ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
(6)

Luxemburgiin sovelletaan vakaus- ja kasvusopimuksen ennaltaehkäisevää osiota. Hallitus ennakoi vuoden 2019 vakausohjelmassaan, että julkisen talouden ylijäämä, joka oli 2,4 prosenttia suhteessa bruttokansantuotteeseen (BKT) vuonna 2018, supistuu 1,0 prosenttiin vuonna 2019, ja että rahoitusasema paranee tämän jälkeen lähes tasaisesti niin, että vuonna 2023 ylijäämä on 2,2 prosenttia suhteessa BKT:hen. Uudelleenlasketun rakenteellisen rahoitusaseman (6) perusteella julkisen talouden keskipitkän aikavälin tavoite, jota on muutettu (vuoden 2019 tavoitteesta, joka on 0,5 prosentin rakenteellinen alijäämä suhteessa BKT:hen, siten että vuodesta 2020 eteenpäin tavoitteena on 0,5 prosentin rakenteellinen ylijäämä suhteessa BKT:hen), ylittyy koko ohjelmakauden ajan. Vuoden 2019 vakausohjelman mukaan julkisen talouden velan suhteessa BKT:hen odotetaan pysyvän reilusti alle perussopimuksessa määrätyn 60 prosentin viitearvon. Näiden julkisen talouden kehitysarvioiden perustana oleva makrotalouden skenaario on suotuisa koko vuoden 2019 vakausohjelman kattaman kauden lukuun ottamatta vuotta 2023, jolloin se on uskottava. Komission kevään 2019 talousennusteen mukaan rakenteellisen rahoitusaseman odotetaan olevan 0,9 prosenttia ylijäämäinen suhteessa BKT:hen vuonna 2019 ja 0,5 prosenttia ylijäämäinen suhteessa BKT:hen vuonna 2020. Luku on erityisesti vuoden 2020 osalta pienempi kuin vuoden 2019 vakausohjelmassa, mutta ylittää silti julkisen talouden keskipitkän aikavälin tavoitteen tai vastaa sitä. Samaan aikaan menojen kehitystä olisi seurattava tarkkaan lyhyellä ja keskipitkällä aikavälillä, erityisesti kun otetaan huomioon tulojen vakauteen tulevaisuudessa mahdollisesti kohdistuvat riskit. Kaiken kaikkiaan neuvosto arvioi Luxemburgin vuosina 2019 ja 2020 noudattavan vakaus- ja kasvusopimuksen vaatimuksia.
(6)

Portugaliin sovelletaan vakaus- ja kasvusopimuksen ennaltaehkäisevää osiota ja väliaikaista velkasääntöä. Portugali aikoo vuoden 2019 vakausohjelmansa perusteella saavuttaa vuonna 2019 julkisen talouden alijäämän, joka on 0,2 prosenttia suhteessa bruttokansantuotteeseen (BKT), ja vuonna 2020 ylijäämän, joka on 0,3 prosenttia suhteessa BKT:hen, ja parantaa tilannetta edelleen niin, että ylijäämä on vuoteen 2022 mennessä kasvanut 0,7 prosenttiin suhteessa BKT:hen. Suunnitelmissa on otettu vain osittain huomioon pankkitukitoimien potentiaaliset alijäämää kasvattavat vaikutukset vuodesta 2020 eteenpäin. Uudelleenlasketun rakenteellisen rahoitusaseman perusteella julkisen talouden keskipitkän aikavälin tavoite, jota on muutettu (vuoden 2019 tavoitteesta, joka on 0,25 prosentin rakenteellinen ylijäämä suhteessa BKT:hen, siten että vuodesta 2020 eteenpäin tavoitteena on rakenteellisin luvuin tasapainossa oleva rahoitusasema), on tarkoitus saavuttaa vuonna 2020. Vuoden 2019 vakausohjelman mukaan julkisen talouden velka suhteessa BKT:hen on 118,6 prosenttia vuonna 2019, 115,2 prosenttia vuonna 2020 ja 103,7 prosenttia vuonna 2020. Näiden julkisen talouden kehitysarvioiden perustana oleva makrotalouden skenaario on vuosina 2019 ja 2020 uskottava ja seuraavina vuosina suotuisa. Toimenpiteitä, joita tarvitaan tukemaan suunniteltujen alijäämätavoitteiden saavuttamista vuodesta 2019 eteenpäin, ei kuitenkaan ole vielä riittävästi täsmennetty.
(7)

Ikäsidonnaisten julkisten menojen kasvu on riski julkisen talouden pitkän aikavälin kestävyydelle. Eläke- ja terveydenhuoltojärjestelmistä aiheutuvien ikäsidonnaisten julkisten menojen odotetaan kasvavan huomattavasti muihin jäsenvaltioihin verrattuna, mikä viittaa velkaantumisen lisääntymisriskiin pitkällä aikavälillä. Eläkkeiden riittävyyden parantamiseksi on toteutettu useita toimenpiteitä, joilla muun muassa lisätään kannustimia yksityisiin eläkesäästöihin ja vapaaehtoisiin ammatillisiin lisäeläkkeisiin. Käynnissä olevilla toimilla on edistetty työvoiman tarjonnan lisäämistä ja työurien pidentämistä, mikä on vaikuttanut myönteisesti naisten ja ikääntyneiden työntekijöiden työllisyysasteeseen. Vuonna 2018 hallitus mukautti järjestelmää siten, että siihen sisällytettiin eläkeiän saavuttamisen jälkeen suoritetut maksut, ja mahdollisti sen, että alle 65-vuotiaat itsenäiset ammatinharjoittajat ja osa-aikaisesti työssäkäyvät eläkeläiset voivat maksaa ansiotuloihinsa suhteutettuja eläkemaksuja, millä edistetään työurien pidentämistä. Lakisääteisen eläkeiän, jota nostetaan asteittain nykyisestä 63 vuoden tasosta, on kuitenkin määrä pysyä vuoden 2027 jälkeen ennallaan 65 vuodessa siitä huolimatta, että eliniänodotteen odotetaan pidentyvän edelleen. Vuonna 2018 perustetun eläkestrategiatyöryhmän on määrä julkaista joulukuuhun 2020 mennessä raportti, jossa esitetään suosituksia eläkejärjestelmän riittävyyden ja kestävyyden parantamiseksi. Terveydenhuollon alalla käynnissä on toimenpiteitä, joilla pyritään hajauttamaan palveluja sairaaloista perusterveydenhuoltoon ja parantamaan pitkäaikaishoitopalvelujen tarjontaa. Tämänhetkiset suunnitelmat laajentaa julkisten sairaaloiden avohoidon kapasiteettia voivat auttaa lyhentämään hoitoonpääsyaikoja tietyillä erikoisaloilla. Toistaiseksi ei ole kuitenkaan hyödynnetty kokonaisvaltaisesti muita toimenpiteitä, joilla vähennettäisiin tarpeetonta hoitoonohjausta erikoislääkäreille ja päivystyshoidon epäasianmukaista käyttöä ohjaamalla muita kuin varsinaisia päivystyspotilaita avohoidon piiriin, mikä estää parantamasta järjestelmän tehokkuutta. Palveluja pyritään hajauttamaan sairaaloista perusterveydenhuoltoon panemalla täytäntöön uusi terveyskeskusten konsepti ja tekemällä investointeja, joilla pyritään asteittain laajentamaan sähköisten terveyspalvelujen käyttöä. Koska pitkäaikaishoidon tarve on kasvussa, vuosina 2017–2018 otettiin käyttöön uudenlaisia avohoito- ja kotihoitopalveluja. Eläkkeiden ja terveydenhuollon alalla toteutettuihin toimenpiteisiin sisältyy potentiaalia, mutta niiden vaikutus julkisen talouden kestävyyteen ei ole vielä konkretisoitunut.
(11)

Latvialla on haasteita useiden Euroopan sosiaalisten oikeuksien pilarin sosiaalisen suojelun ja osallisuuden periaatteiden toteuttamisessa. Tuloerot ovat Latviassa suuret, sillä vero- ja etuusjärjestelmän kautta tapahtuva tulojen uudelleenjako on vähäistä. Sosiaalietuuksien riittävyys on edelleen heikkoa, ja sosiaalisten tulonsiirtojen vaikutus köyhyyden ja eriarvoisuuden vähentämiseen on vähäinen. Vanhusten ja vammaisten köyhyysriski on suhteellisen suuri ja kasvaa edelleen, koska etuudet eivät pysy palkkojen nousun tahdissa. Köyhyys- ja syrjäytymisriskiaste oli vuonna 2018 vanhusten kohdalla 49,0 prosenttia (unionin keskiarvo 18,2 prosenttia vuonna 2017) ja vammaisten kohdalla 40,7 prosenttia vuonna 2017 (unionin keskiarvo 29,3 prosenttia vuonna 2017). Valtion vammaisille myöntämiä sosiaaliturvaetuuksia ja vanhuuseläkkeiden vähimmäismäärää ei ole tarkistettu vuoden 2006 jälkeen. Vähimmäistoimeentuloa koskevasta uudistuksesta ilmoitettiin vuonna 2014, mutta sitä ei ole pantu täytäntöön. Tällä on kielteisiä vaikutuksia köyhimpiin kotitalouksiin. Myös pitkäaikaishoidon saatavuus on edelleen heikkoa. Näin ollen on tarpeen investoida sosiaalisen syrjäytymisen torjumiseen, muun muassa vähävaraisimmille suunnattuun elintarvikeapuun ja aineelliseen apuun. Lisäksi tarvitaan investointeja, myös infrastruktuuriin tehtäviä, jotta voidaan parantaa lastenhoidon, pitkäaikaishoidon, työllisyyspalvelujen ja muiden sosiaalipalvelujen saatavuutta ja mahdollistaa terveys- ja sosiaalipalvelujen integrointi, johon kuuluu myös siirtyminen laitoshoidosta avohoitoon. Erittäin puutteellisissa asuinoloissa asuvien osuus on Euroopan suurimpia (15,2 prosenttia, koko unionissa keskimäärin 4,0 prosenttia vuonna 2017), ja sosiaalisen asuntotuotannon asuntoja on vähän. Kohtuuhintaisten asuntojen tarjonnan parantamiseksi tarvitaan investointeja.
(22)

Komissio on vuoden 2019 talouspolitiikan eurooppalaisen ohjausjakson osana tehnyt kattavan analyysin Saksan talouspolitiikasta ja julkaissut sen vuoden 2019 maaraportissa. Se on arvioinut myös vuoden 2019 vakausohjelman, vuoden 2019 kansallisen uudistusohjelman ja jatkotoimenpiteet, joita on toteutettu Saksalle viime vuosina annettujen suositusten noudattamiseksi. Komissio on ottanut huomioon ohjelmien ja jatkotoimenpiteiden merkityksen Saksan finanssipolitiikan sekä sosiaali- ja talouspolitiikan kestävyyden kannalta mutta myös sen, ovatko ne unionin sääntöjen ja ohjeiden mukaisia, koska unionin yleistä talouden ohjausta on tarpeen vahvistaa antamalla unionin tason panos tuleviin kansallisiin päätöksiin.
(12)

Sukupuolten palkkaero, joka oli 25,6 prosenttia vuonna 2017, on edelleen unionin suurimpia, ja se on kasvanut hieman edellisvuodesta. Lisäksi vanhemmuuden vaikutus naisten työllisyyteen (25,2 prosenttia) on selvästi unionin keskiarvoa (9,0 prosenttia) suurempi. Pitkät vanhempainvapaat johtavat usein naisten hitaampaan urakehitykseen. Naiset työskentelevät usein heikommin palkatuilla aloilla ja heikommin palkatuissa ammateissa, vaikka heidän koulutustasonsa on miesten koulutustasoa korkeampi. Viimeaikaisilla toimilla on lisätty vanhempainvapaata ja -etuuksia koskevan järjestelmän joustoa tavoitteena helpottaa vanhempien paluuta työmarkkinoille. Lastenhoitopalvelujen käyttö on parantunut. Esimerkiksi taloudellisen toiminnan, ammatin, iän, työkokemuksen tai työvuosien kaltaiset tekijät selittävät kuitenkin vain osan sukupuolten palkkaerosta, minkä vuoksi selittymätön ero on 20 prosenttia, kun unionin keskiarvo on 11,5 prosenttia. Palkkauksen läpinäkyvyys voisi auttaa ymmärtämään paremmin sukupuolten suuren palkkaeron taustalla olevia syitä. Jatkuvat investoinnit lastenhoitoon ja aktiivisiin työvoimatoimenpiteisiin auttaisivat naisia työllistymään. Lisäksi yhteistyö työmarkkinaosapuolten kanssa ja niiden valmiuksien vahvistaminen ovat edelleen tärkeitä laajemmassa yhteydessä.
(9)

Sen jälkeen kun Kreikka sai Euroopan vakausmekanismin nojalla toteutettavan rahoitustukiohjelman onnistuneesti päätökseen, siihen sovelletaan ohjelman jälkeistä valvontakehystä, joka on sisällytetty talouspolitiikan eurooppalaiseen ohjausjaksoon, ja Kreikkaan sovelletaan asetuksen (EU) N:o 472/2013 mukaista tiukennettua valvontaa. Kreikkaa koskevasta tiukennetusta valvonnasta annetuissa komission täytäntöönpanopäätöksissä (EU) 2018/1192 (9) ja (EU) 2019/338 (10) otetaan huomioon se, että Kreikan on keskipitkällä aikavälillä hyväksyttävä edelleen toimenpiteitä, joilla pyritään puuttumaan makrotalouden epätasapainojen todellisiin tai mahdollisiin syihin, ja pantava täytäntöön rakenneuudistuksia, joilla tuetaan vankkaa ja kestävää talouskasvua. Kreikka sitoutui 22 päivänä kesäkuuta 2018 kokoontuneessa euroryhmässä jatkamaan kaikkia ohjelman puitteissa hyväksyttyjä keskeisiä uudistuksia, kunnes ne on saatu toteutettua kaikilta osin. Kreikka sitoutui myös toteuttamaan erityistoimia seuraavilla aloilla: finanssipolitiikka ja julkisen talouden rakenne, sosiaalipalvelut, rahoitusvakaus, työ- ja tuotemarkkinat, yksityistäminen ja julkishallinnon uudistus. Kreikka on velvollinen raportoimaan neljännesvuosittain siitä, miten se on edistynyt tiukennetun valvonnan mukaisten sitoumustensa täyttämisessä. Suotuisa raportti voi kuuden kuukauden välein avata tietä velkahelpotustoimenpiteille, joiden suuruus on 0,7 prosenttia suhteessa BKT:hen vuodessa. Euroryhmä päätti huhtikuussa 2019 maksaa politiikkatoimista riippuvien velkatoimenpiteiden ensimmäisen erän, joka on 970 miljoonaa euroa. Kolmas tiukennettua valvontaa koskeva raportti, jossa arvioidaan Kreikan edistymistä sitoumusten täytäntöönpanossa, julkaistiin 5 päivänä kesäkuuta 2019.
(11)

Koulutustulokset jäävät unionin keskiarvon alapuolelle, ja niissä on suuria alueellisia eroja. Koulunkäynnin keskeyttäminen on yleisempää ja korkea-asteen tutkinnon suorittaneiden osuus alhaisempi kuin unionissa keskimäärin. Koulutusjärjestelmä haittaa sosiaalista liikkuvuutta. Oppilaat ohjataan jo varhaisessa vaiheessa erityyppisiin kouluihin, joiden välillä on suuria eroja koulutustuloksissa ja työllistymispoluissa. Niiden alemman perusasteen koulujen osuus, joissa enemmistö oppilaista on romaneja, kasvoi 10 prosentista 15 prosenttiin vuosina 2008–2017. Viime aikoina on toteutettu toimenpiteitä, joilla on pyritty jakamaan heikommassa asemassa olevia oppilaita tasaisesti eri kouluihin, mutta niiden vaikutusta on rajoittanut valtiosta riippumattomien koulujen vapauttaminen vaatimuksesta ottaa tällaisia oppilaita. Heikommassa asemassa olevat lapset päätyvät yleensä ammatillisiin keskiasteen kouluihin, joissa perustaidot kehittyvät tavanomaista huonommin, opintojen keskeyttäminen on yleistä ja palkka- ja uranäkymät ovat heikommat. Heikommassa asemassa olevien ryhmien, erityisesti romanien, vähäinen osallistuminen laadukkaaseen koulutukseen on hukattu mahdollisuus kartuttaa inhimillistä pääomaa. Haasteena on lisäksi edelleen opettajapula. Opettajien palkat ovat nousseet viime vuosina, mutta palkkataso on edelleen suhteellisen alhainen verrattuna muiden korkea-asteen tutkinnon suorittaneiden palkkoihin. Korkea-asteen koulutukseen osallistuvien vähäinen määrä ei vastaa korkeasti koulutettujen työntekijöiden suurta kysyntää eikä se ole linjassa korkea-asteen tutkinnon suorittaneiden palkkapreemion kanssa, joka on unionin korkein. Unkarin korkeakoulujen taloudellinen autonomia on unionin vähäisin. Lisäksi korkea-asteen koulutusta koskevaan lakiin huhtikuussa 2017 tehty muutos, jossa asetettiin lisävaatimuksia Unkarissa toimiville kansainvälisille yliopistoille, herätti lisää huolta akateemisesta vapaudesta. Kansainvälisesti arvostetuin unkarilainen yliopisto ilmoitti vuonna 2018 aikeista lähteä maasta lakimuutoksen aiheuttaman epävarmuuden vuoksi.
(13)

Viimeaikainen talouskasvu on johtanut työllisyyden kasvuun, ja työllisyys on korkeimmillaan kymmeneen vuoteen. Siitä huolimatta työntekijöiden siirtyminen työvoiman ulkopuolelta tai työttömyydestä työllisiksi on edelleen vähäistä eikä Belgia ole saavuttamassa työllisyysasteen osalta Eurooppa 2020 -tavoitettaan (73,2 prosenttia). Alueelliset työmarkkinaerot ovat edelleen suuria. Huolimatta tasaisesta laskusuuntauksesta viimeisten viiden vuoden aikana nuorisotyöttömyys ylittää selvästi unionin keskiarvon Brysselissä. Matalan osaamistason työntekijöiden, maahanmuuttajataustaisten henkilöiden, ikääntyneiden työntekijöiden ja vammaisten osallistuminen työmarkkinoille on vähäistä. Tämä viittaa siihen, että sekä rakenteelliset että väestöryhmäkohtaiset tekijät estävät työmarkkinoille integroitumista ja että nykyiset aktivointitoimenpiteet eivät ole yhtä toimivia kaikkien väestöryhmien kohdalla. Ikääntyneiden (55–64-vuotiaiden) työntekijöiden työllisyysaste on edelleen alle unionin keskiarvon, ja ero unionin keskiarvoon on edelleen suuri yli 60-vuotiaiden kohdalla. Maahanmuuttajataustaisten henkilöiden, erityisesti naisten, työttömyys on edelleen muita yleisempää, heidän työvoimaosuutensa on pienempi, heidän osuutensa köyhistä työssäkäyvistä on muita suurempi, ja he ovat useammin ylipäteviä. Uusien tulokkaiden kotouttamiseksi ja syrjinnän torjumiseksi on toteutettu joitakin toimenpiteitä, mutta koordinointi on kuitenkin edelleen puutteellista pyrittäessä vastaamaan maahanmuuttajataustaisten henkilöiden kohtaamiin haasteisiin. Vähäisen työmarkkinoille osallistumisen parantamiseksi on toteutettu toimenpiteitä niin kutsutun Jobs deal -työmarkkinauudistuksen yhteydessä, mutta niiden vaikutuksia on vielä arvioitava.
(17)

Alhaiset korot ja kohentuneet talousnäkymät ovat lisänneet lainanannon kokonaismäärää erityisesti asunto-osakeyhtiöiden yhtiölainojen kautta. Samaan aikaan kulutusluottojen määrä lisääntyy nopeasti, ja kasvava osuus näistä luotoista on ulkomaisten pankkien, muiden rahoituslaitosten kuin luottolaitosten, pikalainayritysten ja vertaislainoittajien myöntämiä. Siksi kotitalouksien velka on edelleen historiallisen korkealla tasolla (67 prosenttia suhteessa BKT:hen vuonna 2017). Velka on pääasiassa vaihtuvakorkoista, mikä on riski, jos korkotaso keskipitkällä aikavälillä nousee. Finanssivalvonta on toteuttanut toimenpiteitä hillitäkseen kotitalouksien velkaantuneisuuden lisääntymistä. Mitään aktiivista velkataakan vähentämistä ei kuitenkaan ole nopeasti odotettavissa, varsinkin kun korot pysyttelevät matalina ja kuluttajien luottamus on edelleen suhteellisen vahvaa.
(3)

Espanjaa koskeva vuoden 2019 maaraportti julkaistiin 27 päivänä helmikuuta 2019. Siinä arvioitiin Espanjan edistymistä neuvoston 13 päivänä heinäkuuta 2018 hyväksymien maakohtaisten suositusten (4) noudattamisessa, aiempina vuosina annettujen maakohtaisten suositusten noudattamisessa ja kansallisten Eurooppa 2020 -tavoitteiden saavuttamisessa. Lisäksi siihen sisältyi asetuksen (EU) N:o 1176/2011 5 artiklan nojalla laadittu perusteellinen tarkastelu, jonka tulokset julkaistiin samaten 27 päivänä helmikuuta 2019. Komissio katsoi analyysinsa perusteella, että Espanjan makrotaloudessa on epätasapainoja. Kotimaisen ja ulkomaisen – sekä julkisen että yksityisen – velan suuri määrä ja korkea työttömyys tuottavuuden kasvun ollessa heikkoa ovat edelleen haavoittuvuustekijöitä, joilla on rajat ylittäviä vaikutuksia. Yksityisen sektorin velka vähenee, mutta tarve vähentää velkaantumista on edelleen huomattava. Vaikka bruttokansantuotteen (BKT) kasvu on pysynyt vahvana, julkistalouden velkasuhde on edelleen suuri. Työttömyysaste on laskenut edelleen nopeasti, mutta se on yhä hyvin korkea, ja työmarkkinoiden voimakas jakautuminen määräaikaisiin ja toistaiseksi voimassa oleviin työsuhteisiin estää työvoiman tuottavuuden nopeamman kasvun. Vuosien 2012–2015 vahvan uudistuskehityksen jälkeen poliittinen tilanne on kuluneen vuoden aikana osaltaan vaikuttanut siihen, että aiempina vuosina annettujen maakohtaisten suositusten täytäntöönpanossa on nytkin edistytty vain vähän. Tämänhetkinen suotuisa taloustilanne tarjoaa myös tilaisuuden vielä tarvittavien uudistusten toteuttamiseen Espanjan talouden häiriönsietokyvyn parantamiseksi ja tuottavuuden kasvun edistämiseksi.
(9)

Tšekin työmarkkinat toimivat tällä hetkellä hyvin. Työllisyys on viimeksi kuluneiden seitsemän vuoden aikana kasvanut tasaisesti ja työttömyys on vähentynyt huomattavasti. Pienten lasten äitien, matalan osaamistason työntekijöiden ja vammaisten työmarkkinapotentiaalia ei kuitenkaan hyödynnetä tarpeeksi. Näiden ryhmien työmarkkinoille osallistumista on selkeästi mahdollista lisätä, koska maassa esiintyy työvoimapulaa. Työllisyyserot ja sukupuolten väliset palkkaerot ovat edelleen suuria huolimatta viimeaikaisista toimenpiteistä, joilla vanhempainvapaata on muutettu joustavammaksi ja lastenhoitopalveluja on lisätty. Naisten työllisyysaste on edelleen selvästi alhaisempi kuin miesten. Kohtuuhintaisten lastenhoitopalvelujen heikolla saatavuudella, pitkillä vanhempainvapaaoikeuksilla, joustavien työjärjestelyjen vähäisellä käytöllä ja pitkäaikaishoitopaikkojen puutteella on edelleen suuri vaikutus työmarkkinoille osallistumiseen. Virallisten lastenhoitopalvelujen piirissä oli vuonna 2017 vain 6,5 prosenttia alle kolmivuotiaista lapsista (kun unionin keskiarvo oli 34,2 prosenttia). Vaikka matalan osaamistason työntekijät muodostavat vain pienen osan väestöstä, heidän työllisyysasteensa on selvästi alhaisempi kuin keskitason ja korkean osaamistason työntekijöiden. Myös vammaisten työllisyysaste on edelleen alhainen. Julkiset työvoimapalvelut eivät tällä hetkellä pysty rajallisen kapasiteettinsa vuoksi tarjoamaan työnhakijoille yksilöllistä ja jatkuvaa tukea. Heikommassa asemassa olevien väestöryhmien osallistumista työmarkkinoille voitaisiin edistää lisäämällä julkisten työvoimapalvelujen kenttätoimintaa ja aktivointikapasiteettia sekä toteuttamalla vaikuttavaa ja oikein kohdennettua aktiivista työvoimapolitiikkaa.
(15)

Viime aikoina aikaansaaduista parannuksista huolimatta köyhyys ja tuloerot ovat suuria ja alueelliset erot kasvavat. Yksi kolmesta romanialaisesta on edelleen köyhyyden ja sosiaalisen syrjäytymisen vaarassa. Tämä koskee erityisesti tiettyjä ryhmiä, kuten lapsia, romaneja, vammaisia ja vanhuksia. Sosiaalipalveluiden laatu ja kattavuus ovat riittämättömiä. Niiden maantieteellinen jakautuminen on epätasaista eikä vastaa yhteisöjen erityisiä tarpeita. Vain noin 20 prosentilla aluehallinnon yksiköistä on luvanvaraisia sosiaalipalveluja. Palvelut keskittyvät useimmiten vauraammille alueille tai kaupunkeihin, vaikka tarpeet ovat suurempia köyhemmillä alueilla ja maaseudulla. Se, etteivät työvoima-, koulutus-, terveys- ja sosiaalipalvelut toimi riittävästi yhdessä, ei edistä erilaisten muita heikommassa asemassa olevien ryhmien kestävää osallistamista. Vammaisille annetaan vain vähän tukea itsenäiseen asumiseen ja työnsaantiin. Romaniyhteisön tilanne osoittaa hyvin vähän kehittymisen merkkejä. Puutteellisissa asuinoloissa asuvien osuus on unionin suurin ja haittaa sosiaalista osallisuutta. Asuntopoliittisia toimia hajautetaan ilman strategista kehystä, eikä köyhillä yhteisöillä useinkaan ole taloudellisia resursseja. Sosiaalietuuksien viiteindeksiä, johon useimpien sosiaalietuuksien määrä perustuu, ei ole päivitetty vuoden 2008 jälkeen. Indeksi on myös heikentynyt merkittävästi suhteessa vähimmäispalkkaan. Tämän tuloksena niiden kotitalouksien köyhyysaste, joiden työssäkäyntiaste on alhainen tai hyvin alhainen, on kasvanut puolella vuodesta 2010. Lisäksi epätyypillisessä työsuhteessa olevien työntekijöiden sosiaaliturva on riittämätön. Joka kolmannella tällaisella työntekijällä on vakava aineellisen puutteen riski. Tilapäis- ja kausityöntekijöillä ei ole virallisia sosiaaliturvaoikeuksia, jotka kattaisivat työttömyyden, äitiysvapaan, onnettomuudet ja työtapaturmat. Vuonna 2016 aloitettua vähimmäistoimeentulotukea koskevaa uudistusta, jonka myötä sosiaaliturvan kattavuus ja riittävyys paranisivat, on edelleen lykätty vuoteen 2021.
(11)

Työmarkkinat ovat kiristyneet, mikä on seurausta työllisyyden kasvusta, mutta siihen on vaikuttanut myös epäsuotuisa väestörakenteen kehitys, kuten maastamuutto. Jotta voidaan lieventää työikäisen väestön vähenemisen vaikutusta, tarvitaan investointeja inhimilliseen pääomaan ja kaikkien parempaa pääsyä työmarkkinoille. Jatkuva osaamisvaje ja osaamisen kohtaanto-ongelmat huomioon ottaen on tärkeää, että Liettua nopeuttaa uudistuksia, joilla parannetaan laatua ja tehokkuutta kaikilla koulutusasteilla ja varmistetaan tasapuolinen pääsy laadukkaaseen ja inklusiiviseen koulutukseen. Väestön väheneminen on asettanut kouluverkoston paineen alaiseksi. Väestörakenteen muutos edellyttää strategioita, joilla turvataan kaikille mahdollisuus laadukkaaseen koulutukseen, samalla kun varmistetaan kouluverkoston tehokkuus ja tuetaan opettajia, joihin koulujen yhdistäminen vaikuttaa. Korkea-asteen koulutusverkoston vahvistamiseksi tarvitaan vielä merkittäviä toimia. Verkostoon kuuluu yli 40 valtion omistamaa ja yksityistä yliopistoa ja korkeakoulua. Ammatillisen koulutuksen tarjoajien on nykyaikaistettava opetussuunnitelmia ja pystyttävä vastaamaan paremmin paikallisten ja alueellisten työmarkkinoiden tarpeisiin. Vaikuttavat ja helposti saatavilla olevat aikuiskoulutus-, uudelleenkoulutus- ja jatkokoulutustoimenpiteet yhdessä sosiaalipalvelujen kanssa voisivat tuoda lisää ihmisiä työmarkkinoille. Aikuiskoulutukseen osallistuminen on edelleen vähäistä, 6,6 prosenttia vuonna 2018, mikä on selvästi alle unionin keskiarvon (11,1 prosenttia). Liettuan talous voi hyötyä investoinneista, jotka suuntautuvat osaamisen (esimerkiksi digiosaaminen), kehittämiseen, innovointiin ja heikommassa asemassa olevien (esimerkiksi vammaiset ja ikääntyneet, työttömät tai työmarkkinoiden ulkopuolella olevat aikuiset) integrointiin paremmin työmarkkinoille. Laajemmin tarkasteltuna työmarkkinaosapuolten valmiuksien parantaminen on tärkeää niiden kanssa tehtävän yhteistyön lisäämiseksi.