NEUVOSTON PÄÄTELMÄT,

annettu 20 päivänä joulukuuta 1996,

koulun tehokkuudesta: periaatteita ja menettelytapoja koulussa menestymisen parantamiseksi (97/C 7/01)

I. JOHDANTO

1. Nuoret kuuluvat Euroopan unionin tärkeimpiin voimavaroihin. Heitä on autettava kaikin tavoin kehittymään täysipainoisesti yksilöinä ja yhteiskunnan aktiivisina jäseninä. He ovat muutosten tekijöitä ja ovat aikanaan vastuussa Euroopan poliittisesta, taloudellisesta, sosiaalisesta ja demokraattisesta kehityksestä.

2. Nuorten yleissivistävä ja ammatillinen koulutus on tämän vuoksi erittäin tärkeä asia, sillä se auttaa antamaan nuorille edellytykset kehittää täysipainoisesti persoonallisuuttaan ja kykyjään ja osallistua täysipainoisesti Euroopan yhteiskuntien kehitykseen ja olla siinä täysipainoisesti mukana. Tämän vuoksi koulunkäynnin epäonnistumisella on hyvin todellisia henkilökohtaisia ja sosiaalisia seurauksia yksilölle ja yhteiskunnalle, ja sen vaikutus ulottuu kauas yli yleissivistävän ja ammatillisen koulutuksen rajojen.

3. Euroopan unionin opetusministerit ovat jo aikaa sitten tunnustaneet, että koulunkäynnin epäonnistuminen on yhteinen ongelma. Belgian puheenjohtajakaudella vuonna 1987 neuvosto ja neuvostossa kokoontuneet opetusministerit ilmaisivat yhteisen huolensa, koska "merkittävä osa nuorista epäonnistuu koulussa". Kaksi vuotta myöhemmin, vuonna 1989, Ranskan puheenjohtajakaudella annetussa koulunkäynnin epäonnistumista koskevassa päätöslauselmassa jäsenvaltiot päättivät "ponnistella kaikin tavoin torjuakseen tehokkaasti koulunkäynnin epäonnistumista". On myös otettava huomioon muiden kansainvälisten järjestöjen, erityisesti OECD:n tällä alalla tekemä laaja-alainen työ.

4. EU:n Eurydike-yksikön kertomus "Keinot koulunkäynnin epäonnistumisen torjumiseksi: Haaste Euroopan rakentamiselle", joka laadittiin opetusministereiden pyynnöstä Portugalin puheenjohtajakaudella, on vaikuttanut arvokkaalla tavalla alalla tehtävään työhön määrittämällä ongelman, arvioimalla sen sosiaaliset ja taloudelliset vaikutukset ja tuomalla esiin sopivia ennaltaehkäiseviä ja korjaavia strategioita. Vuosina 1995 ja 1996 on SOKRATES-ohjelman 3.1 kohdan toiminnan nojalla pidetty ensisijaisina kysymyksinä sekä nuorten poistumista koulujärjestelmän piiristä ilman tarvittavia valmiuksia että koulujärjestelmien tehokkuutta. Tämän alan tulevassa toiminnassa olisi otettava huomioon jo tehty tutkimustyö, ja tarvittaessa tutkimustyötä voitaisiin jatkaa.

5. Koulunkäynnin epäonnistumisen käsitteellä on erilaiset ilmenemismuodot eri jäsenvaltiossa, ja sitä on siksi vaikea määritellä. On kuitenkin yleisesti tunnustettua, että siihen liittyy joitakin tai kaikki seuraavista ilmiöistä: omien voimavarojen vajavainen käyttö, heikko edistyminen, koulun ennenaikainen lopettaminen ja koulun päättäminen ilman todistusta tai riittämättömin todistuksin. Joissain tapauksissa koulut eivät ole niin tehokkaita kuin ne voisivat olla, ja tämän vuoksi ne voivat myötävaikuttaa huonoon koulumenestykseen. Kaikki nämä seikat johtavat "alisuoriutumiseen koulussa", mitä käsitettä päätelmissä on käytetty.

EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, joka ottaa huomioon mainitut näkökohdat sekä

- perustamissopimuksen 126 ja 127 artiklan määräykset,

- perustamissopimuksen 3 b artiklassa ilmaistun toissijaisuusperiaatteen ja

- vaatimuksen noudattaa Euroopan yhteisölle hyväksyttyjä rahoitusnäkymiä

ON ANTANUT SEURAAVAT PÄÄTELMÄT:

II. PERIAATTEITA KOULUSSA MENESTYMISEN EDISTÄMISEKSI

Laadukkaan opetuksen antaminen kaikille on haaste kouluille ja oppilaitoksille, sillä niiden on pyrittävä varmistamaan, että jokaisella on mahdollisuus jatkaa opintojaan, osallistua täysipainoisesti työelämään, toimia aktiivisesti yhteiskunnassa sekä kehittyä yksilönä parhaalla mahdollisella tavalla. Tämän saavuttamiseksi koulussa menestymisen edistämiskeinot voisivat perustua asianmukaisen tutkimuksen tuloksiin ja seuraaviin perusperiaatteisiin:

- toimenpiteet eniten tukea tarvitsevien auttamiseksi,

- jatkuvuutta edistävät toimenpiteet tai sen edellytysten luominen varhaiskasvatustasolta aina aikuisikään saakka,

- tavoitteet ja opetusmenetelmät, joiden avulla huomioidaan oppilaiden erilaiset mielenkiinnon kohteet, tarpeet ja kyvyt,

- sen varmistaminen erilaisilla toimenpiteillä, muun ohella edistymisen arvioinnilla ja tavoitetason parantamiselle asetettavilla tavoitteilla, että kaikki nuoret hyötyvät mahdollisimman paljon koulutuksesta,

- riittävät järjestelyt luku- ja kirjoitustaidossa sekä laskutaidossa ilmenevien vaikeuksien varhaiseksi toteamiseksi yhdessä niihin koulun sisällä soveltuvien opetusmenetelmien kanssa,

- riittävät järjestelyt siirtymisen helpottamiseksi koulutasolta seuraavalle sekä koulusta yleissivistävään tai ammatilliseen jatkokoulutukseen ja työelämään,

- yhteisön reaktio tarvittaessa, jolloin koulu, yhteisö ja muut asiaankuuluvat toimijat yhteistyössä ja toistensa työtä täydentäen vastaavat kaikkien lasten ja erityisesti tukea tarvitsevien perheiden lasten tarpeisiin,

- osallistumismalli, joka auttaa oppilaita ja vanhempia ymmärtämään ja tehostamaan oppimisprosessia, ja

- sen varmistaminen, että voimavaroja käytetään suunnitelmallisella, kohdennetulla ja kannattavalla tavalla siten, että kaikki oppilaat saavat tarvitsemansa tuen.

III. TIETTYJEN ALOJEN EDELLEEN KEHITTÄMISEN PÄÄPIIRTEITÄ

Ottaen huomioon edellä mainitut periaatteet ja kunnioittamalla täysimääräisesti koulutusjärjestelmien erilaisuutta sekä jäsenvaltioiden vastuuta koulutuksen sisällöstä ja järjestämisestä joidenkin tai kaikkien jäljempänä mainittujen alojen edelleen kehittämisellä voisi olla merkittävä vaikutus koulussa menestymisen parantamiseen:

A. Varhaiskasvatus/esikoulu

B. Koulun sisäiset toimet, joihin voisi kuulua

- kokonaisvaltainen tapa tarkastella koulua

- koulun kokonaisvaltainen itsearviointi ja sen ulkoinen tarkastus, arviointi ja ohjaus

- opetussuunnitelmien sekä opetus- ja oppimismenetelmien edelleen kehittäminen

- kodin, koulun ja yhteisön väliset yhteydet, mukaan lukien yhteydet työelämään

- resurssien jako

- henkilökunnan kehittäminen ja opettajien koulutus.

C. Paluu opintoihin

D. Todistusten antaminen ja niiden tunnustaminen

Näiden päätelmien liitteessä esitetään pääpiirteet joillekin mahdollisille tavoille kehittää edelleen kutakin edellä mainittua alaa.

Neuvosto toteaa, että koulussa menestymisen edistäminen jäsenvaltioissa niiden omien perustuslaillisten, organisatoristen ja poliittisten puitteiden mukaisesti on keskeisen tärkeää ja vaatii jatkuvaa huomiota. Tämän vuoksi se kehottaa tulevia puheenjohtajavaltioita oman harkintansa mukaan antamaan etusijan näiden päätelmien liitteen A-D kohdissa esille otettujen kysymysten yksityiskohtaisemmalle tarkastelulle ja esittämään tarvittaessa neuvostolle ehdotuksia lisäpäätelmiksi tai vastaaviksi asiakirjoiksi.

Lopuksi neuvosto katsoo, että keinot ja järjestelyt koulussa menestymisen edistämiseksi kehittyvät ajan mittaan ja etteivät nämä päätelmät millään tavalla estä muiden tulevaisuudessa mahdollisesti esille tulevien alaa koskevien asioiden tarkastelua.

LIITE

Neuvosto toteaa, että joidenkin tai kaikkien niiden alojen edelleen kehittäminen, jotka on määritetty näiden päätelmien III osassa, kuuluu osana menettelytapoihin koulussa menestymisen parantamiseksi. Seuraavassa esitetään joitakin mahdollisia tapoja kehittää edelleen kutakin alaa:

A. Varhaiskasvatus/esikoulu

Ennen kouluikää tapahtuvan koulutuksen myönteinen vaikutus kaikkien lasten myöhemmän koulutyön kehittymiseen on todettu selvästi tutkimustuloksissa. Kaikkia lapsia, erityisesti tukea tarvitsevia lapsia, koskevalla varhaiskasvatuksella on näin ollen ratkaisevan tärkeä merkitys koulussa menestymiselle. Tällaisessa kasvatuksessa on tietenkin tasapainotettava huolellisesti sosiaalistamis- ja oppimistavoitteet. Toinen huomionarvoinen näkökohta on vanhempien suora osallistuminen varhaiskasvatusta antavien laitosten järjestelyihin ja toimintaan. Osallistumisen olisi tapahduttava sellaisella tavalla, että se vahvistaa vanhempien itseluottamusta, tyydyttää heidän henkilökohtaisia kehittymistarpeitaan ja antaa heille mahdollisuuden osallistua koulun toimintaan sekä rohkaisee, avustaa ja motivoi heitä olemaan mukana lastensa koulutuksessa. Nämä aloitteet olisi yhdistettävä olemassa oleviin paikallisyhteisöiden aloitteisiin ja riskiryhmiin kuuluvien, varhaiskasvatustasolta varsinaiseen kouluun siirtyvien lasten jatkuvaan tukemiseen.

B. Koulun sisäiset toimet

Sosiaaliset ja koulun sisäiset tekijät voivat luoda oppilaalle etukäteen odotuksia heikosta suoriutumisesta koulutuksessa, mutta kouluilla ja koulutusjärjestelmillä on monia mahdollisuuksia epäsuotuisan taustan vaikutusten muuttamiseksi ja lieventämiseksi. Niihin kuuluvat:

1. Kokonaisvaltainen tapa tarkastella koulua

Seuraavat tekijät näyttävät olevan keskeisiä koulun tehokkuuden kannalta

- rehtorin tai koulun johtajan opetustyön johtajana osoittamat ominaisuudet, joita koulun koko henkilökunnan työ täydentää ja

- tavoitteellisten oppilaskeskeisten päämäärien asettaminen kaikille oppilaille sekä niitä

täydentävät sopivat opetusohjelmat ja oppimismuodot, jotka tarjoavat haasteita kaikille oppilaiden mielenkiinnon kohteille ja kyvyille ja joissa nämä otetaan huomioon.

Keskeistä koulun kokonaisvaltaisessa tarkastelutavassa ovat koulun opetussuunnitelma, tavoitteet taikka tehtäviä koskeva erittely, jonka rehtori tai koulun johtaja laatii muiden opettajien, vanhempien, oppilaiden ja johtokunnan jäsenten kanssa. Opetussuunnitelman, tavoitteiden tai tehtäviä koskevan erittelyn eräitä perustekijöitä ovat

- keinot oppilaiden motivoimiseksi ja heidän itseluottamuksensa ja itsetuntonsa parantamiseksi,

- oppilaan arviointi, johon kuuluu luku- ja kirjoitus- sekä laskutaidon seuranta,

- opetussuunnitelmien täytäntöönpano sekä opetus- ja oppimismenetelmät,

- oppimisvaikeuksien varhainen toteaminen ja korjaaminen sekä läsnäolojen seuranta tarvittaessa siihen soveltuvine toimenpiteineen,

- uuden teknologian käyttöä koskevat menettelytavat,

- keinot, joilla edistetään vanhempien ja yhteisön osallistumista koulutyöhön,

- sopivat yhteistyöyhteydet oppilaiden onnistuneen siirtymisen varmistamiseksi koulutasolta seuraavalle, yleissivistävään tai ammatilliseen jatkokoulutukseen ja työelämään, sekä - koulun opetussuunnitelman ulkopuolinen toiminta.

2. Koulun kokonaisvaltainen itsearviointi ja sen ulkoinen tarkastus, arviointi tai ohjaus Henkilökunnan ja tarvittaessa oppilaiden sitoutuminen yhteistyöhön itsearviointiprosessissa ja koulun tehokkuuden jatkuvassa seurannassa ja tarkastelussa tarkoittaa, että opettajat voivat kouluviranomaisten suorittaman tarkastuksen, arvioinnin ja ohjauksen lisäksi itse arvioida omaa ammatillista panostaan koulun kehittämisessä.

Koulutusjärjestelmät pyrkivät yhä laajempaan lähestymistapaan koulujen työtä ja organisointia koskevan seurannan ja tarkastelun osalta, joka perustuu koulujen kokonaisvaltaisempaan arviointi-, ohjaus- tai tarkastustoimintaan.

Tämä kehitys auttaa parantamaan koulutuksen laatua, ja sitä tulisi edistää ja kannustaa. Tässä yhteydessä on aihetta yhteistyöhön ja yhteistoimintaan sellaisten hankitun lisäarvon mittausjärjestelmien kehittämiseksi, jossa voidaan ottaa huomioon vaihtelevat koulu- ja oppilasympäristöt.

3. Opetussuunnitelmien sekä opetus- ja oppimismenetelmien edelleen kehittäminen

Oppilaskeskeiseen lähestymistapaan yleissivistävässä ja ammatillisessa koulutuksessa kuuluu se, että kaikkien oppilaitosten ohjelmat ovat sekä sisällöltään että menetelmiltään merkityksellisiä oppilaiden sosiaaliselle ja kulttuuritaustalle. Jatkokehitystä pitäisi edistää ja rohkaista seuraavilla aloilla, jotta mahdollisimman moni oppilas menestyisi koulussa:

- mahdollisuuksien tarjoaminen opetussuunnitelmien puitteissa siten, että ne kattavat mahdollisimman hyvin oppilaiden eri mielenkiinnon kohteet, tarpeet ja kyvyt,

- erilaisten opetus- ja oppimismenetelmien käyttäminen,

- teknisten, ammatillisten ja viestintätaitojen vahvistaminen,

- monitaitoisuuteen sekä avaintietojen ja -taitojen hankkimiseen kannustaminen mukaan lukien kielten opettamisen ja opiskelun parantaminen,

- tarvittaessa sellaisten monipuolisempien arviointitapojen käyttäminen, joissa otetaan huomioon kaikkien opiskelijoiden tarpeet, sekä

- luku, kirjoitus-, lasku- ja viestintätaitojen perusosaamisen vahvistaminen.

4. Kodin, koulun ja yhteisön väliset yhteydet

Tukea antavalla koti- ja yhteisötaustalla on tärkeä merkitys erityisesti tukea tarvitseville lapsille ja toisesta maasta tuleville lapsille koulussa menestymisen ja opittujen asioiden omaksumisen parantamisessa, sekä korkeakoulutukseen osallistumisen lisäämisessä. Kodin, koulun ja ympäröivän yhteisön välisten yhteyksien kehittämiseen liittyvät pyrkimykset ovat siksi perustekijä kaikissa koulumenestyksen parantamiseen tähtäävissä menettelytavoissa. Niitä pitäisi siis edistää ja kannustaa. Joitakin kyseisten pyrkimysten perustekijöitä ovat

- opettajien ja henkilökunnan kannustaminen luomaan läheisempiä yhteyksiä vanhempien ja paikallisten yhteisöjen kanssa, työelämä mukaan lukien,

- vanhempien kanssa tehtävä yhteistyö, joka vastaa heidän tarpeitaan ja johon kuuluu heidän asianmukainen osallistumisensa koulutyöhön,

- erityisen huomion osoittaminen vaikeuksiin, joita esiintyy siirryttäessä koulutasolta toiselle,

- kolmannen asteen oppilaitosten kannustaminen luomaan yhteyksiä kouluihin, jotta edistetään sellaisten opiskelijoiden opiskelua kolmannen asteen koulutuksessa, jotka tulevat perinteisesti aliedustettuina olevista yhteiskuntaryhmistä,

- yleissivistävien ja ammatillisten oppilaitosten ja työelämän välisten yhteyksien kehittäminen.

5. Resurssien jako

Jotta oppilaat saavat tarvitsemansa tuen, on tärkeää, että resurssit kohdennetaan kouluissa suunnitelmallisella ja kannattavalla tavalla. Tämä pätee erityisesti niiden koulujen kohdalla, joissa merkittävä osa oppilaista tarvitsee tukea perhe- tai muista syistä.

6. Henkilökunnan kehittäminen ja opettajien koulutus

Osana koulun kokonaisvaltaista kehittämistä on tärkeää luoda edelleen hyvin suunniteltua ja resurssoitua kehittämistavoitteista henkilöstökoulutusta rehtoreille tai koulun johtajille, aineopettajille, keskijohdolle ja koko muulle kouluhenkilökunnalle. Näissä ohjelmissa voitaisiin käsitellä muun muassa työryhmien kehittämistä, itsearviointia sekä laatu- ja tehokkuustarkastelua, viestintä-, kumppanuus- ja ryhmätyötaitoja sekä kykyä sopeutua opetussuunnitelmien muutoksiin ja erilaisiin opetusmenetelmiin.

Jos opettajien yleissivistävään ja ammatilliseen peruskoulutukseen ei sisälly järjestelmällistä työhön perehdyttämistä, sitä pitäisi täydentää tällaisella perehdyttämisellä sekä tarjoamalla opettajille koko uran ajan sopivia täydennyskoulutusmahdollisuuksia.

C. Paluu opintoihin

Huolimatta siitä, että on tehokkaasti keskitytty ennaltaehkäiseviin menettelytapoihin, joilla torjutaan koulunkäynnin päättämistä ilman todistusta tai puutteellisin todistuksin, on selvää, että työmarkkinoille siirtyy edelleen joukko nuoria, jotka ovat päättäneet koulun puutteellisin tiedoin ja taidoin. Kyseisellä ryhmällä on oltava mahdollisuus sekä yleissivistävään että ammatilliseen lisäkoulutukseen, ja sitä on siihen erityisesti kannustettava. Tärkeää eivät tässä yhteydessä ole institutionaaliset järjestelyt eivätkä rakenteet, joilla koulutuspalvelut toteutetaan, vaan pikemminkin se, että niitä tarjotaan ja ne mukautetaan mahdollisuuksien mukaan kansallisiin todistus- ja pätevyysjärjestelmiin. Tähän alueeseen on kiinnitettävä enemmän huomiota työttömyyden lievittämiseksi.

D. Todistusten antaminen ja niiden tunnustaminen

Tämän asian merkitys korostuu elinikäisen oppimisen strategiaa koskevissa neuvoston päätelmissä. Nykyään tarvitaan yhä vaihtelevampia mahdollisuuksia, jotka voivat tarjota yhtäläisiä vaihtoehtoisia teitä ja tilaisuuksia palata opiskelemaan sellaisille, jotka eivät ole päättäneet menestyksellisesti normaalia koulunkäyntiään tai jotka ovat työelämässä ja tarvitsevat tietojensa ja taitojensa parantamista. Lisääntyneet osa-aika- ja etäopiskelumahdollisuudet, kurssien jaksottaminen sekä aiemmin opittujen ja työkokemuksen yhteydessä hankittujen taitojen tunnustaminen ja todistusten antaminen niistä ovat asioita, jotka edellyttävät todistusten anto- ja tunnustamisjärjestelmien muuttamista joustavammiksi ja vaihtelevammiksi uusia tarpeita vastaavasti.