2004/89/EY: Komission päätös, tehty 9 päivänä heinäkuuta 2003, tukiohjelmasta, jonka Italia on toteuttanut 31 päivään joulukuuta 1999 asti luonnonmullistusten seurauksena (tiedoksiannettu numerolla K(2003) 2048)



Virallinen lehti nro L 031 , 04/02/2004 s. 0001 - 0020



Komission päätös, tehty 9 päivänä heinäkuuta 2003, tukiohjelmasta, jonka Italia on toteuttanut 31 päivään joulukuuta 1999 asti luonnonmullistusten seurauksena (tiedoksiannettu numerolla K(2003) 2048) (Ainoastaan italiankielinen teksti on todistusvoimainen) (2004/89/EY) EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO, joka ottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 88 artiklan 2 kohdan ensimmäisen alakohdan, on mainitun artiklan mukaisesti kehottanut asianomaisia esittämään huomautuksensa(1) ja ottanut huomioon nämä huomautukset, sekä katsoo seuraavaa: I MENETTELY (1) Italian pysyvä edustusto Euroopan unionissa ilmoitti perustamissopimuksen 88 artiklan 3 kohdan mukaisesti komissiolle 22 päivänä helmikuuta 1993 päivätyllä ja 26 päivänä helmikuuta 1993 vastaanotetuksi rekisteröidyllä kirjeellä luonnoksesta tukitoimenpiteiksi, jotka Sicilian alue aikoi toteuttaa luonnonmullistusten aiheuttamista vahingoista kärsineiden maatalousyritysten hyväksi, sekä olemassa oleviin maatalousalan tukijärjestelmiin tehtävistä muutoksista. Luonnos rekisteröitiin valtiontukinumerolla N 126/93. (2) Komissio pyysi lisätietoja 17 päivänä maaliskuuta 1993 päivätyllä kirjeellä. Koska komissio ei ollut saanut vastausta Italian viranomaisilta, se kehotti 15 päivänä kesäkuuta 1993 päivätyllä kirjeellä edellä mainittuja viranomaisia toimittamaan pyydetyt tiedot 15 päivän kuluessa. Komissio lähetti seuraavan tietopyynnön 20 päivänä elokuuta 1993. (3) Italian viranomaiset toimittivat pyyntöön epätäydellisen vastauksen 16 päivänä syyskuuta 1993 päivätyllä ja 26 päivänä syyskuuta 1993 saapuneeksi rekisteröidyllä kirjeellä. Komissio kehotti 14 päivänä lokakuuta 1993 Italian viranomaisia vastaamaan tyhjentävästi 17 päivänä maaliskuuta 1993 päivätyssä kirjeessä esitettyihin kysymyksiin. (4) Italian viranomaiset toimittivat vastauksensa 14 päivänä helmikuuta 1994 päivätyllä ja 22 päivänä helmikuuta 1994 vastaanotetuksi rekisteröidyllä kirjeellä. (5) Vastauksesta kävi ilmi, että Italian viranomaisten 22 päivänä helmikuuta 1993 ilmoittama luonnos tukitoimenpiteiksi oli sillä välin hyväksytty 12 päivänä tammikuuta 1993 annetuksi alueelliseksi laiksi nro 6(2) (jäljempänä "alueellinen laki nro 6/93") ja että uuteen lakiin sisältyi myös muita toimenpiteitä, joita ei ollut mainittu komissiolle perustamissopimuksen 88 artiklan 3 kohdan mukaisesti tehdyssä alkuperäisessä ilmoituksessa. Tämän vuoksi komissio päätti tukiohjelman kirjaamisesta ilmoittamattomien tukien rekisteriin numerolla NN 31/94. (6) Komissio pyysi 30 päivänä maaliskuuta 1994 päivätyllä teleksillä Italian viranomaisia toimittamaan lopullisen tekstin ja lisätietoja alueellisesta laista nro 6/93. (7) Koska komissio ei saanut vastausta edellä mainittuun kirjeeseen, se pyysi 21 päivänä kesäkuuta 1994 Sicilian viranomaisia toimittamaan pyydetyt tiedot. (8) Italian viranomaiset vastasivat komission pyyntöön 14 päivänä heinäkuuta 1994 päivätyllä kirjeellä ja 14 päivänä syyskuuta 1994 päivätyllä, 16 päivänä syyskuuta 1994 saapuneeksi rekisteröidyllä kirjeellä. (9) Komissio ilmoitti 2 päivänä maaliskuuta 1995 päivätyllä kirjeellä Italialle, että se ei vastustanut alueellisen lain nro 6/93 5 ja 7 pykälässä säädettyjä tukitoimenpiteitä, koska ne eivät olleet perustamissopimuksen 87 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua valtiontukea. Komissio ei myöskään vastustanut alueellisen lain (Sicilia) nro 13/86(3) 9 pykälään ja 15 pykälän 3 momenttiin ja sitä seuraaviin momentteihin sisältyvien tukien uudelleenrahoitusta. Samassa kirjeessä komissio kuitenkin ilmoitti Italialle aikovansa tarkastella kyseisiä tukia perustamissopimuksen 87 artiklan 1 kohdan mukaisesti lyhytaikaisina korkotuettuina lainoina myönnettyjen tukien yleisten arviointiperusteiden vahvistamisen yhteydessä. (10) Samassa kirjeessä komissio ilmoitti Italialle myös päätöksestään aloittaa perustamissopimuksen 88 artiklan 2 kohdan mukainen menettely alueellisen lain nro 6/93 1 ja 6 pykälän sekä luonnonmullistusten seurauksena myönnettävää maataloustukea koskevien Italian kansallisen lainsäädännön säännösten osalta. (11) Komissio perusteli päätöstään aloittaa perustamissopimuksen 88 artiklan 2 kohdassa tarkoitettu menettely sekä alueellisen lain nro 6/93 1 ja 6 pykälän että luonnonmullistusten seurauksena myönnettävää maataloustukea koskevien Italian kansallisen lainsäädännön säännösten osalta sillä, että oli mahdotonta arvioida käytännössä alueellisen lain nro 6/93 1 ja 6 pykälän (joissa otetaan käyttöön tukitoimenpiteitä luonnonmullistuksista kärsineiden maatalousyritysten hyväksi) yhteensopivuutta asiaa koskevien yhteisön säännösten kanssa, jollei samalla oteta huomioon myös asiaa koskevaa kansallista lainsäädäntöä, johon laissa nro 6/93 jatkuvasti viitataan ja jossa säädetyn tuen kasautumisen mahdollisuutta tarkasteltavana olevien tukien kanssa ei voida sulkea pois(4). (12) Voidakseen tarkastella alueellista lakia nro 6/93 ja arvioida luonnonmullistuksiin liittyvää kansallista lainsäädäntöä komissio kehotti menettelyä aloittaessaan Italian viranomaisia toimittamaan seuraavat tekstit, joita sille ei ollut annettu tiedoksi perustamissopimuksen 88 artiklan 3 kohdan mukaisesti: - kaikki kyseiseen ajankohtaan mennessä annetut säädökset, jotka liittyvät 15 päivänä lokakuuta 1981 annetun kansallisen lain nro 590 (kansallisen solidaarisuusrahaston uudet säännöt) sisältöön, muuttamiseen tai soveltamiseen; kyseinen laki oli luonnonmullistuksia koskeva kansallinen puitesäädös, johon laissa nro 6/93 viitattiin ja jonka kanssa lakia nro 6/93 oli arvioitava, - kaikki kyseiseen ajankohtaan mennessä annetut säädökset, jotka liittyvät 6 päivänä joulukuuta 1990 annetun säädöksen nro 367 sisältöön, muuttamiseen tai soveltamiseen; kyseisen säädöksen sisältö siirrettiin lainsäädäntöön parlamentin 30 päivänä tammikuuta 1991 vahvistamalla lailla nro 31 (maatalousvuonna 1989-1990 vallinneen poikkeuksellisen kuivuuden koettelemien maatalous- ja karjankasvatustilojen hyväksi toteutettavat hätätoimenpiteet)(5), jota koskevista erityisistä poikkeuksista ja helpotuksista säädetään lain nro 6/93 1 ja 6 pykälässä, - 14 päivänä helmikuuta 1992 annettu laki nro 185 (kansallisen solidaarisuusrahaston soveltamista koskevat uudet säännöt) sekä kaikki sen muuttamista, sisällyttämistä ja soveltamista koskevat säännökset; kyseinen säädös oli - ja on edelleen - luonnonmullistuksia koskeva kansallinen puitelaki, - 13 päivänä toukokuuta 1985 annettu kansallinen laki nro 1985(6), jota koskevista erityisistä poikkeuksista ja helpotuksista säädetään lain nro 6/93 1 ja 6 pykälässä, sekä kaikki sen muuttamista, sisällyttämistä ja soveltamista koskevat säännökset, - kaikki edellä mainittuihin säädöksiin liittyvät tiedot, joiden avulla voidaan määritellä niihin sisältyvien toimenpiteiden soveltamisala, tukien myöntämisperusteet sekä valtion, alueiden ja provinssien tukien myöntämiseen liittyvät toimivaltuudet. (13) Komission päätös menettelyn aloittamisesta julkaistiin Euroopan yhteisöjen virallisessa lehdessä(7). Komissio on kehottanut asianomaisia esittämään huomautuksensa. (14) Italian viranomaiset esittivät komissiolle 12 huhtikuuta 1995 päivätyllä kirjeellä huomautuksensa luonnonmullistuksia koskeviin kansallisiin säännöksiin liittyvän menettelyn aloittamisesta sekä kaikki menettelyn aloittamisen yhteydessä pyydetyt kansalliset säädökset. Italian viranomaisten mukaan alueellista lakia nro 6/93 koskevien huomautusten esittäminen kuului Sicilian alueviranomaisille; nämä eivät kuitenkaan ole esittäneet huomautuksia. (15) Komissio pyysi 19 huhtikuuta 2000 päivätyllä kirjeellä Italian viranomaisilta lisätietoja luonnonmullistuksiin liittyvästä kansallisesta lainsäädännöstä ja alueellisesta laista nro 6/93. Viimeksi mainitun lain osalta komissio pyysi edellä mainitussa kirjeessä uudelleen eräitä tietoja, joita se oli toivonut jo aiemmissa Italian viranomaisille lähettämissään lisätietopyynnöissä mutta joihin se ei ollut saanut näiltä vastausta. Samassa kirjeessä(8) komissio korosti Italian viranomaisille tarvetta vastata täsmällisesti tällaisiin pyyntöihin, koska muussa tapauksessa komission olisi pakko tehdä päätöksensä yksinomaan senhetkisten käytettävissä olevien tietojen perusteella. (16) Italian viranomaiset toimittivat komissiolle 20 päivänä marraskuuta 2000 päivätyllä kirjeellä luonnonmullistuksiin liittyvää kansallista lainsäädäntöä koskevat tiedot, joita se oli pyytänyt 19 päivänä huhtikuuta 2000. Alueellisen lain nro 6/93 osalta Italian viranomaiset täsmensivät, että ne olivat pyytäneet Sicilian alueviranomaisia toimittamaan selvityksen asiasta. Komissio ei kuitenkaan koskaan saanut kyseistä selvitystä. (17) Tammikuun 29 päivänä 2001 Italian viranomaiset toimittivat myös kaksi muuta lakiin nro 185/92 liittyvää säädöstä: ministeriön säädös (18.3.1993) nro 100460 lain nro 185/92 6 pykälän soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä ja presidentin asetus (17.5.1996) nro 324. Samassa kirjeessä Italian viranomaiset ilmoittivat, että ministeriön säädöstä (18.3.1993) nro 100460 ei ollut koskaan sovellettu käytännössä. (18) Komission yksiköt päättivät 13 päivänä marraskuuta 2002 jakaa tarkasteltavana olevan kokonaisuuden kolmeen erilliseen osaan: valtiontuki C 12/A/95, joka koskee kaikkia Italian 14 päivänä helmikuuta 1992 annetun lain nro 185 mukaisesti 31 päivään joulukuuta 1999 asti myöntämiä tukia luonnonmullistusten aiheuttamien vahinkojen korvaamiseksi; valtiontuki C 12/B/95, joka koskee kaikkia Italian viranomaisten 14 päivänä helmikuuta 1992 annetun lain nro 185 mukaisesti 1 päivästä tammikuuta 2000 alkaen myöntämiä tukia; valtiontuki C 12/C/95, joka koskee 12 päivänä tammikuuta 1993 annetun alueellisen lain nro 6 1 ja 6 pykälää sekä muita niissä mainittuja kansallisia säännöksiä. (19) Tämä päätös koskee ainoastaan Italian 14 päivänä helmikuuta 1992 annetun lain nro 185 mukaisesti 31 päivään joulukuuta 1999 asti myöntämiä valtiontukia, toisin sanoen valtiontuen C 12/A/95 yhteydessä tarkasteltavia tukia. Italian 14 päivänä helmikuuta 1992 annetun lain nro 185 mukaisesti 1 päivästä tammikuuta 2000 alkaen myöntämiä tukia (valtiontuki C 12/B/95) sekä 12 päivänä tammikuuta 1993 annetun alueellisen lain nro 6 1 ja 6 pykälää ja muita niissä mainittuja kansallisia säädöksiä (valtiontuki C 12/C/95) käsitellään erillisessä päätöksessä. II KUVAUS Lain nro 185/1992 sisältö (20) Helmikuun 14 päivänä 1992 annettu laki nro 185 on luonnonmullistuksia koskeva kansallinen puitelaki. Edelleen voimassa olevassa laissa säädetään toimenpidekokonaisuudesta viljelijöiden maataloustuotannolle tai tuotantovälineille luonnonmullistusten, epäsuotuisten sääolosuhteiden tai eläintautien seurauksena aiheutuneiden vahinkojen korvaamiseksi. (21) Varat edellä mainittujen tapahtumien viljelijöille aiheuttamien vahinkojen korvaamiseksi ovat peräisin kansallisesta solidaarisuusrahastosta, josta myönnetään yksittäisille alueille korvausten edellyttämät määrät. Vuonna 1970 perustetun rahaston myötä otettiin käyttöön automaattinen mekanismi, jonka avulla voidaan toteuttaa erityisiä toimenpiteitä aktiivisen ja passiivisen varautumisen turvaamiseksi maatalousalalla ilman että joudutaan joka kerta soveltamaan erillisiä rahoitussäädöksiä. (22) Laki sisältää kaksitoista pykälää, ja siinä säädetään neljään ryhmään jaotelluista toimenpiteistä: 1. Viljelijöille myönnettävät tuet luonnonmullistusten ja epäsuotuisten sääolosuhteiden aiheuttamien vahinkojen korvaamiseksi 2. Eläintautien torjumiseen myönnettävät tuet 3. Tuet aktiivista varautumista epäsuotuisiin sääolosuhteisiin koskeville aloitteille 4. Vakuutusmaksujen maksamiseen myönnettävät tuet (passiivinen varautuminen). (23) Laissa ei täsmennetä tuen myöntämistä koskevia yksityiskohtaisia sääntöjä. Lain yksityiskohtaiset soveltamissäännöt on esitetty muun muassa 28 päivänä toukokuuta 1992 päivätyssä kiertokirjeessä nro 7 (jäljempänä "kiertokirje"), jonka Italian maatalousministeriö on lähettänyt kaikille alueille, Bolzanon ja Trenton autonomisille provinsseille, maatalousalan luottolaitoksille ja useille maatalousalan ammatillisille järjestöille. Italian viranomaiset toimittivat kiertokirjeen komissiolle heti perustamissopimuksen 88 artiklan 2 kohdassa tarkoitetun menettelyn aloittamisen jälkeen. Lakia nro 185/92 ei voida tarkastella perehtymättä myös kiertokirjeeseen, joten niitä molempia on arvioitava yhdessä. Viljelijöille myönnettävät tuet luonnonmullistusten ja epäsuotuisten sääolosuhteiden aiheuttamien vahinkojen korvaamiseksi (lain nro 185/92 3, 4 ja 5 pykälä) (24) Lain nro 185/92 3 pykälässä määritellään maatalousalan hyväksi toteutettavat erityyppiset tukitoimenpiteet, joilla pyritään edistämään tuotantotoiminnan elpymistä luonnonmullistusten tai epäsuotuisten sääolosuhteiden jälkeen. Edellä mainitussa pykälässä tarkoitetusta tuesta pääsevät osallisiksi yksittäiset maatalousyritykset tai niiden yhteenliittymät sellaisilla alueilla, joiden toimivaltaiset alueviranomaiset ovat todenneet kärsineen luonnonmullistuksesta tai epäsuotuisista sääolosuhteista. Näin ollen alueviranomaisten tehtävänä on vahvistaa, että kyseessä on poikkeuksellinen tapahtuma, josta on aiheutunut tosiasiallista vahinkoa. (25) Tukikelpoisuuden edellytyksenä on, että asianomaisille maatalousyrityksille aiheutuneiden menetysten arvo on vähintään 35 prosenttia niiden myyntikelpoisesta bruttotuotannosta, lukuun ottamatta eläintappioita. Menetyksen prosenttiosuutta laskettaessa otetaan huomioon myös aikaisempien poikkeuksellisten tapahtumien samalle tilalle ja sadolle saman markkinointivuoden aikana aiheuttamat tappiot. (26) Laissa nro 185/92 ei täsmennetä, millaisista "luonnonmullistuksista tai poikkeuksellisista epäsuotuisista sääolosuhteista" viljelijät voivat saada korvausta. Italian viranomaiset täsmensivät kuitenkin 20 päivänä marraskuuta 2000 päivätyssä kirjeessään, että erityyppisten tapahtumien luonne eritellään 28 päivänä toukokuuta 1992 päivätyssä kiertokirjeessä nro 7. Kiertokirjeen liitteenä olevassa vakiolomakkeessa, johon mahdollisten tuensaajien on merkittävä aiheutuneet vahingot, luetellaan seuraavat tapahtumat: raekuurot, jäätyminen, pitkäaikaiset sateet, kuivuus, poikkeuksellisen runsaat lumisateet, kaatosade, scirocco-tuuli, maanjäristys, trombi, halla, myrskytuuli ja myrsky merialueella. Samassa kirjeessä Italian viranomaiset täsmensivät myös, että kyseiset tapahtumat katsotaan poikkeuksellisiksi ainoastaan silloin, kun niiden myyntikelpoiselle bruttotuotannolle aiheuttamien vakavien vahinkojen suuruus on vähintään 35 prosenttia. (27) Sen paremmin laissa kuin kiertokirjeessäkään ei esitetä myyntikelpoisen bruttotuotannon laskemisessa käytettäviä yksityiskohtaisia sääntöjä. Marraskuun 20 päivänä 2000 päivätyssä kirjeessään Italian viranomaiset ilmoittivat, että käytetty laskentamenetelmä on seuraavanlainen: a) Tavanomainen myyntikelpoinen bruttotuotanto: - tilan tuotantovälineiden perusteella arvioidaan tavanomaisissa olosuhteissa (ei vahinkoja) saavutettavan tuotannon määrät, joista vähennetään tilalla käytetyn tuotannon määrä. Määritetään kyseisen tuotannon rahallinen arvo, - määritetään muut kyseisen vuoden aikana saadut tai odotettavissa olevat lisätulot, mukaan luettuna mahdollinen tulotuki, - tavanomainen myyntikelpoinen bruttotuotanto on tuotannon arvon ja lisätulojen yhteenlaskettu määrä. b) Tosiasiallinen myyntikelpoinen bruttotuotanto vahingon jälkeen: - edellä käytettyjen perusteiden mukaisesti arvioidaan poikkeuksellisen tapahtuman jälkeen saavutettavan tuotannon määrät ja rahallinen arvo, - määritetään muut kyseisen vuoden aikana saadut tai odotettavissa olevat lisätulot, mukaan luettuna mahdollinen tulotuki, - vahingon jälkeen saavutettavan tuotannon arvon ja lisätulojen yhteenlaskettu määrä on tosiasiallinen myyntikelpoinen bruttotuotanto vahingon jälkeen. c) Vahingon vaikutuksen laskeminen - vahingon aiheuttaneen poikkeuksellisen tapahtuman jälkeen saavutettavan myyntikelpoisen bruttotuotannon ja tavanomaisen myyntikelpoisen bruttotuotannon välinen suhde ilmaisee vahingon prosentuaalisen vaikutuksen myyntikelpoiseen bruttotuotantoon. (28) Infrastruktuureille ja maanparannustöille aiheutuneiden vahinkojen osalta kiertokirjeessä määrätään, että vuodenaikaan liittyvistä tavanomaisista olosuhteista, laiminlyönnistä, taitamattomuudesta, puutteellisesta huollosta tai luonnollisesta kulumisesta johtuvat vahingot eivät ole oikeutettuja solidaarisuusrahaston rahoitukseen. Tapahtuman poikkeuksellinen luonne arvioidaan virallisista lähteistä saatujen kiistattomien teknisten tietojen perusteella vertaamalla niitä edellisten vuosien vastaaviin tietoihin, joiden on oltava riittävän pitkältä aikaväliltä tilastollisen luotettavuuden varmistamiseksi. (29) Italian viranomaisten 20 päivänä marraskuuta 2000 päivätyssä kirjeessä toimittamien tietojen mukaan vahinko lasketaan yksittäisen tilan osalta ottaen huomioon mahdollisten vakuutustukijärjestelmien piiriin kuuluvat satovahingot ja muut tavanomaiset kustannukset, jotka eivät kuulu viljelijälle. (30) Lain nro 185/92 3 pykälässä säädetään, että edellä mainitut vaatimukset täyttävät tilat voivat päästä osallisiksi seuraavista toimenpiteistä: a) Kiireelliset hätätoimenpiteet Pykälässä viitataan 15 päivänä lokakuuta 1981 annetun lain nro 590 1 pykälässä ja sen myöhemmissä muutoksissa tarkoitettuihin kiireellisiin hätätoimenpiteisiin. Edellä mainitun kiertokirjeen perusteella voidaan otaksua, että tällaista tukea myönnetään huomattavan vakavien vahinkojen ja erityistilanteiden yhteydessä, jolloin kiireelliset toimenpiteet ovat tarpeen. Tähän luokkaan kuuluvat kertaluonteiset tuet, joiden tarkoituksena on kattaa osittain viljelijälle aiheutunut vahinko, ottaen huomioon erityisesti tuotteille aiheutuvien vahinkojen rajoittamisesta johtuvat kustannukset, kuten kuljetus-, varastointi-, käsittely- ja jalostuskustannukset. Italian viranomaisten alueille lähettämässä kiertokirjeessä luetellaan seuraavat toimenpiteet: - hehtaarituki kokonaan tai osittain menetetyn sadon yhteydessä, - tuki, jonka määrä on enintään 40 prosenttia karjan menetyksestä johtuvista vahingoista ja enintään 30 prosenttia kalustovahingoista, - enintään 5 miljoonan Italian liiran suuruinen tuki tilan rakennelmien kiireellisiin korjaustöihin(9), - enintään 50 miljoonan Italian liiran suuruinen tuki tilan infrastruktuurien peruskorjaamiseen, - tuki, jonka määrä on enimmillään 100 prosenttia karjan keräämisestä, suojaamisesta ja ruokinnasta aiheutuvista kustannuksista; tämä korvaus on rajattu hätätilanteen kestoajaksi, ja sitä maksetaan enintään kuuden kuukauden ajalta, - tuki, jonka määrä on enintään 90 prosenttia tuotteille aiheutuvien vahinkojen lieventämiseksi tarvittavista kustannuksista. b) Enintään 3 miljoonan Italian liiran suuruinen pääomatuki päätoimisille viljelijöille ja maatalousyrityksille, jotka harjoittavat päätoimisesti maanviljelystä. Tuki voidaan nostaa 10 miljoonaan liiraan sellaisten tilojen osalta, jotka ovat kärsineet erikoistuneeseen kasvihuoneviljelyyn kohdistuneita vahinkoja. Tuki voi kattaa enimmillään 80 prosenttia tukikelpoisista kustannuksista, ja sen tarkoituksena on auttaa viljelijöitä käyttöpääoman uudelleenmuodostamisessa. Muut kuin päätoimista viljelyä harjoittavat maataloustuottajat voivat saada yksinomaan viisivuotisia korkotukilainoja. c) Viisivuotiset korkotukilainat, jotka mahdollistavat tilan toiminnan jatkumisen poikkeuksellisen tapahtuman ilmenemisvuonna ja sitä seuraavana vuonna. Laina voi kattaa myös tapahtuman ilmenemisvuonna erääntyvät lainojen lyhennyserät edellyttäen, että takaisinmaksua lykätään ainoastaan kerran ja enintään 24 kuukaudella. d) Kymmenvuotiset korkotukilainat vahingoittuneiden tilan rakennelmien ja kiinteistöjen peruskorjaamista, uudelleenrakentamista ja muutostöitä varten, puiden ja taimien istuttaminen, kasvihuoneet ja tilan liikennöintialueet mukaan luettuina. Tämä tuki voidaan vaihtoehtoisesti myöntää pääomatukena, jonka määrä on 80 prosenttia pienten tilojen, 65 prosenttia keskisuurten tilojen ja 50 prosenttia suurten tilojen tosiasiallisista kustannuksista. Tukea voidaan myöntää rakennusten uudelleenrakentamiseen ja peruskorjaamiseen, maa-alueiden kunnostamiseen, puiden istuttamiseen, koneiden ja kaluston korjaamiseen ja huoltoon, tuotteiden säilytys- ja jalostustilojen kunnostamiseen, siementen hankintaan ja tuotannontekijöiden palauttamiseen liittyviin toimenpiteisiin. e) Viisivuotiset korkotukilainat kaupan pitämistä ja jalostustoimintaa harjoittaville osuuskunnille ja yhteisön lainsäädännön mukaisesti hyväksytyille tuottajien yhteenliittymille, joille on niiden jäsenten tuotannon kärsimien vahinkojen seurauksena aiheutunut tulonmenetyksiä, joiden määrä on vähintään 35 prosenttia kahden viimeisen vuoden keskimääräiseen tulotasoon ja kaupan pidettyyn tuotantoon verrattuna. Huomioon otetaan ainoastaan sellaiset tulonmenetykset, jotka johtuvat poikkeuksellisen tapahtuman välittömästi aiheuttamasta menetetystä tuotannosta. Mukaan ei lasketa muista tekijöistä, kuten osuuskuntien toiminnassa tapahtuneista muutoksista, jäsenten lukumäärän vaihteluista tai muuttuneista maatalouskäytännöistä johtuvaa tulotason alenemista. Tuen piiriin eivät myöskään kuulu osuuskunnat, jotka ostavat markkinoilta enemmän kuin puolet jalostamastaan kokonaismäärästä. f) Hedelmä- ja vihannesalan osuuskunnille ja hyväksytyille tuottajien yhteenliittymille voidaan myöntää erityistukea sellaisten sitrushedelmien varastointiin, joita ei voida pitää kaupan. g) Alueet voivat lisäksi myöntää tukea enimmillään 100 prosenttia tie- ja vesiliikenneverkon kunnostamiseen. (31) Edellä mainittujen lain nro 185/92 3 pykälässä säädettyjen toimenpiteiden lisäksi saman lain 4 pykälässä säädetään tukikelpoisuusedellytykset täyttävien maatalousyritysten toimintaansa varten ottamien lainojen takaisinmaksuaikojen pidentämisestä. Näihin maksueriin sovelletaan korkotukea. Lain 5 pykälässä samat yritykset vapautetaan osittain tapahtuman ajankohtaa seuraavien kahdentoista kuukauden aikana erääntyvistä maatalousyrittäjien sosiaaliturvamaksuista. Alennuksen määrä on 20-50 prosenttia maksettavasta määrästä. Eläintautien torjumiseen myönnettävät tuet (lain nro 185/92 6 pykälä) (32) Lain 6 pykälässä sallitaan, että tuottajien yhteenliittymät myöntävät tulotukea sellaisten eläintautien vuoksi vaikeuksiin joutuneille karjankasvattajille, joiden osalta 2 päivänä kesäkuuta 1988 annetussa laissa nro 218 edellytetään karjan pakkoteurastusta. Tukea vahvistettaessa otetaan huomioon toimivaltaisten viranomaisten määräämän karjankasvatuksen keskeyttämisen seurauksena menetetty tuotanto. Valtion rahoitusosuus on enimmillään 50 prosenttia sosiaaliturvakassan tosiasiallisista kustannuksista. (33) Kyseisessä pykälässä mainitaan, että lain soveltamista koskevat yksityiskohtaiset säännöt määritellään maatalousministeriön antamassa erillisessä säädöksessä. Komission pyynnöstä Italian viranomaiset toimittivat asianomaisen säädöksen (18 päivänä maaliskuuta 1993 annettu ministeriön säädös nro 100460), jota viranomaisten ilmoituksen mukaan ei ole koskaan sovellettu käytännössä. (34) Siinä säädetään tukitoimenpiteistä seuraavien eläintautien vuoksi vaikeuksissa olevien karjankasvattajien hyväksi: suu- ja sorkkatauti, klassinen sikarutto, afrikkalainen sikarutto, vesicular stomatitis -tauti ja paiseinen keuhkotulehdus. Tukea voivat saada ainoastaan sellaiset maatalousyritykset, jotka ovat jonkin maataloustuottajien etua valvovan yhteenliittymän jäseniä, jotka ilmoittavat tilalla olevien eläinten lukumäärän kunkin vuoden 30 päivään maaliskuuta mennessä, maksavat jäsenmaksunsa ja sitoutuvat noudattamaan kaikkia karjatilojen terveyttä ja hygieniaa koskevia sääntöjä ja määräyksiä. Tuki voi olla enintään 40 prosenttia teurastettua karjaa vastaavasta myyntikelpoisesta bruttotuotannosta, jolle säädöksessä vahvistetaan vuotuinen arvo täysikasvuista eläintä kohden. Tuen määrässä (enintään 40 prosenttia) otetaan huomioon tilan kiinteät kustannukset ja se, onko eläimet merkitty kantakirjaan. Tuki on suhteessa karjankasvatustoiminnan keskeyttämisen kestoaikaan, joka saa olla enintään kuusi kuukautta nautaeläinten ja kolme kuukautta sikojen, lampaiden ja vuohien kohdalla. Valtiontuki maksetaan yhteenliittymille vasta niiden lopullisen tilien hyväksymisen jälkeen, toimivaltaisille alueviranomaisille esitettyä hakemusta vastaan. Vaihtoehtoisesti yhteenliittymät voivat päättää käyttää lain nro 185/92 9 pykälän 1 momentin b alamomentissa tarkoitettuja vakuutussopimuksia. Tuet aktiivista varautumista epäsuotuisiin sääolosuhteisiin koskeville aloitteille (lain nro 185/92 8 artikla) (35) Tukea, jonka määrä on enintään 80 prosenttia tukikelpoisista kustannuksista, voidaan myöntää (peltoviljelyä harjoittavien) tilojen aktiivista varautumista(10) epäsuotuisiin sääolosuhteisiin koskeville aloitteille, pilottihankkeet mukaan luettuina. Niihin kuuluvat erityisesti suojaverkot raekuuroja vastaan. Tuet on tarkoitettu yhteenliittymille, jotka vastaavat hankkeiden toteuttamisesta. Lisäksi edellä mainitun tuen avulla toteutettujen laitteiden käytöstä ja kunnossapidosta aiheutuviin kustannuksiin voidaan myöntää 50 prosentin tukea. Aktiiviset varautumishankkeet voidaan rahoittaa ainoastaan siinä tapauksessa, että aloite osoittautuu taloudellisesti kannattavaksi suhteessa vastaavista passiivisen varautumisen toimenpiteistä aiheutuviin kustannuksiin. Maatalousministeriö vahvistaa vähimmäisrajat, joiden alapuolella aktiivisia varautumishankkeita ei voida pitää taloudellisesti kannattavina. (36) Italian viranomaisten 20 päivänä marraskuuta 2000 päivätyn kirjeen sisältämien tietojen mukaan aktiivista varautumista koskevia aloitteita ei ole toteutettu, koska käytettävissä ei ole asianmukaisia teknisiä keinoja luonnonmullistusten tai poikkeuksellisten sääolosuhteiden aiheuttamien vahinkojen ehkäisemiseksi. Vakuutussopimukset (lain nro 185/1992 9 pykälä) (37) Lain nro 185/1992 9 pykälässä sallitaan, että 25 päivänä toukokuuta 1970 annetussa laissa nro 364 ja 15 päivänä lokakuuta 1981 annetussa laissa nro 590 tarkoitetut yhteenliittymät voivat tehdä vakuutussopimuksia poikkeuksellisten sääolosuhteiden sekä kasvi- ja eläintautien aiheuttamien tappioiden kattamiseksi. Viljelijöiden valittavana on kolme sopimusvaihtoehtoa. a) raekuuron, hallan, jäätymisen tai muun poikkeuksellisen sääilmiön tietylle viljelmälle aiheuttamien vahinkojen korvaaminen (yksittäisen sääilmiön koettelema yksittäinen viljelmä); b) kaikkien poikkeuksellisten sääolosuhteiden tilan rakennelmille ja tietyille viljelmille aiheuttamien vahinkojen korvaaminen silloin, kun kyseisten ilmiöiden vaikutus ylittää liiketoimintaan liittyvän tavanomaisen riskin. Vahingot voivat olla myös epäsuotuisiin sääolosuhteisiin kiinteästi sidoksissa olevien kasvi- tai eläintautien aiheuttamia (useampien poikkeuksellisten sääilmiöiden koettelema yksittäinen viljelmä tai rakennelma). Tällaisiin vakuutussopimuksiin voivat sisältyä myös laadulle aiheutuneet vahingot; c) kaikkien poikkeuksellisten sääolosuhteiden tilan pääasiallisille viljelmille aiheuttamien vahinkojen korvaaminen silloin, kun kyseisten ilmiöiden vaikutus ylittää liiketoimintaan liittyvän tavanomaisen riskin (useampien poikkeuksellisten sääilmiöiden useampaan viljelmään tai rakennelmaan kohdistama vaikutus). (38) Liiketoimintaan liittyvän tavanomaisen riskin osalta Italian viranomaiset ovat ilmoittaneet, että se vahvistetaan yleensä 10-15 prosentiksi. (39) Vakuutusmaksut maksetaan sosiaalirahastosta, jonka varat saadaan: 1) jäsenmaksuista; 2) valtion rahoitusosuudesta, joka on 50 prosenttia kokonaiskustannuksista; 3) alueiden sekä muiden julkisten ja yksityisten elinten myöntämästä rahoituksesta. (40) Kiertokirjeessä täsmennetään, että ministeriön vahvistamilla sääolosuhteiltaan korkeariskisillä alueilla tehtäviin vakuutussopimuksiin voidaan myöntää julkista (valtion, alueen jne.) tukea, jonka määrä on enimmillään 65 prosenttia kokonaiskustannuksista. Italian viranomaiset ilmoittivat 20 päivänä marraskuuta 2000 päivätyssä kirjeessään, että valtion rahoitusosuus tosiasiallisista kustannuksista on keskimäärin 30-40 prosenttia. Niissä harvoissa tapauksissa, joissa myönnetään alueellista tukea, kuten Trenton provinssissa, julkisen tuen kokonaismäärä ei saa ylittää 65:tä prosenttia. Vakuutussopimuksia koskeva säädös (17 päivänä toukokuuta 1996 annettu presidentin säädös nro 324) (41) Italian viranomaiset täsmensivät 20 päivänä marraskuuta 2000 päivätyssä kirjeessään, että lain nro 185/92 9 pykälä oli korvattu 17 päivänä toukokuuta 1996 annetulla presidentin säädöksellä nro 324 (maatalouden vakuutustuesta 14 päivänä helmikuuta 1992 annetun lain nro 185 9 pykälän korvaamisesta). Sen vuoksi arvioitaessa luonnonmullistusten aiheuttamien vahinkojen korvaamista koskevaa Italian lainsäädäntöä ennen uusien suuntaviivojen(11) voimaantuloa myös kyseinen säädös on otettava huomioon. (42) Italian viranomaisten mukaan säädös annettiin asiaa koskevan Italian lainsäädännön saattamiseksi yhteisön lainsäädännön mukaiseksi. Vuoden 2001 varainhoitolakiin sisältyy pykälä, jossa muutetaan edelleen Italian vakuutustukia koskevaa lainsäädäntöä sen saattamiseksi maatalousalan valtiontukia koskevien uusien yhteisön suuntaviivojen mukaiseksi. Viimeksi mainittu säädös ei kuulu tämän päätöksen soveltamisalaan. (43) Säädös nro 324/96 koskee tuettuja vakuutussopimuksia. Julkista tukea voidaan myöntää samantyyppisille sopimuksille kuin ne, joista säädetään laissa nro 185/92. Tällaisten sopimusten yhteydessä valtiontuen osuus voi olla 50 prosenttia tukikelpoisista kustannuksista, ja se voidaan nostaa 65 prosenttiin sääolosuhteiltaan korkeariskisillä alueilla. III ARVIOINTI (44) EY:n perustamissopimuksen 87 artiklan 1 kohdassa määrätään, että jäsenvaltion myöntämä taikka valtion varoista muodossa tai toisessa myönnetty tuki, joka vääristää tai uhkaa vääristää kilpailua suosimalla jotakin yritystä tai tuotannonalaa, ei sovellu yhteismarkkinoille, siltä osin kuin se vaikuttaa jäsenvaltioiden väliseen kauppaan. (45) Laissa nro 185/92 säädetään tuen myöntämisestä julkisista varoista tietyille maatalousyrityksille, joille kiistatta koituu siitä taloudellista ja rahallista etua verrattuna muihin maatalousyrityksiin, jotka eivät pääse osallisiksi samasta tuesta. Tuomioistuimen oikeuskäytännön mukaan valtiontuki, joka vahvistaa tietyn yrityksen asemaa sen kilpailijayrityksiin nähden, uhkaa johtaa kilpailun mahdolliseen vääristymiseen muiden kilpailevien yritysten jäädessä tukitoimenpiteen ulkopuolelle(12). (46) Tarkasteltavana olevat toimenpiteet vaikuttavat jäsenvaltioiden väliseen kauppaan, koska maataloustuotteiden yhteisön sisäinen kauppa on määrällisesti merkittävää. Tämä ilmenee myös seuraavasta taulukosta(13), jossa esitetään Italian ja muun EU:n välisen maataloustuotteiden tuonnin ja viennin kokonaisarvo ja prosenttiosuudet vuosina 1992-1999. >TAULUKON PAIKKA> (47) Edellä olevan perusteella olisi kuitenkin muistutettava, että tuomioistuimen mukaan yritykselle myönnetty tuki voi olla luonteeltaan sellaista, että se vaikuttaa jäsenvaltioiden väliseen kauppaan ja vääristää kilpailua, jos kyseinen yritys kilpailee muista jäsenvaltioista tulevien tuotteiden kanssa, vaikka se ei itse toimittaisikaan omaa tuotantoaan vientiin. Jos tietty jäsenvaltio myöntää tukea yritykselle, maan sisäinen tuotanto voi joko pysyä ennallaan tai kasvaa, jolloin muiden jäsenvaltioiden yritysten mahdollisuudet viedä tuotteitaan kyseisen jäsenvaltion markkinoille heikkenevät. Siksi tällainen tuki voi vaikuttaa jäsenvaltioiden väliseen kauppaan ja aiheuttaa kilpailun vääristymistä(14). (48) Tämän vuoksi komissio päätyi siihen johtopäätökseen, että tarkasteltavana olevat tukitoimenpiteet kuuluvat perustamissopimuksen 87 artiklan 1 kohdassa määrätyn kiellon soveltamisalaan. (49) Perustamissopimuksen 87 artiklan 2 ja 3 kohdassa määrätään poikkeuksista 87 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuun kieltoon. (50) Perustamissopimuksen 87 artiklan 2 kohdan a ja c alakohdassa määrättyjä poikkeuksia ei ilmeisestikään voida soveltaa tarkasteltavana olevassa tapauksessa tukien luonteen ja tarkoituksen vuoksi, eikä Italia ole myöskään vedonnut 87 artiklan 2 kohdan a tai c alakohdan soveltamiseen. (51) Myöskään 87 artiklan 3 kohdan a alakohtaa ei voida soveltaa, koska tukia ei ole tarkoitettu taloudellisen kehityksen edistämiseen alueilla, joilla elintaso on poikkeuksellisen alhainen tai joilla vajaatyöllisyys on vakava ongelma. (52) Perustamissopimuksen 87 artiklan 3 kohdan b alakohdan osalta voidaan todeta, että kyseisiä tukia ei ole tarkoitettu Euroopan yhteistä etua koskevan tärkeän hankkeen edistämiseen tai Italian taloudessa olevan vakavan häiriön poistamiseen. (53) Tukia ei ole myöskään tarkoitettu - eivätkä ne sovellu - 87 artiklan 3 kohdan d alakohdassa määrättyjen tavoitteiden saavuttamiseen. (54) Tarkasteltavana olevien tukien luonteen ja tarkoituksen perusteella ainoat poikkeukset, joita mahdollisesti voitaisiin soveltaa, ovat 87 artiklan 2 kohdan b ja c alakohdassa tarkoitetut poikkeukset. Sovellettavat säännökset ja määräykset (55) Mahdollisuutta soveltaa jompaakumpaa edellä mainituista poikkeuksista on arvioitava valtiontuen myöntämiseen maatalousalalla sovellettavien sääntöjen perusteella. Nämä säännöt on määritelty maatalousalan valtiontukia koskevissa yhteisön suuntaviivoissa(15) (jäljempänä "suuntaviivat"), jotka tulivat voimaan 1 päivänä tammikuuta 2000. (56) Suuntaviivojen 23.3 kohdan mukaisesti komissio soveltaa kyseisiä suuntaviivoja 1 päivästä tammikuuta 2000 sellaisiin uusiin valtiontukiin, joista tehdään ilmoitus tai joista on ilmoitus mainittuna päivänä vireillä. Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 88 artiklan soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä 22 päivänä maaliskuuta 1999 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 659/1999(16) 1 artiklan f alakohdan mukaista sääntöjenvastaista tukea tarkastellaan niiden sääntöjen ja suuntaviivojen mukaisesti, jotka olivat voimassa, kun tuki myönnettiin. (57) Laista nro 185/92 ei ollut koskaan ilmoitettu komissiolle, joten se tuli voimaan perustamissopimuksen 88 artiklan 3 kohdan vastaisesti. Sen vuoksi tapaus kuuluu asetuksen (EY) N:o 659/1999 1 artiklan f alakohdan soveltamisalaan, ja sitä olisi tarkasteltava kyseisten tukien myöntämisajankohtana voimassa olleiden sääntöjen mukaisesti. Näin ollen edellä mainitun lain mukaisesti 31 päivään joulukuuta 1999 asti myönnettyjä tukia on arvioitava ennen uusien suuntaviivojen voimaantuloa sovellettujen sääntöjen perusteella. Tammikuun 1 päivästä 2000 alkaen myönnettyjä tukia puolestaan on arvioitava uusien suuntaviivojen perusteella. (58) Kuten edellä 19 kohdassa täsmennetään, tämä päätös koskee yksinomaan Italian lain nro 185/1992 mukaisesti 31 päivään joulukuuta 1999 asti myöntämiä tukia. Lain nro 185/1992 mukaisesti 1 päivästä tammikuuta 2000 alkaen myönnettyjä tukia sekä alueellisen lain nro 6/93 1 ja 6 pykälän ja muiden edellä mainittujen kansallisten säädösten mukaisesti myönnettyjä tukia tarkastellaan valtiontukien C 12/B/95 ja C 12/C/95 yhteydessä ja niistä tehdään erilliset päätökset. Viljelijöille myönnettävät tuet luonnonmullistusten ja epäsuotuisten sääolosuhteiden aiheuttamien vahinkojen korvaamiseksi (lain nro 185/92 3, 4 ja 5 pykälä) (59) Kyseisissä pykälissä otetaan käyttöön tuet luonnonmullistusten ja epäsuotuisten sääolosuhteiden viljelijöille aiheuttamien vahinkojen korvaamiseksi. Myöntämishetkellä tällaisia tukia arvioitiin maataloustuotannolle ja maatalouden tuotantovälineille aiheutuneiden vahinkojen korvaamiseksi myönnettyjä kansallisia tukia ja tällaisiin riskeihin varautumiseksi otettujen vakuutusmaksujen osittaisen korvaamisen muodossa myönnettyjä kansallisia tukia koskevien sääntöjen(17) perusteella. Kyseisten sääntöjen ja komission vakiintuneen käytännön mukaan perustamissopimuksen 87 artiklan 2 kohdan b alakohdan soveltamisalaan kuuluvina pidettiin jäsenvaltion myöntämiä tukia, joiden tarkoituksena oli korvata maanjäristysten, tulvien, lumivyöryjen ja maanvieremien aiheuttamat erilaiset aineelliset menetykset. Komission mukaan tällaisiin mullistuksiin rinnastettavia olivat myös poikkeukselliset tapahtumat, kuten sodat, sisäiset levottomuudet tai lakot sekä tietyin varauksin ydinkatastrofit ja tulipalot (niiden laajuudesta riippuen). Vahingon laajuudesta riippumatta jokainen näistä tapahtumista on itsessään riittävä peruste yksityishenkilöille aiheutuneiden vahinkojen korvaamiselle. (60) Sitä vastoin komission vakiintuneen käytännön mukaan sääolosuhteita, kuten pakkasta, raekuuroja, hallaa, sateita ja kuivuutta voitiin pitää perustamissopimuksessa tarkoitettuna luonnonmullistuksena ainoastaan silloin, kun yksittäiselle tuensaajalle aiheutunut vahinko oli tietyn suuruinen. Se oli vahvistettu 30 prosenttiin tavanomaisesta tuotannosta (20 prosenttia epäsuotuisilla alueilla) ja laskettiin toisaalta aiheutuneiden menetysten korvaamista hakeneen yksittäisen tilan kyseisen tapahtuman johdosta kärsineen määrällisen bruttotuotannon ja toisaalta tilan vastaavan tavanomaisen vuotuisen bruttotuotannon perusteella. Määrä vahvistettiin vertaamalla asianomaisten tilojen tavanomaista keskimääräistä tuotantoa, joka todettiin objektiivisesti käyttäen viiteajanjaksona kyseisen tapahtuman ilmenemisvuotta edeltäneiden kolmen vuoden jaksoa, jättäen tarvittaessa ottamatta huomioon edeltäneen vuoden, jonka osalta oli aiheutunut samoista syistä maksettuja korvauksia, ja kyseisessä tapauksessa aiheutunutta tuotannon vähenemistä tai menetystä. Lain kattamien tapahtumien luonne ja korvaukseen oikeuttava vahingon taso (61) Italian lainsäädännössä mainitaan yleisesti luonnonmullistukset ja poikkeukselliset sääolosuhteet yksilöimättä niitä millään tavalla. Komissio pyysi Italian viranomaisia täsmentämään, millaiset tapahtumat oikeuttivat tietyin edellytyksin viljelijät saamaan korvauksia. Italian viranomaiset vastasivat 20 päivänä marraskuuta 2000 päivätyssä kirjeessään, että lain kattamat tapahtumat oli yksilöity alueille ja muille asianosaisille lähetetyssä kiertokirjeessä. Sen liitteenä olevassa lomakemallissa, joka mahdollisten tuensaajien oli täytettävä aiheutuneiden vahinkojen todentamiseksi, mainittiin seuraavat tapahtumat: raekuurot, jäätyminen, pitkään jatkuneet sateet, kuivuus, poikkeuksellisen runsaat lumisateet, kaatosateet, scirocco-tuuli, maanjäristykset, trombit, halla, poikkeuksellisen kova tuuli ja myrsky merialueella. (62) Edellä mainituista tapahtumista ainoastaan tulvat ja maanjäristykset ovat perustamissopimuksen 87 artiklan 2 kohdan b alakohdan soveltamisalaan kuuluvia luonnonmullistuksia ja ovat siten peruste korvausten myöntämiselle vahingon laajuudesta riippumatta. Muiden tapahtumien osalta tukikelpoisuuden edellytyksenä on, että tilan kärsimän vahingon laajuus on vähintään edellä mainitussa asiakirjassa vahvistetut 30 prosenttia samassa asiakirjassa esitetyn menetelmän mukaisesti laskettuna. Italian lainsäädännön mukaan luonnonmullistuksien koettelemat maatalousyritykset ovat oikeutettuja korvaukseen ainoastaan siinä tapauksessa, että vahinkojen suuruus on vähintään 35 prosenttia niiden myyntikelpoisesta bruttotuotannosta. (63) Sen paremmin laissa kuin sen selvityksenä olevassa kiertokirjeessäkään ei täsmennetä vahinkojen laskentamenetelmää. Vastauksena komission nimenomaiseen pyyntöön Italian viranomaiset antoivat 20 päivänä marraskuuta 2000 päivätyssä kirjeessään selvityksen käytetystä laskentamenetelmästä. Kuten edellä olevassa 27 kohdassa annetusta kuvauksesta ilmenee, Italian viranomaisten valitsema menetelmä tuotannonmenetysten laskemiseksi poikkeaa jossakin määrin komission ehdottamasta menetelmästä. (64) Kun komissio edellyttää menetyksen olevan vähintään 30 prosenttia kolmen vuoden viiteajanjakson perusteella lasketusta tavanomaisesta tuotannosta, Italian viranomaisten vaatimuksena on 35 prosenttia "myyntikelpoisesta bruttotuotannosta" tapahtuman ilmenemisvuonna. Italian käyttämässä menetelmässä ei näin ollen edellytetä tavanomaisen tuotannon määrittämistä kolmen vuoden viiteajanjakson perusteella. Koska viiteajanjakson tarkoituksena on nimenomaan varmistaa, että laskentatulos on tosiasiallisesti edustava eikä perustu poikkeuksellisen runsaisiin satoihin, on aiheellista pohtia, tekeekö kolmivuotisen viiteajanjakson puuttuminen Italian käyttämästä laskentamenetelmästä mahdollisesti tavanomaisen keskimääräisen tuotannon kannalta epäluotettavan, tarjoten siten mahdollisuuden väärinkäytöksiin ja vääristymiin. (65) Tässä yhteydessä on pantava merkille, että Italian viranomaisten valitsema laskentamenetelmä perustuu tilalla normaaliolosuhteissa (ts. ilman vahinkoja) saavutettavaan tuotannon tasoon. Siinä otetaan huomioon tilan kokonaistuotanto, josta vähennetään tilalla käytetyn tuotannon osuus. Tuotannon taso lasketaan sellaisten "objektiivisten" tekijöiden (tilan pinta-ala, tuotantopanokset) perusteella, jotka ovat ominaisia kyseiselle tuotantoyksikölle ja joihin eivät voi vaikuttaa kausittaiset ulkopuoliset tekijät, jotka aiheuttaisivat muutoksia kyseisen tilan keskimääräiseen tuotantotasoon. Tällaisten tekijöiden käyttäminen tekee näin ollen tarpeettomaksi "edustavan" arvon saamiseksi käytetyn kolmivuotisen viiteajanjakson. Tämän menetelmän mukaan laskettua tavanomaista tuotantoa ei voida kasvattaa poikkeuksellisen runsaaseen satoon johtaneilla ulkopuolisilla tekijöillä. On myös otettava huomioon, että menetykset lasketaan yksittäisen tilan tasolla eikä useampaan tilaan sovellettavan keskiarvon perusteella, mikä saattaa johtaa epätarkkaan arvioon yksittäisten tilojen kärsimistä vahingoista ja sitä kautta mahdollisesti liian suuriin korvauksiin. Tuen intensiteetti ja liian suurten korvausten mahdollisuus (66) Yhteisön lainsäädännön mukaan siinä tapauksessa, että edellä olevan johdanto-osan 60 kappaleen edellytykset täyttyvät, viljelijöille aiheutuneiden vahinkojen korvaamiseksi myönnettävä tuki voi nousta 100 prosenttiin. Missään tapauksessa myönnettävä tuki ei saa ylittää viljelijöille aiheutuneiden tosiasiallisten menetysten arvoa. (67) Tarkasteltavana olevassa laissa säädetään, että tapahtumasta kärsineet viljelijät voivat päästä osallisiksi yhdestä tai useammasta laissa mainitusta tukitoimenpiteestä vahingon luonteesta ja tilatyypistä riippuen. Italian viranomaiset ovat myös täsmentäneet, että vaikka viljelijät voivat saada useamman tyyppistä tukea, liian suurten korvausten mahdollisuutta ei ole olemassa. Viranomaisten mukaan tuotannon kärsimien vahinkojen korvaamiseksi myönnettävä tuki on suhteutettava vahinkoon eikä sen määrä saa ylittää tuotantoketjuun investoitua pääomaa, joka on mennyt hukkaan tuotannonmenetyksen vuoksi; tuki on myös suhteutettava tilalle mahdollisesti aiheutuviin lisäkustannuksiin, jotka ovat välttämättömiä tuotantoketjun saattamiseksi päätökseen. Viranomaiset ovat myös selittäneet, että tilan rakennelmien korjaamiseen myönnettävä tuki kattaa ainoastaan osan korjaustöihin tarvittavista kustannuksista. Tukea myöntävän viranomaisen on aina varmistettava, että vahingoista maksettavat korvaukset eivät milloinkaan ylitä itse vahingon määrää, koska muussa tapauksessa olisi kyse laittomasta ansionnoususta. Lisäksi tukien maksamisesta vastaavien toimivaltaisten viranomaisten on otettava huomioon muut mahdolliset yhteisön, jäsenvaltion tai alueen tuet, jotka on myönnetty samaan tarkoitukseen kuin tarkasteltavana olevassa laissa säädetty tuki. (68) Italian viranomaiset vahvistivat myös, että myönnettävän tuen määrästä vähennetään vakuutustukijärjestelmästä mahdollisesti saadut korvaukset ja että siinä otetaan huomioon toteutumatta jääneet viljelijän tavanomaiset kustannukset esimerkiksi siinä tapauksessa, että sato jää korjaamatta. (69) Edellä mainittujen näkökohtien perusteella voidaan päätellä, että lain nro 185/92 3, 4 ja 5 pykälässä säädetyt tuet, jotka on tarkoitettu korvaamaan luonnonmullistusten ja poikkeuksellisten sääolosuhteiden viljelijöille aiheuttamat vahingot, soveltuvat yhteismarkkinoille perustamissopimuksen 87 artiklan 2 kohdan b alakohdan mukaisena tukena luonnonmullistusten aiheuttaman vahingon korvaamiseksi. Maataloustuotteiden kaupan pitämistä ja jalostusta harjoittavien osuuskuntien hyväksi myönnettävät tuet (lain nro 185/92 pykälä) (70) Laissa nro 185/92 säädetään, että myös maataloustuotteiden kaupan pitämistä ja jalostusta harjoittavat osuuskunnat, joiden tulot ovat vähentyneet niiden jäsenille luonnonmullistuksista aiheutuneiden vahinkojen ja sitä kautta toimitusten pienenemisen seurauksena, voivat päästä osallisiksi kyseisessä laissa säädetyistä tukitoimenpiteistä. Vähenemisen on oltava vähintään 35 prosenttia viimeisten kahden vuoden toimitusten ja kaupan pidetyn tuotannon keskiarvosta. (71) Ennen maatalousalan valtiontukea koskevien uusien yhteisön suuntaviivojen voimaantuloa tämänkaltaiset tuet kaupan pitämistä ja jalostusta harjoittavien osuuskuntien hyväksi olivat komission vakiintuneen käytännön(18) mukaan sallittuja. Komission kanta perustui periaatteeseen, jonka mukaan viljelijät olivat pakotettuja vähentämään toimituksiaan osuuskunnille, joiden jäseniä he olivat ja jotka pitivät kaupan heidän tuotantoaan, koska tuotanto aleni epäsuotuisten sääolosuhteiden tai luonnonmullistusten seurauksena. Luonnonmullistusten koettelemat viljelijät kärsivät kaksinkertaisen vahingon. Ensinnäkin heidän satonsa oli mennyttä, ja toisaalta osuuskunnat, joiden jäseniä he olivat ja joille he yleensä toimittivat tuotantonsa, kärsivät tappioita. Pahimmassa tapauksessa viimeksi mainitut saattoivat joutua luonnonmullistuksen vuoksi supistuneiden toimitusten seurauksena toimimaan tappiollisesti, koska kiinteät kustannukset oli silti hoidettava. Komission silloisen käytännön mukaan ei ollut mitään syytä jättää jalostusta ja kaupan pitämistä harjoittavia osuuskuntia osattomiksi laissa säädetyistä eduista. (72) Edellä esitettyjen näkökohtien perusteella voidaan päätellä, että lain nro 185/92 3, 4 ja 5 pykälässä säädetyt toimenpiteet, joiden tarkoituksena oli korvata maataloustuotteiden jalostusta ja kaupan pitämistä harjoittaville osuuskunnille epäsuotuisten sääolosuhteiden aiheuttamat vahingot, soveltuvat yhteismarkkinoille perustamissopimuksen 87 artiklan 2 kohdan b alakohdan mukaisesti. Eläintautien torjumiseen myönnettävät tuet (lain nro 185/92 6 pykälä) (73) Lain nro 185/92 6 pykälässä sallitaan yleisesti, että tuottajien yhteenliittymät voivat päättää tulotuen myöntämisestä eläintaudeista kärsineille tiloille. Toimenpiteiden yksityiskohtaiset soveltamissäännöt, joita ei ole täsmennetty kyseisessä pykälässä, oli määrä vahvistaa maatalousministeriön antamassa erillisessä säädöksessä. Tältä osin laissa nro 185/92 ei säädetä välittömän suoran tuen myöntämisestä viljelijöille, koska asia kuuluu edellä tarkoitetun säädöksen soveltamisalaan. Tämän vuoksi lain nro 185/92 6 pykälässä säädetty tuki ei ole perustamissopimuksen 87 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua valtiontukea. 18 päivänä maaliskuuta 1993 annettu ministeriön säädös nro 100460 (74) Säädöksessä vahvistetaan lain nro 185/92 6 pykälässä yleisluonteisesti määriteltyjen toimenpiteiden soveltamista koskevat yksityiskohtaiset säännöt, minkä vuoksi säädös kuuluu perustamissopimuksen 87 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan. (75) Ennen maatalousalan valtiontukia koskevien uusien yhteisön suuntaviivojen voimaantuloa komission vakiintuneen, 10 päivänä marraskuuta 1986 julkaistuun valmisteluasiakirjaan VI/5934/86-rev.2(19) perustuneen käytännön mukaan tuet eläintaudeista kärsineille tiloille aiheutuneiden vahinkojen korvaamiseksi sallittiin sillä edellytyksellä, että: - tuet liittyivät kyseisen valtion tai yhteisön lainsäädännössä edellytettyihin pakollisiin toimiin ja myönnettiin siinä jäsenvaltiossa, jonka alueella kyseiset toimet toteutettiin, - toimet kuuluivat osana kansalliseen ohjelmaan, jonka kesto kattoi ainoastaan taudin tosiasiallisen torjumisen kannalta tarvittavan ajan, - tukien tarkoituksena oli toteuttaa ennalta ehkäiseviä, korvaavia tai molempiin edellisiin päämääriin tähtääviä toimia. (76) Ministeriön säädöksessä tarkoitettua tukea myönnetään yksinomaan silloin, kun on kyse eläintaudeista, joiden osalta on säädetty suu- ja sorkkatautia sekä muita eläintauteja koskevista torjuntatoimenpiteistä 2 päivänä kesäkuuta 1988 annetun lain nro 218 mukaisesta pakollisesta torjuntaohjelmasta. Tuki kattaa ainoastaan sen ajanjakson, jonka karjankasvatustoiminta on keskeytyksissä pakollisen teurastuksen vuoksi, ja sen kesto on rajattu enintään kolmeen tai kuuteen kuukauteen. Toimenpide on luonteeltaan korvaava, koska sen tarkoituksena on korvata tuottajille taudin hävittämisohjelman mukaisesta karjan pakollisesta teurastamisesta aiheutuneet tulonmenetykset. Tuki ei voi johtaa liian suuriin korvauksiin, koska sen määrä ei saa ylittää 40:tä prosenttia teurastetun eläinlajin myyntikelpoisesta bruttotuotannosta. (77) Edellä esitettyjen näkökohtien perusteella ministeriön säädöksessä nro 100460 tarkoitetut tuet ovat kyseisenä ajankohtana sovellettujen, edellä 75 kohdassa tarkoitettujen yhteisön sääntöjen mukaisia. Näin ollen niitä voidaan pitää perustamissopimuksen 87 artiklan 3 kohdan c alakohdassa tarkoitettuna yhteismarkkinoille soveltuvana tukena. (78) Italian viranomaiset ilmoittivat 29 päivänä tammikuuta 2001 päivätyssä kirjeessä, että kyseistä ministeriön säädöstä ei ollut koskaan sovellettu käytännössä. Tuet aktiivista varautumista koskeville aloitteille (lain nro 185/92 8 pykälä) (79) Lain nro 185/92 8 pykälässä vahvistetaan tuen määräksi 80 prosenttia tukikelpoisista kustannuksista aktiivista varautumista koskeviin aloitteisiin liittyvien investointien osalta, mukaan luettuina suojaverkot raekuuroja vastaan, ja 50 prosenttia tukikelpoisista kustannuksista investoinnin avulla toteutettujen laitteiden käytön ja kunnossapidon osalta. Investointien tarkoituksena on ehkäistä epäsuotuisten sääolosuhteiden ja muiden poikkeuksellisten tapahtumien aiheuttamat vahingot. Italian viranomaisten toimittamien tietojen mukaan kyseisiä investointeja on pidettävä vaihtoehtoisina ratkaisuina passiivista varautumista (vakuutukset) koskeville aloitteille silloin, kun ne osoittautuvat kannattavammiksi ja taloudellisesti toteuttamiskelpoisemmiksi kuin vastaavat passiiviseen varautumiseen liittyvät kustannukset. (80) Huolimatta 8 pykälässä säädettyjen tukien tarkoituksesta niitä ei voida arvioida maataloustuotannolle ja maatalouden tuotantovälineille aiheutuneiden vahinkojen johdosta tai tällaisia riskejä vastaan otettujen vakuutusmaksujen osittaisen kattamisen muodossa maksettavia kansallisia tukia koskevan komission valmisteluasiakirjan(20) perusteella. Kyseisessä asiakirjassa käsitellään yksinomaan tukia, joita myönnetään jälkikäteen tapahtuman aiheuttamien vahinkojen korvaamiseksi, sekä tukia, joita myönnetään ennalta tällaisiin riskeihin varautumiseksi otettuihin vakuutusmaksuihin. Asiakirjassa ei käsitellä tukia lain nro 185/92 8 pykälän säännösten kaltaisille aktiivista varautumista koskeville aloitteille. (81) Tämän vuoksi kyseisessä pykälässä tarkoitettuja tukia onkin arvioitava maatilojen investointeihin liittyviin tukiin sovellettavien sääntöjen perusteella. Kyse on siis alkutuotantoon suunnatuista investoinneista, jotka lain julkaisemisajankohtana kuuluivat maatalouden rakenteiden tehokkuuden parantamisesta 15 päivänä heinäkuuta 1991 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 2328/91(21), sellaisena kuin se on korvattuna asetuksella (EY) N:o 950/97(22), soveltamisalaan. (82) Periaatteessa asetuksessa (ETY) N:o 2328/91 otettiin käyttöön järjestelmä yhteisön osallistumiseksi maatalouden rakenteiden tehokkuuden lisäämiseen tähtäävien erilaisten toimien rahoitukseen. Siinä vahvistettiin puitteet yhteiselle toiminnalle, jonka mukaisesti jäsenvaltioilla on mahdollisuus tai velvollisuus panna täytäntöön erilaisia tukijärjestelmiä, joiden rahoitukseen yhteisö osallistuu. Asetuksessa säädettiin myös siitä, millaisia kansallisia tukia jäsenvaltiot voivat myöntää. Asetuksen (ETY) N:o 2328/91 35 artiklassa säädettiin edellytyksistä, joiden mukaisesti jäsenvaltioiden sallittiin myöntää valtiontukea asetuksessa vahvistettuihin tarkoituksiin. Artiklassa 35 säädettiin erityisesti, että asetus ei rajoita jäsenvaltioiden mahdollisuutta toteuttaa muita tukitoimenpiteitä asetuksen soveltamisalalla, lukuun ottamatta 2, 6-9 ja 11 artiklassa, 12 artiklan 2, 3 ja 4 kohdassa sekä 17 artiklassa tarkoitettua alaa, jos tukitoimenpiteitä koskevat edellytykset tai yksityiskohtaiset säännöt myöntämisestä eroavat kyseisessä asetuksessa säädetyistä tai jos tukimäärät ovat asetuksessa säädettyjä enimmäismääriä suurempia, jollei kyseisiä toimenpiteitä ole toteutettu perustamissopimuksen 92, 93 ja 94 artiklan mukaisesti. Asetuksen 35 artiklan 2 kohdassa säädettiin, että perustamissopimuksen 92, 93 ja 94 artiklan määräyksiä, lukuun ottamatta 92 artiklan 2 kohtaa, ei sovelleta 2, 6-9 ja 11 artiklassa, 12 artiklan 2, 3 ja 4 kohdassa sekä 17 artiklassa säädettyihin tukitoimenpiteisiin. (83) Tuet, joita jäsenvaltioiden sallittiin myöntää, oli siten määritelty selkeästi 35 artiklan säännöksissä, joissa vahvistettiin jäsenvaltioiden toimivallan rajat yksinomaan valtion varoista rahoitettavaan tukeen nähden. Käytännössä jäsenvaltioiden oli ilmoitettava komissiolle päätöksistään myöntää tukea asetuksen soveltamisalaan kuuluville aloitteille joko samassa asetuksessa yhteisön osarahoituksen saamiseksi säädetyn menettelyn mukaisesti tai valtiontukea koskevien perustamissopimuksen 87 ja 88 artiklan määräysten mukaisesti. Italian viranomaiset eivät ilmoittaneet komissiolle lain nro 185/92 8 pykälän mukaisesta tuesta joko asetuksessa (ETY) N:o 2328/91 yhteisön osarahoituksen saamiseksi säädetyn menettelyn mukaisesti tai saman asetuksen 12 artiklan 2, 3 ja 4 kohdan säännösten mukaisesti myönnettävän tuen osalta. Tämän vuoksi tukia on arvioitava suhteessa perustamissopimuksen 87, 88 ja 89 artiklaan edellä mainitussa asetuksessa vahvistettujen rajoitusten ja edellytysten mukaisesti. (84) Asetuksen (ETY) N:o 2328/91 12 artiklassa määritellään investoinnit, joita jäsenvaltioiden sallittiin rahoittaa yksinomaan omista varoistaan. Saman asetuksen 35 artiklan mukaisesti perustamissopimuksen 87, 88 ja 89 artiklan määräyksiä ei sovelleta 12 artiklan 2, 3 ja 4 kohdassa säädettyihin tukitoimenpiteisiin. Tämän vuoksi lain nro 185/92 8 pykälässä säädettyä tukea voidaan arvioida yksinomaan asetuksen (ETY) N:o 2328/91 12 artiklan 1 ja 5 kohdan perusteella. (85) Asetuksen 12 artiklan 1 kohdassa säädetään, että 5 ja 9 artiklassa säädetyt edellytykset täyttävillä maatiloilla tehtäviin investointeihin myönnettävä tuki, joka on 7 artiklan 2 kohdassa annettua enimmäismäärää suurempi, korotettuna tarvittaessa 11 artiklassa tarkoitetulla tuella, on kielletty lukuun ottamatta tukea, joka on tarkoitettu maatilan rakennusten rakentamiseen, maatilan rakennusten uudelleensijoittamiseen yhteisen edun vuoksi, maanparannustoimenpiteisiin tai ympäristönsuojeluun ja ympäristön tilan parantamiseen liittyviin investointeihin, jos suurempi tuki myönnetään tämän asetuksen 6 artiklan ja perustamissopimuksen 87 ja 88 artiklan mukaisesti. (86) Kuten kyseisen säännöksen sanamuodosta ilmenee, 12 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu tuki on lisätukea, jota jäsenvaltiot voivat tarkasti määritellyin edellytyksin myöntää asetuksessa (ETY) N:o 2328/91 säädetyn yhteisön osarahoittaman tukijärjestelmän lisäksi. Tällaista lisätukea voidaan myöntää ainoastaan tiloille, jotka täyttävät kaikki asetuksessa (5-9 artikla) vahvistetut edellytykset yhteisön tuen saamiseksi, ja sillä täydennetään ainoastaan jo aiemmin hyväksyttyjä osarahoitettuja tukitoimenpiteitä. Lain nro 185/92 8 pykälässä säädetyt tuet sitä vastoin myönnetään riippumatta asetuksen (ETY) N:o 2328/91 mukaisen ennalta hyväksytyn osarahoitusjärjestelmän olemassaolosta, ja ne on tarkoitettu tiloille, jotka mitä todennäköisimmin eivät täytä asetuksen (ETY) N:o 2328/91 5-9 artiklassa vahvistettuja edellytyksiä. Määritelmän perusteella kyseiset tuet eivät kuulu asetuksen (ETY) N:o 2328/91 12 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan. (87) Asetuksen 12 artiklan 5 kohdassa luetellaan tapaukset, joissa jäsenvaltiot voivat ottaa käyttöön tukia, joihin ei sovelleta samassa artiklassa säädettyjä kieltoja ja rajoituksia, jos ne ovat perustamissopimuksen 87 ja 88 artiklan määräysten mukaisia: - maanhankintaa koskevat tukitoimenpiteet, - tuetut käyttölainat, joiden laina-aika on enintään yksi markkinointivuosi, - urospuolisten siitoseläinten hankintaa koskevat tukitoimenpiteet, - lainojen takaukset, mukaan luettuina niiden korot, - investointitoimenpiteet, jotka koskevat ympäristönsuojelua ja ympäristön tilan parantamista, jos ne eivät lisää tuotantoa, - investointitoimenpiteet, jotka liittyvät karjankasvatuksen hygienian parantamiseen ja eläinten hyvinvointiin liittyvien yhteisön vaatimusten tai kansallisten vaatimusten noudattamiseen, jos ne ovat yhteisön vaatimuksia tiukempia ja jos kyseiset investoinnit eivät lisää tuotantoa. (88) Lain nro 185/92 8 artiklassa säädetyt tuet määritellään yleisesti aktiiviseen varautumiseen tarkoitetuiksi investoinneiksi ja ne toteutetaan vaihtoehtona passiiviselle varautumiselle (vakuutukset). Italian viranomaisia kehotettiin toimittamaan kuvaus ja esimerkkejä määritelmään sisältyvien investointien luonteesta. Marraskuun 20 päivänä 2000 päivätyssä kirjeessään Italian viranomaiset mainitsivat yleisesti ainoana esimerkkinä mahdollisista investoinneista suojaverkot raekuuroja vastaan ja ilmoittivat samalla, että asianmukaisen tekniikan puuttumisen vuoksi tällaisia investointeja ei ollut tehty lainkaan. Vaikka Italian viranomaisilta ei olekaan saatu täsmällisempiä tietoja, voidaan todeta, että lain nro 185/92 8 pykälässä säädettyjä tukia ei ole tarkoitettu maanhankintaan tai urospuolisten siitoseläinten hankintaan eivätkä ne myöskään ole ympäristönsuojeluun, karjankasvatuksen hygienian parantamiseen tai eläinten hyvinvointia koskevien yhteisön vaatimusten noudattamiseen liittyviin investointeihin taikka lainojen takauksiin myönnettävää tukea. Tämän vuoksi niiden ei voida katsoa sisältyvän mihinkään asetuksen (ETY) N:o 2328/91 12 artiklan 5 kohdassa mainituista luokista. (89) Edellä olevien näkökohtien lisäksi olisi pidettävä mielessä, että lain nro 185/92 8 pykälässä vahvistetaan kyseisten investointien tuen määräksi enintään 80 prosenttia. Komissio hyväksyi alkutuotantoon suunnattujen yleisten investointien tuen enimmäismääräksi 35 prosenttia normaaleilla alueilla ja 75 prosenttia 28 päivänä huhtikuuta 1975 annetussa direktiivissä 75/268/ETY(23) tarkoitetuilla epäsuotuisilla alueilla. Poikkeuksena on urospuolisten siitoseläinten hankinta, jonka osalta tuen määräksi oli vahvistettu 40 prosenttia. Italian viranomaisten vahvistama 80 prosentin tuki ylittää siten komission salliman enimmäismäärän. (90) Tämän vuoksi komissio katsoo, että lain nro 185/92 8 pykälässä säädettyyn aktiivista varautumista koskeviin investointeihin myönnettävään 80 prosentin tukeen ei voida soveltaa mitään perustamissopimuksen 87 artiklan 1 kohdassa määrätyistä poikkeuksista, minkä vuoksi tuki ei sovellu yhteismarkkinoille. (91) Lisäksi lain nro 185/92 8 pykälässä otetaan käyttöön tuki, jonka määrä on 50 prosenttia edellisessä kohdassa kuvatun tuen avulla rahoitettujen laitteiden käyttöön ja kunnossapitoon liittyvistä tukikelpoisista kustannuksista. Komissio kehotti 19 päivänä huhtikuuta 2000 päivätyssä kirjeessä Italian viranomaisia perustelemaan tällaisen tuen myöntämisen, koska tuki vaikutti olevan tarkoitettu kattamaan käyttökustannukset, jotka normaalisti kuuluvat tilan vastattaviksi osana sen tavanomaista toimintaa. Italian viranomaiset vastasivat 20 päivänä marraskuuta 2000 päivätyssä kirjeessään, että laissa tarkoitettu aktiivinen varautuminen on luonteeltaan kollektiivinen toimenpide, josta huolehtivat yhteenliittymät tai muut elimet ja johon liittyvät kustannukset eivät kuulu yksittäisille tiloille aiheutuviin kustannuksiin. Tuen määräksi vahvistettiin 50 prosenttia, eli sama kuin vakuutusmaksuihin myönnettävän tuen määrä. (92) Italian viranomaisten vastauksessa vahvistettiin 50 prosentin suuruisen tuen myöntäminen edellä tarkoitettujen investointien avulla toteutettujen varautumista epäsuotuisia sääolosuhteita vastaan koskevien laitteiden käyttö- ja kunnossapitokustannuksiin. Se, että tuki myönnetään yhteenliittymille, jotka myös hallinnoivat sitä, ei vaikuta asiaan, koska lopullisia tuensaajia ovat kuitenkin yksittäiset viljelijät, jotka käyttävät aktiivista varautumista varten toteutettuja laitteita. Tämän vuoksi kyseessä on tuki, joka on yksinkertaisesti tarkoitettu vähentämään viljelijöille tuen kestoaikana aiheutuvia, tilan jokapäiväiseen toimintaan liittyviä tavanomaisia kustannuksia (mukaan luettuina tilan rakenteiden kunnossapitoon ja investointeihin liittyvät kustannukset). Tuet, joilla rahoitetaan viljelijöille normaalisti aiheutuvia kustannuksia, ovat määritelmän mukaan toimintatukea(24), toisin sanoen tukea, josta aiheutuva taloudellinen hyöty on kestoltaan hyvin rajoitettu. Tällaisella tuella ei ole rakenteellista vaikutusta alan kehitykseen, eikä sitä voida pitää tietyn taloudellisen toiminnan tai talousalueen kehityksen edistämiseen tarkoitettuna tukena. Tämän vuoksi voidaan päätellä, että tähän tukeen ei voida soveltaa mitään perustamissopimuksen 87 artiklan 1 kohdassa määrätyistä poikkeuksista. Siksi se ei sovellu yhteismarkkinoille. Lain nro 185/92 8 pykälässä säädetyn tuen arvioiminen asetuksen (EY) N:o 950/97 perusteella (93) Asetus (ETY) N:o 2328/91 on kumottu maatalouden rakenteiden tehokkuuden parantamisesta 20 päivänä toukokuuta 1997 annetulla neuvoston asetuksella (EY) N:o 950/97(25), joka tuli voimaan kesäkuussa 1997. Perustamissopimuksen 87 ja 88 artiklan soveltamista asetuksen soveltamisalaan kuuluviin tukitoimenpiteisiin koskevat säännökset eivät ole muuttuneet verrattuna asetukseen (ETY) N:o 2328/91. (94) Asetuksen (EY) N:o 950/97 37 artiklan 1 kohdassa jäsenvaltioille annettiin mahdollisuus toteuttaa muita tukitoimenpiteitä asetuksen soveltamisalalla, lukuun ottamatta 5-9 ja 11 artiklassa, 12 artiklan 4 kohdassa sekä 17 artiklassa tarkoitettua alaa, jos näiden tukitoimenpiteiden myöntämistä koskevat edellytykset tai yksityiskohtaiset säännöt eroavat asetuksessa säädetyistä tai joiden osalta tukimäärät ovat asetuksessa säädettyjä enimmäismääriä suurempia, edellyttäen, että kyseiset toimenpiteet toteutetaan perustamissopimuksen 92, 93 ja 94 artiklan mukaisesti. Asetuksen 37 artiklan 2 kohdassa säädettiin, että perustamissopimuksen 92, 93 ja 94 artiklaa, lukuun ottamatta 92 artiklan 2 kohtaa, ei sovelleta asetuksen 5-9 ja 11 artiklassa, 12 artiklan 4 kohdassa sekä 17 artiklassa säädettyihin tukitoimenpiteisiin. Asetuksen 12 artiklassa säädettiin, että maatiloilla tehtäviin investointeihin tarkoitettuun valtiontukeen, joka myönnetään II osaston mukaisen tukijärjestelmän ulkopuolella, sovelletaan samassa artiklassa säädettyjä edellytyksiä. Kyseistä artiklaa sovelletaan, vaikka jäsenvaltiot eivät ottaisikaan käyttöön II osastossa tarkoitettua tukijärjestelmää. (95) Asetuksen (EY) N:o 950/97 12 artiklan 2 kohdassa luetellaan yleisesti sallitut investointituet, joihin sovelletaan perustamissopimuksen 92, 93 ja 94 artiklaa. Kyseeseen tulevat seuraavat investointituet: - maanhankintaa koskevat tukitoimenpiteet, - tuetut käyttölainat, joiden laina-aika on enintään yksi markkinointivuosi, - urospuolisten siitoseläinten hankintaa koskevat tukitoimenpiteet; - lainojen takaukset, mukaan luettuina niiden korot, - investointitoimenpiteet, jotka koskevat ympäristönsuojelua ja ympäristön tilan parantamista, jos ne eivät lisää tuotantoa, - investointitoimenpiteet, jotka liittyvät karjankasvatuksen hygienian parantamiseen ja eläinten hyvinvointiin liittyvien yhteisön vaatimusten tai kansallisten vaatimusten noudattamiseen, jos ne ovat yhteisön vaatimuksia tiukempia ja jos kyseiset investoinnit eivät lisää tuotantoa, - investointituki sellaisiin tilalla toteutettaviin toimenpiteisiin, jotka eivät koske viljelyä tai karjankasvatusta. (96) Ainoa ero verrattuna asetuksen (ETY) N:o 2328/91 12 artiklan 5 säännöksiin on se, että uudessa asetuksessa sallittiin mahdollisuus myöntää tukea sellaisiin maatilalla toteutettaviin toimenpiteisiin, jotka eivät koske viljelyä tai karjankasvatusta. Lain nro 185/92 8 pykälässä tarkoitetut investoinnit eivät kuulu viimeksi mainittuihin toimenpiteisiin, koska ne liittyvät selvästi viljelyyn ja karjankasvatukseen, joille aiheutuvien vahinkojen ehkäisemiseen ne on tarkoitettu. Tämän perusteella kyseiset investoinnit eivät kuulu asetuksen (EY) N:o 950/97 12 artiklan 2 kohdan eivätkä myöskään asetuksen (ETY) N:o 2328/91 12 artiklan 5 kohdan soveltamisalaan. (97) Asetuksen (EY) N:o 950/97 12 artiklan 3 kohta vastaa täsmälleen asetuksen (ETY) N:o 2328/91 12 artiklan 1 kohtaa, minkä vuoksi sen suhteen pätevät samat näkökohdat. (98) Myöskään sovellettavien tuen määrien osalta asetuksessa (EY) N:o 950/97 ei ollut muutoksia asetukseen (ETY) N:o 2328/91 verrattuna. Sallittu tuen enimmäismäärä oli edelleen 35 prosenttia tavallisilla alueilla ja 75 prosenttia epäsuotuisilla alueilla. Lain nro 185/92 8 pykälässä tarkoitetun tuen määrät eivät ole edellä mainittujen enimmäismäärien mukaisia. (99) Tämän perusteella lain nro 185/92 8 pykälässä säädettyihin tukiin ei voitu soveltaa mitään perustamissopimuksen 87 artiklan 1 kohdassa määrätyistä poikkeuksista, eivätkä ne siksi sovellu yhteismarkkinoille. (100) Laitteiden käyttöön ja kunnossapitoon myönnetyn 50 prosentin tuen osalta pätevät huomautukset, jotka on esitetty edellä 91 ja 92 kappaleessa. Ne ovat tukia, jotka on tarkoitettu viljelijöille normaalisti aiheutuvien kustannusten rahoittamiseen, ja näin ollen ne ovat määritelmän mukaan toimintatukea, jolla ei ole rakenteellista vaikutusta alan kehitykseen, eikä sitä voida pitää tietyn taloudellisen toiminnan tai talousalueen kehityksen edistämiseen tarkoitettuna tukena. Tämän vuoksi kyseiseen tukeen ei voida soveltaa mitään perustamissopimuksen 87 artiklan 1 kohdassa määrätyistä poikkeuksista, eikä se näin ollen sovellu yhteismarkkinoille. Vakuutussopimuksiin myönnettävät tuet (lain nro 185/92 9 pykälä) (101) Lain nro 185/92 9 artiklassa vahvistetaan edellytykset, joiden mukaisesti uudesta kansallisesta solidaarisuusrahastosta voidaan myöntää tukea vakuutusmaksuista aiheutuviin kustannuksiin. (102) Uusien suuntaviivojen voimaantuloon asti tällaisia tukia arvioitiin edellä mainitun epäsuotuisten sääolosuhteiden viljelijöille aiheuttamien vahinkojen korvaamista koskevan komission valmisteluasiakirjan VI/5934/86-2 perusteella. Sen mukaan tuen myöntämistä viljelijöille epäsuotuisten sääolosuhteiden ja muiden poikkeuksellisten tapahtumien varalta otettujen vakuutusten maksujen kattamiseksi pidettiin vaihtoehtona luonnonmullistusten aiheuttamien vahinkojen korvaamiselle jälkikäteen. Näin ollen molempia tukityyppejä tarkasteltiin saman asiakirjan pohjalta. Asiakirjan mukaan vakuutusmaksuihin voitiin myöntää tukea seuraavien edellytysten ja määrällisten rajoitusten mukaisesti: a) Jos vakuutus koskee yksinomaan sellaisia menetyksiä, jotka jäsenvaltiot voisivat vakuutuksen puuttuessa korvata sataprosenttisesti luonnonmullistusten tai muiden poikkeuksellisten tapahtumien vuoksi perustamissopimuksen 92 artiklan 2 kohdan b alakohdan mukaisella tuella tai perustamissopimuksen 92 artiklan 3 kohdan c alakohdan mukaisella tuella korvauksena kasvi- ja eläintautien aiheuttamista vahingoista, vakuutusmaksuihin myönnettävä valtiontuki voi kattaa pysyvästi enimmillään 80 prosenttia vakuutusmaksuista viljelijän vastatessa itse vähintään 20 prosentin suuruisesta loppuosuudesta, jota pidetään kohtuullisena osuutena valtion lähes kokonaisuudessaan takaamasta vakuutusturvasta. b) Osuus lasketaan 50 prosenttiin, kun on kyse vakuutuksesta, joka kattaa myös muita sadolle tai karjalle aiheutuviin menetyksiin liittyviä riskejä, joista valtio ei voi vastata tosiasiallisen tapauksen sattuessa asiakirjan VI/5934/86-2 2.2 ja 3.2 kohdassa esitettyjen perusteiden mukaisesti. c) Jos vakuutus ei kata luonnonmullistuksiin liittyviä riskejä, vakuutusmaksuihin voidaan myöntää alenevasti enintään 30 prosentin suuruista tukea (tuen määrää voidaan asianmukaisesti perustelluissa tapauksissa nostaa alueilla, joilla on erityisen suuria ilmastollisia riskejä) enintään 10 vuoden ajan. Asianmukaisesti perustelluissa tapauksissa on kuitenkin mahdollista korottaa tuen määrää ilmastollisesti erityisen suuririskisillä alueilla(26). (103) Edellä mainittujen sääntöjen ymmärtämiseksi on syytä muistuttaa, että saman valmisteluasiakirjan mukaan poikkeuksellisia sääolosuhteita, kuten hallaa, raekuuroja, jäätymistä, sateita ja kuivuutta voidaan pitää perustamissopimuksen 87 artiklan 2 kohdan b alakohdassa tarkoitettuina luonnonmullistuksina silloin, kun niiden aiheuttamat menetykset vastaavat vähintään 30:tä prosenttia (epäsuotuisilla alueilla 20:tä prosenttia) tavanomaisesta tuotannosta, joka lasketaan kyseisessä asiakirjassa esitettyjen perusteiden mukaan. Näissä perusteissa täsmennetään, että vakuutussopimukset, jotka kattavat yksinomaan perustamissopimuksen 87 artiklan 2 kohdan b alakohdassa tarkoitetut luonnonmullistukset sekä niihin rinnastettavat sääilmiöt, kuten hallan, raekuurot, sateet jne., kuuluvat edellä mainittuun a-ryhmään, minkä vuoksi niille myönnettävän tuen määrä voi olla 80 prosenttia. Vakuutussopimukset, jotka kattavat perustamissopimuksen 87 artiklan 2 kohdan b alakohdan soveltamisalaan kuuluvien riskien lisäksi myös muita riskejä, jotka eivät vastaa asetettuja vaatimuksia niiden rinnastamiseksi perustamissopimuksen 87 artiklan 2 kohdan b alakohdassa tarkoitettuihin luonnonmullistuksiin, kuuluvat edellä mainittuun b-ryhmään, ja niille myönnettävän tuen määrä voi siten olla enintään 50 prosenttia. Vakuutussopimukset, jotka kattavat yksinomaan sellaiset sääilmiöt, joita ei voida rinnastaa perustamissopimuksen 87 artiklan 2 kohdan b alakohdassa tarkoitettuihin luonnonmullistuksiin, kuuluvat edellä mainittuun c-ryhmään. Niille myönnettävän asteittain alenevan tuen määrä voi olla enintään 30 prosenttia, ja tukea voidaan myöntää enintään 10 vuoden ajan. (104) Laissa nro 185/92 viitataan yleisesti epäsuotuisten sääolosuhteiden aiheuttamien vahinkojen varalta tehtyihin kolmenlaisiin vakuutussopimuksiin: a) raekuuron, hallan, jäätymisen tai muun poikkeuksellisen sääilmiön tietylle viljelmälle aiheuttamien vahinkojen korvaaminen (9 pykälän 1 momentin a alamomentti); b) kaikkien poikkeuksellisten sääolosuhteiden tilan rakennelmille ja tietyille viljelmille aiheuttamien vahinkojen korvaaminen silloin, kun kyseisten ilmiöiden vaikutus tilan tuotannon arvoon ylittää tavanomaisen riskitason. Vakuutussopimukset voivat koskea myös suoraan poikkeuksellisiin sääolosuhteisiin sidoksissa olevien kasvitautien tai eläintautien aiheuttamia vahinkoja sekä tuotannon laadun vahingoittumista (9 pykälän 1 momentin b alamomentti); c) kaikkien poikkeuksellisten sääolosuhteiden tilan pääasiallisille viljelmille aiheuttamien vahinkojen korvaaminen silloin, kun kyseisten ilmiöiden vaikutus ylittää liiketoimintaan liittyvän tavanomaisen riskin(27) (9 pykälän 1 momentin c alamomentti). (105) Edellä mainittuja vakuutussopimuksia on tarkasteltava asiakirjan VI/5934/86-2 4.2 kohdan määräysten mukaan. Kutakin vakuutussopimustyyppiä arvioidaan sen pääkohtien osalta. 9 pykälän 1 momentin a alamomentissa tarkoitetut sopimukset (106) Lain nro 185/92 9 pykälän 1 momentin a alamomentin mukaan on mahdollista myöntää tukea sellaisten vakuutussopimusten maksuihin, jotka kattavat raekuuron, hallan, jäätymisen tai muun poikkeuksellisen sääilmiön tietylle viljelmälle aiheuttamat vahingot. Kyseisessä pykälässä ei mainita perustamissopimuksen 87 artiklan 2 kohdan b alakohdassa tarkoitettuja luonnonmullistuksia tai muita poikkeuksellisia sääilmiöitä. Epäsuotuisten sääolosuhteiden osalta pykälässä ei täsmennetä, kattavatko kyseiset vakuutussopimukset sellaiset riskit, jotka täyttävät vaaditut edellytykset niiden rinnastamiseksi perustamissopimuksen 87 artiklan 2 kohdan b alakohdassa tarkoitettuihin luonnonmullistuksiin (vähintään 30 prosentin tappiot normaaleilla alueilla ja 20 prosentin tappiot epäsuotuisilla alueilla). Laissa ei täsmennetä vahingon vähimmäismäärää, josta alkaen vakuutusturva kattaa vahingon. Tämän perusteella voidaan päätellä, että lain 9 pykälän 1 momentin a alamomentin mukaan viljelijät voivat saada tukea erilaiset sääriskit kattavien vakuutussopimusten vakuutusmaksujen maksamiseen riippumatta kärsimiensä tosiasiallisten tappioiden laajuudesta. (107) Saadakseen paremman käsityksen edellä mainitusta seikasta komissio pyysi 19 päivänä huhtikuuta 2000 päivätyssä kirjeessä Italian viranomaisia täsmentämään, liittyikö lain nro 185/92 9 pykälän 1 momentin a alamomentissa tarkoitettu tuki raekuurojen, hallan ja muiden epäsuotuisten sääolosuhteiden aiheuttamien vahinkojen kattamiseksi tehtyihin vakuutusjärjestelyihin riippumatta kyseisten tapahtumien aiheuttamien vahinkojen laajuudesta vai käynnistyikö korvaamismenettely vasta tietyn vähimmäismäärän ylittymisen jälkeen. Marraskuun 20 päivänä 2000 päivätyssä kirjeessään Italian viranomaiset jättivät vastaamatta tähän kysymykseen mutta ilmoittivat sitä vastoin, että lain nro 185/92 9 pykälä oli korvattu 17 päivänä toukokuuta 1996 annetulla presidentin säädöksellä nro 324 kansallisen lainsäädännön saattamiseksi yhteisön lainsäädännön mukaiseksi. (108) Koska Italian viranomaisilta ei ole saatu täsmällistä vastausta, voidaan olettaa, että lain nro 185/92 9 pykälän 1 momentin a alamomentissa tarkoitetun tuen myöntämiselle ei ollut asetettu erityisiä edellytyksiä. Näin ollen tukea on voitu myöntää mihin tahansa vakuutukseen, joka kattaa epäsuotuisat sääolosuhteet riippumatta tapahtuman aiheuttaman vahingon tosiasiallisesta laajuudesta. (109) Tämän perusteella edellä esitetyn tyyppiset vakuutussopimukset eivät täytä asiakirjan VI/5934/86-2 4.2.a ja 4.2.b kohdan edellytyksiä, minkä vuoksi ne kuuluvat saman asiakirjan 4.2.c kohdan soveltamisalaan, joka koskee kaikenlaisten säähän liittyvien riskien kattamiseksi otettuja vakuutuksia riippumatta aiheutuneen vahingon laajuudesta. Tällaisiin vakuutussopimuksiin enintään 10 vuoden ajan myönnettävän asteittain alenevan tuen määrä voi olla enintään 30 prosenttia. 9 pykälän 1 momentin b ja c alamomentissa tarkoitetut sopimukset (110) Lain nro 185/92 9 pykälän 1 momentin b ja c alamomentissa käsitellään vakuutussopimuksia, jotka kattavat useampien sääilmiöiden aiheuttamat vahingot silloin kun niiden vaikutus tuotannon arvoon on tavanomaista suurempi. Tekstissä ei viitata perustamissopimuksen 87 artiklan 2 kohdan b alakohdassa tarkoitettuihin luonnonmullistuksiin tai muihin poikkeuksellisiin tapahtumiin. Sen toteamiseksi, täyttävätkö tällaiset vakuutussopimukset asiakirjan 4.2.a tai 4.2.b kohdan edellytykset, onkin varmistettava, että ne liittyvät perustamissopimuksen 87 artiklan 2 kohdan b alakohdassa tarkoitettuihin luonnonmullistuksiin tai muihin poikkeuksellisiin tapahtumiin rinnastettavissa oleviin epäsuotuisiin sääolosuhteisiin. (111) Saadakseen paremman käsityksen edellä mainitusta seikasta komissio pyysi 19 päivänä huhtikuuta 2000 päivätyssä kirjeessä Italian viranomaisia täsmentämään "tavanomaista suuremman vaikutuksen" käsitettä, jota ei ollut esitetty määrällisesti sen paremmin laissa kuin kiertokirjeessäkään. Italian viranomaiset ilmoittivat 20 päivänä marraskuuta 2000 päivätyssä kirjeessään, että ilmaisu "tavanomaista suurempi vaikutus" viittaa vahinkojen korvaamiseen ainoastaan silloin, kun ne ylittävät tietyn kynnyksen, joka vastaa tuottajan omalla vastuulla olevaa tavanomaista riskiä. Italian viranomaisten mukaan tavanomainen yritystoimintaan liittyvä riski on 10-15 prosenttia, joskin se saatetaan joissakin vakuutussopimuksissa kustannusten hillitsemiseksi vahvistaa myös sitä korkeammaksi. Missään asiakirjassa ei kuitenkaan ole tätä koskevia erityismääräyksiä. (112) Lain nro 185/92 9 pykälän 1 momentin b ja c alamomentissa tarkoitettujen vakuutussopimusten kattamia sääilmiöitä ei näin ollen voida rinnastaa perustamissopimuksen 87 artiklan 2 kohdan b alakohdassa tarkoitettuihin luonnonmullistuksiin, koska ne eivät täytä asiakirjassa VI/5934/86-2 määrättyjä asiaa koskevia edellytyksiä. Tästä seuraa, että niihin liittyviin vakuutusmaksuihin myönnettävä tuki ei täytä edellä mainitun valmisteluasiakirjan 4.2.a ja 4.2.b kohdan edellytyksiä, vaan se kuuluu saman asiakirjan 4.2.c kohdan soveltamisalaan. Tällaisiin vakuutussopimuksiin voidaan myöntää enintään 30 prosentin suuruista asteittain alenevaa tukea enintään 10 vuoden ajan. (113) Laissa nro 185/92 ei vahvisteta siinä säädettyjen erityyppisten vakuutussopimusten tukimääriä. Tietoja tuen määristä ilmenee ainoastaan Italian viranomaisten alueille lähettämästä kiertokirjeestä, jossa mainitaan, että yhteenliittymän sosiaalirahaston (josta vakuutusmaksut maksetaan) pääoma muodostuu sen yksittäisten jäsenten jäsenmaksuista sekä valtion, alueiden ja muiden julkisten ja yksityisten elinten avustuksista. Valtion rahoitusosuus on 50 prosenttia tukikelpoisista kokonaiskustannuksista, ja se voidaan nostaa 65 prosenttiin ilmastollisesti korkeariskisillä alueilla. Mitään tietoja maksettavan tuen enimmäismäärästä valtiontuen kasaantuessa alueen tai muiden julkisten elinten mahdollisesti myöntämän tuen kanssa ei ole toimitettu. (114) Komissio kehotti 19 päivänä huhtikuuta 2000 päivätyssä kirjeessään Italian viranomaisia ilmoittamaan maksettavan tuen enimmäismäärän. Italian viranomaiset vastasivat 20 päivänä marraskuuta 2000 päivätyssä kirjeessään, että valtiontuen osuus on 50 prosenttia ja ilmastollisesti korkeariskisillä alueilla se voidaan nostaa 65 prosenttiin. Italian viranomaisten mukaan korotettua 65 prosentin tukea ei ole koskaan myönnetty varojen puuttumisen vuoksi. Yleensä valtiontuki vaihtelee 30:stä 40:een prosenttiin. Viranomaisten mukaan niissäkään harvoissa tapauksissa, joissa myönnetään myös alueellista, enintään 25-30 prosentin suuruista tukea, kuten Trenton provinssissa, julkisen tuen kokonaismäärä ei ylitä 65:tä prosenttia. (115) Edellä olevassa 109 ja 112 kohdassa komissio päättelee, että lain nro 185/92 9 pykälässä tarkoitetut vakuutussopimukset täyttävät valmisteluasiakirjan VI/5934/86-2 4.2.c kohdan edellytykset, joten niihin liittyviin vakuutusmaksuihin myönnettävä tuki saattoi olla ensimmäisenä vuonna enintään 30 prosenttia, se oli luonteeltaan alenevaa, ja sitä voitiin maksaa enintään 10 vuoden ajan. Samoissa kohdissa komissio päättelee myös, että kyseiset vakuutussopimukset eivät täytä edellä mainitun valmisteluasiakirjan 4.2.a ja 4.2.b kohdan edellytyksiä, koska periaatteessa ne mahdollistavat erilaisten sääilmiöiden varalta otettujen vakuutusten maksuihin liittyvän tuen maksamisen viljelijöille riippumatta korvauksen perusteena olevan vahingon tasosta. Sen vuoksi tällaisiin vakuutussopimuksiin ei voida soveltaa edellä mainituissa kohdissa vahvistettuja korkeampia tukiprosentteja (80 prosenttia ja 50 prosenttia). (116) Koska Italian viranomaisten mukaan laissa nro 185/92 tarkoitettuihin vakuutusmaksuihin myönnettävä valtiontuki saattoi olla enimmillään 50 prosenttia (65 prosenttia ilmastollisesti korkeariskisillä alueilla), on mahdollista, että valmisteluasiakirjan VI/5934/86-2 4.2.c kohdassa vahvistettua 30 prosentin enimmäismäärää ei aina noudatettu. Laissa ja kiertokirjeessä ei myöskään ole mainintaa siitä, että tuen kesto on rajattu 10 vuoteen tai että julkisviranomaisen on yhteisön lainsäädännön mukaisesti alennettava asteittain tuen määrää alkuperäisestä 30 prosentista. Tämän vuoksi ei voida sulkea pois mahdollisuutta, että myöskään näitä edellytyksiä ei ole aina noudatettu. (117) Tämän perusteella komissio päättelee, että Italian lain nro 185/92 mukaisesti vakuutusmaksuihin myöntämät tuet soveltuvat yhteismarkkinoille perustamissopimuksen 87 artiklan 3 kohdan c alakohdan mukaisesti ainoastaan siinä tapauksessa, että ne on myönnetty valmisteluasiakirjan VI/5934/86-2 4.2.c kohdan määräysten mukaisesti, toisin sanoen sillä edellytyksellä, että tuen määrä ei ole ylittänyt 30:tä prosenttia ja tukea on myönnetty asteittain alenevasti enintään 10 vuoden ajan. Lain nro 185/92 mukaisesti Italiassa mahdollisesti myönnettyihin tukiin, jotka eivät ole valmisteluasiakirjan VI/5934/86-2 4.2.c kohdan määräysten ja samanaikaisesti myös sen 4.2.a ja 4.2.b kohdan vaatimusten mukaisia, ei voida soveltaa mitään perustamissopimuksen 87 artiklan 1 kohdassa määrätyistä poikkeuksista, minkä vuoksi kyseiset tuet eivät sovellu yhteismarkkinoille. 17 päivänä toukokuuta 1996 annettu presidentin säädös nro 324 (118) Italian viranomaiset täsmensivät 20 päivänä marraskuuta 2000 päivätyssä kirjeessään, että lain nro 185/92 maatalouden vakuutustukea koskeva 9 pykälä oli korvattu 17 päivänä toukokuuta 1996 annetulla presidentin säädöksellä nro 324 (asetus 14 päivänä helmikuuta 1992 annetun lain nro 185/92 maatalouden vakuutustukea koskevan 9 pykälän korvaamisesta). Arvioitaessa luonnonmullistusten aiheuttamien vahinkojen korvaamista koskevaa Italian lainsäädäntöä ennen uusien suuntaviivojen voimaantuloa on siksi otettava huomioon myös edellä mainittu säädös. (119) Italian viranomaisten mukaan säädös annettiin vakuutustukea koskevan kansallisen säännöstön mukauttamiseksi yhteisön lainsäädäntöön(28). Säädöksessä nro 324/96 vahvistetaan erityisesti tuettuja vakuutussopimuksia koskevat säännökset. Julkista tukea voidaan myöntää täsmälleen samoille vakuutussopimustyypeille kuin ne, joista säädetään laissa nro 185/92. Tällaisiin sopimuksiin myönnettävä valtiontuki voi olla 50 prosenttia tukikelpoisista kustannuksista, ja se voidaan nostaa 65 prosenttiin ilmastollisesti korkeariskisillä alueilla. (120) Ainoa ero uuden säädöksen ja sillä korvatun lain nro 185/92 9 pykälän välillä on se, että vakuutusmaksuihin myönnettävän tuen määrät ilmoitetaan selkeästi, mitä ei tehty lain 9 pykälässä. Mutta kuten lain nro 185/92 9 pykälässä, myöskään uudessa säädöksessä ei mainita mitään tietoja perusteista, jotka erityyppisten vakuutussopimusten on täytettävä tuen saamiseksi. Kuten edellisessä tapauksessa, nytkään ei voida todeta, voidaanko kaikkiin säädöksessä nro 324/96 mainittuihin vakuutussopimuksiin tosiasiallisesti soveltaa säädöksessä vahvistettua 50 prosentin - tai ilmastollisesti korkeariskisillä alueilla 65 prosentin - tukimäärää. Säädöksen tekstin perusteella on edelleen mahdollista uskoa, että kaikkiin siinä mainittuihin vakuutussopimuksiin liittyviin vakuutusmaksuihin voitiin enintään 10 vuoden ajan soveltaa asteittain alenevasti 30 prosentin perustukimäärää, jonka komissio hyväksyi sellaisten vakuutussopimusten osalta, jotka eivät kata perustamissopimuksen 87 artiklan 2 kohdan b alakohdassa tarkoitettuja luonnonmullistuksia. (121) Lisäksi säädöksessä viitataan ainoastaan vakuutusmaksuihin myönnettävän valtiontuen enimmäismääriin täsmentämättä, että on kyse nimenomaan tällaisten tukitoimenpiteiden yhteydessä sallituista enimmäismääristä. Säädöksessä ei viitata tuen mahdolliseen kasaantumiseen muiden samaa tarkoitusta varten alueen tai provinssin julkisista varoista rahoitettujen tukitoimenpiteiden kanssa. Tämän vuoksi ei voida sulkea pois mahdollisuutta, että säädöksessä vahvistettu 50 (tai 65) prosentin tukimäärä saattaa nousta huomattavasti yhteisön säännöstössä sallittua tasoa korkeammaksi. (122) Tässäkin tapauksessa komissio päättelee, että Italian lain nro 185/92 mukaisesti vakuutusmaksuihin myöntämä tuki soveltuu yhteismarkkinoille perustamissopimuksen 87 artiklan 3 kohdan c alakohdan mukaisesti ainoastaan sillä edellytyksellä, että se on myönnetty valmisteluasiakirjan VI/5934/86-2 4.2.c kohdan määräysten mukaisesti, että sen määrä ei ole ylittänyt 30:tä prosenttia ja että sitä on myönnetty asteittain alenevasti enintään 10 vuoden ajan. Italian lain nro 185/92 mukaisesti mahdollisesti maksamaan tukeen, joka ei täytä valmisteluasiakirjan VI/5934/86-2 4.2.c kohdan edellytyksiä ja samanaikaisesti myös asiakirjan 4.2.a ja 4.2.b kohdan vaatimuksia, ei voida soveltaa mitään perustamissopimuksen 87 artiklan 1 kohdassa määrätyistä poikkeuksista, minkä vuoksi kyseinen tuki ei sovellu yhteismarkkinoille. IV PÄÄTÖS (123) Edellä esitettyjen näkökohtien perusteella 14 päivänä helmikuuta 1992 annetun lain nro 185/92 luonnonmullistusten aiheuttamiin vahinkoihin liittyviä toimenpiteitä koskevassa 3, 4 ja 5 pykälässä säädettyjä tukia voidaan pitää perustamissopimuksen 87 artiklan 2 kohdan b alakohdassa tarkoitettuna yhteismarkkinoille soveltuvana tukena luonnonmullistusten aiheuttamien vahinkojen korvaamiseksi. (124) Maaliskuun 18 päivänä 1993 annetun ministeriön säädöksen nro 100460 mukaisesti täytäntöön pannussa lain nro 185/92 6 pykälässä säädetty tuki soveltuu yhteismarkkinoille perustamissopimuksen 87 artiklan 3 kohdan c alakohdan mukaisesti. (125) Lain nro 185/92 8 artiklassa säädettyyn tukeen ei voida soveltaa mitään perustamissopimuksen 87 artiklan 1 kohdassa määrätyistä poikkeuksista, minkä vuoksi se ei sovellu yhteismarkkinoille. (126) Italian viranomaisten 20 päivänä marraskuuta 2000 päivätyssä kirjeessä(29) toimittamien tietojen mukaan tällaista tukea ei ole koskaan myönnetty käytännössä, minkä vuoksi sitä ei ole tarpeen periä takaisin. (127) Lain nro 185/92 9 pykälässä säädetty tuki vakuutusmaksuihin soveltuu yhteismarkkinoille, mikäli se on valmisteluasiakirjan VI/5934/86-2 4.2.c kohdan määräysten mukaista, toisin sanoen sen määrä on enintään 30 prosenttia ja sitä myönnetään alenevasti enintään 10 vuoden ajan. Sellainen Italian viranomaisten vakuutusmaksuihin lain nro 185/92 9 pykälän nojalla mahdollisesti myöntämä tuki, joka ei täytä edellä mainitun 4.2.c kohdan edellytyksiä (tuen enimmäismäärä 30 prosenttia, aleneva tuki, jota myönnetään enintään 10 vuoden ajan) ja joka ei täytä komission valmisteluasiakirjan VI/5934/86-2 4.2.a ja 4.2.b kohdan edellytyksiä edellä mainittua enimmäismäärää suuremman tuen myöntämiseksi viljelijöille, ei sovellu yhteismarkkinoille. (128) Toukokuun 17 päivänä 1996 annetussa presidentin säädöksessä nro 324 tarkoitettu vakuutusmaksuihin myönnettävä tuki soveltuu yhteismarkkinoille, mikäli se on valmisteluasiakirjan VI/5934/86-2 4.2.c kohdan määräysten mukaista, toisin sanoen sen määrä on enintään 30 prosenttia ja sitä myönnetään alenevasti enintään 10 vuoden ajan. Sellainen Italian viranomaisten vakuutusmaksuihin 17 päivänä toukokuuta 1996 annetun presidentin säädöksen nro 324 nojalla mahdollisesti myöntämä tuki, joka ei täytä edellä mainitun 4.2.c kohdan edellytyksiä (tuen enimmäismäärä 30 prosenttia, aleneva tuki, jota myönnetään enintään 10 vuoden ajan) ja joka ei täytä komission valmisteluasiakirjan VI/5934/86-2 4.2.a ja 4.2.b kohdan edellytyksiä edellä mainittua enimmäismäärää suuremman tuen myöntämiseksi viljelijöille, ei sovellu yhteismarkkinoille. (129) Periaatteessa sääntöjenvastaisesti myönnetty tuki, joka ei sovellu yhteismarkkinoille, on perittävä takaisin (vrt. asetuksen (EY) N:o 659/1999 14 artikla). Tarkasteltavana olevassa tapauksessa komissio on kuitenkin päätynyt siihen, että takaisinperintä olisi yhteisön oikeuden yleisten periaatteiden ja erityisesti oikeusvarmuusperiaatteen vastaista seuraavista syistä. Komissio korostaa erityisesti, että valmisteluasiakirjaa VI/5934/86 ei ole julkaistu Euroopan yhteisöjen virallisessa lehdessä Euroopan yhteisöjen virallisessa lehdessä. Se ei sinänsä ole riittävä peruste takaisinperinnästä luopumiselle, koska valtiontuen saajan asiana on varmistaa, että tuki on komission asianmukaisesti hyväksymä siinäkin tapauksessa, että komissio ei ole julkaissut asianomaista alaa koskevaan politiikkaan liittyviä asiakirjoja. Tarkasteltavana olevassa tapauksessa komissio on kuitenkin todennut, että vuonna 2000 julkaistujen (EYVL C 232, 12.8.2000) maatalousalan valtiontukea koskevien yhteisön suuntaviivojen italiankielisessä toisinnossa esiintyy muista kielitoisinnoista poiketen maatalouden vakuutuksiin liittyvää epäselvyyttä. Se johtuu siitä, että suuntaviivojen italiankielisen toisinnon 11.5.1 kohdan viimeisestä virkkeestä puuttuu sana "myös". Edellä mainittujen suuntaviivojen epätäydellinen italiankielinen käännös sekä ilmaisu "tukiosuus on 50 prosenttia vakuutusmaksuista aiheutuneista kustannuksista" ja valmisteluasiakirjan VI/5934/86 julkaisematta jättäminen virallisessa lehdessä ovat voineet saada Italian toimijat uskomaan, että komission vakiintuneen käytännön mukaan aivan viime aikoihin asti sallittiin yli 50 prosentin tuki myös sellaisiin vakuutuksiin, jotka eivät kattaneet luonnonmullistuksia ja muita poikkeuksellisia tapahtumia. Näissä olosuhteissa takaisinperintä ei ole aiheellista. Komissio julkaisee kuitenkin mahdollisimman pian oikaisun suuntaviivojen italiankieliseen toisintoon, ON TEHNYT TÄMÄN PÄÄTÖKSEN: 1 artikla 1. Luonnonmullistusten viljelijöille aiheuttamien vahinkojen korvaamiseen tarkoitettu tuki, josta säädetään lain nro 185/92 3, 4 ja 5 pykälässä, soveltuu yhteismarkkinoille perustamissopimuksen 87 artiklan 2 kohdan b alakohdan mukaisesti. 2. Lain nro 185/92 6 pykälässä säädetyt toimenpiteet eivät ole perustamissopimuksen 87 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua tukea. 3. Maaliskuun 18 päivänä 1993 annetussa presidentin säädöksessä nro 100460 säädetyt tuet soveltuvat yhteismarkkinoille perustamissopimuksen 87 artiklan 3 kohdan c alakohdan mukaisesti. 4. Lain nro 185/92 8 pykälässä säädetyt tuet aktiivista varautumista epäsuotuisiin sääolosuhteisiin koskeville aloitteille soveltuvat yhteismarkkinoille. 5. Lain nro 185/92 9 pykälässä säädetyt tuet vakuutusmaksuihin soveltuvat yhteismarkkinoille, mikäli ne vastaavat valmisteluasiakirjan VI/5934/86-2 4.2.c kohdan määräyksiä, toisin sanoen tuen enimmäismäärä on 30 prosenttia, sitä myönnetään alenevasti ja enintään 10 vuoden ajan. 6. Italian viranomaisten lain nro 185/92 9 pykälän mukaisesti vakuutusmaksuihin myöntämät tuet, jotka eivät vastaa komission valmisteluasiakirjan VI/5934/86-2 4.2.c kohdan määräyksiä eivätkä myöskään täytä saman asiakirjan 4.2.a ja 4.2.b kohdan enimmäismäärää suuremman tuen myöntämistä viljelijöille koskevia edellytyksiä, eivät sovellu yhteismarkkinoille. 7. Toukokuun 17 päivänä 1996 annetussa presidentin säädöksessä nro 324 säädetyt tuet vakuutusmaksuihin soveltuvat yhteismarkkinoille, mikäli ne vastaavat valmisteluasiakirjan VI/5934/86-2 4.2.c kohdan määräyksiä, toisin sanoen tuen enimmäismäärä on 30 prosenttia, sitä myönnetään alenevasti ja enintään 10 vuoden ajan. 8. Italian toukokuun 17 päivänä 1996 annetun presidentin säädöksen nro 324 mukaisesti vakuutusmaksuihin myöntämät tuet, jotka eivät vastaa komission valmisteluasiakirjan VI/5934/86-2 4.2.c kohdan määräyksiä (tuen enimmäismäärä on 30 prosenttia, tuki on asteittain alenevaa ja sitä myönnetään enintään 10 vuoden ajan) eivätkä myöskään täytä saman asiakirjan 4.2.a ja 4.2.b kohdan enimmäismäärää suuremman tuen myöntämistä viljelijöille koskevia edellytyksiä, eivät sovellu yhteismarkkinoille. 2 artikla Italian on ilmoitettava komissiolle kahden kuukauden kuluessa tämän päätöksen tiedoksiantamisesta sen noudattamiseksi toteuttamansa toimenpiteet. 3 artikla Tämä päätös on osoitettu Italian tasavallalle. Tehty Brysselissä 9 päivänä heinäkuuta 2003. Komission puolesta Franz Fischler Komission jäsen (1) EYVL C 295, 10.11.1995, s. 5. (2) Säännökset, joiden mukaisesti poikkeuksellisten luonnonilmiöiden aiheuttamia vahinkoja kärsineet tilat pääsevät osallisiksi 30 päivänä tammikuuta 1991 annetussa laissa nro 31 säädetystä tuesta. Maaliskuun 25 päivänä 1986 annetun alueellisen lain nro 13 uudelleenrahoitus ja 21 päivänä joulukuuta 1987 annetun presidentin säädöksen nro 524 mukaisten valtion tukitoimenpiteiden ennakkomaksut asetuksen (ETY) N:o 857/84 mukaisesti. Sicilian alueen virallinen lehti 16.1.1993. (3) Vrt. alaviite 2. (4) Erityisesti menettelyä aloittaessaan komissio totesi, että vaikka tietyssä mielessä olisikin ollut mahdollista arvioida erillään toisaalta lain nro 6/93 1 ja 6 artiklaa ja toisaalta sitä kansallista lainsäädäntöä, johon kyseinen laki perustuu, käytännössä oli mahdotonta olla huomioimatta yhteyksiä alueellisen säädöksen sisällön ja luonnonmullistuksia koskevan kansallisen lainsäädännön välillä, kun tarkasteltavana olevassa laissa sekä viitattiin tähän lainsäädäntöön että säädettiin sen uudelleenrahoituksesta ja muuttamisesta. Molemmissa kansallisissa säädöksissä vahvistettiin uusia tukitoimenpiteitä, joiden kasaantumisen mahdollisuutta alueellisten tukien kanssa ei kyseisenä ajankohtana käytettävissä olleiden tietojen perusteella voitu sulkea pois. Lisäksi alueellisessa laissa tarkoitetun tuen saamisedellytykset vahvistettiin kansallisissa säädöksissä. Edellä mainittujen tietojen puuttuessa komissio päätteli, että sillä ei ollut käytettävissään riittävästi tietoa sen varmistamiseksi, ovatko alueelliset tukitoimenpiteet luonnonmullistusten tiloille aiheuttamien vahinkojen korvaamista koskevien yhteisön vaatimusten mukaisia. (5) Joulukuun 6 päivänä 1990 annettu säädös nro 367 (julkaistu Italian tasavallan virallisen lehden yleisen sarjan numerossa 285, 6.12.1990); säädöksen sisältö siirrettiin lainsäädäntöön parlamentin 30 päivänä tammikuuta 1991 vahvistamalla lailla nro 31 maatalousvuonna 1989-1990 vallinneen poikkeuksellisen kuivuuden koettelemien maatalous- ja karjankasvatustilojen hyväksi toteutettavista hätätoimenpiteistä (saman virallisen lehden sivulla 3). (6) "Toimenpiteet poikkeuksellisten luonnonmullistusten sekä joulukuussa 1984 ja tammikuussa 1985 vallinneiden epäsuotuisten sääolosuhteiden aiheuttamien vahinkojen korvaamiseksi. Uudet säännökset, joilla helpotetaan pääsemistä osalliseksi 15 päivänä lokakuuta 1981 annetussa laissa nro 590 säädetyistä maatalousalan tuista." Italian tasavallan virallinen lehti nro 118, 21.5.1985. (7) EYVL C 295, 10.11.1995. (8) Komission kirje VI/10837, 19.4.2000. (9) Kyseiset määrät on vahvistettu laissa nro 185/92 ja siihen liittyvässä kiertokirjeessä; niissä ei ole otettu huomioon myöhempiä muutoksia. (10) Vaihtoehtona vakuutusjärjestelmien kautta tapahtuvalle passiiviselle varautumiselle. (11) Maatalousalan valtiontukea koskevat yhteisön suuntaviivat (EYVL C 28, 1.2.2000, julkaistu oikaistuina uudelleen EYVL C 232, 12.8.2000). (12) Vrt. asia C-730/79, Kok. 1980, s. 2671, perusteluosan 11 ja 12 kohta. (13) Lähde: Comext. (14) Yhteisöjen tuomioistuimen asiassa 102/87, komissio vastaan Ranska, 13 päivänä heinäkuuta 1988 antama tuomio (Kok. 1988, s. 4067). (15) EYVL C 232, 12.8.2000, s. 19. (16) EYVL L 83, 27.3.1999, s. 1. (17) Valmisteluasiakirja VI/5934/86-2, 10.11.1986. (18) Vrt. esim. valtiontuet N 877/95 ja N 435/95. (19) Komission valmisteluasiakirja "Maataloustuotannolle tai maatalouden tuotantovälineille aiheutuneiden vahinkojen korvaamiseksi myönnettävää valtiontukea sekä tällaisten riskien varalta otettujen vakuutusten maksujen kattamiseksi osittain myönnettävää valtiontukea koskevat säännöt". (20) Valmisteluasiakirja VI/5934/86, 10.11.1986. (21) EYVL L 218, 6.8.1991, s. 1. (22) EYVL L 142, 2.6.1997, s. 1. (23) EYVL L 128, 19.5.1975, s. 1. (24) Vrt. yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen asiassa T-459/93, Siemens SA vastaan komissio, 8 päivänä kesäkuuta 1995 antama tuomio (Kok. 1995, s. 1675). (25) EYVL L 142, 2.6.1997, s. 1. (26) Komission 21 päivänä maaliskuuta 1989 päivätty kirje jäsenvaltioille (SG(89) D/3659), jossa vahvistetaan, että ilmastollisesti korkeariskisillä alueilla 80, 50 ja 30 prosentin tukiosuudet voidaan ylittää asianmukaisesti perustelluissa erityistapauksissa. (27) Italian viranomaiset selvittivät 20 päivänä marraskuuta 2000 päivätyssä kirjeessään, että kolmen erilaisen vakuutustyypin merkittävin ero on se, että a alakohdassa tarkoitetut vakuutussopimukset kattavat yksittäisten sääilmiöiden yksittäisille viljelmille aiheuttamat riskit, b alakohdassa tarkoitetut sopimukset puolestaan kattavat useampien sääilmiöiden yksittäisille viljelmille tai rakennelmille aiheuttamat riskit ja c alakohdassa tarkoitetut sopimukset useampien sääilmiöiden useammille viljelmille aiheuttamat riskit. (28) Vuoden 2001 varainhoitoasetukseen sisältyy pykälä, jolla muutetaan vakuutustukea koskevaa Italian lainsäädäntöä sen mukauttamiseksi maatalousalan valtiontukea koskevien uusien yhteisön suuntaviivojen mukaiseksi. Kyseistä säädöstä ei käsitellä tässä päätöksessä. (29) Vrt. 15 kappale.