2002/177/EY: Neuvoston päätös, tehty 18 päivänä helmikuuta 2002, jäsenvaltioiden työllisyyspolitiikan suuntaviivoista vuodeksi 2002



Virallinen lehti nro L 060 , 01/03/2002 s. 0060 - 0069



Neuvoston päätös, tehty 18 päivänä helmikuuta 2002, jäsenvaltioiden työllisyyspolitiikan suuntaviivoista vuodeksi 2002 (2002/177/EY) EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, joka ottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 128 artiklan 2 kohdan, ottaa huomioon komission ehdotuksen(1), ottaa huomioon Euroopan parlamentin lausunnon(2), ottaa huomioon talous- ja sosiaalikomitean lausunnon(3), ottaa huomioon alueiden komitean lausunnon(4), ottaa huomioon työllisyyskomitean lausunnon, sekä katsoo seuraavaa: (1) Luxemburgin prosessi, joka perustuu Euroopan yhteensovitetun työllisyysstrategian täytäntöönpanoon, käynnistettiin 20 ja 21 päivänä marraskuuta 1997 pidetyssä työllisyyttä käsitelleessä ylimääräisessä Eurooppa-neuvoston kokouksessa. Vuoden 1998 työllisyyden suuntaviivoista 15 päivänä joulukuuta 1997 annetulla neuvoston päätöslauselmalla(5) käynnistettiin näkyvä prosessi, johon on sitouduttu poliittisesti hyvin vahvasti ja jolla on kaikkien osapuolten laaja hyväksyntä. (2) Lissabonissa 23 ja 24 päivänä maaliskuuta 2000 kokoontunut Eurooppa-neuvosto asetti Euroopan unionille uuden strategisen päämäärän, jonka mukaan siitä on tultava maailman kilpailukykyisin ja dynaamisin tietoon perustuva talous, joka kykenee ylläpitämään kestävää talouskasvua, luomaan uusia ja parempia työpaikkoja ja lisäämään sosiaalista yhteenkuuluvuutta. Saavuttamalla tämän päämäärän unioni voi saavuttaa täystyöllisyyden edellytykset. (3) Nizzassa 7-9 päivänä joulukuuta 2000 kokoontunut Eurooppa-neuvosto hyväksyi Euroopan sosiaalisen toimintaohjelman, jossa todetaan, että täystyöllisyyteen palaaminen edellyttää kunnianhimoista politiikkaa työllisyysasteen nostamiseksi, alueellisten erojen pienentämiseksi, eriarvoisuuden vähentämiseksi sekä työpaikkojen laadun parantamiseksi. (4) Tukholmassa 23 ja 24 päivänä maaliskuuta 2001 kokoontunut Eurooppa-neuvosto päätti täydentää Lissabonin tavoitteita vuoteen 2010 mennessä saavutettavien työllisyysasteiden osalta asettamalla työllisyysasteille välitavoitteet vuodeksi 2005 ja määrittämällä uuden tavoitteen niin ikääntyneiden miesten kuin ikääntyneiden naistenkin työllisyysasteen kohottamisesta vuoteen 2010 mennessä. (5) Tukholman Eurooppa-neuvosto totesi myös, että täystyöllisyyden saavuttamiseen kuuluu uusien työpaikkojen luomisen lisäksi myös työpaikkojen laadun parantaminen. Tätä varten on määriteltävä yhteiset lähestymistavat työn laadun ylläpitämiseksi ja parantamiseksi, ja tämä tavoite olisi otettava yleistavoitteena työllisyyden suuntaviivoihin. (6) Tukholman Eurooppa-neuvosto katsoi lisäksi, että työmarkkinoiden uudistamista ja työvoiman liikkuvuutta on edistettävä poistamalla olemassa olevia esteitä, jotta voitaisiin paremmin mukautua muutoksiin. (7) Göteborgissa 15 ja 16 päivänä kesäkuuta 2001 kokoontunut Eurooppa-neuvosto tunnusti, että perustamissopimuksessa keskeiseksi tavoitteeksi kirjattu kestävä kehitys edellyttää työllisyyden, talousuudistusten sekä sosiaali- ja ympäristöpolitiikan käsittelemistä toisiaan vahvistavalla tavalla. Eurooppa-neuvosto kehotti myös jäsenvaltioita laatimaan omat kestävän kehityksen strategiansa, joihin olisi sisällyttävä työllisyyden edistäminen ympäristöalalla. Ympäristö- ja työllisyyspolitiikkojen yhteisvaikutus olisi osoitettava, ja sitä olisi hyödynnettävä. (8) Kun jäsenvaltiot panevat täytäntöön työllisyyden suuntaviivoja, niiden olisi pyrittävä johdonmukaisuuteen kahden muun Lissabonissa sovitun keskeisen toiminta-alan kanssa. Nämä ovat sosiaalisen suojelun uudistaminen sekä sosiaalisen osallisuuden edistäminen. Samalla on varmistettava, että työnteko on taloudellisesti kannattavaa ja että sosiaalisen suojelun järjestelmien kestävyys taataan pitkällä aikavälillä. (9) Lissabonin Eurooppa-neuvosto korosti, että on mukautettava Euroopan koulutusjärjestelmiä niin, että ne vastaavat osaamisyhteiskunnan vaatimuksiin sekä tarpeeseen parantaa työllisyyden tasoa ja laatua. Se myös kehotti jäsenvaltioita, neuvostoa ja komissiota lisäämään henkilöresursseihin asukasta kohti tehtäviä investointeja merkittävästi vuosittain. Jäsenvaltioiden olisi erityisesti tehostettava toimiaan tieto- ja viestintätekniikan käyttämiseksi oppimisessa. (10) Santa Maria da Feirassa 19 ja 20 päivänä kesäkuuta 2000 kokoontunut Eurooppa-neuvosto kehotti työmarkkinaosapuolia osallistumaan aktiivisemmin niitä koskevien työllisyyden suuntaviivojen määrittelyyn, toteuttamiseen ja arviointiin. Niiden olisi keskityttävä erityisesti työn organisoinnin uudistamiseen, elinikäiseen oppimiseen ja varsinkin naisten työllisyysasteen kohottamiseen. (11) Vuoden 2001 jäsenvaltioiden työllisyyspolitiikan suuntaviivoista 19 päivänä tammikuuta 2001 tehdyssä neuvoston päätöksessä(6) otettiin huomioon Lissabonin ja Santa Maria da Feiran Eurooppa-neuvostojen vahvistamat uudet poliittiset painotukset. (12) Neuvoston ja komission laatimassa vuoden 2001 yhteisessä työllisyysraportissa kuvataan työllisyystilannetta yhteisössä ja tarkastellaan toimia, joita jäsenvaltiot ovat toteuttaneet pannessaan täytäntöön työllisyyspolitiikkaansa vuoden 2001 työllisyyden suuntaviivojen mukaisesti ja jäsenvaltioiden työllisyyspolitiikan täytäntöönpanosta 19 päivänä tammikuuta 2001 annetun neuvoston suosituksen(7) mukaisesti. (13) Työllisyyden suuntaviivojen ja talouspolitiikan laajojen suuntaviivojen välinen johdonmukaisuus ja yhteisvaikutus olisi varmistettava. (14) Lissabonin ja Nizzan Eurooppa-neuvostoissa käynnistettiin avoin koordinointiprosessi sosiaalisen osallisuuden alalla. Työllisyyttä ja sosiaalista osallisuutta koskevien prosessien keskinäinen johdonmukaisuus ja yhteisvaikutus olisi varmistettava. (15) Työllisyyskomitean lausunto laadittiin yhdessä talouspoliittisen komitean kanssa. (16) Neuvosto antoi 18 päivänä helmikuuta 2002 lisäsuosituksen jäsenvaltioiden työllisyyspolitiikan täytäntöönpanosta(8). (17) Suuntaviivojen täytäntöönpano voi vaihdella suuntaviivojen luonteen, niiden kohteena olevien osapuolten ja jäsenvaltioiden eri tilanteiden mukaisesti. Niissä olisi noudatettava toissijaisuusperiaatetta ja otettava huomioon jäsenvaltioiden vastuualueet työllisyysasioissa. (18) Pannessaan täytäntöön työllisyyden suuntaviivoja jäsenvaltioiden olisi voitava ottaa huomioon alueelliset olot samalla kun ne kuitenkin pyrkivät saavuttamaan kaikki kansalliset tavoitteensa ja noudattavat tasa-arvoisen kohtelun periaatetta. (19) Luxemburgin prosessin tehokkuus edellyttää, että työllisyyden suuntaviivojen täytäntöönpano otetaan huomioon myös rahoituksessa. Siksi kansallisiin selvityksiin olisi tarvittaessa sisällytettävä budjettitietoja, joiden perusteella voitaisiin tehokkaasti arvioida, miten kukin jäsenvaltio on edistynyt suuntaviivojen täytäntöönpanossa niiden vaikutukset ja kustannusvaikuttavuus huomioon ottaen. (20) Muun muassa työmarkkinaosapuolten, alueellisten ja paikallisten viranomaisten sekä kansalaisyhteiskunnan edustajien kanssa kaikilla tasoilla toteutettavaa kumppanuutta olisi kannustettava, jotta nämä voivat omilla vastuualueillaan osaltaan edistää korkeaa työllisyyden tasoa. (21) Edelleen olisi vahvistettava ja kehitettävä vertailukelpoisia indikaattoreita, joiden avulla voidaan arvioida tämän päätöksen liitteenä olevien suuntaviivojen täytäntöönpanoa ja vaikutusta. Lisäksi olisi täsmennettävä niiden sisältämiä tavoitteita sekä helpotettava parhaiden toimintatapojen tunnistamista ja vaihtoa. (22) Jäsenvaltioiden olisi pyrittävä tehokkaammin ottamaan naisten ja miesten väliset tasa-arvonäkökohdat huomioon kaikissa pilareissa ja tuomaan ne näkyvämmin esiin. (23) Työn laatu on tärkeä tavoite Euroopan työllisyysstrategiassa. Se käsittää sekä työn ominaispiirteet että laajemmassa merkityksessä työmarkkinoihin liittyvät asiat, ja sitä pitäisi edistää kaikissa pilareissa toteutettavilla toimilla, ON PÄÄTTÄNYT SEURAAVAA: Ainoa artikla Hyväksytään tämän päätöksen liitteenä olevat jäsenvaltioiden työllisyyspolitiikan suuntaviivat vuodeksi 2002. Jäsenvaltioiden on otettava suuntaviivat huomioon työllisyyspolitiikassaan. Tehty Brysselissä 18 päivänä helmikuuta 2002. Neuvoston puolesta Puheenjohtaja M. Arias Cañete (1) Ehdotus annettu 12. syyskuuta 2001 (ei vielä julkaistu virallisessa lehdessä). (2) Lausunto annettu 29. marraskuuta 2001 (ei vielä julkaistu virallisessa lehdessä). (3) Lausunto annettu 17. lokakuuta 2001 (ei vielä julkaistu virallisessa lehdessä). (4) Lausunto annettu 14. marraskuuta 2001 (ei vielä julkaistu virallisessa lehdessä). (5) EYVL C 30, 28.1.1998, s. 1. (6) EYVL L 22, 24.1.2001, s. 18. (7) EYVL L 22, 24.1.2001, s. 27. (8) Ks. tämän virallisen lehden sivu 70. LIITE TYÖLLISYYDEN SUUNTAVIIVAT VUODEKSI 2002 Laaja-alaiset tavoitteet - täystyöllisyyden edellytysten luominen tietoon perustuvassa yhteiskunnassa Viime vuosikymmenen aikana huolellisesti rakennetut vakautta ja kasvua edistävät talouspuitteet, jatkuvat pyrkimykset uudistaa työ-, pääoma-, tavara- ja palvelumarkkinoita sekä työmarkkinoiden tilanteen koheneminen viime vuosina ovat tuoneet joidenkin työllisyysstrategian tärkeimpien tavoitteiden saavuttamisen näköpiiriin. Tämän vuoksi Eurooppa-neuvosto on ottanut täystyöllisyyden Euroopan unionin työllisyys- ja sosiaalipolitiikan yleiseksi tavoitteeksi. Eurooppa-neuvosto on velvoittanut jäsenvaltiot pyrkimään strategiseen päämäärään, jonka mukaan unionista on tultava maailman kilpailukykyisin ja dynaamisin tietoon perustuva talous, joka kykenee ylläpitämään kestävää talouskasvua, luomaan uusia ja parempia työpaikkoja ja lisäämään sosiaalista yhteenkuuluvuutta. Näiden tavoitteiden saavuttaminen edellyttää yhteisön ja jäsenvaltioiden yhtäaikaisia toimia. Se edellyttää myös kasvuun ja makrotalouden vakauteen tähtäävien monipuolisten politiikan keinojen käytön jatkamista, Euroopan työmarkkinoiden toimintaa parantavia sekä innovaatioita ja kilpailukykyä edistäviä uusia rakenneuudistuksia sekä aktiivista hyvinvointivaltiota, joka edistää henkilöresurssien kehittämistä, osallistumista, osallisuutta sekä solidaarisuutta. Jatkuva edistyminen ei kuitenkaan ole automaattista vaan edellyttää tehokkaampia toimia aiempaa epäsuotuisampien talous- ja työllisyysnäkymien vuoksi. Luxemburgin prosessin tärkeimpiä haasteita ovat valmistautuminen siirtymään tietoon perustuvaan yhteiskuntaan, tieto- ja viestintätekniikan etujen hyödyntäminen, Euroopan sosiaalisen mallin uudistaminen investoimalla ihmisiin ja torjumalla sosiaalista syrjäytymistä sekä yhtäläisten mahdollisuuksien edistäminen. Lissabonissa asetetun täystyöllisyyspäämäärän saavuttamiseksi jäsenvaltioiden on vastattava suuntaviivojen neljän pilarin mukaisiin vaatimuksiin johdonmukaisella kokonaisstrategialla, johon sisältyvät seuraavat laaja-alaiset tavoitteet: A. Vahvistetaan työmahdollisuuksia ja tarjotaan riittäviä kannustimia kaikille, jotka ovat halukkaita ryhtymään ansiotyöhön, jotta saavutettaisiin tavoitteena oleva täystyöllisyys. Samalla tunnustetaan, että jäsenvaltioilla on erilaiset lähtökohdat ja että täystyöllisyys on yleisen kansallisen talouspolitiikan tavoite. Tätä varten jäsenvaltioiden olisi harkittava kansallisten tavoitteiden asettamista työllisyysasteen kohottamiselle, jotta tuettaisiin seuraavia yleisiä yhteisön tavoitteita: - saavuttaa tammikuuhun 2005 mennessä 67 prosentin yleinen työllisyysaste ja 57 prosentin työllisyysaste naisten osalta, - saavuttaa vuoteen 2010 mennessä 70 prosentin yleinen työllisyysaste ja yli 60 prosentin työllisyysaste naisten osalta, - saavuttaa vuoteen 2010 mennessä 50 prosentin työllisyysaste ikääntyneiden (55-64-vuotiaat) osalta. B. Työllisyysasteiden kohottamiseksi, sosiaalisen yhteenkuuluvuuden ja sosiaalisen kehityksen edistämiseksi sekä kilpailukyvyn, tuottavuuden ja työmarkkinoiden toiminnan parantamiseksi jäsenvaltioiden on pyrittävä varmistamaan, että kaikkien neljän pilarin alalla toteutettava politiikka tukee työn laadun ylläpitämistä ja parantamista. Tässä voitaisiin ottaa huomioon muun muassa työn ominaispiirteet (kuten työn itsensä laatu, taidot, elinikäinen oppiminen ja urakehitys) sekä yleisemmin työmarkkinoihin liittyvät asiat, joihin kuuluu naisten ja miesten tasa-arvo, työterveys ja -turvallisuus, joustot ja turva, sosiaalinen osallisuus ja pääsy työmarkkinoille, työn organisointi sekä työn ja perhe-elämän välinen tasapaino, sosiaalinen vuoropuhelu ja työntekijöiden osallistuminen, moniarvoisuus ja syrjimättömyys sekä yleinen työsuoritus ja työn tuottavuus. C. Jäsenvaltioiden on kehitettävä kattava ja yhtenäinen elinikäistä oppimista koskeva strategia, jolla autetaan ihmisiä hankkimaan taidot, joita he tarvitsevat taloudellisten ja yhteiskunnallisten muutosten hallintaan elinaikanaan, sekä pitämään nämä taidot ajan tasalla. Strategiassa on otettava huomioon sellaisten nuorille ja aikuisille tarkoitettujen perus-, keski- ja korkea-asteen koulutuksen, täydennyskoulutuksen sekä ammatillisen koulutuksen järjestelmien kehittäminen, joilla parannetaan heidän työllistyvyyttään, sopeutumiskykyään ja ammattitaitoaan sekä heidän mahdollisuuksiaan osallistua tietoyhteiskuntaan. Strategiassa olisi tuotava esiin viranomaisten, yritysten, työmarkkinaosapuolten ja yksittäisten ihmisten yhteinen vastuu ja kansalaisyhteiskunnan asianmukainen osuus tietoyhteiskunnan toteutumisessa. Työmarkkinaosapuolia kehotetaan neuvottelemaan ja sopimaan toimenpiteistä, joilla kehitetään täydennyskoulutusta ja aikuisten ammatillista koulutusta työntekijöiden sopeutumiskyvyn ja yritysten kilpailukyvyn lisäämiseksi. Jäsenvaltioiden olisi tätä varten asetettava kansallisia tavoitteita, jotka koskevat henkilöresursseihin tehtävien investointien sekä (formaaliin tai informaaliin) yleissivistävään ja ammatilliseen täydennyskoulutukseen osallistumisen lisäämistä, ja seurattava säännöllisesti näiden tavoitteiden saavuttamista. D. Jäsenvaltioiden on kehitettävä kattava yhteistyökumppanuus työmarkkinaosapuolten kanssa työllisyysstrategian täytäntöönpanoa, seuraamista ja jatkotoimia varten. Työmarkkinaosapuolia kehotetaan tehostamaan kaikilla tasoilla toimintaansa Luxemburgin prosessin tukemiseksi. Suuntaviivoissa asetettujen yleisten puitteiden ja tavoitteiden mukaisesti työmarkkinaosapuolia kehotetaan kehittämään - kansallisten perinteidensä ja käytäntöjensä mukaisesti - niitä koskevien suuntaviivojen osalta oma täytäntöönpanoprosessinsa. Niitä kehotetaan myös määrittelemään ne kysymykset, joista ne neuvottelevat, ja raportoimaan säännöllisesti - halutessaan kansallisissa toimintasuunnitelmissa - edistymisestä ja toteuttamiensa toimien vaikutuksista työllisyyteen ja työmarkkinoiden toimintaan. Euroopan tason työmarkkinaosapuolia kehotetaan määrittelemään oma panoksensa sekä seuraamaan, edistämään ja tukemaan kansallisella tasolla toteutettavia toimia. E. Kun jäsenvaltiot toteuttavat työllisyyden suuntaviivoja kansallisessa työllisyyspolitiikassaan, niiden on kiinnitettävä huomiota kaikkiin neljään pilariin ja laaja-alaisiin tavoitteisiin sekä tasapainotettava painopistealueensa niin, että niissä otetaan huomioon suuntaviivojen yhtenäisyys ja yhtäläinen arvo. Kansallisissa toimintasuunnitelmissa on valtavirtaistettava naisten ja miesten tasa-arvo ja kehitettävä työllisyysstrategiaa siten, että niissä määritetään kaikkiin pilareihin ja laaja-alaisiin tavoitteisiin perustuva toimintalinjojen yhdistelmä, jossa tuodaan selvästi esiin, miten eri suuntaviivoihin kuuluvat toiminta-aloitteet on jäsennetty pitkän ajan tavoitteiden saavuttamiseksi. Strategian toteuttamisessa on otettava huomioon alueellinen ulottuvuus ja alueelliset erot erilaisina ratkaisuina tai tavoitteina. Samalla on kuitenkin pyrittävä saavuttamaan kansalliset tavoitteet ja noudatettava tasa-arvoisen kohtelun periaatetta. Jäsenvaltioiden on noudatettava yleisiä puitteita, mutta niiden on myös asianmukaista keskittyä erityisesti sellaisiin strategian kohtiin, joilla on merkitystä niiden oman työmarkkinatilanteen tarpeiden kannalta. F. Jäsenvaltioiden ja komission olisi vahvistettava yhteisten indikaattoreiden kehittämistä, jotta voidaan riittävällä tavalla arvioida toimien edistymistä kaikissa neljässä pilarissa ja myös työn laadun osalta sekä tukea vertailuarvojen asettamista ja hyvien toimintatapojen kartoittamista. Työmarkkinaosapuolia pyydetään kehittämään asianmukaiset indikaattorit, vertailuarvot ja näitä tukevat tilastolliset tietokannat, joilla voidaan mitata niiden vastuulla olevien toimien edistymistä. Jäsenvaltioiden olisi erityisesti kansallisten toimintasuunnitelmiensa yhteydessä arvioitava toimiensa tehokkuus niiden tuottamana vaikutuksena työmarkkinoihin ja raportoitava siitä. I TYÖLLISTYVYYDEN PARANTAMINEN Nuorisotyöttömyyden torjuminen ja pitkäaikaistyöttömyyden ehkäiseminen Nuorisotyöttömyyden ja pitkäaikaistyöttömyyden kasvun katkaisemiseksi jäsenvaltioiden on pyrittävä entistä tehokkaammin kehittämään ennaltaehkäiseviä ja työllistyvyyttä edistäviä strategioita, jotka perustuvat yksilöllisten tarpeiden varhaiseen tunnistamiseen. Vuoden kuluessa - tätä määräaikaa voidaan pidentää jäsenvaltioissa, joissa on erityisen korkea työttömyys, eikä tämä millään lailla rajoita vuonna 2002 tehtävää suuntaviivojen tarkistusta - jäsenvaltioiden on varmistettava seuraavat seikat: 1. Kaikille työttömille nuorille, ennen kuin he ovat olleet kuusi kuukautta työttöminä, ja työttömille aikuisille, ennen kuin he ovat olleet kaksitoista kuukautta työttöminä, on annettava uusi tilaisuus tarjoamalla heille koulutusta, uudelleenkoulutusta, työharjoittelua, työpaikka tai muu työllistyvyyttä parantava toimenpide, kuten yksilöllistä ammatinvalinnanohjausta tai neuvontaa. Tällä pyritään siihen, että he integroituvat tehokkaasti työmarkkinoille. Nämä ennaltaehkäisevät ja työllistyvyyttä parantavat toimenpiteet olisi yhdistettävä toimiin, joilla pienennetään pitkäaikaistyöttömien määrää edistämällä heidän paluutaan työmarkkinoille. Jäsenvaltioiden olisi tässä yhteydessä edelleen nykyaikaistettava julkisia työvoimapalveluitaan varsinkin seuraamalla edistymistä, asettamalla selkeät määräajat ja antamalla työvoimapalveluiden henkilöstölle riittävää lisäkoulutusta. Jäsenvaltioiden olisi kannustettava työvoimapalveluiden tarjoajia yhteistyöhön muiden palveluiden tarjoajien kanssa ennaltaehkäisy- ja aktivointistrategian tehostamiseksi. Työllisyyden edistäminen etuus-, verotus- ja koulutusjärjestelmillä Etuus-, verotus- ja koulutusjärjestelmiä on tarvittaessa tarkistettava ja muutettava niin, että ne tukevat aktiivisesti työttömien työllistyvyyttä. Lisäksi järjestelmien olisi oltava vuorovaikutteisia siten, että ne kannustavat työelämän ulkopuolella olevia työhön haluavia ja kykeneviä henkilöitä palaamaan työmarkkinoille. Erityishuomiota olisi kiinnitettävä kannustimiin, joilla pyritään saamaan työttömät ja työelämän ulkopuolella olevat henkilöt hakemaan ja ottamaan vastaan työtä, sekä toimenpiteisiin, joilla pyritään saattamaan heidän ammattitaitonsa ajan tasalle ja lisäämään erityisesti niiden henkilöiden työnsaantimahdollisuuksia, joiden on vaikeinta saada työtä. 2. Kunkin jäsenvaltion on: - tarkistettava ja tarvittaessa muutettava etuus- ja verotusjärjestelmäänsä köyhyysloukkujen vähentämiseksi ja tarjottava kannustimia työttömille ja työelämän ulkopuolella oleville henkilöille, jotta he hakisivat ja ottaisivat vastaan työtä tai osallistuisivat työllistyvyyttä edistävään toimenpiteeseen, sekä tarjottava kannustimia työnantajille uusien työpaikkojen luomiseksi, - pyrittävä lisäämään merkittävästi niiden työttömien ja työelämän ulkopuolella olevien henkilöiden osuutta, jotka osallistuvat aktiivisiin työllistyvyyttä parantaviin toimiin, tarkoituksena tehostaa integroitumista työmarkkinoille; jäsenvaltioiden on myös pyrittävä parantamaan tällaisten toimenpiteiden tuloksia ja kustannusvaikuttavuutta, - toteutettava toimenpiteitä, joilla työttömät ja työelämän ulkopuolella olevat henkilöt voivat hankkia tai parantaa esimerkiksi sellaisia tietotekniikkaan tai viestintään liittyviä taitojaan, jotka helpottavat heidän pääsyään työmarkkinoille ja vähentävät ammattitaidossa olevia puutteita. Kunkin jäsenvaltion on asetettava tavoite työttömille tarjottavien aktiivisten toimien, esimerkiksi yleissivistävän tai ammatillisen koulutuksen taikka vastaavien toimenpiteiden, toteuttamiselle siten, että se pyrkii asteittain saavuttamaan kolmen parhaiten onnistuneen jäsenvaltion keskiarvon, kuitenkin vähintään 20 prosenttia. Aktiivisena ikääntymistä koskevan politiikan kehittäminen Tarvitaan syvällisiä muutoksia nykyisiin asenteisiin ikääntyneitä työntekijöitä kohtaan samoin kuin vero- ja etuusjärjestelmien uudistamista, jotta voidaan saavuttaa täystyöllisyys, varmistaa sosiaaliturvajärjestelmien oikeudenmukaisuus ja kestävyys pitkällä aikavälillä ja hyödyntää mahdollisimman hyvin ikääntyneiden työntekijöiden kokemusta. Työn laadun parantamista olisi myös pidettävä tärkeänä tekijänä, jolla ikääntyneet työntekijät saadaan pysymään työelämässä. 3. Jäsenvaltioiden on näin ollen tarvittaessa työmarkkinaosapuolten kanssa kehitettävä aktiivisena ikääntymistä koskevaa politiikkaa, jonka tavoitteena on parantaa ikääntyneiden työntekijöiden mahdollisuuksia pysyä mahdollisimman pitkään työelämässä ja kannustaa heitä siihen. Tämän saavuttamiseksi on erityisesti: - toteutettava positiivisia toimenpiteitä, joilla pyritään säilyttämään ikääntyneiden työntekijöiden työkyky ja ammattitaito myös tietoon perustuvilla työmarkkinoilla erityisesti riittävän koulutuksen avulla, ottamaan käyttöön joustavia työjärjestelyjä, kuten osa-aikatyö työntekijän niin halutessa, ja kiinnittämään työnantajien huomiota ikääntyneiden työntekijöiden potentiaaliin, sekä - tarkasteltava verotus- ja etuusjärjestelmiä niiden kielteisten vaikutusten vähentämiseksi ja jotta työmarkkinoilla pysyminen olisi ikääntyneiden työntekijöiden kannalta nykyistä houkuttelevampi vaihtoehto. Uusilla työmarkkinoilla tarvittavien taitojen kehittäminen elinikäisen oppimisen yhteydessä Työmarkkinoiden tarpeita vastaava tehokas ja toimiva koulutusjärjestelmä on avainasemassa kehitettäessä tietoon perustuvaa taloutta ja parannettaessa työllisyyden tasoa ja laatua. Se on olennaisen tärkeä myös elinikäisen oppimisen kannalta, koska sen avulla voidaan tarjota kitkaton siirtyminen koulusta työelämään, luoda perusta tuottaville perus- ja erityistaidoilla varustetuille henkilöresursseille sekä mahdollistaa ihmisten ongelmaton sopeutuminen yhteiskunnallisiin ja taloudellisiin muutoksiin. Työllistyvän työvoiman kehittämiseen kuuluu se, että ihmisille annetaan valmius päästä osalliseksi tietoon perustuvasta yhteiskunnasta ja käyttää hyväkseen sen tarjoamia etuja. Lisäksi on korjattava ammattitaidossa olevia puutteita ja kaikissa elämän vaiheissa estettävä työttömyydestä, työmarkkinoiden ulkopuolelle jäämisestä ja syrjäytymisestä aiheutuva taitojen rapistuminen. Jäsenvaltioiden on edistettävä aikuisten, niin työntekijöiden kuin työnhakijoidenkin, mahdollisuuksia saada ammatillista täydennyskoulutusta kehittämällä sille asianmukaiset puitteet yhteistyössä työmarkkinaosapuolten kanssa. 4. Jäsenvaltioita kehotetaan näin ollen parantamaan koulutusjärjestelmiensä ja opetussuunnitelmiensa laatua muun muassa tarjoamalla asianmukaista ohjausta sekä ammatillisen peruskoulutuksen että elinikäisen oppimisen yhteydessä ja nykyaikaistamalla ja tehostamalla oppisopimusjärjestelmää ja työssä tapahtuvaa koulutusta sekä edistämään paikallisten oppimisen monitoimikeskusten kehittämistä, jotta voidaan: - antaa nuorille perustaidot, jotka ovat työmarkkinoiden hyödynnettävissä ja joita tarvitaan elinikäiseen oppimiseen osallistumista varten, - vähentää nuorten ja aikuisten lukutaidottomuutta ja vähentää huomattavasti niiden nuorten määrää, jotka lopettavat varhain koulunkäyntinsä; erityistä huomiota olisi kiinnitettävä nuoriin, joilla on oppimisvaikeuksia ja koulutukseen liittyviä ongelmia; jäsenvaltioiden on tähän liittyen kehitettävä toimia, joiden tavoitteena on puolittaa vuoteen 2010 mennessä niiden 18-24-vuotiaiden määrä, jotka ovat käyneet vain peruskoulun eivätkä sen jälkeen jatka opiskelua tai osallistu koulutukseen, - parantaa (myös epätyypillisissä työsuhteissa olevien) aikuisten edellytyksiä osallistua elinikäiseen oppimiseen, jotta voidaan lisätä koulutukseen osallistuvien työikäisten aikuisten (25-64-vuotiaat) osuutta; jäsenvaltioiden olisi asetettava tähän liittyviä tavoitteita, - helpottaa liikkuvuutta ja elinikäistä oppimista ja kannustaa siihen kiinnittäen huomiota muun muassa vieraiden kielten opetukseen ja siihen, että tutkinnot sekä koulutuksella ja kokemuksella hankitut tiedot ja taidot tunnustetaan paremmin. 5. Jäsenvaltioiden on pyrittävä kehittämään tietotekniikkaa hyödyntävää opetusta (e-learning), joka on suunnattu kaikille kansalaisille. Niiden on erityisesti jatkettava ponnisteluita sen varmistamiseksi, että kaikilla kouluilla on käytettävissään Internet ja multimediaresursseja ja että tarvittava määrä opettajia osaa käyttää näitä välineitä vuoden 2002 loppuun mennessä, jotta kaikille oppilaille pystytään tarjoamaan laaja digitaalinen lukutaito. Aktiivinen politiikka, jolla kehitetään sopivien työpaikkojen löytämistä sekä ehkäistään ja poistetaan tulevia pullonkauloja uusilla eurooppalaisilla työmarkkinoilla Kaikissa jäsenvaltioissa ilmenee yhtäaikaisesti työttömyyttä ja syrjäytymistä työmarkkinoilta ja toisaalta taas työvoimapulaa tietyillä aloilla, tietyissä ammateissa ja tietyillä alueilla. Kun työllisyystilanne paranee ja teknologian kehitys nopeutuu, nämä pullonkaulat pahenevat. Syntymässä olevan työvoimapulan ehkäisemiseen ja torjuntaan tarkoitettujen aktiivisten linjausten riittämättömyys vahingoittaa kilpailukykyä, lisää inflaatiopaineita ja pitää rakenteellisen työttömyyden korkeana. Työntekijöiden liikkuvuutta on helpotettava ja kannustettava, jotta avoimien ja kansalaisten ulottuvilla olevien eurooppalaisten työmarkkinoiden tarjoamat mahdollisuudet voidaan hyödyntää täysin. 6. Jäsenvaltioiden on - tarvittaessa työmarkkinaosapuolten kanssa - lisättävä ponnisteluitaan syntymässä olevien pullonkaulojen tunnistamiseksi ja ehkäisemiseksi erityisesti: - kehittämällä työvoimapalveluiden kykyä löytää sopivat työpaikat sopiville työnhakijoille, - kehittämällä politiikkaa, jolla ehkäistään ammattitaidon puutteita, - edistämällä ammatillista ja maantieteellistä liikkuvuutta sekä kunkin jäsenvaltion sisällä että unionin alueella, - lisäämällä työmarkkinoiden toimivuutta parantamalla avoimia työpaikkoja ja opiskelumahdollisuuksia käsitteleviä tietokantoja, jotka olisi liitettävä yhteen yhteisön tasolla hyödyntämällä uutta tietotekniikkaa ja yhteisön tasolla jo saatuja kokemuksia. Syrjinnän torjuminen ja sosiaalisen osallisuuden edistäminen tarjoamalla työpaikkoja Monilla ryhmillä ja yksittäisillä ihmisillä on suuria vaikeuksia hankkia asianmukaisia taitoja sekä päästä työmarkkinoille ja pysyä siellä. Tämä saattaa lisätä syrjäytymisvaaraa. Tarvitaan yhtenäistä politiikkaa, jolla edistetään sosiaalista osallisuutta tukemalla heikommassa asemassa olevien ryhmien ja ihmisten integroitumista työmarkkinoille ja parantamalla heidän työnsä laatua. Työmarkkinoille pääsyssä ja itse työmarkkinoilla esiintyvää syrjintää on torjuttava. 7. Kunkin jäsenvaltion on: - tunnistettava ja torjuttava kaikki työmarkkinoille ja koulutukseen pääsyssä esiintyvät syrjinnän muodot, - kehitettävä malleja, jotka sisältävät ehkäiseviä ja aktiivisia toimenpiteitä riskialttiiden tai heikommassa asemassa olevien ryhmien ja henkilöiden integroimiseksi työmarkkinoille, jotta vältettäisiin syrjäytyminen ja "työssäkäyvien köyhälistön" muodostuminen, - toteutettava asianmukaisia toimenpiteitä, jotka vastaavat vammaisten, etnisten vähemmistöjen ja siirtotyöläisten tarpeita heidän työmarkkinoille integroitumisensa osalta, ja asetettava tarvittaessa tätä varten kansalliset tavoitteet. II YRITTÄJYYDEN KEHITTÄMINEN JA TYÖPAIKKOJEN LUOMINEN Yrityksen perustamisen ja toiminnan helpottaminen Yleisesti ottaen uusien yritysten kehittäminen ja varsinkin pienten ja keskisuurten yritysten (pk-yritysten) kasvun tukeminen on olennaisen tärkeää työpaikkojen luomisen ja nuorten koulutusmahdollisuuksien laajentamisen kannalta. Prosessia on edistettävä lisäämällä tietoa yrittäjyydestä kaikkialla yhteiskunnassa ja oppilaitosten opetusohjelmissa asettamalla selkeät, vakaat ja johdonmukaiset säännöt sekä parantamalla riskipääomamarkkinoiden kehittämisedellytyksiä ja pääsyä niille. Jäsenvaltioiden olisi myös kevennettävä ja yksinkertaistettava pk-yritysten hallinnollisia ja verorasitteita. Politiikan keinoin olisi tehostettava pimeän työn ennaltaehkäisyä ja torjuntaa. 8. Jäsenvaltioiden on kiinnitettävä erityishuomiota yritysten yleiskustannusten vähentämiseen ja hallinnollisen taakan keventämiseen erityisesti yritystä perustettaessa ja lisätyövoimaa palkattaessa. Uusia säädöksiä laatiessaan jäsenvaltioiden olisi lisäksi arvioitava niiden mahdollinen vaikutus yritysten hallinnolliseen taakkaan ja yleiskustannuksiin. 9. Jäsenvaltioiden on kannustettava yrittäjäksi ryhtymistä - tarkastelemalla varsinkin verotus- ja sosiaaliturvajärjestelmään liittyviä mahdollisia esteitä ja pyrittävä vähentämään niitä, jotta yrittäjäksi ryhtyminen ja pienyrityksen perustaminen helpottuisi, - edistämällä yrittäjyyttä ja itsenäistä ammatinharjoittamista koskevaa koulutusta, kohdennettuja tukipalveluita sekä nykyisten ja tulevien yrittäjien kouluttamista, - torjumalla pimeää työtä ja kannustamalla tällaisten työpaikkojen muuttamista laillisiksi työpaikoiksi hyödyntämällä kaikkia asiaan liittyviä toimia, myös sääntelytoimia, kannustimia sekä vero- ja etuusjärjestelmän uudistamista yhteistyössä työmarkkinaosapuolten kanssa. Uudet työllistymismahdollisuudet tietoyhteiskunnassa ja palvelualalla Jos unioni haluaa vastata menestyksekkäästi työllisyyshaasteeseen, sen on hyödynnettävä tehokkaasti kaikki mahdollisuudet luoda uusia työpaikkoja ja käyttää uutta teknologiaa. Innovatiivisilla yrityksillä voi olla merkittävä asema tietoyhteiskunnan mahdollisuuksien käyttämisessä korkealaatuisten työpaikkojen luomiseksi. Myös palvelualalla on huomattavia mahdollisuuksia luoda työpaikkoja. Lisäksi ympäristösektori voi avata merkittäviä mahdollisuuksia päästä työmarkkinoille, ja nykyaikaisen ympäristöteknologian nopeammalla käyttöönotolla on mahdollista saattaa työntekijöiden taidot ajan tasalle. Tätä varten: 10. Jäsenvaltioiden on poistettava palvelujen tarjontaa haittaavat esteet ja kehitettävä toimintaedellytyksiä palvelualan kaikkien työllistämismahdollisuuksien hyödyntämiseksi useampien ja parempien työpaikkojen luomiseksi. Erityisesti olisi hyödynnettävä tietoyhteiskunnan ja ympäristösektorin työllistämismahdollisuudet. Työllisyyttä edistävä paikallinen ja alueellinen toiminta Kaikki alue- ja paikallistason toimijat työmarkkinaosapuolet mukaan lukien on saatava mukaan Euroopan työllisyysstrategian täytäntöönpanoon. Tämä on tehtävä tunnistamalla mahdollisuudet luoda työpaikkoja paikallistasolla ja lujittamalla tähän tähtäävää kumppanuutta. 11. Jäsenvaltioiden on: - otettava aluekehityskysymykset tarvittaessa huomioon yleisessä työllisyyspolitiikassaan, - kannustettava paikallis- ja alueviranomaisia kehittämään työllisyysstrategioita, jotta voitaisiin täysimääräisesti hyödyntää mahdollisuudet luoda uusia työpaikkoja paikallistasolla, ja edistettävä tätä varten kumppanuutta kaikkien asianomaisten toimijoiden kanssa kansalaisyhteiskunnan edustajat mukaan lukien, - edistettävä toimenpiteitä, joilla vahvistetaan osuus- ja yhteisötalouden kilpailukykyä sekä kykyä luoda työpaikkoja ja parantaa niiden laatua ja erityisesti kehitetään tavaroiden ja palvelujen tarjoamista sellaisiin tarpeisiin, joita nykyiset markkinat eivät vielä pysty täyttämään; lisäksi on tutkittava tällaisten toimien tiellä olevia esteitä ja pyrittävä vähentämään niitä, - vahvistettava julkisten työnvoimapalveluiden asemaa kaikilla tasoilla paikallisten työllistämismahdollisuuksien tunnistamisessa ja paikallisten työmarkkinoiden toimivuuden parantamisessa. Verouudistukset työllisyyden ja koulutuksen edistämiseksi On tärkeää tutkia tarkemmin verotuksen vaikutusta työllisyyteen ja tehdä verotusjärjestelmästä työllisyyttä kannustavampi kääntämällä vastakkaiseksi pitkäaikainen suuntaus, jossa verot ja työvoimakustannukset kohoavat. Verotusjärjestelmien vaikutusta työllisyyteen on tutkittava enemmän. Verouudistuksissa on otettava huomioon myös tarve lisätä yritysten, viranomaisten ja yksilöiden omia investointeja henkilöresursseihin, jotta saavutettaisiin pitkäaikainen vaikutus työllisyyteen ja kilpailukykyyn. 12. Kunkin jäsenvaltion on: - tarvittaessa, oman lähtökohtansa mukaisesti, asetettava tavoite kokonaisverorasituksen asteittaiselle keventämiselle ja soveltuvin osin sekä työhön että välillisiin työvoimakustannuksiin, etenkin suhteellisen vähän ammattitaitoa vaativaan ja heikosti palkattuun työhön, kohdistuvan verorasituksen asteittaiselle keventämiselle; tällaiset uudistukset on toteutettava niin, ettei vaaranneta julkista taloutta tai sosiaaliturvajärjestelmien kestävyyttä pitkällä aikavälillä, - tarjottava kannustimia ja poistettava verotukselliset esteet henkilöresursseihin tehtävien investointien edistämiseksi, - tutkittava vaihtoehtoisten verotuslähteiden, esimerkiksi energia- tai saastepäästöveron, käyttökelpoisuutta ottaen huomioon ympäristöverouudistuksista useissa jäsenvaltioissa saadut kokemukset. III YRITYSTEN JA NIIDEN TYÖNTEKIJÖIDEN SOPEUTUMISKYVYN PARANTAMINEN Tietoon perustuvan talouden luomat mahdollisuudet ja näkymät työllisyyden paremmasta tasosta ja laadusta edellyttävät työn organisoinnin muuttamista ja kaikkien asiaan liittyvien tahojen, myös yritysten, osallistumista elinikäisen oppimisen strategian täytäntöönpanoon, jotta voidaan täyttää sekä työntekijöiden että työnantajien tarpeet. Työn organisoinnin nykyaikaistaminen Jotta työn organisointia ja työmuotoja voidaan nykyaikaistaa - mikä osaltaan parantaa muun muassa työn laatua - olisi saatava aikaan kiinteä kumppanuus kaikilla soveltuvilla tasoilla (yhteisön tasolla, kansallisella, alakohtaisella ja paikallisella tasolla sekä yrityksissä). 13. Työmarkkinaosapuolia kehotetaan - neuvottelemaan ja panemaan kaikilla asianmukaisilla tasoilla täytäntöön sopimuksia työn organisoinnin nykyaikaistamiseksi joustavat työjärjestelyt mukaan lukien; tavoitteena on tehdä yrityksistä tuottavia ja kilpailukykyisiä ja parantaa niiden kykyä sopeutua rakennemuutoksiin, saavuttaa tarvittava tasapaino joustavuuden ja turvan välillä ja kohottaa työpaikkojen laatua; käsiteltäviä aiheita voisivat olla esimerkiksi uuden teknologian käyttöönotto, uudet työskentelymuodot ja työaikakysymykset, kuten työajan ilmaiseminen vuotuisena työaikana, työajan lyhentäminen, ylityön vähentäminen, osa-aikatyön kehittäminen, mahdollisuus sapattivapaisiin ja asiaan liittyvät työsuhdeturvakysymykset, ja - raportoimaan Luxemburgin prosessin puitteissa vuosittain niistä työn organisoinnin uudistamisen näkökohdista, joita on käsitelty neuvotteluissa, samoin kuin niiden täytäntöönpanon edistymisestä sekä vaikutuksista työllisyyteen ja työmarkkinoiden toimintaan. 14. Jäsenvaltioiden on tarvittaessa yhteistyössä työmarkkinaosapuolten kanssa tai työmarkkinaosapuolten neuvottelemien sopimusten perusteella - tarkasteltava nykyistä lainsäädäntöä ja tutkittava ehdotuksia uusista säännöksistä ja kannustimista sen varmistamiseksi, että niillä pyritään madaltamaan työllisyyden esteitä, helpottamaan uudenaikaistetun työn organisoinnin käyttöönottoa ja lisäämään työmarkkinoiden kykyä sopeutua talouden rakennemuutoksiin, - tutkittava mahdollisuutta säätää kansallisessa lainsäädännössään joustavammista sopimusmuodoista ottaen huomioon, että työn muodot ovat yhä moninaisempia; lisäksi on varmistettava, että uusien, joustavampien työsopimusten mukaisesti työskentelevillä henkilöillä on riittävä turva ja parempi ammattiasema, joka vastaa sekä yrityksen tarpeita että työntekijöiden toiveita, - pyrittävä varmistamaan nykyisen työterveys- ja työturvallisuuslainsäädännön parempi soveltaminen työpaikkatasolla vauhdittamalla täytäntöönpanoa ja tehostamalla sen valvontaa, antamalla neuvoja yrityksille, erityisesti pk-yrityksille, jotta niiden olisi helpompi noudattaa nykyistä lainsäädäntöä, kehittämällä työterveyttä ja työturvallisuutta koskevaa koulutusta sekä edistämällä toimenpiteitä työtapaturmien ja ammattitautien vähentämiseksi perinteisesti riskialttiilla aloilla. Sopeutumiskyvyn tukeminen yrityksissä osana elinikäistä oppimista Yritysten ammattiosaamisen pitäminen ajan tasalla on keskeinen tekijä elinikäisessä oppimisessa, ja sen toteuttamiseksi 15. Työmarkkinaosapuolia kehotetaan kaikilla asiaankuuluvilla tasoilla tekemään tarvittaessa elinikäistä oppimista koskevia sopimuksia sopeutumiskyvyn ja innovoinnin helpottamiseksi erityisesti tieto- ja viestintätekniikan alalla. Tähän liittyen olisi määriteltävä edellytykset, joilla kaikille työntekijöille annetaan mahdollisuus hankkia tietoyhteiskunnassa tarvittavat taidot vuoteen 2003 mennessä. IV YHTÄLÄISIÄ MAHDOLLISUUKSIA KOSKEVIEN TOIMINTALINJOJEN TUKEMINEN Naisten ja miesten tasa-arvon valtavirtaistaminen Jotta jäsenvaltiot voisivat saavuttaa yhtäläisiä mahdollisuuksia koskevan tavoitteen ja kohottaa naisten työllisyysastetta Lissabonin Eurooppa-neuvoston päätelmien mukaisesti, niiden olisi vahvistettava naisten ja miesten välistä tasa-arvopolitiikkaansa ja käsiteltävä siinä kaikkia tekijöitä, jotka voivat vaikuttaa naisten päätöksiin siirtyä työelämään, kuten miesten osallistumista kodinhoitoon. Naisilla on edelleen erityisiä vaikeuksia päästä työelämään, edetä urallaan ja sovittaa yhteen työ- ja perhe-elämä, ja heidän ansiotasonsa on edelleen alhaisempi kuin miehillä. Tämän vuoksi on tarpeen muun muassa: - varmistaa, että naisille suunnattuja aktiivisia työmarkkinatoimia toteutetaan suhteessa heidän osuuteensa työttömistä, - kiinnittää erityistä huomiota vero- ja etuusjärjestelmien vaikutukseen eri sukupuoliin; jos vero- ja etuusjärjestelmissä havaitaan tekijöitä, jotka jarruttavat naisten hakeutumista työmarkkinoille, järjestelmiä olisi uudistettava, - kiinnittää erityistä huomiota siihen, että samasta tai samanarvoisesta työstä maksetaan sama palkka, - kiinnittää erityistä huomiota seikkoihin, jotka ovat esteenä yksityisyrittäjiksi tai itsenäisiksi ammatinharjoittajiksi aikoville naisille, jotta nämä esteet voitaisiin poistaa, - varmistaa, että sekä miehet että naiset voivat vapaaehtoiselta pohjalta hyödyntää joustavia työn organisointimuotoja työn laadun siitä kärsimättä, - varmistaa sellaisten edellytysten olemassaolo, jotka helpottavat naisten osallistumista yleissivistävään koulutukseen, täydennyskoulutukseen ja elinikäiseen oppimiseen ja erityisesti tietotekniikkakoulutukseen ja tietotekniikan alan ammattien edellyttämiin tutkintoihin. 16. Tätä varten jäsenvaltiot ottavat naisten ja miesten välisen tasa-arvonäkökulman huomioon työllisyyden suuntaviivojen täytäntöönpanossa kaikkien neljän pilarin osalta: - kehittämällä ja vahvistamalla tasa-arvoelinten kanssa toteutettavia kuulemismenettelyjä, - soveltamalla menettelyitä kunkin suuntaviivan naisten ja miesten väliseen tasa-arvoon kohdistuvien vaikutusten arvioimiseksi, - kehittämällä indikaattoreita, joilla voidaan mitata naisten ja miesten välisen tasa-arvon edistymistä kunkin suuntaviivan alalla. Jäsenvaltioiden on luotava asianmukaiset tiedonkeruujärjestelmät ja -menettelyt ja varmistettava työllisyystilastojen erittely sukupuolen mukaan, jotta kehitystä voidaan arvioida luotettavasti. Sukupuolten välisen eriarvoisuuden korjaaminen Jäsenvaltioiden ja työmarkkinaosapuolten olisi kiinnitettävä huomiota naisten ja miesten määrän epätasapainoon tietyillä aloilla ja tietyissä ammateissa sekä naisten uramahdollisuuksien parantamiseen. Tältä osin on ensiarvoisen tärkeää, että koulutuksessa tarjotaan runsaasti vaihtoehtoja jo varhaisessa vaiheessa. 17. Jäsenvaltioiden on tarvittaessa työmarkkinaosapuolten kanssa: - tehostettava pyrkimyksiään kaventaa naisten ja miesten työttömyysasteen välistä eroa tukemalla aktiivisesti naisten työllisyyden lisäämistä ja harkittava kansallisten tavoitteiden asettamista Lissabonin Eurooppa-neuvoston päätelmissä asetettujen tavoitteiden mukaisesti, - toteutettava toimia, jotta naiset ja miehet olisivat tasapainoisesti edustettuina kaikilla aloilla, kaikissa ammateissa ja kaikilla tasoilla, - käynnistettävä myönteisiä toimia, joilla edistetään saman palkan maksamista samasta tai samanarvoisesta työstä ja kavennetaan naisten ja miesten tuloeroja: sekä julkisella että yksityisellä sektorilla on toteutettava toimia miesten ja naisten välisen palkkaeron kaventamiseksi; lisäksi miesten ja naisten välistä palkkaeroa koskevan politiikan vaikutus olisi arvioitava ja tarvittavat toimet toteutettava, - tarkasteltava mahdollisuuksia käyttää naisten urakehitystä edistäviä toimia nykyistä laajemmin naisten ja miesten eriarvoisen aseman korjaamiseksi. Työ- ja perhe-elämän yhteensovittaminen Politiikka, joka koskee sapattivapaita, vanhempainlomaa, osa-aikatyötä ja joustavia työjärjestelyitä, jotka ovat sekä työnantajien että työntekijöiden etujen mukaisia, on erittäin tärkeää sekä naisten että miesten kannalta. Alaa koskevat direktiivit ja työmarkkinaosapuolten sopimukset olisi pantava täytäntöön nopeammin, ja niiden soveltamista olisi seurattava säännöllisesti. Käytettävissä on oltava riittävästi laadukkaita hoitopalveluita lapsille ja muille huollettaville, jotta tuetaan naisten ja miesten pääsyä työmarkkinoille ja pysymistä työelämässä. Perhevelvollisuuksien tasapuolinen jakaminen on tässä mielessä ratkaisevan tärkeää. Poissaolon jälkeen työmarkkinoille palaavien taidot ovat saattaneet vanhentua, ja heillä voi olla vaikeuksia päästä koulutukseen. Naisten ja miesten paluuta työmarkkinoille poissaolon jälkeen olisi helpotettava. Yhtäläisten mahdollisuuksien parantamiseksi 18. Jäsenvaltioiden ja työmarkkinaosapuolten on: - laadittava, toteutettava ja edistettävä perhepolitiikkaa, johon kuuluvat kohtuuhintaiset, helposti saatavat ja laadukkaat lastenhoitopalvelut ja muut hoivapalvelut sekä vanhempainlomia ja muita vapaita koskevat järjestelmät, - harkittava kansallisten tavoitteiden asettamista kansallinen tilanne huomioon ottaen lastenhoidon ja muiden hoivapalveluiden saatavuuden lisäämiseksi, - kiinnitettävä erityistä huomiota niiden naisten ja miesten asemaan, jotka suunnittelevat paluuta ansiotyöhön oltuaan poissa työelämästä, ja tutkittava tätä varten keinoja poistaa asteittain työelämään paluun esteet.