11)

Lisätään 11 a artikla seuraavasti: ”11 a artikla Riskinjako 1. Tässä artiklassa säädetään liikenteen ja kustannusten riskinjakomekanismista. Sitä sovelletaan asetuksen (EU) N:o 691/2010 11 artiklassa tarkoitettujen periaatteiden mukaisesti. 2. Liikenneriskin jakamista ei sovelleta seuraaviin kustannuksiin ja ne on katettava liikenteen kehityksestä riippumatta: a) edellä 5 artiklan 2 kohtaa sovellettaessa vahvistetut määritetyt kustannukset, lukuun ottamatta rajat ylittävään ilmaliikennepalvelujen tarjoamiseen liittyvät sopimukset; b) sääpalvelujen tarjoajien määritetyt kustannukset; c) edelliseltä vuodelta tai viiteajanjaksolta vahvistetut siirtyvät erät sekä kannustinjärjestelmistä johtuvat bonukset tai sakot; d) liikenteen vaihtelun vuoksi syntyvät yli- tai alijäämät, jotka on oikaistava viimeistään vuonna n + 2. Lisäksi jäsenvaltiot voivat vapauttaa liikenneriskin jakamisesta sellaisten lennonvarmistuspalvelujen tarjoajien määritetyt kustannukset, jotka saavat tarjota tällaisia palveluja ilman lupaa asetuksen (EY) N:o 550/2004 7 artiklan 5 kohdan mukaisesti. 3. Jos palveluyksiköiden toteutunut lukumäärä on jonakin vuonna enintään kaksi prosenttia suurempi tai pienempi kuin viiteajanjakson alussa laadittu ennuste, kyseistä lennonvarmistuspalvelujen tarjoajan määritettyihin kustannuksiin vaikuttavaa lisätuloa tai tulonmenetystä ei siirretä seuraavalle kaudelle. 4. Jos palveluyksiköiden toteutunut lukumäärä on vuonna n yli kaksi prosenttia suurempi kuin viiteajanjakson alussa laadittu ennuste, vähintään 70 prosenttia lennonvarmistuspalvelujen tarjoajan tai tarjoajien saamasta lisätulosta, joka ylittää kaksi prosenttia määritettyihin kustannuksiin liittyvien palveluyksiköiden toteutuneen ja ennustetun lukumäärän erotuksesta, on palautettava ilmatilan käyttäjille viimeistään vuonna n + 2. Jos palveluyksiköiden toteutunut lukumäärä on vuonna n yli kaksi prosenttia pienempi kuin viiteajanjakson alussa laadittu ennuste, ilmatilan käyttäjien on periaatteessa viimeistään vuonna n + 2 katettava enintään 70 prosenttia lennonvarmistuspalvelujen tarjoajan tai tarjoajien tulojen vähennyksestä, joka ylittää kaksi prosenttia määritettyihin kustannuksiin liittyvien palveluyksiköiden toteutuneen ja ennustetun lukumäärän erotuksesta. Jäsenvaltiot voivat kuitenkin päättää, että yksikköhinnan vakauden säilyttämiseksi kyseiset tulonmenetykset jaetaan usealle vuodelle. 5. Kansallisen tai toiminnallisen ilmatilan lohkon suorituskykysuunnitelmassa vahvistettava 4 kohdassa tarkoitettu liikenneriskin kohdistaminen koko viiteajanjaksoksi 8 artiklassa tarkoitetun kuulemisen jälkeen. 6. Jos palveluyksiköiden toteutunut lukumäärä on vuonna n alle 90 prosenttia viiteajanjakson alussa laaditusta ennusteesta, ilmatilan käyttäjien on periaatteessa viimeistään vuonna n + 2 katettava kokonaan se osuus lennonvarmistuspalvelujen tarjoajan tai tarjoajien tulojen vähennyksestä, joka ylittää kymmenen prosenttia määritettyihin kustannuksiin liittyvien palveluyksiköiden toteutuneen ja ennustetun lukumäärän erotuksesta. Jäsenvaltiot voivat kuitenkin päättää, että yksikköhinnan vakauden säilyttämiseksi kyseiset tulonmenetykset jaetaan usealle vuodelle. Jos palveluyksiköiden toteutunut lukumäärä on vuonna n yli 110 prosenttia viiteajanjakson alussa laaditusta ennusteesta, lennonvarmistuspalvelujen tarjoajan tai tarjoajien saamat lisätulot, jotka ylittävät kymmenen prosenttia määritettyihin kustannuksiin liittyvien palveluyksiköiden toteutuneen ja ennustetun lukumäärän erotuksesta, on palautettava kokonaisuudessaan ilmatilan käyttäjille vuonna n + 2. 7. Lennonvarmistuspalvelujen tarjoajiin, joilla ei ole osakepääomaa tai joiden osakepääoma ei ylitä viittä prosenttia kokonaisveloista 31 päivänä joulukuuta 2011, voidaan vapauttaa liikenneriskin jakamisesta ensimmäisellä viiteajanjaksolla, jotta velkarahoituksen osuus saadaan pienemmäksi. Kyseiset liikenneriskin jakamisesta vapautetut lennonvarmistuspalvelujen tarjoajat on yksilöitävä komission tarkasteltavaksi annettavassa suorituskykysuunnitelmassa ja liitteen II mukaisesti annettavissa lisätiedoissa. Jäsenvaltioiden on kuvailtava toimenpiteet, joilla velkarahoituksen osuutta aiotaan pienentää, sekä esitettävä toimenpiteiden perusteet ja aikataulu. 8. Kustannusriskin jakamiseen sovelletaan seuraavia periaatteita: a) Jos toteutuneet kustannukset ovat koko viiteajanjakson ajalta pienemmät kuin viiteajanjakson alussa vahvistetut määritetyt kustannukset, asianomainen lennonvarmistuspalvelujen tarjoaja, jäsenvaltio tai pätevä yksikkö pitää kustannusten erotuksen itsellään. b) Jos toteutuneet kustannukset ovat koko viiteajanjakson ajalta suuremmat kuin viiteajanjakson alussa vahvistetut määritetyt kustannukset, asianomainen lennonvarmistuspalvelujen tarjoaja, jäsenvaltio tai pätevä yksikkö kattaa erotuksen, sanotun rajoittamatta asetuksen (EU) N:o 691/2010 18 artiklaa sovellettaessa tarkoitettavan varoitusjärjestelmän aktivoitumista. c) Edellä a ja b alakohtaa ei sovelleta toteutuneiden ja määritettyjen kustannusten erotukseen, joka johtuu seuraavista seikoista, joihin lennonvarmistuspalvelujen tarjoajien, jäsenvaltioiden ja pätevien yksiköiden ei katsota voivan vaikuttaa: i) kansallisista eläkesäännöksistä ja eläkealan laskentatoimen säännöksistä johtuvat odottamattomat muutokset; ii) kansallisesta verolainsäädännöstä johtuvat odottamattomat muutokset; iii) lainsäädännöstä johtuvat odottamattomat ja uudet kuluerät, jotka eivät sisälly kansalliseen suorituskykysuunnitelmaan; iv) kustannusten tai tulojen odottamattomat muutokset, jotka perustuvat kansainvälisiin sopimuksiin; v) lainoista perittävien korkojen odottamattomat muutokset. Rajoittamatta 6 artiklan 1 kohdan kolmannen alakohdan soveltamista kansallinen valvontaviranomainen määrittää niiden kustannustekijöiden, joihin ei voida vaikuttaa, luettelon ensimmäisen alakohdan i-v alakohdassa vahvistetun luettelon perusteella, ja se sisällytetään toimintakykysuunnitelmaan. Jos tällaisten kustannustekijöiden toteutuneet kustannukset ovat koko viiteajanjakson ajalta pienemmät kuin viiteajanjakson alussa vahvistetut määritetyt kustannukset, erotus palautetaan ilmatilan käyttäjille siirtämällä se seuraavalle viiteajanjaksolle. Jos toteutuneet kustannukset ovat koko viiteajanjakson ajalta suuremmat kuin viiteajanjakson alussa vahvistetut määritetyt kustannukset, erotus tulee ilmatilan käyttäjien maksettavaksi, ja se siirretään seuraavalle viiteajanjaksolle. Asianomaisten kansallisten valvontaviranomaisten on annettava siirrolle selkeä hyväksyntänsä sen jälkeen, kun ne ovat varmistaneet, että i) toteutuneiden kustannusten vaihtelu suhteessa määritettyihin kustannuksiin on johtunut tosiasiallisesti tapahtumista, joihin asianomainen lennonvarmistuspalvelujen tarjoaja, jäsenvaltio tai pätevä yksikkö ei ole pystynyt vaikuttamaan; ii) ilmatilan käyttäjien maksettavaksi tuleva kustannusten muutos yksilöidään ja luokitellaan. Siirrettävä määrä on jaettava osatekijöihin, ja siitä on annettava kuvaus liitteen VI mukaisesti annettavissa lisätiedoissa.”.