FI Euroopan unionin virallinen lehti L 251/1

EUROOPAN PARLAMENTIN JA NEUVOSTON ASETUS (EU) 2016/1624,

annettu 14 päivänä syyskuuta 2016,

Eurooppalaisesta raja- ja merivartiostosta ja Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) 2016/399 muuttamisesta sekä Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 863/2007, neuvoston asetuksen (EY) N:o 2007/2004 ja neuvoston päätöksen 2005/267/EY kumoamisesta

EUROOPAN PARLAMENTTI JA EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, jotka

ottavat huomioon Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen ja erityisesti sen 77 artiklan 2 kohdan b ja d alakohdan sekä 79 artiklan 2 kohdan c alakohdan,

ottavat huomioon Euroopan komission ehdotuksen,

sen jälkeen kun esitys lainsäätämisjärjestyksessä hyväksyttäväksi säädökseksi on toimitettu kansallisille parlamenteille,

ottavat huomioon Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunnon (1),

noudattavat tavallista lainsäätämisjärjestystä (2),

sekä katsovat seuraavaa:

(1) Eurooppa-neuvosto totesi kokouksessaan 25 ja 26 päivänä kesäkuuta 2015, että tarvitaan laajempia toimia ennennäkemättömien, unionin alueelle suuntautuvien muuttovirtojen hallitsemiseksi kokonaisvaltaisella tavalla, myös rajavalvontaa tehostamalla, jotta voitaisiin paremmin hallita kasvavia, eri ryhmistä koostuvia muuttovirtoja. Lisäksi valtion- tai hallitusten päämiehet korostivat 23 päivänä syyskuuta 2015 järjestetyssä maahanmuuttoa käsitelleessä epävirallisessa kokouksessaan tarvetta hallita dramaattinen tilanne ulkorajoilla ja tehostaa näiden rajojen valvontaa erityisesti antamalla Euroopan unionin jäsenvaltioiden operatiivisesta ulkorajayhteistyöstä huolehtivalle virastolle, Euroopan turvapaikka-asioiden tukivirastolle, jäljempänä ’EASO’ , ja Europolille lisää jäsenvaltioiden myöntämiä henkilöresursseja ja teknistä apua.

(2) Ulkorajojen valvontaa koskevan unionin politiikan tavoitteena on kehittää ja ylläpitää jäsenvaltioiden ja unionin tasolla Euroopan yhdennettyä rajaturvallisuutta, mikä on välttämätön edellytys henkilöiden vapaalle liikkuvuudelle unionissa sekä olennainen osa vapauden, turvallisuuden ja oikeuden aluetta. Euroopan yhdennetty rajaturvallisuus on keskeisessä asemassa parannettaessa muuttoliikkeen hallintaa. Tavoitteena on hallita tehokkaasti ulkorajojen ylittämistä sekä vastata muuttoliikkeeseen liittyviin haasteisiin ja mahdollisiin tuleviin uhkiin näillä rajoilla siten, että voidaan puuttua vakavaan rajat ylittävään rikollisuuteen sekä varmistaa sisäisen turvallisuuden korkea taso unionissa. Samanaikaisesti on tarpeen toimia perusoikeuksia täysimääräisesti kunnioittaen sekä tavalla, jolla taataan henkilöiden vapaa liikkuvuus unionissa.

(3) Neliportaiseen maahanpääsyn valvontamalliin perustuvaan Euroopan yhdennettyyn rajaturvallisuuteen sisältyvät kolmansissa maissa toteutettavat toimenpiteet kuten yhteiseen viisumipolitiikkaan kuuluvat toimenpiteet, naapureina olevien kolmansien maiden kanssa toteutettavat toimenpiteet, ulkorajoilla toteutettavat rajavalvontatoimenpiteet, riskianalyysit ja Schengen-alueella toteutettavat toimenpiteet sekä palauttaminen.

(4) Euroopan yhdennetyn rajaturvallisuuden ylläpitämisessä olisi varmistettava johdonmukaisuus muiden toimintapoliittisten tavoitteiden kanssa, mukaan lukien rajat ylittävän liikenteen sujuvuus.

(5) Jotta voitaisiin varmistaa Euroopan yhdennetyn rajaturvallisuuden tehokas ylläpitäminen, olisi perustettava Eurooppalainen raja- ja merivartiosto. Sille olisi annettava tarvittavat taloudelliset resurssit ja henkilöresurssit sekä kalusto. Eurooppalaisen raja- ja merivartioston olisi koostuttava Euroopan raja- ja merivartiovirastosta, jäljempänä ’virasto’ , ja rajaturvallisuudesta vastaavista kansallista viranomaista, myös rannikkovartiostoista niiden hoitaessa rajavalvontatehtäviä. Se tukeutuu näin ollen toiminnassaan tietojen, valmiuksien ja järjestelmien yhteiseen käyttöön kansallisella tasolla ja viraston toimintaan unionin tasolla.

(6) Euroopan yhdennettyä rajaturvallisuutta olisi ylläpidettävä siten, että vastuu on jaettu viraston ja rajaturvallisuudesta vastaavien kansallisten viranomaisten kesken, mukaan lukien rannikkovartiostot niiden toteuttaessa merirajojen valvontaoperaatioita ja hoitaessa muita rajavalvontatehtäviä. Vaikka jäsenvaltioilla on edelleen ensisijainen vastuu ulkorajojensa turvallisuudesta oman etunsa ja kaikkien jäsenvaltioiden edun vuoksi, viraston olisi tuettava ulkorajojen turvallisuuteen liittyvien unionin toimenpiteiden soveltamista lujittamalla, arvioimalla ja koordinoimalla kyseisiä toimenpiteitä toteuttavien jäsenvaltioiden toimia.

(7) Euroopan yhdennetty rajaturvallisuus ei muuta komission ja jäsenvaltioiden toimivaltaa tullialueella etenkään tarkastusten, riskinhallinnan ja tietojenvaihdon osalta.

(8) Ulkorajojen valvontaa ja palauttamista koskevan politiikan ja lainsäädännön kehittäminen, johon sisältyy myös Euroopan yhdennetyn rajaturvallisuuden strategian laatiminen, kuuluu edelleen unionin toimielinten vastuulle. Viraston ja näiden toimielinten välinen tiivis koordinointi olisi taattava.

(9) Euroopan unionin jäsenvaltioiden operatiivisesta ulkorajayhteistyöstä huolehtiva virasto, josta yleisesti käytetään nimitystä ’Frontex’ , perustettiin neuvoston asetuksella (EY) N:o 2007/2004 (3). Se aloitti toimintansa 1 päivänä toukokuuta 2005 ja on siitä alkaen menestyksekkäästi avustanut jäsenvaltioita ulkorajojen turvallisuuden operatiivisten seikkojen täytäntöönpanossa yhteisten operaatioiden ja nopeiden rajainterventioiden kautta sekä analysoimalla riskejä, vaihtamalla tietoja, hoitamalla suhteita kolmansiin maihin ja palauttamalla palautettavia henkilöitä.

(10) On tarpeen valvoa tehokkaasti ulkorajojen ylittämistä, vastata muuttoliikkeeseen liittyviin haasteisiin ja mahdollisiin tuleviin uhkiin ulkorajoilla, varmistaa sisäisen turvallisuuden korkea taso unionissa, turvata Schengen-alueen toiminta ja kunnioittaa kaiken perustana olevaa yhteisvastuun periaatetta. Tämän vuoksi on tarpeen lujittaa ulkorajojen turvallisuutta etenemällä Frontexin työn muodostamalta pohjalta ja kehittämällä sitä edelleen virastoksi, jolla on jaettu vastuu ulkorajojen turvallisuudesta.

(11) Euroopan unionin jäsenvaltioiden operatiivisesta ulkorajayhteistyöstä huolehtivan viraston tehtäviä olisi sen vuoksi laajennettava. Näiden muutosten huomioon ottamiseksi sen uudeksi nimeksi olisi annettava Euroopan raja- ja merivartiovirasto, josta käytetään jatkossakin nimitystä Frontex. Sen olisi säilyttävä samana oikeushenkilönä, jonka kaikki toimet ja menettelyt jatkuvat täysimääräisesti. Viraston päätehtävänä olisi oltava teknisen ja operatiivisen strategian luominen yhdennetyn rajaturvallisuuden ylläpitämiseksi unionin tasolla; rajavalvonnan tehokkaasta toiminnasta huolehtiminen ulkorajoilla; operatiivisen ja teknisen lisäavun antaminen jäsenvaltioille yhteisten operaatioiden ja nopeiden rajainterventioiden kautta; toimenpiteiden käytännön toteutuksen varmistaminen kiireellisiä toimia edellyttävissä tilanteissa ulkorajoilla; teknisen ja operatiivisen avun antaminen merihädässä olevien henkilöiden etsintä- ja pelastusoperaatioiden tukemiseksi; sekä palautusoperaatioiden ja palautusinterventioiden järjestäminen, koordinointi ja toteuttaminen.

(12) Viraston olisi hoidettava tehtävänsä tämän kuitenkaan rajoittamatta niitä velvollisuuksia, joita jäsenvaltioilla on yleisen järjestyksen ylläpitämiseksi ja sisäisen turvallisuuden takaamiseksi.

(13) Viraston olisi hoidettava tehtävänsä tämän kuitenkaan rajoittamatta jäsenvaltioiden puolustukseen liittyvää toimivaltaa.

(14) Viraston tehtävien ja toimivallan laajentamista olisi tasapainotettava lujittamalla perusoikeuksia koskevia takeita ja lisäämällä vastuuvelvollisuutta.

(15) Jäsenvaltioiden olisi voitava jatkaa operatiivista yhteistyötä muiden jäsenvaltioiden ja/tai kolmansien maiden kanssa ulkorajoilla, mukaan lukien lainvalvontatarkoituksessa toteutettavat sotilasoperaatiot, siltä osin kuin tällainen yhteistyö on yhteensopivaa viraston toimien kanssa.

(16) Virasto tukeutuu toiminnassaan jäsenvaltioiden yhteistyöhön, jotta se voi hoitaa tehtävänsä tuloksellisesti. Tämän vuoksi on tärkeää, että virasto ja jäsenvaltiot toimivat vilpittömässä mielessä sekä vaihtavat täsmällisiä tietoja ajoissa. Mitään jäsenvaltiota ei saisi velvoittaa antamaan tietoja, joiden ilmaisemisen se katsoo keskeisten turvallisuusetujensa vastaiseksi.

(17) Jäsenvaltioiden olisi myös oman etunsa vuoksi ja muiden jäsenvaltioiden edun vuoksi tallennettava tietoja eurooppalaisiin tietokantoihin. Niiden olisi samoin varmistettava, että tiedot ovat paikkansapitäviä ja ajantasaisia ja että ne on saatu ja tallennettu laillisesti.

(18) Viraston olisi laadittava omaan käyttöönsä ja jäsenvaltioiden käyttöön yleisiä ja räätälöityjä riskianalyyseja, jotka perustuvat yhteiseen, yhdennettyyn riskianalyysimalliin. Viraston olisi annettava myös jäsenvaltioiden toimittamien tietojen perusteella riittäviä tietoja, jotka kattavat kaikki Euroopan yhdennetyn rajaturvallisuuden kannalta olennaiset seikat ja erityisesti rajavalvonnan, palauttamisen, kolmansien maiden kansalaisten laittoman edelleenliikkumisen unionissa, rajat ylittävän rikollisuuden, mukaan lukien laittomissa rajanylityksissä avustaminen, ihmiskauppa, terrorismi ja hybridiuhkat, estämisen sekä tilanteen naapureina olevissa kolmansissa maissa, jotta voitaisiin toteuttaa asianmukaisia toimenpiteitä tai puuttua havaittuihin uhkiin ja riskeihin yhdennetyn rajaturvallisuuden parantamiseksi ulkorajoilla.

(19) Koska virasto toimii ulkorajoilla, sen olisi edistettävä rajat ylittävän vakavan rikollisuuden kuten maahantulijoiden salakuljetuksen, ihmiskaupan ja terrorismin estämistä ja havaitsemista, kun sen on tarkoituksenmukaista toimia ja kun se on saanut asiaa koskevia merkityksellisiä tietoja toimiensa avulla. Sen olisi koordinoitava toimiaan Europolin kanssa, sillä kyseinen virasto on vastuussa jäsenvaltioiden toimien ja niiden yhteistyön tukemisesta ja lujittamisesta kahteen tai useampaan jäsenvaltioon vaikuttavan vakavan rikollisuuden estämisessä ja torjunnassa. Rajat ylittävällä rikollisuudella on väistämättä rajat ylittävä ulottuvuus. Tällainen rajat ylittävä ulottuvuus on ulkorajojen laittomiin ylittämisiin välittömässä yhteydessä olevilla rikoksilla, kuten ihmiskaupalla tai maahantulijoiden salakuljetuksella. Neuvoston direktiivin 2002/90/EY (4) 1 artiklan 2 kohdan nojalla jäsenvaltiot voivat kuitenkin jättää säätämättä seuraamuksista, jos menettelyn tavoitteena on humanitaarisen avun antaminen maahantulijoille.

(20) Jaetun vastuun hengessä viraston tehtävänä olisi oltava seurata ulkorajojen turvallisuutta säännöllisesti. Viraston olisi varmistettava asianmukainen ja tehokas seuranta paitsi riskianalyysien, tietojenvaihdon ja Euroopan rajavalvontajärjestelmän (Eurosur) avulla, myös jäsenvaltioissa olevien omaan henkilöstöönsä kuuluvien asiantuntijoiden läsnäolon avulla. Viraston olisi tämän vuoksi voitava lähettää jäsenvaltioihin yhteyshenkilöitä ajanjaksoksi, jonka aikana yhteyshenkilö raportoi pääjohtajalle. Yhteyshenkilöiden raporttien olisi oltava osa haavoittuvuusarviointia.

(21) Viraston olisi tehtävä objektiivisiin kriteereihin perustuva haavoittuvuusarviointi, jolla arvioidaan jäsenvaltioiden kykyä ja valmiutta vastata haasteisiin omilla ulkorajoillaan. Tähän olisi sisällyttävä arvio kalustosta, infrastruktuurista, henkilöstöstä, talousarviosta ja jäsenvaltioiden taloudellisista resursseista sekä niiden valmiussuunnitelmat mahdollisten ulkorajoilla ilmenevien kriisien varalta. Jäsenvaltioiden olisi ryhdyttävä toimenpiteisiin kyseisessä arvioinnissa havaittujen puutteiden korjaamiseksi. Pääjohtajan olisi määritettävä toteutettavat toimenpiteet ja suositeltava niitä asianomaiselle jäsenvaltiolle. Pääjohtajan olisi lisäksi asetettava niiden toteuttamiselle määräaika. Jos tarvittavia toimenpiteitä ei toteuteta asetetussa määräajassa, asia olisi saatettava hallintoneuvoston käsiteltäväksi uuden päätöksen tekemistä varten.

(22) Jos virastolle ei toimiteta haavoittuvuusarvioinnin tekemiseksi tarvittavia tietoja täsmällisesti ja nopeasti, sen olisi voitava ottaa tämä huomioon haavoittuvuusarviointia laatiessaan, jollei tietojen antamatta jättämiselle esitetä asianmukaisesti perusteltuja syitä.

(23) Viraston olisi järjestettävä jäsenvaltioille asianmukaista teknistä ja operatiivista apua lujittaakseen niiden valmiuksia täyttää ulkorajojen valvontaan liittyvät velvoitteensa ja vastata ulkorajoilla haasteisiin, jotka johtuvat laittomasta maahanmuutosta tai rajat ylittävästä rikollisuudesta. Tällainen apu ei kuitenkaan saisi rajoittaa asiaankuuluvien kansallisten viranomaisten toimivaltaa aloittaa rikostutkinta. Viraston olisi tällöin jäsenvaltion pyynnöstä tai omasta aloitteestaan järjestettävä ja koordinoitava yhden tai useamman jäsenvaltion yhteisiä operaatioita ja lähetettävä niihin Euroopan raja- ja merivartioryhmiä sekä tarvittavaa kalustoa. Se voi lisäksi lähettää omaan henkilöstöönsä kuuluvia asiantuntijoita.

(24) Tapauksissa, joissa ulkorajoihin kohdistuu erityisiä ja suhteettomia haasteita, viraston olisi jäsenvaltion pyynnöstä tai omasta aloitteestaan järjestettävä ja koordinoitava nopeita rajainterventioita ja lähetettävä niihin sekä Euroopan raja- ja merivartioryhmiä nopean toiminnan reservistä että kalustoa. Nopeilla rajainterventioilla olisi annettava rajoitetuksi ajaksi tukea tilanteissa, jotka edellyttävät välitöntä toimintaa ja joihin tällainen interventio olisi tehokas vastaus. Jotta tällaisen intervention tehokkuus voitaisiin varmistaa, jäsenvaltioiden olisi annettava rajavartijoita ja muuta asiaankuuluvaa henkilöstöä nopean toiminnan reservin käyttöön ja annettava tarvittava kalusto. Viraston ja asianomaisen jäsenvaltion olisi sovittava toimintasuunnitelmasta.

(25) Jos jäsenvaltion ulkorajojen tietyille alueille kohdistuu eri ryhmistä koostuvien suurten saapuvien muuttovirtojen aiheuttamia erityisiä ja suhteettomia muuttoliikkeeseen liittyviä haasteita, jäsenvaltioiden olisi voitava tukeutua tekniseen ja operatiiviseen lisätukeen. Muuttoliikkeen hallinnan tukiryhmien olisi annettava tätä lisätukea alueilla, joihin saapuu eniten tulijoita, jäljempänä ’hotspot-alueet’ . Näiden ryhmien olisi koostuttava viraston ja EASOn jäsenvaltioista lähettämistä sekä virastosta, Europolista tai muista asiaankuuluvista unionin virastoista lähetettävistä asiantuntijoista. Viraston olisi avustettava komissiota eri virastojen välisessä koordinoinnissa kentällä.

(26) Jäsenvaltioiden olisi varmistettava, että kaikilla viranomaisilla, jotka todennäköisesti vastaanottavat kansainvälistä suojelua koskevia hakemuksia, kuten poliisilla, rajavartijoilla, maahanmuuttoviranomaisilla ja säilöönottoyksiköiden henkilöstöllä, on asianmukaiset tiedot. Niiden olisi myös varmistettava, että tällaisten viranomaisten henkilöstö saa tasoltaan heidän tehtäviään ja vastuualueitaan vastaavan koulutuksen sekä ohjeet tiedottaa hakijoille, minne ja miten kansainvälistä suojelua koskevat hakemukset voidaan jättää.

(27) Eri virastojen ja jäsenvaltioiden olisi toimittava hotspot-alueilla toimeksiantojensa ja toimivaltuuksiensa puitteissa. Komission olisi yhteistyössä muiden asiaankuuluvien virastojen kanssa varmistettava, että hotspot-alueilla toteutettavissa toimissa noudatetaan asiaa koskevaa unionin säännöstöä, mukaan lukien Euroopan yhteinen turvapaikkajärjestelmä ja perusoikeudet.

(28) Jos ulkorajojen valvonta muuttuu siinä määrin tehottomaksi, että se uhkaa vaarantaa Schengen-alueen toiminnan, joko siksi, että jäsenvaltio ei toteuta tarvittavia toimenpiteitä haavoittuvuusarvioinnin mukaisesti, tai siksi, että jäsenvaltio, jonka ulkorajoihin kohdistuu erityisiä ja suhteettomia haasteita, ei ole pyytänyt virastolta riittävää tukea tai ei pane tällaista tukea täytäntöön, unionin tasolla olisi toimittava yhtenäisesti, nopeasti ja tehokkaasti. Näiden uhkien vähentämiseksi ja paremman koordinoinnin varmistamiseksi unionin tasolla komission olisi tehtävä neuvostolle päätösehdotus, jossa yksilöidään toimenpiteet, jotka viraston on pantava täytäntöön, ja edellytetään, että asianomainen jäsenvaltio tekee viraston kanssa yhteistyötä kyseisten toimenpiteiden panemiseksi täytäntöön. Neuvostolle olisi siirrettävä täytäntöönpanovaltaa hyväksyä tällainen päätös, koska toimenpiteet, joista on tehtävä päätös, saattavat olla poliittisesti arkaluonteisia ja liittyvät todennäköisesti kansallisiin täytäntöön- ja toimeenpanovaltuuksiin. Viraston olisi määritettävä toimet, jotka on toteutettava neuvoston päätöksessä mainittujen toimenpiteiden toteuttamiseksi käytännössä. Sen olisi sitten laadittava asianomaisen jäsenvaltion kanssa toimintasuunnitelma. Jos jäsenvaltio ei 30 päivän kuluessa noudata kyseistä neuvoston päätöstä eikä tee viraston kanssa yhteistyötä kyseiseen päätökseen sisältyvien toimenpiteiden täytäntöönpanossa, komission olisi voitava käynnistää Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) 2016/399 (5) 29 artiklassa säädetty erityismenettely puuttuakseen poikkeuksellisiin olosuhteisiin, jotka vaarantavat yleisen toimivuuden alueella, jolla ei suoriteta sisärajavalvontaa. Sen vuoksi asetusta (EU) 2016/399 olisi vastaavasti muutettava.

(29) Virastolla olisi oltava käytössään tarvittava kalusto ja henkilöstö lähetettäväksi yhteisiin operaatioihin tai nopeisiin rajainterventioihin. Kun virasto käynnistää nopeita rajainterventioita jäsenvaltion pyynnöstä tai kiireellisiä toimia edellyttävään tilanteeseen liittyen, sen olisi tätä varten voitava lähettää jäsenvaltioihin Euroopan raja- ja merivartioryhmiä nopean toiminnan reservistä, jonka olisi oltava rajavartijoista ja muusta asiaankuuluvasta henkilöstöstä koostuva pysyvä joukko. Reserviin olisi kuuluttava vähintään 1 500 rajavartijaa ja muuta asiaankuuluvaa henkilöstön jäsentä. Nopean toiminnan reservistä koottuja Euroopan raja- ja merivartioryhmiä olisi tarpeen mukaan välittömästi täydennettävä muilla Euroopan raja- ja merivartioryhmillä.

(30) Liitteessä I vahvistetaan jäsenvaltioiden osallistuminen nopean toiminnan reserviin tämän asetuksen voimaantullessa vallinneiden olosuhteiden perusteella annettujen sitoumusten pohjalta. Jos mainitut olosuhteet muuttuvat merkittävästi ja rakenteellisesti, myös silloin, kun on tehty päätös tarkastusten poistamisesta jäsenvaltioiden sisärajoilta asianomaisten liittymissopimusten määräysten nojalla, komission olisi ehdotettava mainittuun liitteeseen asianmukaisia muutoksia.

(31) Koska kalustoa ja henkilöstöä olisi voitava lähettää nopeasti erityisesti niille ulkorajojen alueille, joihin kohdistuu äkillisiä suuria saapuvia muuttovirtoja, viraston olisi voitava lähettää myös omaa kalustoa, joka sen olisi hankittava itse tai yhteisomistukseen jäsenvaltion kanssa. Jäsenvaltioiden, joissa tällainen kalusto on rekisteröity, olisi annettava kalusto viraston käyttöön sen pyynnöstä. Viraston olisi myös hallittava jäsenvaltioiden viraston määrittelemien tarpeiden perusteella toimittamaa kalustoreserviä, jota olisi täydennettävä jäsenvaltioiden sisäisen turvallisuuden rahaston erityistoimien nojalla hankkimilla kulkuneuvoilla ja toimintavälineillä.

(32) Eurooppa-neuvosto kehotti 15 päivänä lokakuuta 2015 laajentamaan Frontexin toimivaltuuksia palauttamisen alalla antamalla sille oikeus järjestää omasta aloitteestaan yhteisiä palautusoperaatioita ja vahvistamalla sen roolia matkustusasiakirjojen hankinnassa palautettaville henkilöille.

(33) Viraston olisi lisättävä jäsenvaltioille antamaansa apua kolmansien maiden kansalaisten palauttamisessa, jollei unionin palautuspolitiikasta muuta johdu, sekä Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2008/115/EY (6) mukaisesti. Sen olisi erityisesti koordinoitava ja järjestettävä palautusoperaatioita yhdestä tai useammasta jäsenvaltiosta sekä järjestettävä ja toteutettava palautusinterventioita sellaisten jäsenvaltioiden palautusjärjestelmien tukemiseksi, jotka tarvitsevat teknistä ja operatiivista lisäapua täyttääkseen velvoitteensa palauttaa kolmansien maiden kansalaiset mainitun direktiivin mukaisesti.

(34) Viraston olisi perusoikeuksia täysimääräisesti kunnioittaen annettava jäsenvaltioille tarvittavaa apua palautettavien henkilöiden palautusoperaatioiden ja palautusinterventioiden järjestämisessä. Sen ei pitäisi ottaa kantaa jäsenvaltioiden tekemien palautuspäätösten sisältöön. Viraston olisi lisäksi avustettava jäsenvaltioita palauttamista varten tarvittavien matkustusasiakirjojen hankinnassa yhteistyössä asiaankuuluvien kolmansien maiden viranomaisten kanssa.

(35) Jäsenvaltioille palautusmenettelyjen toteuttamisessa annettavaan apuun olisi sisällyttävä tämän asetuksen täytäntöönpanon kannalta olennaisten käytännön tietojen antaminen kolmansista maista, joihin palauttaminen tapahtuu, kuten yhteystietojen tai muiden palautusoperaatioiden sujuvuuden kannalta tarvittavien logististen tietojen tarjoaminen. Palautuspäätöksiä tehtäessä virasto ei saisi osallistua tietojen tarjoamiseen jäsenvaltioille kolmansista maista, joihin palauttaminen tapahtuu.

(36) Mahdollinen jäsenvaltion ja kolmannen maan välinen järjestely ei vapauta virastoa tai jäsenvaltioita unionin oikeuteen tai kansainväliseen oikeuteen perustuvista velvoitteistaan eikä etenkään palautuskiellon periaatteen noudattamisesta.

(37) Viraston olisi perustettava jäsenvaltioiden käyttöön asettamista pakkotoimin tapahtuvan palauttamisen valvojista ja saattajista sekä palautusasiantuntijoista koostuvia reservejä, joita olisi käytettävä palautusoperaatioiden aikana ja joiden olisi oltava osa palautusinterventioihin lähetettäviä räätälöityjä eurooppalaisia palautusinterventioryhmiä. Reserveihin olisi kuuluttava henkilöstöä, jolla on lasten suojelua koskevaa erityisasiantuntemusta. Viraston olisi annettava heille tarpeellinen koulutus.

(38) Kansainvälisen oikeuden välineiden kuten lapsen oikeuksia koskevan Yhdistyneiden kansakuntien yleissopimuksen mukaisesti tässä asetuksessa lapsena on pidettävä jokaista alle 18-vuotiasta henkilöä. Lapsen etu on otettava viraston toiminnassa ensisijaisesti huomioon.

(39) Palauttamiseen liittyviin toimiin osallistuvasta henkilöstöstä olisi annettava erityissäännöksiä, joissa täsmennetään heidän tehtävänsä, valtuutensa ja vastuualueensa. Samoin olisi annettava erityisohjeita ilma-alusten päälliköiden valtuuksista ja ilma-aluksen rekisteröintivaltion rikosoikeudellisen tuomiovallan laajentamisesta kansainvälisen ilmailuoikeuden, erityisesti rikoksista ja eräistä muista teoista ilma-aluksissa tehdyn Tokion yleissopimuksen, nojalla.

(40) Viraston olisi kehitettävä erityisiä koulutusvälineitä, lasten suojelua koskeva erityiskoulutus mukaan lukien. Sen olisi tarjottava jäsenvaltioiden kansallisten rajavartijoiden kouluttajille unionin tason koulutusta. Sen olisi lisäksi tarjottava yhdennettyyn rajaturvallisuuteen liittyviä tehtäviä koskevia täydennyskoulutuskursseja ja -seminaareja, jotka on suunnattu myös toimivaltaisten kansallisten yksiköiden henkilöstölle. Tähän olisi sisällyttävä koulutusta asiaa koskevasta unionin oikeudesta, kansainvälisestä oikeudesta ja perusoikeuksista. Virastolle olisi annettava lupa järjestää koulutusta yhteistyössä jäsenvaltioiden ja kolmansien maiden kanssa niiden alueella.

(41) Viraston olisi seurattava ja edistettävä Euroopan yhdennettyyn rajaturvallisuuteen liittyvän tutkimuksen kehittymistä. Sen olisi levitettävä tätä kehittymistä koskevaa tietoa Euroopan parlamentille, jäsenvaltioille ja komissiolle.

(42) Yhdennetyn rajaturvallisuuden tehokas ylläpitäminen ulkorajoilla edellyttää jäsenvaltioiden kesken säännöllistä, nopeaa ja luotettavaa tietojenvaihtoa. Viraston olisi kehitettävä ja käytettävä tietojärjestelmiä, joilla helpotetaan tällaista tietojenvaihtoa unionin tietosuojalainsäädännön mukaisesti. On tärkeää, että jäsenvaltiot toimittavat virastolle nopeasti kattavia ja paikkansapitäviä tietoja, joita se tarvitsee hoitaakseen tehtävänsä.

(43) Virasto voi tehtäviensä hoitamiseksi ja niiden suorittamisen edellyttämässä määrin tehdä yhteistyötä unionin toimielinten, elinten ja laitosten kanssa sekä kansainvälisten järjestöjen kanssa tämän asetuksen soveltamisalaan kuuluvissa asioissa unionin oikeuden ja politiikan mukaisesti sovittujen työjärjestelyjen puitteissa. Näille työjärjestelyille olisi saatava komission ennakkohyväksyntä.

(44) Rannikkovartiostotoimintoja toteuttavat kansalliset viranomaiset ovat vastuussa monenlaisista tehtävistä, joihin voivat sisältyä meriturvallisuus, merenkulun turvatoimet, meripelastus, merirajojen valvonta, kalastuksen valvonta, tullivalvonta ja yleinen lainvalvonta merellä sekä meriympäristön suojelu. Viraston, neuvoston asetuksella (EY) N:o 768/2005 (7) perustetun Euroopan kalastuksenvalvontaviraston ja Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksella (EY) N:o 1406/2002 (8) perustetun Euroopan meriturvallisuusviraston olisi sen vuoksi lujitettava yhteistyötään sekä toistensa että rannikkovartiostotoimintoja toteuttavien kansallisten viranomaisten kanssa, jotta voidaan parantaa meritilannetietoisuutta sekä tukea johdonmukaisia ja kustannustehokkaita toimia. Merialan eri toimijoiden välisten synergioiden olisi oltava Euroopan yhdennetyn rajaturvallisuuden strategian ja merellisen turvallisuusstrategian mukaisia.

(45) Tämän asetuksen täytäntöönpano ei vaikuta perussopimusten mukaiseen toimivallan jakoon unionin ja jäsenvaltioiden välillä tai jäsenvaltioiden velvoitteisiin kansainvälisten yleissopimusten kuten Yhdistyneiden kansakuntien merioikeusyleissopimuksen, ihmishengen turvallisuudesta merellä tehdyn kansainvälisen yleissopimuksen, etsintä- ja pelastuspalvelusta merellä tehdyn kansainvälisen yleissopimuksen, aluksista aiheutuvan meren pilaantumisen ehkäisemisestä tehdyn kansainvälisen yleissopimuksen, kansainvälisen merenkulkijoiden koulutusta, pätevyyskirjoja ja vahdinpitoa koskevan yleissopimuksen ja muiden asiaankuuluvien kansainvälisten merenkulkualan välineiden nojalla.

(46) Viraston olisi helpotettava ja edistettävä jäsenvaltioiden ja kolmansien maiden välistä teknistä ja operatiivista yhteistyötä unionin ulkosuhdepolitiikan puitteissa. Tässä yhteydessä sen olisi koordinoitava jäsenvaltioiden ja kolmansien maiden välistä operatiivista yhteistyötä ulkorajojen turvallisuuden alalla, lähetettävä kolmansiin maihin yhteyshenkilöitä sekä tehtävä kolmansien maiden viranomaisten kanssa yhteistyötä palauttamisen alalla, mukaan lukien matkustusasiakirjojen hankinnan osalta. Viraston ja jäsenvaltioiden olisi yhteistyössään kolmansien maiden kanssa aina noudatettava unionin oikeutta, mukaan lukien perusoikeudet ja palautuskiellon periaate. Niiden olisi toimittava näin myös silloin, kun kolmansien maiden kanssa tehdään yhteistyötä niiden alueella. Viraston olisi avoimuuden ja vastuuvelvollisuuden lisäämiseksi raportoitava kolmansien maiden kanssa tekemästään yhteistyöstä vuosikertomuksessaan.

(47) Eurooppalaisen raja- ja merivartioston, johon sisältyvät virasto ja rajavalvonnasta vastaavat jäsenvaltioiden kansalliset viranomaiset, myös rannikkovartiostot niiden hoitaessa rajavalvontatehtäviä, olisi tehtäviään hoitaessaan kunnioitettava täysimääräisesti perusoikeuksia ja noudatettava erityisesti Euroopan unionin perusoikeuskirjaa, jäljempänä ’perusoikeuskirja’ , ihmisoikeuksien ja perusvapauksien suojaamiseksi tehtyä yleissopimusta, asiaa koskevaa kansainvälistä oikeutta, kuten lapsen oikeuksia koskevaa Yhdistyneiden kansakuntien yleissopimusta, kaikkinaisen naisten syrjinnän poistamista koskevaa yleissopimusta ja pakolaisten oikeusasemaa koskevaa yleissopimusta sekä kansainvälisen suojelun saatavuuteen liittyviä velvoitteita, erityisesti palautuskiellon periaatetta, Yhdistyneiden kansakuntien merioikeusyleissopimusta, ihmishengen turvallisuudesta merellä tehtyä kansainvälistä yleissopimusta sekä etsintä- ja pelastuspalvelusta merellä tehtyä kansainvälistä yleissopimusta. Viraston olisi unionin oikeuden ja mainittujen välineiden mukaisesti avustettava jäsenvaltioita etsintä- ja pelastusoperaatioiden toteuttamisessa ihmishenkien suojelemiseksi ja pelastamiseksi milloin ja missä tahansa se on tarpeen.

(48) Koska viraston tehtävät ovat lisääntyneet, sen olisi kehitettävä edelleen strategiaa, jolla seurataan perusoikeuksien suojelua ja varmistetaan se, ja pantava strategia täytäntöön. Sen olisi tätä varten annettava perusoikeusvastaavalle viraston toimeksiannon ja koon kannalta riittävästi resursseja ja henkilöstöä. Perusoikeusvastaavan olisi saatava käyttöönsä kaikki tehtäviensä hoitamiseksi tarvittavat tiedot. Viraston olisi tehtävässään edistettävä aktiivisesti ulkorajojen turvallisuuteen liittyvän unionin säännöstön soveltamista, myös perusoikeuksien kunnioittamisen ja kansainvälisen suojelun osalta.

(49) Tässä asetuksessa kunnioitetaan Euroopan unionista tehdyn sopimuksen 2 ja 6 artiklassa tunnustettuja ja perusoikeuskirjassa esitettyjä perusoikeuksia sekä otetaan huomioon niissä tunnustetut periaatteet. Erityisesti tällä asetuksella pyritään varmistamaan, että ihmisarvoa, oikeutta elämään, oikeutta vapauteen ja turvallisuuteen, oikeutta henkilötietojen suojaan, oikeutta turvapaikkaan, oikeutta tehokkaisiin oikeussuojakeinoihin, lapsen oikeuksia, kidutuksen sekä epäinhimillisen tai halventavan kohtelun tai rangaistuksen kieltoa ja ihmiskaupan kieltoa noudatetaan täysimääräisesti. Sillä pyritään lisäksi edistämään syrjintä- ja palautuskiellon periaatteiden soveltamista.

(50) Tällä asetuksella olisi perustettava virastolle valitusmekanismi yhteistyössä perusoikeusvastaavan kanssa, jotta voidaan taata, että perusoikeuksia kunnioitetaan kaikessa viraston toiminnassa. Mekanismin olisi oltava hallinnollinen mekanismi, jossa perusoikeusvastaava olisi vastuussa virastolle osoitettujen valitusten käsittelystä tavalla, joka kunnioittaa oikeutta hyvään hallintoon. Perusoikeusvastaavan olisi arvioitava, täyttääkö valitus tutkittavaksi ottamisen edellytykset, rekisteröitävä tutkittavaksi otetut valitukset, toimitettava kaikki rekisteröidyt valitukset pääjohtajalle, välitettävä ryhmien jäseniä koskevat valitukset heidän kotijäsenvaltiolleen ja rekisteröitävä viraston tai kyseisen jäsenvaltion jatkotoimet. Mekanismin olisi oltava tehokas ja sillä olisi varmistettava, että valitusten johdosta toteutetaan asianmukaisia jatkotoimia. Valitusmekanismi ei saisi vaikuttaa hallinnollisten ja oikeudellisten muutoksenhakukeinojen saatavuuteen, eikä sen käyttäminen saisi olla edellytyksenä tällaisten muutoksenhakukeinojen käytölle. Jäsenvaltioiden olisi toteutettava rikostutkinnat. Viraston olisi avoimuuden ja vastuuvelvollisuuden lisäämiseksi raportoitava valitusmekanismista vuosikertomuksessaan. Sen olisi erityisesti käsiteltävä vastaanottamiensa valitusten määrää, perusoikeusloukkausten tyyppejä, kyseessä olleita operaatioita sekä mahdollisuuksien mukaan viraston ja jäsenvaltioiden toteuttamia jatkotoimia.

(51) Viraston olisi oltava riippumaton teknisissä ja operatiivisissa asioissa, ja sillä olisi oltava oikeudellinen, hallinnollinen ja taloudellinen itsemääräämisoikeus. Tämän vuoksi on tarpeen ja asianmukaista, että virasto olisi unionin elin, joka on oikeushenkilö ja joka käyttää sille tällä asetuksella annettuja täytäntöönpanovaltuuksia.

(52) Komission ja jäsenvaltioiden olisi oltava edustettuina hallintoneuvostossa, jotta ne voisivat valvoa virastoa. Hallintoneuvoston olisi mahdollisuuksien mukaan koostuttava rajaturvallisuudesta vastaavien kansallisten viranomaisten operatiivisista johtajista tai heidän edustajistaan. Hallintoneuvostossa edustettuina olevien osapuolten olisi pyrittävä rajoittamaan edustajiensa vaihtuvuutta, jotta voitaisiin varmistaa hallintoneuvoston työskentelyn jatkuvuus. Hallintoneuvostolla olisi oltava tarvittavat valtuudet vahvistaa viraston talousarvio, valvoa sen toteuttamista, hyväksyä asianmukaiset varainhoitoa koskevat säännöt, vahvistaa avoimet toimintamenettelyt viraston päätöksentekoa varten sekä nimittää pääjohtaja ja varapääjohtaja. Virastoa olisi hallinnoitava ja sen olisi toimittava ottaen huomioon Euroopan parlamentin, neuvoston ja komission 19 päivänä heinäkuuta 2012 hyväksymän unionin hajautettuja virastoja koskevan yhteisen lähestymistavan periaatteet.

(53) Viraston itsemääräämisoikeuden takaamiseksi sillä olisi oltava erillinen talousarvio, jonka tulot muodostuvat pääosin unionin rahoitusosuudesta. Unionin talousarviomenettelyä olisi noudatettava, siltä osin kuin kyseessä ovat unionin rahoitusosuus ja muut unionin yleisestä talousarviosta maksettavat avustukset. Tilintarkastustuomioistuimen olisi suoritettava tilintarkastus.

(54) Virastoon olisi sovellettava rajoituksetta Euroopan parlamentin ja neuvoston asetusta (EU, Euratom) N:o 883/2013 (9), ja viraston olisi liityttävä Euroopan parlamentin, Euroopan unionin neuvoston ja Euroopan yhteisöjen komission välillä 25 päivänä toukokuuta 1999 tehtyyn toimielinten väliseen sopimukseen Euroopan petostentorjuntaviraston (OLAF) sisäisistä tutkimuksista (10).

(55) Virastoon olisi sovellettava Euroopan parlamentin ja neuvoston asetusta (EY) N:o 1049/2001 (11). Viraston olisi oltava toiminnastaan mahdollisimman avoin vaarantamatta operaatioidensa tavoitteiden saavuttamista. Sen olisi julkistettava tietoja kaikesta toiminnastaan. Sen olisi samoin varmistettava, että yleisölle ja kaikille asianomaisille annetaan nopeasti tietoa sen työstä.

(56) Viraston olisi lisäksi raportoitava toiminnastaan Euroopan parlamentille ja neuvostolle mahdollisimman laajasti.

(57) Kaikessa viraston tämän asetuksen puitteissa toteuttamassa henkilötietojen käsittelyssä olisi noudatettava Euroopan parlamentin ja neuvoston asetusta (EY) N:o 45/2001 (12).

(58) Kaikessa jäsenvaltioiden tämän asetuksen puitteissa toteuttamassa henkilötietojen käsittelyssä olisi noudatettava Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviä 95/46/EY (13). Tapauksissa, joissa tietojenkäsittely on lähtökohtaisesti tarpeen sisäisen turvallisuuden korkean tason varmistamiseksi unionissa, erityisesti silloin kun kyse on muuttovirtojen valvontaan ja riskianalyysiin liittyvistä toimista, yhteisten operaatioiden, pilottihankkeiden ja nopeiden rajainterventioiden yhteydessä sekä muuttoliikkeen hallinnan tukiryhmien avulla kerättyjen henkilötietojen käsittelystä taikka unionin toimielinten, elinten ja laitosten sekä kansainvälisten järjestöjen kanssa tehtävästä yhteistyöstä, sovelletaan neuvoston puitepäätöstä 2008/977/YOS (14). Kaikessa henkilötietojen käsittelyssä olisi noudatettava välttämättömyys- ja suhteellisuusperiaatteita.

(59) Jäsenvaltiot eivät voi koordinoimattomasti toimien riittävällä tavalla saavuttaa tämän asetuksen tavoitteita eli yhdennettyä rajaturvallisuutta ulkorajoilla koskevan järjestelmän kehittämistä ja toteuttamista Schengen-alueen moitteettoman toiminnan varmistamiseksi, vaan ne voidaan saavuttaa paremmin unionin tasolla, koska sisärajoilla ei ole tarkastuksia, ulkorajoihin kohdistuu merkittäviä muuttoliikkeeseen liittyviä haasteita ja on tarpeen valvoa tehokkaasti ulkorajojen ylittämistä sekä edistää sisäisen turvallisuuden korkeaa tasoa unionissa. Sen vuoksi unioni voi toteuttaa toimenpiteitä Euroopan unionista tehdyn sopimuksen 5 artiklassa vahvistetun toissijaisuusperiaatteen mukaisesti. Mainitussa artiklassa vahvistetun suhteellisuusperiaatteen mukaisesti tässä asetuksessa ei ylitetä sitä, mikä on tarpeen näiden tavoitteiden saavuttamiseksi.

(60) Tässä asetuksessa tarkoitetut ulkorajat ovat rajoja, joihin sovelletaan asetuksen (EU) 2016/399 II osaston säännöksiä, eli niihin sisältyvät Schengen-jäsenvaltioiden ulkorajat Euroopan unionista tehtyyn sopimukseen ja Euroopan unionin toiminnasta tehtyyn sopimukseen liitetyn, osaksi Euroopan unionia sisällytetystä Schengenin säännöstöstä tehdyn pöytäkirjan N:o 19 mukaisesti.

(61) Islannin ja Norjan osalta tällä asetuksella kehitetään niitä Schengenin säännöstön määräyksiä, joita tarkoitetaan Euroopan unionin neuvoston sekä Islannin tasavallan ja Norjan kuningaskunnan välisessä sopimuksessa näiden kahden valtion osallistumisesta Schengenin säännöstön täytäntöönpanoon, soveltamiseen ja kehittämiseen (15) ja jotka kuuluvat neuvoston päätöksen 1999/437/EY (16) 1 artiklan A kohdassa tarkoitettuun alaan. Järjestelyasiakirjassa Euroopan yhteisön sekä Islannin tasavallan ja Norjan kuningaskunnan välillä yksityiskohtaisista säännöistä näiden valtioiden osallistumiseksi Euroopan unionin jäsenvaltioiden operatiivisesta ulkorajayhteistyöstä huolehtivan viraston toimintaan (17) vahvistetaan säännöt, myös rahoitukseen osallistumista ja henkilöstöä koskevat säännöt, kyseisten maiden osallistumiselle viraston työhön.

(62) Sveitsin osalta tällä asetuksella kehitetään niitä Schengenin säännöstön määräyksiä, joita tarkoitetaan Euroopan unionin, Euroopan yhteisön ja Sveitsin valaliiton välisessä sopimuksessa Sveitsin valaliiton osallistumisesta Schengenin säännöstön täytäntöönpanoon, soveltamiseen ja kehittämiseen (18) ja jotka kuuluvat päätöksen 1999/437/EY 1 artiklan A kohdassa, tarkasteltuna yhdessä neuvoston päätöksen 2008/146/EY (19) 3 artiklan kanssa, tarkoitettuun alaan.

(63) Liechtensteinin osalta tällä asetuksella kehitetään niitä Schengenin säännöstön määräyksiä, joita tarkoitetaan Euroopan unionin, Euroopan yhteisön, Sveitsin valaliiton ja Liechtensteinin ruhtinaskunnan välisessä pöytäkirjassa Liechtensteinin ruhtinaskunnan liittymisestä Euroopan unionin, Euroopan yhteisön ja Sveitsin valaliiton väliseen sopimukseen Sveitsin valaliiton osallistumisesta Schengenin säännöstön täytäntöönpanoon, soveltamiseen ja kehittämiseen (20) ja jotka kuuluvat päätöksen 1999/437/EY 1 artiklan A kohdassa, tarkasteltuna yhdessä neuvoston päätöksen 2011/350/EU (21) 3 artiklan kanssa, tarkoitettuun alaan.

(64) Euroopan yhteisön sekä Sveitsin valaliiton ja Liechtensteinin ruhtinaskunnan välisessä järjestelyssä näiden valtioiden osallistumista Euroopan unionin jäsenvaltioiden operatiivisesta ulkorajayhteistyöstä huolehtivan viraston toimintaan koskevista yksityiskohtaisista säännöistä (22) vahvistetaan säännöt, myös rahoitukseen osallistumista ja henkilöstöä koskevat säännöt, kyseisten maiden osallistumiselle viraston työhön.

(65) Euroopan unionista tehtyyn sopimukseen ja Euroopan unionin toiminnasta tehtyyn sopimukseen liitetyssä, Tanskan asemasta tehdyssä pöytäkirjassa N:o 22 olevien 1 ja 2 artiklan mukaisesti Tanska ei osallistu tämän asetuksen hyväksymiseen, asetus ei sido Tanskaa eikä sitä sovelleta Tanskaan. Koska tällä asetuksella kehitetään Schengenin säännöstöä, Tanska päättää mainitun pöytäkirjan 4 artiklan mukaisesti kuuden kuukauden kuluessa siitä, kun neuvosto on hyväksynyt tämän asetuksen, saattaako se asetuksen osaksi kansallista lainsäädäntöään.

(66) Tällä asetuksella kehitetään niitä Schengenin säännöstön määräyksiä, joihin Yhdistynyt kuningaskunta ei osallistu neuvoston päätöksen 2000/365/EY (23) mukaisesti; Yhdistynyt kuningaskunta ei sen vuoksi osallistu tämän asetuksen hyväksymiseen, asetus ei sido Yhdistynyttä kuningaskuntaa eikä sitä sovelleta Yhdistyneeseen kuningaskuntaan.

(67) Tällä asetuksella kehitetään niitä Schengenin säännöstön määräyksiä, joihin Irlanti ei osallistu neuvoston päätöksen 2002/192/EY (24) mukaisesti; Irlanti ei sen vuoksi osallistu tämän asetuksen hyväksymiseen, asetus ei sido Irlantia eikä sitä sovelleta Irlantiin.

(68) Viraston olisi helpotettava sellaisten yksittäisten toimien järjestämistä, joissa jäsenvaltiot voivat käyttää hyväkseen Irlannin ja Yhdistyneen kuningaskunnan mahdollisesti tarjoamaa asiantuntemusta ja välineistöä hallintoneuvoston tapauskohtaisesti päättämien ehtojen mukaisesti. Tämän vuoksi Irlannin ja Yhdistyneen kuningaskunnan edustajat voidaan kutsua hallintoneuvoston kokouksiin, jotta ne voivat osallistua täysimittaisesti tällaisten yksittäisten toimien valmisteluun.

(69) Espanjan kuningaskunta ja Yhdistynyt kuningaskunta ovat eri mieltä Gibraltarin rajojen määrittämisestä.

(70) Tämän asetuksen Gibraltarin rajoihin soveltamista koskeva lykkäys ei aiheuta minkäänlaisia muutoksia asianomaisten valtioiden kantoihin.

(71) Euroopan tietosuojavaltuutettua on kuultu asetuksen (EY) N:o 45/2001 28 artiklan 2 kohdan mukaisesti, ja hän antoi lausunnon 18 päivänä maaliskuuta 2016 (25).

(72) Tämän asetuksen tarkoituksena on muuttaa ja laajentaa asetuksen (EY) N:o 2007/2004 ja Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 863/2007 (26) sekä neuvoston päätöksen 2005/267/EY (27) säännöksiä. Koska tehtävät muutokset ovat merkittäviä sekä lukumääränsä että luonteensa osalta, kyseiset säädökset olisi selkeyden vuoksi korvattava ja kumottava,

OVAT HYVÄKSYNEET TÄMÄN ASETUKSEN:

I LUKU

Eurooppalainen raja- ja merivartiosto

1 artikla

Kohde

Tällä asetuksella perustetaan Eurooppalainen raja- ja merivartiosto varmistamaan Euroopan yhdennetty rajaturvallisuus ulkorajoilla, jotta ulkorajojen ylittämistä voidaan hallita tehokkaasti. Tähän sisältyy muuttoliikkeeseen liittyviin haasteisiin ja mahdollisiin tuleviin uhkiin vastaaminen näillä rajoilla ja siten osaltaan vakavaan rajat ylittävään rikollisuuteen puuttuminen niin, että voidaan varmistaa sisäisen turvallisuuden korkea taso unionissa perusoikeuksia täysimääräisesti noudattaen samalla, kun taataan henkilöiden vapaa liikkuvuus sen alueella.

2 artikla

Määritelmät

Tässä asetuksessa tarkoitetaan

1) ’ulkorajoilla’ asetuksen (EU) 2016/399 2 artiklan 2 kohdassa määriteltyjä ulkorajoja, joihin sovelletaan mainitun asetuksen II osastoa;

2) ’rajavalvonnalla’ asetuksen (EU) 2016/399 2 artiklan 10 kohdassa määriteltyä rajavalvontaa;

3) ’rajavartijalla’ asetuksen (EU) 2016/399 2 artiklan 14 kohdassa määriteltyä rajavartijaa;

4) ’Euroopan raja- ja merivartioryhmillä’ osallistuvista jäsenvaltioista tulevien rajavartijoiden ja muun asiaankuuluvan henkilöstön, myös jäsenvaltioiden Euroopan raja- ja merivartiovirastoon kansallisiksi asiantuntijoiksi tilapäisesti lähettämien rajavartijoiden ja muun asiaankuuluvan henkilöstön, ryhmiä, jotka lähetetään yhteisiin operaatioihin ja nopeisiin rajainterventioihin sekä toimimaan osana muuttoliikkeen hallinnan tukiryhmiä;

5) ’vastaanottavalla jäsenvaltiolla’ jäsenvaltiota, jossa yhteinen operaatio tai nopea rajainterventio, palautusoperaatio tai palautusinterventio toteutetaan tai josta se käynnistetään tai johon muuttoliikkeen hallinnan tukiryhmä lähetetään;

6) ’kotijäsenvaltiolla’ jäsenvaltiota, jossa Euroopan raja- ja merivartioryhmän jäsen on rajavartijana tai kuuluu muuhun asiaankuuluvaan henkilöstöön;

7) ’osallistuvalla jäsenvaltiolla’ jäsenvaltiota, joka osallistuu yhteiseen operaatioon, nopeaan rajainterventioon, palautusoperaatioon, palautusinterventioon tai muuttoliikkeen hallinnan tukiryhmän lähettämiseen toimittamalla kalustoa, rajavartijoita ja muuta asiaankuuluvaa Euroopan raja- ja merivartioryhmän osana lähetettävää henkilöstöä, sekä jäsenvaltiota, joka osallistuu palautusoperaatioon tai palautusinterventioon toimittamalla kalustoa tai henkilöstöä mutta ei ole vastaanottava jäsenvaltio;

8) ’ryhmien jäsenellä’ Euroopan raja- ja merivartioryhmän tai palauttamiseen liittyviin tehtäviin palautusoperaatioissa tai palautusinterventioissa osallistuvan henkilöstön ryhmän jäsentä;

9) ’muuttoliikkeen hallinnan tukiryhmällä’ asiantuntijaryhmää, joka antaa teknistä ja operatiivista tukea jäsenvaltioille hotspot-alueilla ja joka koostuu Euroopan raja- ja merivartioviraston ja Euroopan turvapaikka-asioiden tukiviraston jäsenvaltioista lähettämistä sekä Euroopan raja- ja merivartiovirastosta, Europolista tai muista asiaankuuluvista unionin virastoista lähetetyistä asiantuntijoista;

10) ’hotspot-alueella’ aluetta, jossa vastaanottava jäsenvaltio, komissio, asiaankuuluvat unionin virastot ja osallistuvat jäsenvaltiot tekevät yhteistyötä, jonka tavoitteena on hallita olemassa olevaa tai mahdollista, ulkorajoille saapuvien maahantulijoiden määrän merkittävän kasvun aiheuttamaa suhteetonta muuttoliikkeeseen liittyvää haastetta;

11) ’palauttamisella’ direktiivin 2008/115/EY 3 artiklan 3 alakohdassa määriteltyä palauttamista;

12) ’palautuspäätöksellä’ hallinnollista tai oikeudellista päätöstä tai muuta toimenpidettä, jolla kolmannen maan kansalaisen oleskelu todetaan laittomaksi ja jolla asetetaan tai todetaan direktiivin 2008/115/EY mukainen velvoite poistua maasta;

13) ’palautettavalla henkilöllä’ laittomasti oleskelevaa kolmannen maan kansalaista, josta jokin jäsenvaltio on tehnyt palautuspäätöksen;

14) ’palautusoperaatiolla’ operaatiota, jota Euroopan raja- ja merivartiovirasto koordinoi ja jossa yksi tai useampi jäsenvaltio antaa teknistä ja operatiivista tukea ja jossa palautettavat henkilöt yhdestä tai useammasta jäsenvaltiosta palautetaan joko pakkotoimin tai vapaaehtoisesti;

15) ’palautusinterventiolla’ Euroopan raja- ja merivartioviraston toimea, jossa jäsenvaltioille annetaan tehostettua teknistä ja operatiivista apua, johon kuuluu eurooppalaisten palautusinterventioryhmien lähettäminen jäsenvaltioihin ja palautusoperaatioiden järjestäminen;

16) ’rajat ylittävällä rikollisuudella’ mitä tahansa vakavaa rikollisuutta, johon liittyy rajat ylittävä ulottuvuus ja joka tapahtuu ulkorajoilla tai niiden läheisyydessä taikka joka liittyy ulkorajoihin.

3 artikla

Eurooppalainen raja- ja merivartiosto

1. Eurooppalaisen raja- ja merivartioston muodostavat Euroopan raja- ja merivartiovirasto, jäljempänä ’virasto’ , ja rajaturvallisuudesta vastaavat jäsenvaltioiden viranomaiset, myös rannikkovartiostot niiden hoitaessa rajavalvontatehtäviä.

2. Virasto vahvistaa pääjohtajan ehdotukseen perustuvalla hallintoneuvoston päätöksellä teknisen ja operatiivisen strategian Euroopan yhdennettyä rajaturvallisuutta varten. Viraston on perustelluissa tapauksissa otettava huomioon jäsenvaltioiden erityistilanne, erityisesti niiden sijainti. Strategian on oltava 4 artiklan mukainen. Sen on edistettävä ja tuettava Euroopan yhdennetyn rajaturvallisuuden ylläpitämistä kaikissa jäsenvaltioissa.

3. Rajaturvallisuudesta vastaavat kansalliset viranomaiset, myös rannikkovartiostot niiden hoitaessa rajavalvontatehtäviä, laativat kansalliset strategiat yhdennettyä rajaturvallisuutta varten. Kansallisten strategioiden on oltava 4 artiklan ja tämän artiklan 2 kohdassa tarkoitetun strategian mukaisia.

4 artikla

Euroopan yhdennetty rajaturvallisuus

Euroopan yhdennettyyn rajaturvallisuuteen kuuluvat seuraavat osatekijät:

a) rajavalvonta, johon sisältyvät laillista rajanylitystä helpottavat toimenpiteet sekä tarpeen mukaan rajat ylittävän rikollisuuden, kuten maahantulijoiden salakuljetuksen, ihmiskaupan ja terrorismin, estämiseen ja havaitsemiseen liittyvät toimenpiteet samoin kuin sellaisten henkilöiden ohjaamiseen liittyvät toimenpiteet, jotka ovat kansainvälisen suojelun tarpeessa tai haluavat tehdä kansainvälistä suojelua koskevan hakemuksen;

b) Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 656/2014 (28) sekä kansainvälisen oikeuden mukaisesti käynnistetyt ja toteutetut merihädässä olevien henkilöiden etsintä- ja pelastusoperaatiot tilanteissa, joita saattaa syntyä merirajojen valvontaoperaatioiden aikana;

c) sisäisen turvallisuuden riskien analysointi ja ulkorajojen toimintaan tai turvallisuuteen mahdollisesti vaikuttavien uhkien analysointi;

d) viraston tukema ja koordinoima yhteistyö jäsenvaltioiden välillä;

e) virastojen välinen yhteistyö kussakin jäsenvaltiossa rajavalvonnasta tai muista rajalla toteutettavista tehtävistä vastaavien kansallisten viranomaisten kesken ja asiaankuuluvien unionin toimielinten, elinten ja laitosten kesken, mukaan lukien säännöllinen tietojenvaihto olemassa olevien tietojenvaihtovälineiden kautta, kuten Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksella (EU) N:o 1052/2013 (29) perustetun Euroopan rajavalvontajärjestelmän (Eurosur) kautta;

f) yhteistyö kolmansien maiden kanssa tämän asetuksen soveltamisalaan kuuluvilla aloilla keskittyen erityisesti naapurimaihin ja niihin kolmansiin maihin, jotka on riskianalyysin avulla määritetty laittoman maahanmuuton lähtö- ja/tai kauttakulkumaiksi;

g) Schengen-alueella toteutettavat tekniset ja operatiiviset toimenpiteet, jotka liittyvät rajavalvontaan ja joiden tarkoituksena on puuttua laittomaan maahanmuuttoon ja torjua rajat ylittävää rikollisuutta paremmin;

h) sellaisten laittomasti oleskelevien kolmansien maiden kansalaisten palauttaminen, joista jokin jäsenvaltio on tehnyt palautuspäätöksen;

i) uusimman teknologian käyttäminen, mukaan lukien laajat tietojärjestelmät;

j) laadunvalvontamekanismi ja erityisesti Schengenin arviointimekanismi ja mahdolliset kansalliset mekanismit, joilla varmistetaan unionin lainsäädännön täytäntöönpano rajaturvallisuuden alalla;

k) yhteisvastuumekanismit, erityisesti unionin rahoitusvälineet.

5 artikla

Jaettu vastuu

1. Eurooppalainen raja- ja merivartiosto ylläpitää Euroopan yhdennettyä rajaturvallisuutta siten, että vastuu on jaettu viraston ja rajaturvallisuudesta vastaavien kansallisten viranomaisten kesken, myös rannikkovartiostojen niiden toteuttaessa merirajojen valvontaoperaatioita ja muita rajavalvontatehtäviä. Jäsenvaltioilla on edelleen ensisijainen vastuu omien ulkorajaosuuksiensa turvallisuudesta.

2. Jäsenvaltioiden on varmistettava ulkorajojensa turvallisuus omien etujensa ja kaikkien jäsenvaltioiden yhteisen edun vuoksi noudattaen täysimääräisesti unionin oikeutta sekä 3 artiklan 2 kohdassa tarkoitetun teknisen ja operatiivisen strategian mukaisesti, tiiviissä yhteistyössä viraston kanssa.

3. Virasto tukee ulkorajojen turvallisuuteen liittyvien unionin toimenpiteiden soveltamista lujittamalla, arvioimalla ja koordinoimalla jäsenvaltioiden toimia kyseisten toimenpiteiden täytäntöönpanossa sekä palauttamisen alalla.

II LUKU

Euroopan raja- ja merivartiovirasto

1 jakso

Euroopan raja- ja merivartioviraston tehtävät

6 artikla

Euroopan raja- ja merivartiovirasto

1. Asetuksella (EY) N:o 2007/2004 perustetun Euroopan unionin jäsenvaltioiden operatiivisesta ulkorajayhteistyöstä huolehtivan viraston uusi nimi on Euroopan raja- ja merivartiovirasto. Sen toiminnan perustana on tämä asetus.

2. Jotta voidaan varmistaa johdonmukainen Euroopan yhdennetty rajaturvallisuus, virasto helpottaa ja tehostaa ulkorajojen turvallisuuteen liittyvien unionin nykyisten ja tulevien toimenpiteiden, erityisesti asetuksessa (EU) 2016/399 vahvistetun Schengenin rajasäännöstön, soveltamista.

3. Virasto myötävaikuttaa unionin oikeuden, mukaan lukien perusoikeuksia koskeva unionin säännöstö, jatkuvaan ja yhtenäiseen soveltamiseen kaikilla ulkorajoilla. Hyvien käytäntöjen vaihtaminen on osa sen myötävaikutusta.

7 artikla

Vastuuvelvollisuus

Virasto on tämän asetuksen mukaisesti vastuuvelvollinen Euroopan parlamentille ja neuvostolle.

8 artikla

Tehtävät

1. Virasto toteuttaa seuraavia tehtäviä rajavalvonnan ja palauttamisen tehokkuuden ja yhtenäisen korkean tason edistämiseksi:

a) muuttovirtojen seuranta ja yhdennetyn rajaturvallisuuden kaikki osatekijät kattavien riskianalyysien tekeminen;

b) haavoittuvuusarvioinnin tekeminen, mukaan lukien arviointi jäsenvaltioiden kyvystä ja valmiudesta vastata uhkiin ja haasteisiin ulkorajoillaan;

c) ulkorajojen turvallisuuden seuranta jäsenvaltioissa olevien viraston yhteyshenkilöiden kautta;

d) jäsenvaltioiden avustaminen teknistä ja operatiivista lisäapua edellyttävissä olosuhteissa ulkorajoilla koordinoimalla ja järjestämällä yhteisiä operaatioita, ottaen huomioon, että joihinkin tilanteisiin voi liittyä humanitaarinen hätätilanne ja meripelastus unionin ja kansainvälisen oikeuden mukaisesti;

e) jäsenvaltioiden avustaminen teknistä ja operatiivista lisäapua edellyttävissä olosuhteissa ulkorajoilla käynnistämällä nopeita rajainterventioita niiden jäsenvaltioiden ulkorajoilla, joihin kohdistuu erityisiä ja suhteettomia haasteita, ottaen huomioon, että joihinkin tilanteisiin voi liittyä humanitaarinen hätätilanne ja meripelastus unionin ja kansainvälisen oikeuden mukaisesti;

f) teknisen ja operatiivisen avun antaminen jäsenvaltioille ja kolmansille maille asetuksen (EU) N:o 656/2014 ja kansainvälisen oikeuden mukaisesti merihädässä olevien henkilöiden etsintä- ja pelastusoperaatioiden tukemiseksi merirajojen valvontaoperaatioiden aikana mahdollisesti syntyvissä tilanteissa;

g) Euroopan raja- ja merivartioryhmien, myös nopean toiminnan reservin, muodostaminen ja lähettäminen yhteisiin operaatioihin ja nopeisiin rajainterventioihin sekä toimimaan osana muuttoliikkeen hallinnan tukiryhmiä;

h) kalustoreservin muodostaminen lähetettäväksi yhteisiin operaatioihin ja nopeisiin rajainterventioihin sekä toimimaan osana muuttoliikkeen hallinnan tukiryhmiä samoin kuin palautusoperaatioihin ja palautusinterventioihin;

i) osana muuttoliikkeen hallinnan tukiryhmiä hotspot-alueilla: i) Euroopan raja- ja merivartioryhmien ja kaluston lähettäminen avun antamiseksi suojelutarpeen arvioinnissa, kuulemisessa, henkilöllisyyden selvittämisessä ja sormenjälkien ottamisessa; ii) menettelyn perustaminen yhteistyössä Euroopan turvapaikka-asioiden tukiviraston (EASO) ja kansallisten viranomaisten kanssa alustavien tietojen antamiseksi henkilöille, jotka ovat kansainvälisen suojelun tarpeessa tai haluavat tehdä kansainvälistä suojelua koskevan hakemuksen, ja heidän ohjaamisekseen;

j) kaluston teknisten standardien kehittämisen tukeminen erityisesti taktisen tason johtamistoimintaa, valvontaa ja viestitoimintaa varten sekä sellaista teknistä valvontaa varten, jolla varmistetaan yhteentoimivuus unionin ja jäsenvaltioiden tasolla;

k) tarvittavan kaluston sekä rajavartijoiden ja muun asiaankuuluvan henkilöstön lähettäminen nopean toiminnan reservistä sellaisten toimenpiteiden käytännön toteutusta varten, jotka on toteutettava kiireellisiä toimia edellyttävässä tilanteessa ulkorajoilla;

l) jäsenvaltioiden avustaminen olosuhteissa, jotka edellyttävät teknistä ja operatiivista lisäapua palautettavia henkilöitä koskevan palautusvelvoitteen täytäntöön panemiseksi, myös koordinoimalla tai järjestämällä palautusoperaatioita;

m) yhteistyön tekeminen Europolin ja Eurojustin kanssa kunkin viraston toimeksiannon puitteissa sekä tuen antaminen jäsenvaltioille teknistä ja operatiivista lisäapua edellyttävissä olosuhteissa ulkorajoilla järjestäytyneen rajat ylittävän rikollisuuden ja terrorismin torjunnassa;

n) pakkotoimin tapahtuvan palauttamisen valvojien ja saattajien sekä palautusasiantuntijoiden reservien muodostaminen;

o) eurooppalaisten palautusinterventioryhmien muodostaminen ja lähettäminen palautusinterventioihin;

p) jäsenvaltioiden avustaminen kansallisten rajavartijoiden, muun asiaankuuluvan henkilöstön ja palautusasiantuntijoiden kouluttamisessa, myös yhteisten koulutusvaatimusten vahvistaminen;

q) osallistuminen ulkorajavalvonnan kannalta merkityksellisten tutkimus- ja innovointitoimien kehittämiseen ja hallinnointiin, kehittyneen valvontateknologian käyttö mukaan lukien, ja pilottihankkeiden kehittäminen tämän asetuksen soveltamisalaan kuuluvissa asioissa;

r) tietojärjestelmien kehittäminen ja ylläpito asetuksen (EY) N:o 45/2001 ja puitepäätöksen 2008/977/YOS mukaisesti siten, että tietojärjestelmien avulla pystytään nopeasti ja luotettavasti vaihtamaan tietoja ulkorajojen turvallisuutta koskevista kehittymässä olevista riskeistä, laittomasta maahanmuutosta ja palauttamisesta, tiiviissä yhteistyössä komission, unionin elinten ja laitosten sekä neuvoston päätöksellä 2008/381/EY (30) perustetun Euroopan muuttoliikeverkoston kanssa;

s) tarvittavan avun antaminen Eurosurin kehittämiseksi ja ylläpitämiseksi ja tarvittaessa yhteisen tietojenvaihtoympäristön kehittämiseksi, järjestelmien yhteentoimivuus mukaan lukien, erityisesti perustamalla asetuksen (EU) N:o 1052/2013 mukaiset Eurosur-puitteet, pitämällä niitä yllä ja koordinoimalla niitä;

t) yhteistyön tekeminen Euroopan kalastuksenvalvontaviraston ja Euroopan meriturvallisuusviraston kanssa kunkin viraston toimeksiannon puitteissa rannikkovartiostotoimintoja toteuttavien kansallisten viranomaisten tukemiseksi 53 artiklan mukaisesti tarjoamalla palveluja, tietoja, kalustoa ja koulutusta sekä koordinoimalla monialaisia operaatioita;

u) jäsenvaltioiden ja kolmansien maiden avustaminen niiden välisessä teknisessä ja operatiivisessa yhteistyössä tämän asetuksen soveltamisalaan kuuluvissa asioissa.

2. Jäsenvaltiot voivat jatkaa operatiivisella tasolla yhteistyötä muiden jäsenvaltioiden ja/tai kolmansien maiden kanssa, jos tällainen yhteistyö on viraston tehtävien mukaista. Jäsenvaltioiden on pidättäydyttävä kaikesta toiminnasta, joka saattaisi haitata viraston toimintaa tai sen tavoitteiden saavuttamista. Jäsenvaltioiden on raportoitava virastolle tästä ulkorajoilla toteutettavasta ja palauttamiseen liittyvästä operatiivisesta yhteistyöstä muiden jäsenvaltioiden ja/tai kolmansien maiden kanssa. Pääjohtaja tiedottaa hallintoneuvostolle näistä seikoista säännöllisesti ja vähintään kerran vuodessa.

3. Virasto tiedottaa toimeksiantonsa piiriin kuuluvista asioista omasta aloitteestaan. Se antaa yleisölle paikkansapitäviä ja kattavia tietoja toiminnastaan.

Tiedotustoimet eivät saa haitata 1 kohdassa tarkoitettuja tehtäviä etenkään siten, että annettaisiin operatiivisia tietoja, joiden julkistaminen vaarantaisi operaatioiden tavoitteen saavuttamisen. Tiedotustoimet on toteutettava rajoittamatta 50 artiklan soveltamista sekä hallintoneuvoston hyväksymien asiaa koskevien tiedotus- ja viestintäsuunnitelmien mukaisesti.

2 jakso

Seuranta ja kriisinehkäisy

9 artikla

Velvollisuus tehdä yhteistyötä vilpittömässä mielessä

Virastoa sekä rajaturvallisuudesta ja palauttamisesta vastaavia kansallisia viranomaisia, myös rannikkovartiostoja niiden hoitaessa rajavalvontatehtäviä, sitoo velvollisuus tehdä yhteistyötä vilpittömässä mielessä sekä tietojenvaihtovelvoite.

10 artikla

Tietojenvaihtovelvoite

Jotta virasto sekä rajaturvallisuudesta ja palauttamisesta vastaavat kansalliset viranomaiset, myös rannikkovartiostot niiden hoitaessa rajavalvontatehtäviä, voivat hoitaa niille tässä asetuksessa annetut tehtävät ja erityisesti jotta virasto voi seurata unioniin kohdistuvia ja sen sisäisiä muuttovirtoja, tehdä riskianalyyseja ja toteuttaa haavoittuvuusarvioinnin, ne jakavat ajoissa ja täsmällisesti kaikki tarvittavat tiedot tämän asetuksen sekä muun tietojenvaihtoa koskevan unionin ja kansallisen oikeuden mukaisesti.

11 artikla

Muuttovirtojen seuranta ja riskianalyysi

1. Virasto seuraa unioniin kohdistuvia ja sen sisäisiä muuttovirtoja, suuntauksia ja muita mahdollisia haasteita unionin ulkorajoilla. Virasto vahvistaa pääjohtajan ehdotukseen perustuvalla hallintoneuvoston päätöksellä tätä varten yhteisen yhdennetyn riskianalyysimallin, jota virasto ja jäsenvaltiot soveltavat. Se toteuttaa lisäksi haavoittuvuusarvioinnin 13 artiklan mukaisesti.

2. Virasto laatii yleisiä riskianalyyseja, jotka toimitetaan Euroopan parlamentille, neuvostolle ja komissiolle 50 artiklan mukaisesti, sekä räätälöityjä riskianalyyseja operatiivista toimintaa varten.

3. Viraston laatima riskianalyysi kattaa kaikki Euroopan yhdennetyn rajaturvallisuuden kannalta olennaiset seikat ennakkovaroitusmekanismin kehittämiseksi.

4. Jäsenvaltioiden on toimitettava virastolle kaikki tarvittavat tiedot tilanteesta, suuntauksista ja mahdollisista uhkista ulkorajoilla sekä palauttamisen alalla. Jäsenvaltioiden on toimitettava virastolle säännöllisesti tai sen pyynnöstä kaikki asiaan liittyvät tiedot, kuten Schengenin säännöstön täytäntöönpanon yhteydessä kootut tilastotiedot ja operatiiviset tiedot sekä asetuksen (EU) N:o 1052/2013 mukaisesti luodun kansallisen tilannekuvan analyysitietotasosta tuotetut tiedot.

5. Riskianalyysin tulokset on toimitettava ajoissa ja täsmällisesti hallintoneuvostolle.

6. Jäsenvaltioiden on otettava riskianalyysin tulokset huomioon suunnitellessaan operaatioitaan ja toimiaan ulkorajoilla sekä palauttamiseen liittyviä toimiaan.

7. Virasto ottaa yhteisestä yhdennetystä riskianalyysimallista saadut tulokset huomioon kehittäessään yhteisiä koulutusvaatimuksia rajavartijoiden ja palauttamiseen liittyviin tehtäviin osallistuvan henkilöstön kouluttamiseksi.

12 artikla

Yhteyshenkilöt jäsenvaltioissa

1. Virasto varmistaa kaikkien jäsenvaltioiden ulkorajojen turvallisuuden säännöllisen seurannan viraston yhteyshenkilöiden kautta.

Virasto voi päättää, että yhteyshenkilö huolehtii enintään neljästä toisiaan lähellä sijaitsevasta jäsenvaltiosta.

2. Pääjohtaja nimittää viraston henkilöstöstä asiantuntijoita lähetettäviksi yhteyshenkilöiksi. Pääjohtaja tekee riskianalyysin perusteella ja asianomaisia jäsenvaltioita kuultuaan ehdotuksen lähettämisen luonteesta ja ehdoista, siitä jäsenvaltiosta tai alueesta, johon yhteyshenkilö voidaan lähettää, ja mahdollisista tehtävistä, jotka eivät kuulu 3 kohdan soveltamisalaan. Pääjohtajan on saatava ehdotukselleen hallintoneuvoston hyväksyntä. Pääjohtaja ilmoittaa asianomaiselle jäsenvaltiolle nimityksestä ja määrittää yhdessä jäsenvaltion kanssa lähettämispaikan.

3. Yhteyshenkilöt toimivat viraston puolesta, ja heidän tehtävänään on edistää yhteistyötä ja vuoropuhelua viraston sekä rajaturvallisuudesta ja palauttamisesta vastaavien kansallisten viranomaisten, myös rannikkovartiostojen niiden hoitaessa rajavalvontatehtäviä, välillä. Yhteyshenkilöiden tehtäviin kuuluu erityisesti:

a) toimia yhdyshenkilönä viraston sekä rajaturvallisuudesta ja palauttamisesta vastaavien kansallisten viranomaisten, myös rannikkovartiostojen niiden hoitaessa rajavalvontatehtäviä, välillä;

b) tukea sellaisten tietojen keruuta, joita virasto tarvitsee laittoman muuttoliikkeen seurantaa ja riskianalyyseja varten 11 artiklan mukaisesti;

c) tukea sellaisten 13 artiklassa tarkoitettujen tietojen keruuta, joita virasto tarvitsee haavoittuvuusarvioinnin tekemiseksi;

d) seurata jäsenvaltioiden toteuttamia toimenpiteitä niillä rajaosuuksilla, joille on määritetty korkea vaikutustaso asetuksen (EU) N:o 1052/2013 mukaisesti;

e) edistää osaltaan ulkorajojen turvallisuuteen liittyvän unionin säännöstön soveltamista, myös perusoikeuksien kunnioittamisen osalta;

f) avustaa mahdollisuuksien mukaan jäsenvaltioita rajaturvallisuutta koskevien valmiussuunnitelmien laatimisessa;

g) helpottaa jäsenvaltioiden ja viraston välistä yhteydenpitoa ja jakaa jäsenvaltioille asiaa koskevia viraston tietoja, käynnissä olevia operaatioita koskevat tiedot mukaan lukien;

h) raportoida säännöllisesti pääjohtajalle tilanteesta ulkorajoilla ja asianomaisen jäsenvaltion kyvystä vastata tehokkaasti tilanteeseen ulkorajoilla; raportoida myös asiaankuuluviin kolmansiin maihin suuntautuvien palauttamisoperaatioiden toteutuksesta;

i) seurata jäsenvaltioiden toteuttamia toimenpiteitä 19 artiklassa tarkoitetussa kiireellisiä toimia edellyttävässä tilanteessa ulkorajoilla.

Jos h alakohdassa tarkoitetuissa yhteyshenkilön raporteissa tuodaan esiin yhteen tai useampaan asianomaisen jäsenvaltion kannalta olennaiseen seikkaan liittyviä huolenaiheita, pääjohtaja ilmoittaa asiasta viipymättä kyseiselle jäsenvaltiolle.

4. Sovellettaessa 3 kohtaa yhteyshenkilö kansallisia ja unionin turvallisuus- ja tietosuojasääntöjä noudattaen:

a) saa tietoja asetuksen (EU) N:o 1052/2013 mukaisesti perustetusta kansallisesta koordinointikeskuksesta ja sen mukaisesti luodusta kansallisesta tilannekuvasta;

b) pitää säännöllisesti yhteyttä rajaturvallisuudesta vastaaviin kansallisiin viranomaisiin, myös rannikkovartiostoihin niiden hoitaessa rajavalvontatehtäviä, ja samalla toimittaa tietoja asianomaisen jäsenvaltion nimeämälle kansalliselle yhteyspisteelle.

5. Yhteyshenkilön raportti on osa 13 artiklassa tarkoitettua haavoittuvuusarviointia. Raportti toimitetaan asianomaiselle jäsenvaltiolle.

6. Tehtäviään hoitaessaan yhteyshenkilö saa ottaa vastaan ohjeita ainoastaan virastolta.

13 artikla

Haavoittuvuusarviointi

1. Virasto vahvistaa pääjohtajan ehdotukseen perustuvalla hallintoneuvoston päätöksellä yhteisen haavoittuvuusarviointimetodologian. Tähän sisältyvät objektiiviset kriteerit, joiden mukaisesti virasto tekee haavoittuvuusarvioinnin, tällaisten arviointien tekemisen tiheys sekä se, kuinka peräkkäiset haavoittuvuusarvioinnit on tehtävä.

2. Virasto seuraa ja arvioi rajavalvonnassa tarvittavien jäsenvaltioiden kaluston, järjestelmien, valmiuksien, resurssien, infrastruktuurin sekä riittävän ammattitaitoisen ja koulutetun henkilöstön saatavuutta. Se tekee näin ennaltaehkäisevänä toimenpiteenä 11 artiklan 3 kohdan mukaisesti laaditun riskianalyysin perusteella. Virasto toteuttaa tällaisen seurannan ja arvioinnin vähintään kerran vuodessa, paitsi jos pääjohtaja riskianalyysin tai aiemman haavoittuvuusarvioinnin perusteella toisin päättää.

3. Jäsenvaltioiden on toimitettava viraston pyynnöstä tietoja kalustosta, henkilöstöstä ja mahdollisuuksien mukaan taloudellisista resursseista, jotka ovat kansallisella tasolla käytettävissä rajavalvontaa varten. Jäsenvaltioiden on lisäksi viraston pyynnöstä toimitettava tietoja rajaturvallisuutta koskevista valmiussuunnitelmistaan.

4. Haavoittuvuusarvioinnin tarkoituksena on, että virasto arvioi jäsenvaltioiden kyvyn ja valmiuden vastata tuleviin haasteisiin, myös nykyisiin ja tuleviin uhkiin ja haasteisiin ulkorajoilla; havaitsee erityisesti niiden jäsenvaltioiden osalta, joihin kohdistuu erityisiä ja suhteettomia haasteita, mahdollisia välittömiä vaikutuksia ulkorajoilla ja myöhempiä vaikutuksia Schengen-alueen toimintaan; sekä arvioi niiden kyvyn osallistua 20 artiklan 5 kohdassa tarkoitettuun nopean toiminnan reserviin. Tämä arviointi ei vaikuta Schengenin arviointimekanismin soveltamiseen.

Tässä arvioinnissa virasto ottaa huomioon jäsenvaltioiden kyvyn hoitaa kaikki rajaturvallisuustehtävät, myös niiden kyvyn vastata suurten ihmismäärien mahdolliseen saapumiseen niiden alueelle.

5. Haavoittuvuusarvioinnin tulokset toimitetaan asianomaisille jäsenvaltioille. Asianomaiset jäsenvaltiot voivat esittää huomautuksia tästä arvioinnista.

6. Pääjohtaja antaa asianomaista jäsenvaltiota kuultuaan tarvittaessa suosituksen tarvittavista toimenpiteistä, jotka asianomaisen jäsenvaltion on toteutettava, sekä määräajasta, jossa kyseiset toimenpiteet on pantava täytäntöön. Pääjohtaja kehottaa asianomaisia jäsenvaltioita toteuttamaan tarvittavat toimenpiteet.

7. Pääjohtaja määrittää asianomaisille jäsenvaltioille suositeltavat toimenpiteet haavoittuvuusarvioinnin tulosten perusteella ottaen huomioon viraston riskianalyysin, asianomaisen jäsenvaltion esittämät huomautukset ja Schengenin arviointimekanismin tulokset.

Kyseisten toimenpiteiden tarkoituksena on oltava arvioinnissa havaittujen haavoittuvuuksien poistaminen, jotta jäsenvaltiot voivat lisätä valmiuttaan vastata tuleviin haasteisiin tehostamalla tai parantamalla valmiuksiaan, kalustoaan, järjestelmiään, resurssejaan ja valmiussuunnitelmiaan.

8. Jos jäsenvaltio ei pane täytäntöön suosituksessa mainittuja tarvittavia toimenpiteitä tämän artiklan 6 kohdassa tarkoitetussa määräajassa, pääjohtaja vie asian hallintoneuvoston käsiteltäväksi ja ilmoittaa tästä komissiolle. Hallintoneuvosto tekee pääjohtajan ehdotuksesta päätöksen tarvittavista toimenpiteistä, jotka asianomaisen jäsenvaltion on toteutettava, sekä määräajasta, jossa kyseiset toimenpiteet on pantava täytäntöön. Hallintoneuvoston päätös sitoo jäsenvaltiota. Jos jäsenvaltio ei pane täytäntöön toimenpiteitä kyseisessä päätöksessä asetetussa määräajassa, hallintoneuvosto ilmoittaa tästä neuvostolle ja komissiolle ja lisätoimiin voidaan ryhtyä 19 artiklan mukaisesti.

9. Haavoittuvuusarvioinnin tulokset toimitetaan 50 artiklan mukaisesti säännöllisesti ja vähintään kerran vuodessa Euroopan parlamentille, neuvostolle ja komissiolle.

3 jakso

Ulkorajojen turvallisuus

14 artikla

Viraston toimet ulkorajoilla

1. Jäsenvaltio voi pyytää viraston apua ulkorajojen valvontaa koskevien velvoitteidensa täytäntöönpanossa. Virasto myös toteuttaa toimenpiteitä 19 artiklan mukaisesti.

2. Virasto järjestää asianmukaista teknistä ja operatiivista apua vastaanottavalle jäsenvaltiolle ja voi, asiaa koskevan unionin ja kansainvälisen oikeuden, myös palautuskiellon periaatteen, mukaisesti toimien ryhtyä yhteen tai useampaan seuraavista toimenpiteistä:

a) yhden tai useamman jäsenvaltion yhteisten operaatioiden koordinointi sekä Euroopan raja- ja merivartioryhmien lähettäminen;

b) nopeiden rajainterventioiden järjestäminen ja nopean toiminnan reservistä koottujen Euroopan raja- ja merivartioryhmien sekä tarpeen mukaan muiden Euroopan raja- ja merivartioryhmien lähettäminen;

c) yhden tai useamman jäsenvaltion ja kolmansien maiden toimien koordinointi ulkorajoilla, myös yhteiset operaatiot naapureina olevien kolmansien maiden kanssa;

d) Euroopan raja- ja merivartioryhmien lähettäminen hotspot-alueille osana muuttoliikkeen hallinnan tukiryhmiä;

e) tämän kohdan a, b ja c alakohdassa mainittujen operaatioiden puitteissa sekä asetuksen (EU) N:o 656/2014 ja kansainvälisen oikeuden mukaisesti teknisen ja operatiivisen avun antaminen jäsenvaltioille ja kolmansille maille merihädässä olevien henkilöiden etsintä- ja pelastusoperaatioiden tukemiseksi merirajojen valvontaoperaatioiden aikana mahdollisesti syntyvissä tilanteissa;

f) omien asiantuntijoiden sekä jäsenvaltioiden virastoon tilapäisesti lähettämien ryhmien jäsenten lähettäminen kyseisten jäsenvaltioiden toimivaltaisten viranomaisten tueksi tarkoituksenmukaiseksi ajaksi;

g) kaluston lähettäminen.

3. Virasto rahoittaa tai osarahoittaa 2 kohdassa tarkoitettuja toimia talousarviostaan virastoon sovellettavien varainhoitoa koskevien sääntöjen mukaisesti.

4. Jos virastolla on merkittäviä lisärahoitustarpeita ulkorajoilla ilmenevän tilanteen vuoksi, se ilmoittaa asiasta viipymättä Euroopan parlamentille, neuvostolle ja komissiolle.

15 artikla

Yhteisten operaatioiden ja nopeiden rajainterventioiden käynnistäminen ulkorajoilla

1. Jäsenvaltio voi pyytää virastoa käynnistämään yhteisiä operaatioita, jotta voidaan vastata tuleviin haasteisiin, myös laittomaan maahanmuuttoon, nykyisiin ja tuleviin uhkiin sen ulkorajoilla tai rajat ylittävään rikollisuuteen, taikka antamaan teknistä ja operatiivista lisäapua sen ulkorajojen valvontaa koskevien velvoitteiden täyttämiseksi.

2. Virasto voi sellaisen jäsenvaltion pyynnöstä, johon kohdistuu erityisiä ja suhteettomia haasteita erityisesti siksi, että ulkorajoille saapuu suuri määrä kyseisen jäsenvaltion alueelle ilman lupaa pyrkiviä kolmansien maiden kansalaisia, käynnistää kyseisen vastaanottavan jäsenvaltion alueella nopean rajaintervention, joka kestää rajoitetun ajan.

3. Pääjohtaja arvioi ja hyväksyy jäsenvaltioiden tekemät yhteisiä operaatioita koskevat ehdotukset ja koordinoi niitä. Ennen yhteisiä operaatioita ja nopeita rajainterventioita on tehtävä perusteellinen, luotettava ja ajantasainen riskianalyysi, jonka avulla virasto voi vahvistaa tärkeysjärjestyksen ehdotetuille yhteisille operaatioille ja nopeille rajainterventioille ottaen huomioon ulkorajaosuudelle asetuksen (EU) N:o 1052/2013 mukaisesti määritetty vaikutus sekä resurssien saatavuus.

4. Pääjohtaja suosittelee asianomaiselle jäsenvaltiolle haavoittuvuusarvioinnin tulosten perusteella ja ottaen huomioon viraston riskianalyysin sekä asetuksen (EU) N:o 1052/2013 mukaisesti laaditun Euroopan tilannekuvan analyysitietotason, että se käynnistää ja toteuttaa yhteisiä operaatioita tai nopeita rajainterventioita. Virasto antaa kalustonsa vastaanottavien tai osallistuvien jäsenvaltioiden käyttöön.

5. Yhteisen operaation tai nopean rajaintervention tavoitteet voidaan saavuttaa osana monialaista operaatiota. Tällaisiin operaatioihin voi liittyä rannikkovartiostotoimintoja ja rajat ylittävän rikollisuuden estämistä, maahantulijoiden salakuljetuksen tai ihmiskaupan torjunta mukaan lukien, sekä muuttoliikkeen hallintaa, johon kuuluu myös henkilöllisyyden selvittäminen, rekisteröinti, kuuleminen ja palauttaminen.

16 artikla

Yhteisten operaatioiden toimintasuunnitelma

1. Pääjohtaja laatii yhteisen operaation valmistelun yhteydessä yhteistyössä vastaanottavan jäsenvaltion kanssa luettelon tarvittavasta kalustosta ja henkilöstöstä ottaen huomioon vastaanottavan jäsenvaltion käytettävissä olevat resurssit. Virasto määrittelee kyseisten tietojen perusteella teknisen ja operatiivisen tuen paketin sekä valmiuksien kehittämistoimia, jotka sisällytetään toimintasuunnitelmaan.

2. Pääjohtaja laatii ulkorajoilla toteutettaville yhteisille operaatioille toimintasuunnitelman. Pääjohtaja ja vastaanottava jäsenvaltio sopivat osallistuvia jäsenvaltioita kuultuaan toimintasuunnitelmasta, jossa määritetään yksityiskohtaisesti yhteisen operaation järjestelyihin ja menettelyihin liittyvät seikat.

3. Toimintasuunnitelma sitoo virastoa, vastaanottavaa jäsenvaltiota ja osallistuvia jäsenvaltioita. Siihen on sisällyttävä kaikki yhteisen operaation toteuttamisen kannalta tarpeellisiksi katsotut seikat, mukaan lukien seuraavat tiedot:

a) tilanteen kuvaus ja toimintatapa sekä lähettämisen tavoitteet, mukaan lukien operatiivinen tavoite;

b) yhteisen operaation ennakoitu kesto;

c) maantieteellinen alue, jolla yhteinen operaatio toteutetaan;

d) tehtävien ja vastuiden kuvaus, myös perusoikeuksien kunnioittamisen osalta, ja Euroopan raja- ja merivartioryhmille annettavat erityisohjeet, mukaan lukien tietokantojen sallitusta käytöstä sekä vastaanottavassa jäsenvaltiossa sallituista virka-aseista, ammuksista ja varusteista;

e) Euroopan raja- ja merivartioryhmien kokoonpano ja muun asiaankuuluvan henkilöstön lähettäminen;

f) johtoa ja valvontaa koskevat määräykset, mukaan lukien niiden vastaanottavan jäsenvaltion rajavartijoiden nimet ja arvot, jotka ovat vastuussa yhteistyöstä ryhmien jäsenten ja viraston kanssa, ja erityisesti niiden rajavartijoiden nimet ja arvot, joiden komennossa ryhmät ovat lähettämisen aikana, sekä ryhmien jäsenten asema komentoketjussa;

g) yhteiseen operaatioon lähetettävä kalusto, mukaan lukien erityisvaatimukset, kuten käyttöä koskevat edellytykset, vaadittu miehistö, kuljetus ja muu logistiikka, sekä rahoitusta koskevat määräykset;

h) yksityiskohtaiset määräykset, joiden mukaan virasto ilmoittaa erityistapahtumista välittömästi hallintoneuvostolle ja asiaankuuluville kansallisille viranomaisille;

i) raportointi- ja arviointijärjestelmä, johon sisältyy arviointikertomuksessa käytettäviä vertailuarvoja, myös perusoikeuksien suojelun osalta, ja lopullisen arviointikertomuksen toimittamisen määräaika;

j) merioperaatioiden osalta tarkat tiedot toimivallan ja lainsäädännön soveltamisesta sillä maantieteellisellä alueella, jolla yhteinen operaatio toteutetaan, mukaan lukien viittaukset alusten pysäyttämistä, meripelastusta ja maihin laskemista koskevaan kansalliseen, kansainväliseen ja unionin oikeuteen. Toimintasuunnitelma on tältä osin laadittava asetuksen (EU) N:o 656/2014 mukaisesti;

k) kolmansien maiden, muiden unionin elinten ja laitosten tai kansainvälisten järjestöjen kanssa tehtävää yhteistyötä koskevat ehdot;

l) menettelyt, joiden mukaisesti kansainvälisen suojelun tarpeessa olevat henkilöt, ihmiskaupan uhrit, ilman huoltajaa olevat alaikäiset ja haavoittuvassa asemassa olevat henkilöt ohjataan toimivaltaisille kansallisille viranomaisille asianmukaista apua varten;

m) menettelyt sellaisen mekanismin perustamiseksi, jonka kautta virasto vastaanottaa ja välittää kaikkia yhteiseen operaatioon tai nopeaan rajainterventioon osallistuvia henkilöitä, myös vastaanottavan jäsenvaltion rajavartijoita tai muuta asiaankuuluvaa henkilöstöä sekä Euroopan raja- ja merivartioryhmien jäseniä, vastaan tehtyjä valituksia väitetyistä perusoikeusrikkomuksista yhteiseen operaatioon tai nopeaan rajainterventioon osallistumisen yhteydessä;

n) logistiset järjestelyt, mukaan lukien tiedot työolosuhteista ja yleisistä olosuhteista alueilla, joilla yhteinen operaatio on määrä toteuttaa.

4. Toimintasuunnitelman muutoksiin tai mukautuksiin on saatava pääjohtajan ja vastaanottavan jäsenvaltion hyväksyntä osallistuvien jäsenvaltioiden kuulemisen jälkeen. Virasto lähettää osallistuville jäsenvaltioille välittömästi jäljennöksen muutetusta tai mukautetusta toimintasuunnitelmasta.

17 artikla

Nopean rajaintervention käynnistämistä koskeva menettely

1. Jäsenvaltion esittämään nopean rajaintervention käynnistämistä koskevaan pyyntöön on sisällyttävä kuvaus tilanteesta, mahdollisista tavoitteista ja todennäköisistä tarpeista. Pääjohtaja voi tarvittaessa lähettää välittömästi paikalle viraston asiantuntijoita arvioimaan tilannetta asianomaisen jäsenvaltion ulkorajoilla.

2. Pääjohtajan on ilmoitettava hallintoneuvostolle välittömästi nopean rajaintervention käynnistämistä koskevasta jäsenvaltion pyynnöstä.

3. Pääjohtaja ottaa jäsenvaltion pyyntöä koskevaa päätöstä tehdessään huomioon viraston riskianalyysien ja asetuksen (EU) N:o 1052/2013 mukaisesti laaditun Euroopan tilannekuvan analyysitietotason tulokset sekä 13 artiklassa tarkoitetun haavoittuvuusarvioinnin tulokset samoin kuin muut asianomaisen jäsenvaltion tai jonkin muun jäsenvaltion toimittamat asiaa koskevat tiedot.

4. Pääjohtajan on tehtävä päätös nopean rajaintervention käynnistämistä koskevasta pyynnöstä kahden työpäivän kuluessa pyynnön vastaanottamisesta. Pääjohtaja antaa päätöksen kirjallisesti tiedoksi samanaikaisesti asianomaiselle jäsenvaltiolle ja hallintoneuvostolle. Päätöksessä on mainittava sen tärkeimmät perustelut.

5. Jos pääjohtaja päättää käynnistää nopean rajaintervention, hän lähettää Euroopan raja- ja merivartioryhmiä nopean toiminnan reservistä 20 artiklan 5 kohdan mukaisesti ja kalustoa 39 artiklan 7 kohdan mukaisesta nopean toiminnan kalustoreservistä sekä päättää tarvittaessa yhden tai useamman Euroopan raja- ja merivartioryhmän antamasta välittömästä tuesta 20 artiklan 8 kohdan mukaisesti.

6. Pääjohtajan on yhdessä vastaanottavan jäsenvaltion kanssa laadittava 16 artiklan 3 kohdassa tarkoitettu toimintasuunnitelma välittömästi ja joka tapauksessa kolmen työpäivän kuluessa päätöksen tekemisestä.

7. Kun toimintasuunnitelmasta on sovittu ja se on toimitettu jäsenvaltioille, pääjohtaja pyytää kirjallisesti jäsenvaltioita lähettämään välittömästi nopean toiminnan reserviin kuuluvia rajavartijoita tai muuta asiaankuuluvaa henkilöstöä. Pääjohtaja ilmoittaa niiden nopean toiminnan reserviin kuuluvien rajavartijoiden tai muun asiaankuuluvan henkilöstön profiilit ja määrät, jotka kustakin jäsenvaltiosta tarvitaan.

8. Edellä 7 kohdassa tarkoitetun reservin lähettämisen lisäksi pääjohtaja tarvittaessa ilmoittaa jäsenvaltioille pyydettyjen sellaisten muiden rajavartijoiden tai muun asiaankuuluvan henkilöstön määrät ja profiilit, jotka voidaan lähettää nopean toiminnan reservistä lähetettyjen Euroopan raja- ja merivartioryhmien välittömäksi vahvistukseksi. Nämä tiedot on toimitettava kirjallisesti kansallisille yhteyspisteille, ja niissä on ilmoitettava päivämäärä, jona lähettämisen on määrä tapahtua. Kansallisille yhteyspisteille on toimitettava myös jäljennös toimintasuunnitelmasta.

9. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että nopean toiminnan reserviin osoitetut rajavartijat tai muu asiaankuuluva henkilöstö, joiden määrät ja profiilit on ilmoitettu, annetaan välittömästi viraston käyttöön kattavan toimintavalmiuden takaamiseksi 20 artiklan 5 ja 7 kohdan mukaisesti. Jäsenvaltioiden on lisäksi annettava käyttöön muita rajavartijoita ja muuta asiaankuuluvaa henkilöstöä kansallisesta reservistä 20 artiklan 8 kohdan mukaisesti.

10. Nopean toiminnan reserviä on voitava lähettää viimeistään viiden työpäivän kuluttua siitä, kun pääjohtaja ja vastaanottava jäsenvaltio ovat sopineet toimintasuunnitelmasta. Muita Euroopan raja- ja merivartioryhmiä on voitava tarpeen mukaan lähettää seitsemän työpäivän kuluessa nopean toiminnan reservin lähettämisestä.

11. Jos nopean toiminnan reserviä lähetetään, pääjohtajan on hallintoneuvostoa kuultuaan välittömästi tarkasteltava viraston muilla ulkorajoilla käynnissä olevien ja suunniteltujen operaatioiden painopisteitä, jotta resursseja voidaan mahdollisesti kohdentaa uudelleen niille ulkorajojen alueille, joilla vahvistusten lähettämiseen on eniten tarvetta.

18 artikla

Muuttoliikkeen hallinnan tukiryhmät

1. Jos jäsenvaltion ulkorajojen tietyille hotspot-alueille kohdistuu eri ryhmistä koostuvien suurten saapuvien muuttovirtojen aiheuttamia suhteettomia muuttoon liittyviä haasteita, kyseinen jäsenvaltio voi pyytää teknistä ja operatiivista tukea muuttoliikkeen hallinnan tukiryhmiltä. Kyseisen jäsenvaltion on esitettävä tukea koskeva pyyntö ja arvio tarpeistaan virastolle ja muille asiaankuuluville unionin virastoille, erityisesti EASOlle ja Europolille.

2. Pääjohtaja arvioi koordinoidusti muiden asiaankuuluvien unionin virastojen kanssa jäsenvaltion esittämän tukea koskevan pyynnön ja sen tarpeita koskevan arvion määritelläkseen kattavan tukea koskevan paketin, johon sisältyy asiaankuuluvien unionin virastojen koordinoimia, asianomaisen jäsenvaltion kanssa sovittavia eri toimia.

3. Komissio vahvistaa yhteistyössä vastaanottavan jäsenvaltion ja asiaankuuluvien virastojen kanssa hotspot-alueella tehtävää yhteistyötä koskevat ehdot ja vastaa muuttoliikkeen hallinnan tukiryhmien toimien koordinoinnista.

4. Euroopan raja- ja merivartioryhmien, eurooppalaisten palautusinterventioryhmien ja viraston henkilöstöön kuuluvien asiantuntijoiden osana muuttoliikkeen hallinnan tukiryhmiä antamaan tekniseen ja operatiiviseen tukeen voivat sisältyä

a) avustaminen, perusoikeuksia täysimääräisesti kunnioittaen, ulkorajoille saapuvien kolmansien maiden kansalaisten suojelutarpeen arvioinnissa, mukaan lukien kyseisten kolmansien maiden kansalaisten henkilöllisyyden selvittämisessä, rekisteröinnissä ja kuulemisessa sekä jäsenvaltion pyynnöstä kolmansien maiden kansalaisten sormenjälkien ottamisessa, ja kyseisten menettelyjen tarkoitusta koskevien tietojen antaminen;

b) alustavien tietojen antaminen henkilöille, jotka haluavat tehdä kansainvälistä suojelua koskevan hakemuksen, ja heidän ohjaamisensa asianomaisen jäsenvaltion toimivaltaisille viranomaisille tai EASOlle;

c) tekninen ja operatiivinen apu palauttamisen alalla, esimerkiksi palautusoperaatioiden valmistelu ja järjestäminen.

5. Muuttoliikkeen hallinnan tukiryhmiin on tarvittaessa kuuluttava henkilöstöä, jolla on asiantuntemusta lasten suojelun, ihmiskaupan, sukupuoleen perustuvalta vainolta suojelun ja/tai perusoikeuksien alalta.

19 artikla

Kiireellisiä toimia edellyttävä tilanne ulkorajoilla

1. Jos ulkorajojen valvonta muuttuu siinä määrin tehottomaksi, että se uhkaa vaarantaa Schengen-alueen toiminnan siksi, että:

a) jäsenvaltio ei toteuta tarvittavia toimenpiteitä 13 artiklan 8 kohdassa tarkoitetun hallintoneuvoston päätöksen mukaisesti; tai

b) jäsenvaltio, jonka ulkorajoihin kohdistuu erityisiä ja suhteettomia haasteita, ei joko ole pyytänyt virastolta riittävää tukea 15, 17 tai 18 artiklan mukaisesti tai ei ryhdy tarvittaviin toimenpiteisiin näiden artiklojen edellyttämien toimien täytäntöön panemiseksi,

neuvosto voi komission ehdotuksen perusteella antaa viipymättä täytäntöönpanosäädöksellä päätöksen, jossa määritetään toimenpiteet, joilla vähennetään kyseisiä uhkia ja jotka virasto panee täytäntöön, ja jossa asianomaisen jäsenvaltion edellytetään tekevän viraston kanssa yhteistyötä kyseisten toimenpiteiden täytäntöönpanossa. Komissio kuulee virastoa, ennen kuin se tekee ehdotuksensa.

2. Jos ilmenee kiireellisiä toimia edellyttävä tilanne, Euroopan parlamentille on ilmoitettava kyseisestä tilanteesta viipymättä, ja sille on ilmoitettava kaikista tilanteen johdosta sittemmin toteutetuista toimenpiteistä ja tehdyistä päätöksistä.

3. Jotta voidaan vähentää uhkaa Schengen-alueen toiminnan vaarantumisesta, 1 kohdassa tarkoitetulla neuvoston päätöksellä säädetään, että virasto toteuttaa yhden tai useampia seuraavista toimenpiteistä:

a) nopeiden rajainterventioiden järjestäminen ja koordinointi sekä nopean toiminnan reservistä koottujen Eurooppalaisen raja- ja merivartioston ryhmien ja tarpeen mukaan muiden Euroopan raja- ja merivartioryhmien lähettäminen;

b) Euroopan raja- ja merivartioryhmien lähettäminen hotspot-alueille osana muuttoliikkeen hallinnan tukiryhmiä;

c) yhden tai useamman jäsenvaltion ja kolmansien maiden toimien koordinointi ulkorajoilla, mukaan lukien yhteiset operaatiot naapureina olevien kolmansien maiden kanssa;

d) kaluston lähettäminen;

e) palautusinterventioiden järjestäminen.

4. Kahden työpäivän kuluessa 1 kohdassa tarkoitetun neuvoston päätöksen antamisesta pääjohtaja

a) määrittää toimet, joihin on ryhdyttävä kyseisessä päätöksessä yksilöityjen toimenpiteiden käytännön toteutusta varten, mukaan lukien kyseisen päätöksen tavoitteiden saavuttamiseksi tarvittava kalusto sekä tarvittavien rajavartijoiden ja muun asiaankuuluvan henkilöstön määrät ja profiilit;

b) laatii toimintasuunnitelman ja toimittaa sen asianomaisille jäsenvaltioille.

5. Pääjohtaja ja asianomainen jäsenvaltio sopivat toimintasuunnitelmasta kolmen työpäivän kuluessa sen toimittamisesta.

6. Viraston on viipymättä ja joka tapauksessa viiden työpäivän kuluessa toimintasuunnitelman vahvistamisesta lähetettävä tarvittava henkilöstö 20 artiklan 5 kohdassa tarkoitetusta nopean toiminnan reservistä tämän artiklan 1 kohdassa tarkoitetussa neuvoston päätöksessä yksilöityjen toimenpiteiden käytännön toteutusta varten. Muita Euroopan raja- ja merivartioryhmiä on lähetettävä tarpeen mukaan toisessa vaiheessa ja joka tapauksessa seitsemän työpäivän kuluessa nopean toiminnan reservin lähettämisestä.

7. Viraston on viipymättä ja joka tapauksessa kymmenen työpäivän kuluessa toimintasuunnitelman vahvistamisesta lähetettävä tarvittava kalusto 1 kohdassa tarkoitetussa neuvoston päätöksessä yksilöityjen toimenpiteiden käytännön toteutusta varten.

Lisää kalustoa on lähetettävä tarpeen mukaan toisessa vaiheessa 39 artiklan mukaisesti.

8. Asianomaisen jäsenvaltion on noudatettava 1 kohdassa tarkoitettua neuvoston päätöstä. Tätä varten sen on välittömästi tehtävä yhteistyötä viraston kanssa sekä toteutettava tarvittavat toimet kyseisen päätöksen täytäntöönpanon, samoin kuin kyseisessä päätöksessä ja pääjohtajan kanssa sovitussa toimintasuunnitelmassa esitettyjen toimenpiteiden käytännön toteutuksen, helpottamiseksi.

9. Jäsenvaltioiden on annettava käyttöön pääjohtajan tämän artiklan 4 kohdan mukaisesti määrittämät rajavartijat ja muu asiaankuuluva henkilöstö tai palauttamiseen liittyviin tehtäviin osallistuva henkilöstö. Jäsenvaltiot eivät voi vedota 20 artiklan 3 ja 8 kohdassa tarkoitettuun tilanteeseen.

10. Jos asianomainen jäsenvaltio ei 30 päivän kuluessa noudata 1 kohdassa tarkoitettua neuvoston päätöstä eikä tee viraston kanssa tämän artiklan 8 kohdassa säädettyä yhteistyötä, komissio voi käynnistää asetuksen (EU) 2016/399 29 artiklassa säädetyn menettelyn.

20 artikla

Euroopan raja- ja merivartioryhmien kokoonpano ja lähettäminen

1. Virasto lähettää rajavartijoita ja muuta asiaankuuluvaa henkilöstöä Euroopan raja- ja merivartioryhmien jäseninä yhteisiin operaatioihin ja nopeisiin rajainterventioihin sekä toimimaan osana muuttoliikkeen hallinnan tukiryhmiä. Virasto voi myös lähettää asiantuntijoita omasta henkilöstöstään.

2. Hallintoneuvosto päättää pääjohtajan ehdotuksesta äänivaltaisten jäsentensä ehdottomalla enemmistöllä Euroopan raja- ja merivartioryhmien käyttöön annettavien rajavartijoiden ja muun asiaankuuluvan henkilöstön profiileista ja kokonaismääristä. Samaa menettelyä sovelletaan profiilien ja kokonaismäärien mahdollisiin myöhempiin muutoksiin. Jäsenvaltioiden on osallistuttava Euroopan raja- ja merivartioryhmiin erilaisiin määriteltyihin profiileihin perustuvan kansallisen reservin kautta nimeämällä vaadittuja profiileja vastaavia rajavartijoita ja muuta asiaankuuluvaa henkilöstöä.

3. Jäsenvaltioiden osallistuminen tiettyihin yhteisiin operaatioihin seuraavana vuonna käyttöön annettavien rajavartijoiden muodossa suunnitellaan viraston ja jäsenvaltioiden vuotuisten kahdenvälisten neuvottelujen ja sopimusten pohjalta. Jäsenvaltioiden on näiden sopimusten mukaisesti annettava viraston pyynnöstä rajavartijat käyttöön lähettämistä varten, paitsi jos jäsenvaltioihin kohdistuu poikkeuksellinen tilanne, joka vaikuttaa merkittävästi kansallisten tehtävien hoitamiseen. Tällainen pyyntö on esitettävä vähintään 21 työpäivää ennen suunniteltua lähettämistä. Jos jäsenvaltio vetoaa tällaiseen poikkeukselliseen tilanteeseen, sen on toimitettava virastolle kattavat perustelut ja tiedot tilanteesta kirjallisesti sekä liitettävä kyseinen sisältö 12 kohdassa tarkoitettuun selvitykseen.

4. Hallintoneuvosto päättää nopeiden rajainterventioiden osalta pääjohtajan ehdotuksesta kolmen neljäsosan enemmistöllä Euroopan raja- ja merivartioryhmien nopean toiminnan reservin käyttöön annettavien, profiileja vastaavien rajavartijoiden tai muun asiaankuuluvan henkilöstön profiileista ja vähimmäismäärästä. Samaa menettelyä sovelletaan nopean toiminnan reservissä olevien rajavartijoiden tai muun asiaankuuluvan henkilöstön profiilien ja kokonaismäärän mahdollisiin myöhempiin muutoksiin. Jäsenvaltioiden on osallistuttava nopean toiminnan reserviin erilaisiin määriteltyihin profiileihin perustuvan kansallisen asiantuntijareservin kautta nimeämällä vaadittuja profiileja vastaavia rajavartijoita tai muuta asiaankuuluvaa henkilöstöä.

5. Nopean toiminnan reservi on viraston välittömään käyttöön asetettu pysyvä joukko, joka voidaan lähettää kustakin jäsenvaltiosta viiden työpäivän kuluessa siitä, kun pääjohtaja ja vastaanottava jäsenvaltio ovat sopineet toimintasuunnitelmasta. Kunkin jäsenvaltion on tätä varten annettava vuosittain viraston käyttöön rajavartijoita tai muuta asiaankuuluvaa henkilöstöä. Heidän profiilinsa määritellään hallintoneuvoston päätöksessä. Jäsenvaltioiden käyttöön antaman henkilöstön yhteismäärän on oltava vähintään 1 500 rajavartijaa tai muuta asiaankuuluvaa henkilöstöä. Virasto voi tarkistaa, vastaavatko jäsenvaltioiden ehdottamat rajavartijat määriteltyjä profiileja. Virasto voi pyytää jäsenvaltiota poistamaan rajavartijan reservistä, jos ilmenee väärinkäytöksiä tai jos sovellettavia sääntöjä ei noudateta.

6. Kukin jäsenvaltio on vastuussa siitä, että se osallistuu 5 kohdassa tarkoitettuun rajavartijoiden tai muun asiaankuuluvan henkilöstön määrään liitteen I mukaisesti.

7. Jäsenvaltioiden on viraston pyynnöstä annettava käyttöön nopean toiminnan reserviin kuuluvat rajavartijat ja/tai muu asiaankuuluva henkilöstö lähettämistä varten. Jos riskianalyysi ja mahdollisesti saatavilla oleva haavoittuvuusarviointi osoittavat, että jäsenvaltioon kohdistuu tilanne, joka vaikuttaisi merkittävästi kansallisten tehtävien hoitamiseen, sen osuus nopeaan rajainterventioon lähettämisestä on puolet sen liitteessä I vahvistetusta osuudesta. Vastaanottava jäsenvaltio, jossa nopea rajainterventio toteutetaan, ei saa käyttää henkilöstöään, joka kuuluu sen nopean toiminnan reservin kiinteään osuuteen. Jos nopeaan rajainterventioon lähettämisen osalta ilmenee henkilöstövajausta, hallintoneuvosto päättää pääjohtajan ehdotuksen perusteella, miten vajaus täytetään.

8. Nopean toiminnan reservistä koottavia Euroopan raja- ja merivartioryhmiä on tarvittaessa välittömästi lisättävä muilla Euroopan raja- ja merivartioryhmillä. Jäsenvaltioiden on tätä varten ilmoitettava viraston pyynnöstä välittömästi niiden kansallisen reservin rajavartijoiden tai muun asiaankuuluvan henkilöstön määrät, nimet ja profiilit, jotka ne voivat antaa käyttöön seitsemän työpäivän kuluessa nopean rajaintervention alkamisesta. Jäsenvaltioiden on annettava viraston pyynnöstä rajavartijat tai muu asiaankuuluva henkilöstö käyttöön lähettämistä varten, paitsi jos niihin kohdistuu poikkeuksellinen tilanne, joka vaikuttaa merkittävästi kansallisten tehtävien hoitamiseen. Jos jäsenvaltio vetoaa tällaiseen poikkeukselliseen tilanteeseen, sen on toimitettava virastolle kattavat perustelut ja tiedot tilanteesta kirjallisesti ja liitettävä kyseinen sisältö 12 kohdassa tarkoitettuun selvitykseen.

9. Jos ilmenee tilanne, joka edellyttää 5 ja 8 kohdassa säädettyä suurempaa määrää rajavartijoita, pääjohtaja ilmoittaa asiasta välittömästi Euroopan parlamentille, neuvostolle ja komissiolle. Hän kehottaa lisäksi neuvostoa pyytämään jäsenvaltioilta sitoumuksia vajauksen täyttämiseksi.

10. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että niiden käyttöön antamat rajavartijat ja muu asiaankuuluva henkilöstö vastaavat hallintoneuvoston päättämiä profiileja ja määriä. Kotijäsenvaltion on määritettävä lähettämisen kesto, mutta sen keston on joka tapauksessa oltava vähintään 30 päivää, paitsi jos sen operaation, johon lähettäminen kuuluu, kesto on alle 30 päivää.

11. Virasto osallistuu Euroopan raja- ja merivartioryhmiin jäsenvaltioiden virastoon kansallisina asiantuntijoina tilapäisesti lähettämillä pätevillä rajavartijoilla tai muulla asiaankuuluvalla henkilöstöllä. Jäsenvaltioiden osallistuminen seuraavan vuoden aikana virastoon tilapäisesti lähetettyjen rajavartijoiden tai muun asiaankuuluvan henkilöstön muodossa suunnitellaan viraston ja jäsenvaltioiden vuotuisten kahdenvälisten neuvottelujen ja sopimusten pohjalta. Jäsenvaltioiden on näiden sopimusten mukaisesti annettava rajavartijat tai muu asiaankuuluva henkilöstö käyttöön tilapäistä lähettämistä varten, paitsi jos tämä vaikuttaisi vakavasti kansallisten tehtävien hoitamiseen. Jäsenvaltiot voivat tällaisissa tilanteissa kutsua takaisin tilapäisesti lähettämänsä rajavartijat tai muun asiaankuuluvan henkilöstön.

Tilapäinen lähettäminen voi kestää 12 kuukautta tai kauemmin, mutta sen keston on joka tapauksessa oltava vähintään kolme kuukautta. Tilapäisesti lähetetyt rajavartijat ja muu asiaankuuluva henkilöstö katsotaan ryhmien jäseniksi, ja heillä on ryhmiensä jäsenten tehtävät ja valtuudet. Nämä rajavartijat tai muun asiaankuuluvan henkilöstön tilapäisesti lähettänyt jäsenvaltio katsotaan heidän kotijäsenvaltiokseen.

Viraston määräaikaiseen palvelussuhteeseen ottamaa muuta henkilöstöä, jolla ei ole rajavalvontatoimintojen toteuttamiseen tarvittavaa pätevyyttä, saa lähettää yhteisissä operaatioissa ainoastaan koordinointitehtäviin ja muihin tehtäviin, jotka eivät edellytä täysimääräistä rajavartijakoulutusta. He eivät ole osa Euroopan raja- ja merivartioryhmiä.

12. Virasto ilmoittaa Euroopan parlamentille vuosittain rajavartijoiden määrän, jonka kukin jäsenvaltio on sitoutunut antamaan Euroopan raja- ja merivartioryhmien käyttöön tämän artiklan mukaisesti, ja tosiasiallisesti lähetettyjen rajavartijoiden määrän. Tässä selvityksessä luetellaan jäsenvaltiot, jotka ovat edellisen vuoden aikana vedonneet 3 ja 8 kohdassa tarkoitettuun poikkeukselliseen tilanteeseen. Siihen on sisällyttävä myös asianomaisen jäsenvaltion toimittamat perustelut ja tiedot.

21 artikla

Ohjeet Euroopan raja- ja merivartioryhmille

1. Euroopan raja- ja merivartioryhmien lähettämisen aikana vastaanottavan jäsenvaltion on annettava ryhmille ohjeet toimintasuunnitelman mukaisesti.

2. Virasto voi koordinointivastaavan välityksellä toimittaa vastaanottavalle jäsenvaltiolle näkemyksensä Euroopan raja- ja merivartioryhmille annetuista ohjeista. Tässä tapauksessa vastaanottavan jäsenvaltion on otettava kyseiset näkemykset huomioon ja noudatettava niitä mahdollisimman pitkälti.

3. Tapauksissa, joissa Euroopan raja- ja merivartioryhmille annetut ohjeet eivät ole toimintasuunnitelman mukaisia, koordinointivastaava raportoi asiasta välittömästi pääjohtajalle, joka voi tarpeen mukaan toteuttaa toimia 25 artiklan 3 kohdan mukaisesti.

4. Tehtäviään hoitaessaan ja valtuuksiaan käyttäessään ryhmien jäsenten on kunnioitettava täysimääräisesti perusoikeuksia, joihin kuuluu pääsy turvapaikkamenettelyjen piiriin, sekä ihmisarvoa. Toimenpiteiden, joita he tehtäviään hoitaessaan ja valtuuksiaan käyttäessään toteuttavat, on oltava oikeassa suhteessa toimenpiteille asetettuihin tavoitteisiin nähden. Tehtäviään hoitaessaan ja valtuuksiaan käyttäessään he eivät saa syrjiä ketään sukupuolen, rodun, etnisen alkuperän, uskonnon, vakaumuksen, vammaisuuden, iän tai seksuaalisen suuntautumisen perusteella.

5. Ryhmien jäseniin sovelletaan heidän kotijäsenvaltionsa kurinpitoseuraamuksia. Kotijäsenvaltion on vastattava kansallisen lainsäädäntönsä mukaisesti asianmukaisista kurinpitoseuraamuksista tai muista seuraamuksista, joita sovelletaan yhteisen operaation tai nopean rajaintervention yhteydessä perusoikeuksien loukkauksiin tai kansainvälistä suojelua koskevien velvoitteiden rikkomiseen.

22 artikla

Koordinointivastaava

1. Virasto varmistaa yhteisten operaatioiden, pilottihankkeiden tai nopeiden rajainterventioiden kaikkien järjestelyihin liittyvien seikkojen operatiivisen toteutuksen, myös viraston henkilöstön jäsenten läsnäolon.

2. Pääjohtaja nimittää viraston henkilöstöstä yhden tai useamman asiantuntijan lähetettäväksi koordinointivastaavaksi kuhunkin yhteiseen operaatioon tai nopeaan rajainterventioon. Pääjohtaja antaa nimityksen tiedoksi vastaanottavalle jäsenvaltiolle.

3. Koordinointivastaava toimii viraston puolesta kaikissa Euroopan raja- ja merivartioryhmien lähettämistä koskevissa kysymyksissä. Koordinointivastaavan tehtävänä on edistää vastaanottavien ja osallistuvien jäsenvaltioiden välistä yhteistyötä ja koordinointia. Koordinointivastaavan tehtäviin kuuluu erityisesti

a) toimia yhdyshenkilönä viraston, vastaanottavan jäsenvaltion ja Euroopan raja- ja merivartioryhmien jäsenten välillä sekä antaa viraston puolesta apua kaikissa ryhmiin lähettämisen ehtoja koskevissa kysymyksissä;

b) valvoa toimintasuunnitelman asianmukaista täytäntöönpanoa, myös perusoikeuksien suojelun osalta, ja raportoida tästä virastolle;

c) toimia viraston puolesta kaikissa Euroopan raja- ja merivartioryhmien lähettämistä koskevissa kysymyksissä ja raportoida kaikista näistä kysymyksistä virastolle;

d) raportoida pääjohtajalle tapauksista, joissa vastaanottavan jäsenvaltion Euroopan raja- ja merivartioryhmille antamat ohjeet eivät ole toimintasuunnitelman mukaisia.

4. Pääjohtaja voi yhteisten operaatioiden tai nopeiden rajainterventioiden yhteydessä antaa koordinointivastaavalle luvan avustaa toimintasuunnitelman toteutusta ja ryhmien lähettämistä koskevien mahdollisten erimielisyyksien ratkaisemisessa.

23 artikla

Kansallinen yhteyspiste

Jäsenvaltioiden on nimitettävä kansallinen yhteyspiste, joka vastaa yhteydenpidosta virastoon kaikissa viraston toimiin liittyvissä asioissa. Kansallisen yhteyspisteen on oltava jatkuvasti tavoitettavissa.

24 artikla

Kustannukset

1. Virasto vastaa kokonaisuudessaan seuraavista kustannuksista, joita jäsenvaltioille aiheutuu siitä, että ne antavat rajavartijoitaan ja muuta asiaankuuluvaa henkilöstöään käyttöön Euroopan raja- ja merivartioryhmien lähettämistä varten, nopean toiminnan reservi mukaan lukien:

a) matkakustannukset kotijäsenvaltiosta vastaanottavaan jäsenvaltioon ja vastaanottavasta jäsenvaltiosta kotijäsenvaltioon;

b) rokotuksista aiheutuvat kustannukset;

c) erityisvakuutuksista aiheutuvat kustannukset;

d) terveydenhoitoon liittyvät kustannukset;

e) päivärahat, mukaan lukien asumiskustannukset;

f) viraston kalustosta aiheutuvat kustannukset.

2. Hallintoneuvosto vahvistaa yksityiskohtaiset säännöt päivärahan maksamisesta Euroopan raja- ja merivartioryhmien jäsenille ja saattaa ne tarpeen mukaan ajan tasalle.

25 artikla

Toimien keskeyttäminen tai lopettaminen

1. Pääjohtaja lopettaa viraston toimet, jos näiden toimien toteuttamisen edellytykset eivät enää täyty. Pääjohtaja ilmoittaa asiasta asianomaiselle jäsenvaltiolle ennen lopettamista.

2. Yhteiseen operaatioon, nopeaan rajainterventioon tai muuttoliikkeen hallinnan tukiryhmään osallistuvat jäsenvaltiot voivat pyytää pääjohtajaa lopettamaan kyseisen yhteisen operaation, nopean rajaintervention tai muuttoliikkeen hallinnan tukiryhmän toiminnan.

3. Pääjohtaja voi asiasta asianomaiselle jäsenvaltiolle ilmoitettuaan peruuttaa toimen rahoituksen taikka keskeyttää tai lopettaa sen, jos vastaanottava jäsenvaltio ei noudata toimintasuunnitelmaa.

4. Pääjohtaja voi perusoikeusvastaavaa kuultuaan ja asiasta asianomaiselle jäsenvaltiolle ilmoitettuaan peruuttaa yhteisen operaation, nopean rajaintervention, pilottihankkeen, muuttoliikkeen hallinnan tukiryhmän toiminnan, palautusoperaation, palautusintervention tai työjärjestelyn rahoituksen taikka keskeyttää tai lopettaa tällaiset toimet kokonaan tai osittain, jos hän katsoo, että perusoikeuksia tai kansainvälistä suojelua koskevia velvoitte