hallinnoimat varat luokiteltiin julkisiksi varoiksi.

(133) Cassa Conguaglion hallinnoimiin varoihin kuuluvien julkisten varojen luonne on vahvistettu ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen asiassa Iride (49) antamassa tuomiossa.

(134) Italian korkein oikeus (Suprema Corte di Cassazione) katsoi jo 3 päivänä huhtikuuta 2003 antamassaan tuomiossa nro 11632/03, ettei Cassa Conguagliolla ollut Italian valtiosta erillistä oikeushenkilöllisyyttä ja että valtio olisi katsottava Cassa Conguagliolle siirrettyjen summien omistajaksi, myös niiden summien, jotka olivat peräisin yksityisiltä oikeushenkilöiltä ja jotka oli tarkoitettu yksityisille yrityksille. Kantelijat Iride Spa ja Iride Energia Spa olivat valittaneet Iride-asiassa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimeen komission päätöksestä, jossa Cassa Conguaglion A6-tilillä hallinnoimat varat oli luokiteltu julkisiksi varoiksi. Kilpailijoiden esittämät näkemykset olivat hyvin samankaltaisia. Kantelijat kiistivät Italian korkeimman oikeuden antaman tuomion päätelmän ja väittivät, että Cassa Conguagliolla oli pelkästään välittävä kirjanpidollinen tehtävä maksuvelvollisten yksityishenkilöiden ja vastaavat summat saavien tuensaajien välillä, minkä vuoksi talletetut summat eivät olleet sen käytettävissä edes lyhyttä aikaa. Kantelijat vaativat PreussenElektra-asiassa sovelletun oikeuskäytännön soveltamista.

(135) Tuomioistuin korosti, että sillä ei ollut tuomiovaltaa asettaa kyseenalaiseksi tulkinta, jonka Italian korkein oikeus oli esittänyt Italian kansallisesta lainsäädännöstä. Se vahvisti tämän jälkeen, että Cassa Conguaglion A6-tilille talletetut summat on luokiteltava julkisiksi varoiksi, sillä ne kuuluvat valtiolle ja ovat myös valtion jatkuvassa valvonnassa. (50)

(136) Tämä päätelmä koskee Cassa Conguaglion A6-tiliä, josta sähköalan hukkakustannukset rahoitetaan. Se voidaan kuitenkin loogisesti ulottaa myös A4-komponenttiin, josta kiistanalainen tariffi rahoitetaan. Italian korkeimman oikeuden tuomio perustui Cassa Conguaglion oikeushenkilöydestä tehtyyn analyysiin ja sen vuoksi päätelmä valtion omistajuudesta pätee kaikkiin Cassa Conguaglioon talletettuihin varoihin. Sama koskee myös ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen päätelmää, jonka mukaan valtio pystyy valvomaan Cassa Conguaglion hallinnoimia varoja. A6-tilin ja A4-komponentin välillä ei ole mitään muuta eroa kuin varojen käyttötarkoitus (A6:lta hukkakustannukset ja A4:lta suosituimmuustariffit). Tämän vuoksi sardinialaisille tuensaajille A4-komponentista siirretyt summat on vastaavasti luokiteltava julkisiksi varoiksi.

(137) Sen lisäksi, että kiistanalaiset tariffit rahoitetaan julkisin varoin, kyse on valtion toimenpiteestä (51), koska toimenpiteen oikeusperusta muodostuu kansallisen lainsäädännön säännöksistä ja julkisen laitoksen AEEG:n julkisen viranomaisen tehtäviä hoitaessaan tekemistä päätöksistä ja antamista asetuksista.

5.1.4 Vaikutukset kauppaan ja kilpailun vääristyminen

(138) Toimenpiteen vaikutuksesta unionin sisäiseen kauppaan ja siitä johtuvasta kilpailun vääristymisestä voidaan kiistattomasti todeta, että kilpailu kyseisillä markkinoilla (lyijy, sinkki, hopea, alumiini ja kloorialkali) on täysin vapaata. Jo tämän tiedon perusteella voitaisiin todeta, että tariffeilla on vaikutusta unionin sisäiseen kauppaan.

(139) Komissio on kuitenkin ottanut huomioon tuensaajien ja Italian esittämän näkemyksen, jonka mukaan tariffeilla ei ollut metallialalla vaikutusta kauppaan (näkemystä ei esitetty yksiselitteisesti kloorialan suhteen) eivätkä ne vääristäneet kilpailua, sillä jäsenvaltioiden välillä ei tosiasiallisesti ole kauppavirtoja. On epätodennäköistä, että tällaisia kauppavirtoja kehittyykään, ja kyseisen alan ominaispiirteiden vuoksi tariffit eivät vahingoita tuensaajien kilpailijoita unionissa.

(140) On muistettava, että komission päätöskäytännön ja unionin tuomioistuimen oikeuskäytännön mukaan todellisten kauppavirtojen puutetta ei ole koskaan hyväksytty osoitukseksi siitä, ettei valtiontukitoimenpiteellä ole vaikutusta EU:n sisäiseen kauppaan. Unionin tuomioistuin on johdonmukaisesti katsonut, että yritykselle myönnetty tuki voi olla luonteeltaan sellaista, että se vaikuttaa jäsenvaltioiden väliseen kauppaan ja vääristää kilpailua, vaikka kyseinen yritys ei itse osallistu EU:n sisäiseen kauppaan. Jos jäsenvaltio myöntää tukea yritykselle, tuotanto tässä valtiossa voi pysyä ennallaan tai lisääntyä. Tällöin yritysten, joiden kotipaikka on jossakin toisessa jäsenvaltiossa, mahdollisuudet viedä tuotteitaan tämän jäsenvaltion markkinoille huononevat. (52)

(141) Lisäksi tilanne, jossa unionin tuotanto supistuu, tuonti kolmansista maista kasvaa ja jäsenvaltioiden väliset kauppavirrat ovat rajalliset tai olemattomat, ei ole harvinainen. Se on tyypillinen aloilla, joilla on rakenteellisia vaikeuksia ja/tai joilla kilpailupaine on voimakas. Tällaiset alat ovat erityisen herkkiä jäsenvaltioiden toteuttamille toimenpiteille, joiden tarkoituksena on parantaa niiden omien teollisuudenalojen kilpailuedellytyksiä.

(142) Sillä, ettei Italian vähäinen sinkin, lyijyn ja hopean tuotanto voi vaikuttaa viitehintaan, ei ole merkitystä tässä asiassa. Vaikka metalleille on olemassa viitehinta, johon pelkästään yhden jäsenvaltion tuotantoedellytykset eivät helposti voi vaikuttaa, ETA:ssa sijaitsevien ja metallien maailmanmarkkinoilla kauppaa käyvien yritysten välillä voidaan silti käydä kilpailua. On mahdollista, että sardinialaiset tuensaajat eivät niille myönnetystä tuesta huolimatta pysty alentamaan tuotteidensa maailmanhintaa ja syrjäyttämään kilpailijoita markkinoilta ja että muut EU:n tuottajat voivat jatkaa toimintaansa niin kauan kuin ne pystyvät myymään tuotteita kannattavasti maailmanmarkkinahintaan. Kuitenkin hyödyt, jotka Italiassa voi saada sähkön suosituimmuustariffin johdosta, vahvistavat yleisesti yritysten kilpailuasemaa. Ne pystyvät esimerkiksi käyttämään kertynyttä pääomaa ostaakseen kilpailijoita ja lisätäkseen omaa markkinaosuuttaan. Näillä perusteluilla on asian kannalta entistä enemmän merkitystä, kun otetaan huomioon, että eräät tuensaajista kuuluvat monikansallisiin yrityksiin. (53)

(143) Toisin kuin tuensaajat esittävät, kyseisillä aloilla Italiassa maksetun hinnan vastaavuutta kilpailevien tuottajien EU:ssa maksaman sähkön keskihinnan kanssa ei voida pitää todisteena siitä, ettei tariffi uhkaisi muiden EU:n tuottajien etua. Asiassa C-372/97, Italia vastaan komissio, vahvistetussa oikeuskäytännössä todetaan selvästi, että yksipuoliset toimenpiteet, joiden tarkoituksena on lähentää kilpailuolosuhteita muissa jäsenvaltioissa vallitseviin olosuhteisiin, vaikuttavat kauppaan (eikä niitä sen vuoksi voida jättää tuen määritelmän ulkopuolelle). Lisäksi eräissä muissa jäsenvaltioissa voimassa oleviin energian toimitussopimuksiin voi sisältyä valtiontukea, ja komissio onkin aloittanut perusteellisen tutkinnan useiden tämän alan toimenpiteiden osalta (54). Vaikka Italia tai Alcoa eivät ole selvästi esittäneet puolustuksekseen kyseistä väitettä, komissio katsoo, että on hyödyllistä muistuttaa oikeuskäytännön tunnetusta periaatteesta, jonka mukaan eräiden jäsenvaltioiden sääntöjenvastaiset valtiontuet eivät ole peruste toisen jäsenvaltion vastaaville toimenpiteille.

(144) Joka tapauksessa kilpailijoilta saaduista kanteluista käy ilmi, että kiistanalaiset tariffit todella aiheuttavat kilpailuongelmia ja vaikuttavat EU:n sisäiseen kauppaan.

(145) Italia ei myöskään ilmoittanut vuoden 2004 tariffeista. Vakiintuneen oikeuskäytännön (55) mukaan komission ei tarvitse osoittaa tuen todellisia vaikutuksia kilpailuun tai jäsenvaltioiden väliseen kauppaan tapauksissa, joissa tuesta ei ole ilmoitettu sille. Jos komission olisi osoitettava päätöksessään jo myönnettyjen tukien todellinen vaikutus, tällä suosittaisiin niitä jäsenvaltioita, jotka maksavat tukia noudattamatta perustamissopimuksen 93 artiklan 3 kohdassa määrättyä ilmoitusvelvollisuutta, niiden kustannuksella, jotka ilmoittavat tuesta jo suunnitteluvaiheessa.

(146) Näin ollen on todettava, että kyseiset suosituimmuustariffit ovat omiaan parantamaan tuensaajien kilpailutilannetta EU:ssa toimiviin kilpaileviin yrityksiin nähden. Vakiintuneen oikeuskäytännön (56) mukaan tällaisessa tapauksessa on katsottava, että tuki vaikuttaa jäsenvaltioiden väliseen kauppaan ja että se vääristää kilpailua.

5.1.5 Päätelmät tuen olemassaolosta

(147) Komissio toteaa edellä esitetyn perusteella, että vuosien 2004 ja 2005 kiistanalaiset tariffit ovat SEUT-sopimuksen 87 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua valtiontukea, ja ne voidaan hyväksyä vain, jos niihin voidaan soveltaa jotakin SEUT-sopimuksessa määrättyä poikkeusta. Tämä päätelmä on käytännössä aivan samanlaisia tariffeja koskevassa Alcoa-asiassa tehdyn päätelmän mukainen.

5.2 Toimenpiteen luokittelu uudeksi tueksi tai voimassa olevaksi tueksi

(148) Tilanteet, joissa toimenpiteen katsotaan olevan voimassa olevaa tukea, esitetään kattavasti Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 93 artiklan soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä 22 päivänä maaliskuuta 1999 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 659/1999 1 artiklassa. (57)

(149) On kiistämätöntä, ettei kyseisiä toimenpiteitä pantu täytäntöön ennen Italian liittymistä EU:hun (i alakohta), niitä ei voida katsoa hyväksytyiksi, koska komissio ei ole tehnyt päätöstä menettelyn mukaisessa määräajassa (iii alakohta), eikä niitä voida katsoa voimassa oleviksi tuiksi sillä perusteella, että vanhentumisaika on mennyt umpeen (iv alakohta). Toimenpiteet eivät ole muuttuneet tuiksi yhteismarkkinoiden kehityksen vuoksi ilman, että jäsenvaltio olisi muuttanut niitä (b kohdan v alakohdan ensimmäinen virke).

(150) Komissio katsoo edellä esitetyn perusteella, että kyseiset tariffit ovat uutta tukea.

5.3 Tuen sääntöjenmukaisuus

(151) SEUT-sopimuksen 108 artiklan 3 kohdan mukaan jäsenvaltioiden on annettava komissiolle tieto tuen myöntämistä tai muuttamista koskevasta suunnitelmasta eivätkä ne saa toteuttaa ehdottamiaan toimenpiteitä, ennen kuin lopullinen päätös on annettu.

(152) Koska Italia ei ole ilmoittanut vuoden 2004 asetuksen 1 §:stä, vuoden 2004 tariffit ovat sääntöjenvastaista tukea.

(153) Sen sijaan Italia on ilmoittanut lain nro 80/2005 11 §:n 12 momentista ja jättänyt toimenpiteen soveltamatta. Se on siis täyttänyt SEUT-sopimuksen 108 artiklan 3 kohdasta johtuvat velvoitteensa.

6. TUEN SOVELTUVUUS SISÄMARKKINOILLE

(154) SEUT-sopimuksen 107 artiklan 1 kohdassa määrätystä yleisestä valtiontukia koskevasta kiellosta poiketen tukea voidaan pitää sisämarkkinoille soveltuvana, jos siihen voidaan soveltaa jotakin SEUT-sopimuksessa esitetyistä poikkeuksista.

(155) Vuosien 2004 ja 2005 tariffit ovat toimintatukia. Italian näkemys, ettei vuoden 2005 tariffeja pitäisi katsoa toimintatuiksi, koska ne ovat osa alueellista tukistrategiaa ja niiden edellytyksenä on tuottavien sijoitusten tekeminen, on hylättävä. Vaikka yhteisymmärryspöytäkirjan mukaan tuensaajien on tehtävä tiettyjä investointeja, vuoden 2005 suosituimmuustulleihin sisältyvää tukiosuutta ei ole laskettu suhteessa tukikelpoisiin menoihin eikä siihen sovelleta tuen enimmäismäärää. Ei ole perusteita todeta, että toimenpiteellä noudatettaisiin investointituille asetettuja kriteerejä ja että tuki olisi oikeasuhteista. Sen sijaan toimenpide liittyy selvästi sähkön kulutukseen ja sähkötoimitusten kustannusten keventämiseen, ja nämä ovat kyseisten yritysten maksamia toimintakustannuksia. Näin ollen niitä ei voida pitää investointitukina.

(156) Toimintatuki ei periaatteessa sovi sisämarkkinoille. Asiassa 86/89, Italia vastaan komissio, yhteisöjen tuomioistuin totesi, että kyseistä tukea, joka oli myönnetty ilman erityisiä edellytyksiä ja yksinomaan suhteessa käytettyihin määriin, oli pidettävä kyseisille yrityksille myönnettynä toimintatukena ja että sillä sellaisena muutettiin kaupankäynnin edellytyksiä yhteisen edun vastaisella tavalla. (58)

(157) Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin totesi asiassa Siemens vastaan komissio seuraavaa: ”Toimintatukia eli tukia, joiden tarkoituksena on vapauttaa yritys kuluista, joista sen olisi pitänyt itse vastata juoksevassa hallinnossaan tai tavanomaisessa toiminnassaan, ei voida todeta yhteismarkkinoille soveltuviksi perustamissopimuksen 92 artiklan 3 kohdan nojalla [nykyään SEUT-sopimuksen 107 artiklan 3 kohta] (…); oikeuskäytännön mukaan nämä tuet periaatteessa vääristävät kilpailua aloilla, joilla niitä myönnetään, eikä niiden avulla jo niiden luonteensakaan perusteella voida saavuttaa jotakin edellä mainituissa poikkeussäännöksissä vahvistetuista tavoitteista.”

(158) On kuitenkin selvästi määriteltyjä tilanteita, joissa on mahdollista myöntää toimintatukea. Ympäristönsuojeluun myönnettävää valtiontukea koskevien yhteisön suuntaviivojen (59) mukaisesti voidaan erityisesti myöntää toimintatukia, joilla on ympäristötavoite. Tukialueilla toimintatukia voidaan myös poikkeuksellisesti myöntää aluetukina. Komissio on arvioinut, voidaanko kiistanalaiset tariffit lukea johonkin edellä mainituista luokista.

(159) Komissio toteaa, ettei tariffeja voida hyväksyä ympäristötukena, koska niillä ei ole ympäristötavoitetta.

6.1 Toimenpiteen yhteensopivuus vuonna 1998 annettujen alueellisia valtiontukia koskevien suuntaviivojen kanssa

(160) Toimintatuet voidaan poikkeuksellisesti sallia tukialueilla, joille voidaan myöntää tukea SEUT-sopimuksen 107 artiklan 3 kohdan a alakohdassa esitetyn poikkeuksen nojalla. Sardinian alue on ollut tukialue vuoden 2006 loppuun asti. Tämän vuoksi komissio on tarkastellut, voitaisiinko vuoden 2004 tariffit ja vuoden 2005 tariffit hyväksyä vuonna 1998 annettujen alueellisia valtiontukia koskevien suuntaviivojen nojalla.

(161) Alueellisia valtiontukia koskevien suuntaviivojen 4.15 kohdan mukaan toimintatukea voidaan myöntää poikkeuksellisesti edellyttäen, että i) se edistää alueellista kehitystä ja myöntäminen on perusteltua sen laadun vuoksi ja ii) tuen taso on oikeassa suhteessa niihin haittoihin, joita sillä pyritään lievittämään. Jäsenvaltion on osoitettava haittojen olemassaolo ja arvioitava niiden suuruus. Suuntaviivojen 4.17 kohdan mukaan toimintatuen on oltava ajallisesti rajoitettua ja alenevaa.

(162) Suuntaviivojen 2 kohdan mukaan ”yhdelle yritykselle myönnetyllä yksittäisellä tilapäisellä (ad hoc) tuella tai yhdelle toimialalle rajoittuvalla tuella voi olla huomattava vaikutus kilpailuun kyseisillä markkinoilla, samalla kun tällaisen tuen vaikutukset alueelliseen kehitykseen ovat todennäköisesti liian rajoitetut. (…) Tämän vuoksi kyseisiä poikkeuksia [yleisestä tuen myöntämisestä poiketen] ei periaatteessa myönnetä kuin monialaisille ja kaikille eri alojen yrityksille avoinna oleville tukiohjelmille, joita sovelletaan tietyllä tukialueella.” Sähkötariffi, joka myönnetään valikoivasti yksittäisille joidenkin alojen yrityksille, ei selvästikään ole aluetukien hengen mukainen, sillä aluetukien on oltava monialaisia. Koska tapauskohtaiset aluetuet eivät ole täysin kiellettyjä, komissio on tutkinut, voisivatko poikkeukselliset olosuhteet olla peruste tariffin sallimiselle.

(163) Komissio on tarkastellut erityisesti Sardiniassa vallitsevia energia-alan puutteita, jotka käyvät ilmi Italian ja tuensaajien toimittamista asiakirjoista, arvioidakseen, voidaanko niiden katsoa muodostavan alueellisen haitan.

6.1.1 Sardinian sähkömarkkinat verrattuna kokonaistilanteeseen Italiassa

(164) Italian sähkömarkkinat ovat yleisesti erittäin keskittyneet, tosin Pohjois-Italiassa hieman vähemmän. Kaikilla alueilla määräävässä asemassa on entinen monopoliyhtiö ENEL, paitsi Sardiniassa, jossa sillä on duopoli E.ON:n kanssa. ENELillä on huomattava markkinavoima, jota se Italian kilpailuviranomaisten mukaan on käyttänyt väärin useissa tilanteissa. Sähkön hinnat ovat Italiassa yleensä korkeat. Syynä tähän ovat tuotantoyhdistelmä, joka suurelta osin perustuu fossiilisiin polttoaineisiin (pääasiassa kaasuun), ydinvoimakapasiteetin puute ja muualle Eurooppaan suuntautuvien siirtoyhteyksien ruuhkautuminen.

(165) Sardiniassa, jonka osuus on 4,1 prosenttia Italian kapasiteetista (60), sähköä tuotetaan erityisesti fossiilisia polttoaineita (kivihiili, polttoöljy, jalostamoista saatava bitumi) käyttävissä lämpövoimaloissa. Saarella ei ole maakaasun jakeluverkostoa.

(166) Sardinia kärsii tuotannon liikakapasiteetista erityisesti korkeiden kustannusten segmentillä (polttoöljyä käyttävät voimalat). Syynä tähän ovat Italian hallituksen toistaiseksi toteutumattomat suunnitelmat keskittää saarelle raskasta teollisuutta. Suunnitelmien johdosta ENEL on tehnyt investointeja sähkövoimaloihin. Sen lisäksi, että näiden voimaloiden kustannukset ovat suuremmat kuin muiden voimaloiden, niistä on nopeasti tulossa teknisesti vanhanaikaisia. Tarkasteltavana olevan ajanjakson aikana Sardiniassa tuotetun sähkön vienti mannermaalle on myös ollut rajoittunutta, sillä siirtokapasiteetti on vähäinen (61) ja ruuhkautuu helposti.

(167) Kahdella sähköyhtiöllä, ENEL:llä ja E.ON:llä, on yhteensä 95 prosentin markkinaosuus sähkön toimituksista Sardiniassa (E.ON noin 58 prosenttia ja ENEL noin 42 prosenttia). Sähköalan kilpailua koskevan tutkinnan (62) mukaan Sardinia voidaan kilpailun puolesta luokitella duopoliksi, jonka osapuolilla on yhteinen määräävä asema. Markkinoiden keskittymisaste on korkea, joskaan ei Italian korkein. (63) Koska E.ON:llä ja ENEL:llä on määräysvalta käytännössä kaikissa keskikuorma- ja huippukuormalaitoksissa, ne määräävät hinnan lähes kaikkina aikoina. Sardinian tilanne on kuitenkin vähemmän kriittinen kuin Etelä-Italian (64), jossa ENEL määrää hinnan kaikkina aikoina.

(168) Sähkön bruttohinnat ovat Italiassa Euroopan korkeimpia (65), ja Sardiniassa hinnat ovat Italian korkeimpia. Vuonna 2007 Italiassa keskihinta oli 70,99 euroa MWh ja Sardiniassa keskihinta oli 75 euroa MWh, kun se vuonna 2006 oli ollut 80 euroa MWh. (66) Vuosina 2008 ja 2009 keskihinta nousi Sardiniassa uudelleen. Vuoden 2009 ensimmäisellä puoliskolla hinnat Sardiniassa olivat jatkuvasti kansallista keskihintaa korkeampia (keskihinta oli 106,60 euroa MWh, kun kansallinen keskihinta oli 60,50 euroa MWh).

(169) Tariffista hyötyvien yritysten vuosina 2004/2005 (kahdenvälisten sopimusten perusteella) maksamat hinnat olivat 60–65 euroa/MWh. Näitä hintoja ei ole mahdollista verrata manner-Italian hintoihin, sillä komissiolla ei ole hallussaan tarvittavia tietoja (Italia on todennut, ettei se pysty toimittamaan niitä; ks. johdanto-osan 92 kappale). Kun kuitenkin analysoidaan yleisiä suuntauksia hinnoissa, joiden voidaan katsoa vastaavan laajalti kahdenvälisten sopimusten hintoja, voidaan todeta, että tarkasteltavana olevalla jaksolla Sardinian paljon sähköä käyttävät yritykset maksavat manner-Italiaa korkeampia hintoja.

(170) Sardinian sähkömarkkinoilla on monenlaisia ongelmia: korkeat hinnat, markkinoiden suuri keskittymisaste, määräävässä asemassa olevien toimijoiden markkinavoima, tuotannon liikakapasiteetti korkeiden kustannusten segmentillä, vanhentuvien tuotantolaitosten suhteellinen tehottomuus, maakaasuverkon puuttuminen ja siirtoyhteyksien riittämättömyys. Tällaiset ongelmat voivat näkyä loppukäyttäjille, myös paljon sähköä käyttäville, sähkön korkeampina hintoina.

6.1.2 Alueellinen haitta

(171) Ensimmäiseksi on selvitettävä, muodostavatko kyseiset ongelmat alueellisen haitan eli onko niillä huomattava vaikutus Sardinian talouskehitykseen. Komissio ei hyväksynyt asiassa C 34/02 (67) näkemystä, jonka mukaan energialähteisiin johtavan sähkönsiirtoyhteyden puuttuminen olisi haitta. Vaikka on totta, että pk-yritykset kärsivät korkeista sähkön hinnoista vähemmän kuin suuret sähköä paljon käyttävät teollisuudenalat, yksittäisen toimialan edut eivät kuitenkaan ole automaattisesti samat kuin alueen edut. Komissio katsoo, ettei Italia ole riittävästi todistanut Sardinian sähkömarkkinoiden tilanteen johtaneen alueelliseen haittaan.

(172) Vaikka oletettaisiin, että alueellinen haitta on olemassa, tuen on silti täytettävä alueellisia valtiontukia koskevien suuntaviivojen mukaiset kriteerit. Tämän vuoksi komissio on arvioinut, täyttyvätkö nämä kriteerit.

6.1.3 Alueellisen kehityksen edistäminen

(173) Tuen on edistettävä kestävällä tavalla alueellista kehitystä ja sen on oltava oikeassa suhteessa haittoihin, joita sillä on tarkoitus lievittää. Tukialueella myönnettävää toimintatukea ei voida hyväksyä yhden toimialan vaikeuksien vuoksi, vaan on osoitettava, että tuki edistää alueellista kehitystä kestävällä tavalla. Tämä on epätodennäköistä käsiteltävänä olevassa tapauksessa. Vaikka katsottaisiin, että tiettyjen teollisuuslaitosten toiminnan jatkuminen saarella edistäisi saaren työllisyyttä ja teollisuuspohjan säilymistä, kyseiset vaikutukset eivät olisi kestäviä. Mikäli sähkön korkeat hinnat muodostavat Sardinialle rakenteellisen ongelman, kuten Italia katsoo, paljon sähköä käyttävien teollisuudenalojen vaikeudet palaavat entiselleen heti, kun tariffijärjestely päättyy.

(174) Italian viranomaisten mukaan tariffi on väliaikainen toimenpide, jonka tarkoituksena on olla voimassa vain siihen asti, kun nyt meneillään olevat energiantuotannon infrastruktuuri- ja siirtoyhteyshankkeet (GALSI-verkosto ja merenalainen SAPEI-kaapeli) saadaan valmiiksi vuonna 2010. (68) Italian mukaan paremmat siirtoyhteydet laskevat näiden yritysten maksamia hintoja. Komissio katsoo, että vaikka uudet infrastruktuurit voivat vähentää ja tasoittaa eroja Sardinian ja manner-Italian välillä, on hyvin epätodennäköistä, että tällaisilla hankkeilla voitaisiin puolittaa sähkön hinta tasolle, joka katsotaan tarpeelliseksi, jotta tällainen teollinen toiminta on pitkällä aikavälillä kannattavaa.

(175) Komissio toteaa myös, että valtion suora tuki suurten käyttäjien sähkönkustannusten alentamiseen ei kannusta sähköntoimittajia alentamaan hintojaan, jotta ne eivät menettäisi suurimpia asiakkaitaan. Se ei myöskään estä sähköntoimittajien kustannusrakenteen heikentymistä. Pikemminkin tuki kannustaa sähköntoimittajia käyttämään omaa markkinavoimaansa. Vaikka olisikin totta, että paljon sähköä käyttävä yritys pystyisi liikakapasiteetin vuoksi saamaan kilpailukykyisen hinnan, jollei sähköntuottajilla (joiden edun mukaista on Italian ja tuensaajien mukaan pitää hinnat korkeina) olisi markkinavoimaa, komissio katsoo, ettei suosituimmuustariffi olisi asianmukainen väline kyseisen markkinavoiman hillitsemiseksi.

6.1.4 Suhteellisuusperiaate

(176) Tariffijärjestelmässä mukana oleville tuensaajille myönnettyä avustusta ei lasketa siten, että se kompensoisi alueelliset erot (manner-Italiassa ja Sardiniassa samassa asiakasluokassa voimassa olevien sähkön hintojen välinen erotus), vaan sillä pyritään yhdenmukaistamaan Sardinian hinnat ja tuensaajien EU:ssa toimivien kilpailijoiden maksamat hinnat. Sardinian tuensaajille vahvistetut hinnat ovat erityisen alhaiset ja varmasti alhaisemmat kuin manner-Italiassa voimassa olevat hinnat, jotka kuuluvat EU:n korkeimpiin. Tämän vuoksi tariffit eivät ole oikeassa suhteessa alueellisiin haittoihin, joita niillä pyritään lievittämään.

(177) Avustuksen määrän laskemiseen valittu menetelmä osoittaa, että toimenpiteen tavoite on elinkeinopoliittinen, ei alueellinen. Italia on korostanut toistuvasti huomautuksissaan tariffien elinkeinopoliittista ulottuvuutta.

6.1.5 Tuen aleneva luonne

(178) Alueellisen toimintatuen on oltava alenevaa (ks. alueellisia valtiontukia koskevien suuntaviivojen 4.17 kohta). Koska vuosien 2004 ja 2005 tariffien päivitysmekanismit olivat erilaiset, niistä on tehty erilliset arviot.

(179) Vuoden 2004 tariffit on indeksoitu polttoaineiden hintojen vaihtelun perusteella ja ne voivat vain nousta tai säilyä ennallaan. Italian mukaan tällä varmistetaan tuen aleneva luonne. Komissio katsoo, että alenevaa luonnetta koskeva vaatimus voidaan katsoa täytetyksi ainoastaan, jos korvaukset – jotka vastaavat tosiasiallista tuen määrää – vähenevät ajan myötä. Ei riitä, että tariffi nousee vähitellen, sillä korkeampi tariffi voi kuitenkin edustaa suurempaa tukimäärää, mikäli viitemarkkinoiden loppukäyttäjiltä perittävä hinta nousee tariffia nopeammin. Italian menetelmään ei sisälly tähän liittyvää varmuutta. (69)

(180) Vuoden 2005 tariffien osalta komissio on arvioinut lain 80/2005 11 §:n 13 momentilla käyttöön otetun indeksointimekanismin, sellaisena kuin AEEG on sen tulkinnut päätöksessään nro 217/05 (ks. johdanto-osan 33 kappale). AEEG:n vahvistamien täytäntöönpanosääntöjen mukaan tariffeja korotetaan vuosittain prosenttiosuudella, joka vastaa sähkön hintojen suuntauksia unionissa, mutta korotus ei voi olla yli 4 prosenttia. Italian mukaan tällä mekanismilla varmistetaan tuen aleneva luonne.

(181) Komission näkemyksen mukaan kuitenkin se, että nimelliseen tariffiin sovelletaan varsin rajallista vuotuista korotusta, ei johda korvauksilla mitatun tuen nettomäärän vähenemiseen ajan myötä.

(182) Jos katsotaan Italian tapaan, että sähköpörssien hintojen suuntaukset vastaavat laajalti kahdenvälisten sopimusten mukaisten hintojen vaihtelua, vuoden 2005 tariffeja voidaan pitää alenevina ainoastaan tilanteessa, jossa EU:n keskihinnat alenevat (koska tariffit eivät voi laskea, ainoastaan nousta). Kaikissa muissa tapauksissa tariffeihin sisältyisi kasvava etu. (70) Koska vuodesta 2004 ainakin vuoteen 2007 sähkön keskihinnat unionissa nousivat tuntuvasti (yli 4 prosenttia vuodessa), vuoden 2005 tariffeihin sisältyvä tuen osuus olisi kasvanut ajan myötä.

(183) Lisäksi Italian mukaan kahdenväliset sopimukset ovat todellisuudessa vähemmän alttiita hintojen nousulle kuin sähköpörsseissä määritellyt hinnat, minkä vuoksi vuoden 2005 tariffit ovat itse asiassa luonteeltaan alenevia. Komissio huomauttaa, että sille arvioitavaksi toimitettu indeksointimenetelmä perustuu hintojen vaihteluun sähköpörsseissä eikä Italia ole esittänyt kahdenvälisiin sopimuksiin perustuvien hintojen kehittymiseen liittyviä tietoja. Tämän vuoksi Italian näkemykselle ei ole riittävästi perusteita.

(184) Lisäksi komissiolla olevien rajallisten tietojen mukaan vaikuttaa siltä, että päin vastoin kahdenvälisiin sopimuksiin perustuvat hinnat nousivat huomattavasti Sardiniassa (vrt. esimerkiksi Euralluminan selvitys, jonka mukaan se maksoi kaudella 2005–2006 vapailla markkinoilla hinnan 80 euroa/MWh, kun se vuonna 2004 oli maksanut 65 euroa/MWh). Jos tariffeja olisi sovellettu tällaisissa olosuhteissa, korvaukset olisivat nousseet ajan myötä.

(185) Näin ollen alenevaan luonteeseen liittyvää vaatimusta ei täytä vuoden 2004 eikä vuoden 2005 tariffi.

6.1.6 Päätelmät toimenpiteen soveltuvuudesta sisämarkkinoille aluetukena

(186) Komissio katsoo edellä esitetyn perusteella, ettei tarkasteltavana olevaa tariffia voida katsoa sisämarkkinoille soveltuvaksi aluetueksi vuoden 1998 suuntaviivojen perusteella. Koska Sardinia ei ole enää vuoden 2006 jälkeen ollut SEUT-sopimuksen 107 artiklan 3 kohdan a alakohdan mukainen tukialue, tuen soveltuvuutta sisämarkkinoille ei ole tarpeen tutkia vuosien 2007–2013 alueellisia valtiontukia koskevien suuntaviivojen perusteella.

(187) Komissio otti saman kielteisen kannan vuonna 2005 toiseen toimenpiteeseen, jolla oli tarkoitus vähentää Euralluminan sähkökustannuksia Sardiniassa. Tuolloin komissio katsoi, ettei kyseistä toimenpidettä eli kivennäisöljyjen vapauttamista valmisteverosta (71) voitaisi hyväksyä alueellisia valtiontukia koskevien suuntaviivojen perusteella.

6.2 Muut sisämarkkinoille soveltuvuuteen liittyvät seikat

(188) Italia ja asianomaiset yritykset ovat esittäneet, että tariffien tarkoituksena on korjata sähkömarkkinoiden puutteellisuudet, joiden vuoksi hinnat eivät ole vielä kilpailukykyiset. Niiden mukaan sähkön korkeat hinnat uhkaavat energiaintensiivisten teollisuudenalojen kilpailukykyä. Tuella olisi kannustava vaikutus, sillä ilman tukea yritysten olisi lopetettava toimintansa.

(189) Komission mukaan ei ole mahdollista hyväksyä näkemystä, että tietyille teollisuusyrityksille annettava toimintatuki riittäisi vastaamaan paikallisten sähkömarkkinoiden kilpailun puutteeseen, joka vaikuttaa kaikkiin sähkön käyttäjiin.

(190) On myös kyseenalaistettava tuen asianmukaisuus ja oikeasuhteisuus suhteessa tavoitteeseen, joka on estää teollisuuslaitosten muuttaminen unionin ulkopuolelle. Komission päätöksissä tai unionin tuomioistuimen tuomioissa ei ole ennakkotapauksia, joissa tällaiset syyt olisi hyväksytty perusteluiksi valtiontuen myöntämiselle. Päätökset tuotannon siirtämisestä kokonaisuudessaan tai osittain ovat osa yksittäisen yrityksen toimintastrategiaa eikä komissio ole koskaan katsonut, että tämä muodostaisi markkinoiden toimintapuutteen. Komissio esitti jo aiemmin asioissa Terni (72) ja Alcoa (73) epäilyjä vastaavista perusteluista, joissa tiettyihin tukitoimenpiteisiin yhdistettiin tavoite estää teollisuustuotannon siirtyminen unionin ulkopuolelle.

(191) On huomattava, että energiaa, kilpailukykyä ja ympäristöä käsittelevän korkean tason ryhmän tapaisten erikoisfoorumeiden (74) päätelmissä, joihin asiassa viitataan, ei ehdoteta erityisen valtiontuen myöntämistä korkeista sähkön hinnoista aiheutuvien kilpailuongelmien ratkaisemiseksi, vaan niissä todetaan, että valtiontukisääntöjä on tarpeen noudattaa täysimääräisesti. (75)

(192) Komissio katsoo edellä esitetyn perusteella, että vuosien 2004 ja 2005 kiistanalaisiin tariffeihin ei voida soveltaa SEUT-sopimuksen 107 artiklassa tarkoitettuja poikkeuksia. SEUT-sopimuksen 107 artiklan 2 kohdan mukaisia poikkeuksia ei voida soveltaa, koska tuki ei ole luonteeltaan sosiaalista, sen tavoitteena ei ole korvata luonnonmullistusten tai muiden poikkeuksellisten tapahtumien aiheuttamaa vahinkoa eikä sitä ole myönnetty Saksan jaosta aiheutuneen taloudellisen haitan korvaamiseksi. Myöskään SEUT-sopimuksen 107 artiklan 3 kohdan b ja d alakohdan mukaisia poikkeuksia ei voida soveltaa, sillä toimenpiteen tarkoituksena ei ole tukea Euroopan yhteistä etua koskevan tärkeän hankkeen edistämistä tai poistaa jäsenvaltion taloudessa oleva vakava häiriö tai tukea kulttuurin ja kulttuuriperinnön edistämistä. SEUT-sopimuksen 107 artiklan 3 kohdan a alakohdan mukaisen poikkeuksen osalta voidaan todeta johdanto-osan 160–187 kappaleessa esitetyn analyysin osoittavan, että tariffia ei voi hyväksyä tukena, jonka tarkoituksena on edistää taloudellista kehitystä alueella, jolla elintaso on poikkeuksellisen alhainen tai jolla vajaatyöllisyys on vakava ongelma. SEUT-sopimuksen 107 artiklan 3 kohdan c alakohdan osalta voidaan todeta johdanto-osan 155–158 kappaleen mukaisesti, ettei toimintatuille voida periaatteessa myöntää tällaista poikkeusta, eikä komissio ole havainnut erityisolosuhteita, joiden perusteella niitä voitaisiin myöntää tässäkään asiassa.

(193) Komissio katsoo tämän vuoksi, etteivät vuoden 2004 tariffi tai vuoden 2005 tariffi sovellu sisämarkkinoille.

(194) Koska komissio on tehnyt tämän päätelmän, sen ei Deggendorf-asiassa vahvistetun oikeuskäytännön mukaisesti tarvitse tarkastella mahdollisia kasautumisvaikutuksia uuden tuen ja vanhojen, johdanto-osan 31 kappaleessa tarkoitettujen sisämarkkinoille soveltumattomien tukien välillä.

7. TAKAISINPERINTÄ

(195) Neuvoston asetuksen (EY) N:o 659/1999 14 artiklan 1 kohdan mukaan sääntöjenvastaista ja sisämarkkinoille soveltumatonta tukea koskevissa kielteisissä päätöksissä on määrättävä tehokkaan kilpailun palauttamisesta, ellei takaisinperintä ole yhteisön lainsäädännön jonkin yleisen periaatteen vastaista.

(196) Tarkasteltavana olevassa asiassa ainoastaan vuotta 2004 koskevat tariffit (asia C 38/A/04) on perittävä takaisin, sillä vuoden 2005 tariffeja (asia C 13/06) ei ole pantu täytäntöön.

7.1 Perusteltu luottamus ja muut unionin oikeuden pääperiaatteet, jotka voivat estää takaisinperinnän

(197) Kun tukea on maksettu ilman SEUT-sopimuksen 108 artiklan 3 kohdassa tarkoitettua etukäteisilmoitusta komissiolle, tuensaaja ei vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan voi perustellusti luottaa siihen, että tukea myönnetään sääntöjenmukaisesti. (76) Huolellisesti toimiva yritys pystyy selvittämään, onko ilmoitusmenettelyä noudatettu ja onko tuki sääntöjenmukaista.

(198) Sääntöjenvastaisen tuen saajan mahdollisuutta vedota sellaisiin poikkeuksellisiin olosuhteisiin, joiden perusteella se on voinut perustellusti luottaa tuen sääntöjenmukaisuuteen ja joiden perusteella se voi vastustaa tuen takaisinperintää, ei kuitenkaan voida sulkea pois. (77)

(199) Vuoden 2004 tariffia maksaneet tuensaajat eivät ole esittäneet näitä seikkoja koskevia huomautuksia eikä komissio ole havainnut poikkeuksellisia olosuhteita, jotka olisivat voineet luoda tuensaajille perustellun luottamuksen. Erityisesti vuoden 1996 Alumix-päätös ei ole voinut luoda odotuksia, joiden mukaan tariffit eivät olisi valtiontukea. Kuten vuoden 2004 menettelyn aloittamista koskevassa päätöksessä todettiin (ks. johdanto-osan 37 kappale), vuoden 2004 tariffin mallina ollut tariffi ei ollut alkuperäinen Alumix-järjestely, josta komissio oli vuonna 1996 todennut, ettei se ollut valtiontukea. Sen sijaan tariffi oli kokonaan uusi toimenpide, jota oli muutettu merkittävästi (erityisesti rahoitusjärjestelyn (78) osalta) ja jonka voimassaoloa Italian viranomaiset olivat tuolloin jatkaneet. Huolellisesti toimiva tuensaaja olisi tällaisessa tilanteessa varmistanut, että tuki on sääntöjenmukaista.

(200) Lisäksi komissio katsoo, ettei takaisinperintä riko unionin oikeuden muita yleisperiaatteita.

7.2 Takaisinperittävien määrien määrittäminen

(201) Kaikki sisämarkkinoille soveltumattomat tuet, jotka Portovesme, ILA ja Eurallumina ovat saaneet vuoden 2004 asetuksen 1 §:n nojalla, on perittävä takaisin korkoineen Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 93 artiklan soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 659/1999 täytäntöönpanosta 21 päivänä huhtikuuta 2004 annetun komission asetuksen (EY) N:o 794/2004 (79) V luvun mukaisesti.

(202) Takaisinperinnän tarkoituksena on palauttaa tuensaajien kilpailutilanne, joka vallitsi ennen sisämarkkinoille soveltumattoman tuen myöntämistä, poistamalla tämän tuen tuottama aiheeton etu. Tässä tapauksessa etu vastaa erotusta suosituimmuustariffin ja sen sähkön hinnan välillä, jonka tuensaajat olisivat maksaneet markkinoilla ilman tariffeja.

(203) Ennen kuin tariffit otettiin käyttöön, kaikki asianomaiset yritykset ostivat sähkönsä kahdenvälisten sopimusten pohjalta. Italian valtio puuttui tilanteeseen maksamalla korvauksia sopimuksissa sovittujen hintojen tukemiseksi. Takaisinperittävät määrät vastaavat siis tuensaajien mainitulla ajanjaksolla (ks. johdanto-osan 30 kappale) saamia korvauksia.

8. PÄÄTELMÄT

Komissio toteaa, että sekä vuoden 2004 että vuoden 2005 tariffit ovat toimintatukea, johon ei voida soveltaa perussopimukseen sisältyvän yleisen valtiontukikiellon poikkeuksia, eikä se sen vuoksi sovellu sisämarkkinoille.

Vuoden 2004 tariffi pantiin sääntöjenvastaisesti täytäntöön SEUT-sopimuksen 108 artiklan 3 kohtaa rikkoen, joten kaikki siihen liittyvät tulevat maksut on peruutettava ja jo maksettu tuki on perittävä takaisin. Takaisinperittävä määrä vastaa kaikkia Cassa Conguaglion Portovesmelle, ILAlle ja Euralluminalle maksamien korvausten osien summaa.

Vuoden 2005 tariffeja, joista Italia asianmukaisesti ilmoitti SEUT-sopimuksen 108 artiklan 3 kohdan mukaisesti, ei panna täytäntöön,

ON HYVÄKSYNYT TÄMÄN PÄÄTÖKSEN:

1 artikla

1. Valtiontuki, jonka Italia aikoo panna täytäntöön 14 päivänä maaliskuuta 2005 annetun lain nro 35, joka on muutettu 14 päivänä toukokuuta 2005 annetuksi laiksi nro 80/2005, 11 §:n 12 momentin nojalla Portovesme Srl:n, Eurallumina Spa:n, ILA Spa:n ja Syndial SpA:n hyväksi, ei sovellu sisämarkkinoille.

2. Tästä syystä tukea ei saa myöntää.

2 artikla

Valtiontuki, jota Italia on sääntöjenvastaisesti myöntänyt SEUT-sopimuksen 108 artiklan 3 kohdan vastaisesti 6 päivänä helmikuuta 2004 annetun pääministerin asetuksen 1 §:n nojalla Portovesme Srl:lle 12 845 892,82 euroa, Eurallumina SpA:lle 5 208 152,05 euroa ja ILA Spa:lle 291 120,27 euroa, ei sovellu sisämarkkinoille.

3 artikla

1. Italian on perittävä takaisin 2 artiklassa tarkoitettu tuensaajille maksettu tuki.

2. Takaisinperittävästä tuesta on maksettava korkoa siitä lähtien, kun tuki on saatettu tuensaajan käyttöön, sen tosiasialliseen takaisinperintään asti.

3. Korolle on laskettava korkoa asetuksen (EY) N:o 794/2004 V luvun säännösten mukaisesti.

4. Italian on peruutettava kaikki 2 artiklassa tarkoitetun tuen tulevat maksut tämän päätöksen hyväksymispäivästä alkaen.

4 artikla

1. Edellä 2 artiklassa tarkoitettu tuki on perittävä takaisin välittömästi ja tosiasiallisesti.

2. Italian on pantava tämä päätös täytäntöön neljän kuukauden kuluessa sen tiedoksiantopäivästä.

5 artikla

1. Italian on toimitettava komissiolle kahden kuukauden kuluessa tämän päätöksen tiedoksiantamisesta seuraavat tiedot:

a) tuensaajalta takaisinperittävä kokonaismäärä (tuki ja siitä perittävä korko);

b) tarkka kuvaus toimenpiteistä, jotka on jo toteutettu tai joita suunnitellaan tämän päätöksen noudattamiseksi;

c) asiakirjat, jotka osoittavat, että tuensaaja on määrätty maksamaan tuki takaisin.

2. Italian on ilmoitettava komissiolle tämän päätöksen täytäntöönpanemiseksi toteutettavien kansallisten toimenpiteiden edistymisestä siihen saakka kun 2 artiklassa tarkoitetun tuen takaisinperintä on saatettu loppuun. Sen on annettava viipymättä komission pyynnöstä tiedot toimenpiteistä, jotka on jo toteutettu tai joita suunnitellaan tämän päätöksen noudattamiseksi. Sen on annettava myös yksityiskohtaiset tiedot tuensaajalta jo perityistä tukimääristä ja koroista.

6 artikla

Tämä päätös on osoitettu Italian tasavallalle.

Tehty Brysselissä 23 päivänä helmikuuta 2011. Komission puolesta Joaquín ALMUNIA Varapuheenjohtaja

(1) EUVL C 30, 5.2.2005, s. 7–10, ja EUVL C 145, 21.6.2006, s. 8.

(2) EUVL C 30, 5.2.2005, s. 7.

(3) Komission päätös 2010/460/EY, tehty 19 päivänä marraskuuta 2009, valtiontuista C 38/A/04 (ex NN 58/04) ja C 36/B/06 (ex NN 38/06), jotka Italia on toteuttanut Alcoa Trasformazionin hyväksi (EUVL L 227, 28.8.2010, s. 62).

(4) EUVL C 145, 21.6.2006, s. 8.

(5) Portoscusossa ja San Gavinossa sijaitsevien tuotantolaitosten osalta.

(6) Alumiinioksidi on bauksiitista saatava raaka-aine, jota käytetään alumiinin sulatukseen. Suuri osa Euralluminan tuotannosta menee lähellä sijaitsevaan Alcoan valimoon.

(7) Tariffijärjestely on kuvattu asiakirjan Testo integrato delle disposizioni per l’erogazione dei servizi di trasmissione, distribuzione, misura e vendita dell’energia elettrica per il periodo di regolazione 2004–2007 (Sähkön siirron, jakelun, mittaamisen ja myynnin palvelujen säännöt vuosina 2004–2007) 73 §:ssä. Asiakirjan on laatinut AEEG, joka päivittää sitä säännöllisesti.

(8) Cassa Conguaglio on 26 päivänä tammikuuta 1948 annetulla asetuksella nro 98 perustettu julkinen elin, joka toimii AEEG:n alaisuudessa. Se hoitaa erityisesti rahavirtoja, jotka liittyvät sähkön suosituimmuustariffijärjestelmiin (maksujen kerääminen ja maksujen suoritus lopullisille tuensaajille).

(9) Tuensaajat saattoivat myös irtisanoa voimassa olleet toimitussopimuksensa ja kääntyä suoraan Acquirente unicon puoleen. Se on valtion laitos, joka kokoaa yhteen halukkaiden kuluttajien kysynnän ja ostaa sähköä näiden laskuun sähkön tukkumarkkinoilta parhaalla mahdollisella hinnalla. Jos korvausten saaja olisi päättänyt käyttää tätä järjestelyä, valtio olisi käyttänyt Acquirente unicon hintaa vertailukohtana korvauksia laskiessaan. Järjestelyn tavoitteena oli minimoida osallistujien kustannukset, kun tuensaajat eivät tee omien sähköntoimittajiensa kanssa epäedullisia toimitussopimuksia (jotka olisivat tuottaneet suuremmat korvaukset). Järjestely oli kuitenkin vapaaehtoinen: tuensaajien ei ollut pakko kääntyä Acquirente unicon puoleen saadakseen korvauksia.

(10) Italian sähkön vakiotariffi vastaa loppukäyttäjien sähkökustannusten jakautumista ja on jaoteltu tariffikomponentteihin. Kukin komponentti on tarkoitettu tiettyjen kustannusten rahoittamiseen. Esimerkiksi A2-komponentilla rahoitetaan vanhojen ydinlaitosten purkamista ja A3-komponentilla uusiutuvia energialähteitä käyttäviä laitoksia. A4-komponentilla rahoitettiin suosituimmuustariffijärjestelmiä. Kaikkien loppukäyttäjien laskujen rakenne on tällainen.

(11) AEEG:n elinkeinoministeriölle lähettämä, 17 päivänä joulukuuta 2004 päivätty kirje. Saatavilla olevien tietojen mukaan Italian viranomaiset eivät kuitenkaan ole virallisesti kumonneet vuoden 2004 asetusta.

(12) Tämä käsite tarkoittaa hyvin todennäköisesti EU:n ja ETA:n markkinoita.

(13) Kyseisessä momentissa jatkettiin Alcoa-tariffien voimassaoloa vuoteen 2010.

(14) Asia R.G. n. 2317/2005.

(15) Erityisesti asetusta nro 79/1999, jolla saatettiin sähkön sisämarkkinoita koskevista yhteisistä säännöistä 19 päivänä joulukuuta 1996 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 96/92/EY (EYVL L 27, 30.1.1997, s. 20) osaksi kansallista lainsäädäntöä.

(16) Komission päätökset K(2005) 4436, tehty 7. joulukuuta 2005, ja K(2007) 286, tehty 7. helmikuuta 2007.

(17) Komission päätös K(2004) 4329, tehty 16 päivänä marraskuuta 2004 (EUVL C 30, 5.2.2005, s. 7).

(18) EYVL C 288, 1.10.1996, s. 4.

(19) EYVL C 74, 10.3.1998, s. 9, 4.15–4.17 kohta, sellaisena kuin se on muutettuna (EYVL C 258, 9.9.2000, s. 5).

(20) EUVL L 283, 31.10.2003, s. 51.

(21) Italian viranomaiset totesivat erityisesti, että paljon sähköä kuluttavien käyttäjien hinnat neuvoteltiin kahdenvälisesti eivätkä ne siis ole julkisia. Ne eivät tästä syystä kyenneet mainitsemaan tuensaajien ja näiden kilpailijoiden muilla Italian alueilla sähköstä maksamaa hintaa.

(22) EUVL C 54, 4.3.2006, s. 13.

(23) Asia C 80/01 (tuki alumiinioksidin tuotantoon, komission päätös 2006/323/EY). Asia koski vapautusta alumiinioksidin tuotannossa käytettävien kivennäisöljyjen valmisteverosta Sardiniassa Italiassa, Gardannessa Ranskassa ja Shannonissa Irlannissa.

(24) Yhteisöjen tuomioistuimen asiassa C-355/95, Textilwerke Deggendorf GmbH (TWD) v. komissio, 15.5.1997 antama tuomio, Kok. 1997, s. I-2549.

(25) Ks. tämän päätöksen johdanto-osan 9 kappale.

(26) Alumiinipitoinen mineraali ja alumiinioksidin tuotannon raaka-aine.

(27) Päätöstä laadittaessa Eurallumina oli ollut poissa tuotannosta ja sen työntekijät lomautettuina jo yli vuoden.

(28) KOM(2004) 863 lopullinen.

(29) Yhteisöjen tuomioistuimen asiassa C-379/98, Preussen-Elektra, 13.3.2001 antama tuomio, Kok. 2001, s. I-2099.

(30) Italia arvioi, että nämä infrastruktuurit saadaan valmiiksi vuonna 2007. Se kuitenkin lykkäsi asioiden C 13/2006 ja C 36/b/2006 yhteydessä arvioitua valmistumisajankohtaa vuoteen 2010. Tämän päätöksen hyväksymisen aikaan GALSI-kaasuputkea ei vielä ollut rakennettu (arvioitu käyttöönottoajankohta on vuosi 2014) ja SAPEI-kaapeli oli vasta osittain käytössä).

(31) Kilpailukykyä sekä energia- ja ympäristöasioita käsittelevän korkean tason ryhmän ensimmäinen kertomus Contributing to an integrated approach on competitiveness, energy and environment policies (Kilpailu-, energia- ja ympäristöpolitiikan yhdennetty lähestymistapa), http://ec.europa.eu/enterprise/environment/hlg_en.htm. Korkean tason ryhmä on foorumi, johon osallistuu komission edustajia ja yritysjohtajia.

(32) Varakapasiteetin suuri osuus (80 % verkosta saatavasta enimmäisenergiasta) on vahvistettu 7 päivänä elokuuta 2000 annetulla ministeriön asetuksella.

(33) Tämä tieto on saatu lisäämällä suosituimmuushintaan (26 euroa/MWh) korvaus, joka oli 37 euroa/Mhw.

(34) Ks. esimerkiksi komission päätös 85/215/ETY, tehty 13 päivänä helmikuuta 1985, alankomaalaisille puutarhaviljelijöille myönnetystä maakaasun etuustariffista (EYVL L 97, 4.4.1985, s. 49). Komissio tarkasteli kyseisessä päätöksessä markkinoiden tosiasiallisia olosuhteita ja sovelsi markkinataloustoimijaa koskevaa testiä arvioidakseen, liittyykö tiettyihin kaasun hintoihin etua.

(35) Ks. esim. yhteisöjen tuomioistuimen asiassa C-372/97, Italia v. komissio, antama tuomio, Kok. 2004 s. I-3679, 67 kohta.

(36) Ensimmäinen markkinoiden vapauttamista koskeva direktiivi 96/92/EY (ks. alaviite 15) saatettiin Italiassa osaksi kansallista lainsäädäntöä asetuksella nro 79/1999.

(37) Asia T-332/06, Alcoa Trasformazioni, Kok. 2009, s. II-29 (muutoksenhaku meneillään).

(38) Yhteisöjen tuomioistuimen asiassa C-241/94, Ranska v. komissio, antama tuomio, Kok. 1996, s. I-4551, 34 kohta.

(39) Ks. esimerkiksi edellä mainittu yhteisöjen tuomioistuimen asiassa PreussenElektra antama tuomio,