Erityiskertomus nro 1/2000

klassisesta sikarutosta sekä komission vastaukset

(annettu EY:n perustamissopimuksen 248 artiklan 4 kohdan toisen alakohdan nojalla)

(2000/C 85/01)

SISÄLLYS

>TAULUKON PAIKKA>

Yhteenveto

Komission toteuttama hallinnointi

Varainhoitovuosien 1997 ja 1998 talousarvioista rahoitettiin yhteensä 570 miljoonalla eculla poikkeuksellisia markkinatukitoimenpiteitä ja 80,5 miljoonalla eculla eläinlääkinnällisiä toimenpiteitä (ks. taulukko 1).

Yhteisön lainsäädännön - erityisesti direktiivin 80/217/ETY - asianmukaisen soveltamisen varmistaminen on olennaisena tavoitteena komission toiminnassa eläinlääkinnällisellä alalla. Äskeisen epidemian yhteydessä tuli kuitenkin selvästi esiin, että on tarpeen muuttaa direktiiviä, jotta siinä otettaisiin huomioon tieteen alan kokemus ja muutokset.

Eläinlääkinnällisellä alalla toteutetut hävittämis- ja valvontaohjelmat eivät ole pitäneet klassista sikaruttoa loitolla yhteisöstä, eikä komissio varmistanut, että jäsenvaltiot ovat esittäneet varautumissuunnitelmat klassisen sikaruton varalta vuosien 1993 - 1995 epidemian jälkeen. Eläinten liikkumisen valvontaan tarkoitetusta yhteisön ilmoitusjärjestelmästä (Animo) ei ole pystytty saamaan tärkeitä tietoja kriittisinä aikoina, ja järjestelmää on muutettava, jotta jäsenvaltiot voisivat käyttää sitä taistellessaan epidemioita vastaan. Rokotusten vastainen yhteisön politiikka, jota on perusteltu rokotteiden luonteella ja rokotusohjelman korkeilla kustannuksilla hävittämisohjelmaan verrattuna, on käynyt kyseenalaiseksi, kun otetaan huomioon merkkiainerokotteiden kehittäminen (rokotteita oli markkinoilla saatavilla vasta vuoden 1998 lopulla) ja vuosien 1997 - 1998 epidemian erittäin suuret kustannukset. Komission olisi saatettava kustannushyötyanalyysinsä ajan tasalle ja käytettävä sitä keskusteltaessa politiikkaan tehtävistä muutoksista.

Maatalousmenojen hallinnoinnista vastaava yksikkö on toimittanut jäsenvaltioissa useita tarkastuksia, ja niiden seurauksena Alankomaille suoritettavia maksuja pienennettiin 20 miljoonalla eculla yhteisön lainsäädännön noudattamatta jättämisen vuoksi (ks. kohta 39) ja Espanjalle maksettavaa loppusuoritusta saatetaan pienentää jopa 6,6 miljoonalla eculla tukeen oikeuttamattomien menojen vuoksi (ks. kohta 41). Tilien tarkastamisesta ja hyväksymisestä vastaava yksikkö on myös toimittanut tarkastuksia jäsenvaltioissa, mutta sillä on vielä määrittämättä sääntöjenmukaisuusperusteisiin pohjautuvat mahdolliset rahoitukselliset seuraukset.

Poikkeuksellisten markkinatukitoimenpiteiden yhteydessä hallintokomitea hyväksyi alkuperäisiin eläinten enimmäismääriin peräkkäisiä muutoksia, joiden myötä ne nousivat 1,1 miljoonasta 10,8 miljoonaan eläimeen (ks. kohta 31). Joitakin sika- ja painoluokkia sekä erityisiä järjestelmiä (säilykkeiksi jalostaminen ja siemennyskielto) otettiin käyttöön asianomaisten jäsenvaltioiden pyynnöstä.

Täytäntöönpano jäsenvaltioissa

Ennalta ehkäisevän teurastuksen kohdalla on ollut erityisiä ongelmia. Alankomaissa ennalta ehkäisevä teurastus lakkautettiin väliaikaisesti, minkä uskotaan vaikuttaneen osaltaan taudin leviämiseen ja aiheuttaneen ainakin 135 miljoonan ecun kustannukset yhteisön talousarvioon (ks. kohta 49). Espanjassa käytettyä "osittaista" ennalta ehkäisevää teurastusta ei voida pitää eläinlääkinnällisenä toimenpiteenä (ks. kohta 51).

Alankomaiden "overname"-(osto)järjestelmä hallinnoitiin huonosti (ks. kohta 56), ja ottaen huomioon kyseisten sikojen hyvän terveyden ja järjestelmän vapaaehtoisen ja osittaisen luonteen komissio on eläinlääkinnällisten toimenpiteiden osalta hylännyt yhteisön rahoitusta koskevaan maksupyyntöön sisältyneen 70 miljoonan ecun osuuden tukeen oikeuttamattomana (ks. kohdat 63 - 65).

Monissa tapauksissa on mahdotonta tarkistaa tuottajille suoritettuja maksuja, koska arviointeja ei dokumentoitu riittävässä määrin (ks. kohta 53), koska usein eläinten paino arvioitiin ja koska tilalle haudattuja eläimiä ei punnittu (ks. kohta 59). Tiettyjen eläinluokkien - kuten nuorten emakkojen ja emakkojen - korvausmääriä ei aina dokumentoitu (ks. kohta 61).

Espanjassa haudattiin 140000 sikaa kunnallisiin hautakaivantoihin (ks. kohta 50) ja Alankomaissa käytettiin kylmävarastoja, minkä vuoksi ei ollut aina mahdollista jäljittää sikaeriä tilalta renderointilaitoksiin tai kylmävarastoihin. Markkinatukitoimenpiteiden kohdalla on yleensäkin ongelmallista jäljittää eläineriä lopulliseen hävittämispisteeseen asti, mutta tässä tapauksessa ongelmat olivat tavanomaista vakavampia kyseisten eläinten suuren määrän vuoksi (ks. kohta 57).

Päätelmät

Vuosien 1993 - 1995 epidemian jälkeen on edistytty hitaasti kehitystyössä, jossa on tarkoituksena luoda erityinen strategia tulevien tautitapausten torjumista varten. Tällä välin yhteisöllä oli vastassaan kaikkien aikojen pahin klassisen sikaruton epidemia. Eläinlääkintäalan muiden ongelmien (vapaiden sisämarkkinoiden luominen ja BSE) painottamisen vuoksi klassiseen sikaruttoon liittyville varautumissuunnitelmille ei annettu sitä ensisijaista painoarvoa, joka niille vuosien 1997 - 1998 epidemiasta saatujen kokemusten perusteella kuului. Tilintarkastustuomioistuin kehottaa komissiota osoittamaan tarvittavat resurssit, jotta tätä alaa koskevan yhteisön lainsäädännön ja politiikan tarkistaminen saataisiin valmiiksi mahdollisimman pian. Jäsenvaltioiden on myös huolehdittava vastuustaan yhteisön lainsäädännön tehokkaan täytäntöönpanon alalla, jotta pienennettäisiin riskiä siitä, että tulevat klassisen sikaruton tautipesäkkeet johtavat yhtä laajoihin epidemioihin.

Johdanto

Markkinoiden pääpiirteet

1. Sianliha-alan yhteisessä markkinajärjestelyssä on perinteisesti myönnetty vain vähän markkinatukea, mutta klassisen sikaruttoepidemian yhteydessä markkinoiden ja eläinlääkinnän tukemiseksi toteutetuista poikkeustoimenpiteistä yhteisölle aiheutuvat kustannukset lisäävät huomattavasti budjettimenoja (ks. kohta 37). Varainhoitovuosien 1997 ja 1998 talousarvioista rahoitettiin yhteensä 570 miljoonalla eculla poikkeuksellisia markkinatukitoimenpiteitä ja 80,5 miljoonalla eculla eläinlääkinnällisiä toimenpiteitä (ks. taulukko 1).

2. EU:n kokonaistuotanto sianlihan osalta on noin 16,6 miljoonaa tonnia vuodessa. Sikojen kokonaismäärä on pysynyt 1990-luvulla suhteellisen muuttumattomana, noin 119 miljoonassa. Vuosien 1997 - 1998 klassisen sikaruttoepidemian yhteydessä markkinoilta poistettiin 12 miljoonaa sikaa (ks. taulukko 2), minkä vuoksi tarjonta pieneni noin 1 miljoonalla sianlihatonnilla. Tämän seurauksena hinnat nousivat merkittävästi vuoden 1997 ensimmäisten kuuden kuukauden aikana, ja sianruhoista maksettu yhteisön keskimääräinen markkinahinta oli varsin korkea (164 ecua/100 kilogrammaa) koko vuoden 1997.

3. Henkeä kohden laskettu kulutus on kasvanut tasaisesti, ja kasvusuuntauksen ennustetaan jatkuvan (ks. taulukko 3). EU on sianlihantuotannossa omavarainen (1994 = 106 prosenttia(1)) ja maailman suurin sianlihan viejä. Päästäkseen maailmanmarkkinoille sianlihan on oltava peräisin alueelta, jolla on kansainvälisen eläintautiviraston määritelmän mukainen hyvä terveystilanne eli jolla ei esiinny muun muassa klassista sikaruttoa.

4. Hinnat nousivat jyrkästi vuonna 1996 (13 prosenttia), ja nousun osasyynä oli BSE-taudin aiheuttama kriisi (kuluttajat siirtyivät naudanlihasta sianlihaan). Myös vuonna 1997 hinnat nousivat klassisen sikaruton myötä pienentyneen tarjonnan vuoksi. Vuonna 1998 hinnat taas ovat laskeneet yhtä jyrkästi, ja laskun taustalla on eri tekijöitä, esimerkiksi suuresti kasvanut yhteisön sisäinen tarjonta ja kolmansiin maihin suuntautuvan viennin pieneneminen, joiden perusteella on myönnetty yksityisen varastoinnin tukea(2).

5. Yhteisön tuotanto on huomattavan keskittynyttä - 70 prosenttia sikojen kokonaismäärästä on viidessä jäsenvaltiossa, ja pelkästään Saksan osuus on 21 prosenttia (ks. taulukko 4). Alueellisen keskittymisen vuoksi näissä jäsenvaltioissa pidetään suuria sikamääriä tiheässä. Esimerkiksi Espanjassa yksi kolmasosa sikojen kokonaismäärästä on Kataloniassa, Belgiassa 95 prosenttia on Vlaams gewestissä, Alankomaissa 95 prosenttia valtion itä- ja eteläosissa ja Saksassa 65 prosenttia Baijerin, Niedersachsenin ja Nordrhein-Westfalenin osavaltioissa (ks. taulukko 5). Kataloniaa lukuun ottamatta eläintiheys ylittää kaikilla näillä alueilla yleisesti hyväksytyn ekologisesti kestävän tason (1,4 eläinyksikköä/ha)(3).

6. Sikataloustuotanto on yleensäkin nykyisin varsin erikoistunutta; porsaat ostetaan mahdollisimman halvalla ja lihotetaan vakioruokavaliota noudattaen tiettyyn painoon tarkoin määritettyjen tuotantojaksojen mukaisesti ja myydään sitten avoimilla markkinoilla kulutettavaksi EU:n alueella tai vietäväksi EU:n ulkopuolelle - tämä on kannattavaa vain yhä suuremmilla tuotantomäärillä, sillä katteet ovat pienentyneet koti- ja ulkomarkkinoilla vallitsevan kilpailun vuoksi. Tämä on johtanut siihen, että keskimääräinen tilakohtainen sikojen määrä ja isojen tilojen osuus ovat kasvaneet merkittävästi. Vuosina 1990 - 1995 keskimääräinen tilakohtainen sikojen määrä nousi Belgiassa 68 prosenttia, Espanjassa 59 prosenttia ja Alankomaissa 36 prosenttia. Saksojen yhdistymisen jälkeen toteutetun uudelleenjärjestelyn vuoksi kasvu Saksassa ei ole ollut yhtä huomattavaa (19 prosenttia) (ks. taulukko 5).

7. Jäsenvaltioissa - kuten Alankomaissa - tapahtuneen erikoistumisen vuoksi porsaita siirretään tilalta tilalle, kun taas suljetuissa järjestelmissä, mikä on esimerkiksi Tanskassa pääasiallinen käytäntö, siirtojen määrä ja näin ollen tautien leviämisen vaara ovat mahdollisimman pieniä. Alankomaiden viranomaiset ovat varsin tietoisia suuren eläintiheyden seurauksista siankasvatuksen alalla ja ovat äskettäin hyväksyneet säännökset, joiden tarkoituksena on pienentää sikojen määrää tällaisilla alueilla. Vuonna 1998 otettiin käyttöön siankasvatusoikeuksia koskeva järjestelmä, jossa määrätään yleisestä 10 prosentin leikkauksesta tilakohtaiseen sikojen määrään. Vuodeksi 1998 osoitettuja siankasvatusoikeuksia on luultavasti pienennettävä 1. tammikuuta 2000 alkaen 15 prosentilla. Lisäksi vastaisuudessa klassisesta sikarutosta valtiolle aiheutuvia kustannuksia on tarkoitus vähentää sianlihantuottajille määrätyllä maksulla, joka otettiin käyttöön vuonna 1998 sikatiloilla esiintyvien eläintautien hävittämisestä aiheutuvien kustannusten kattamiseksi. Sianlihantuottajajärjestöt ovat kuitenkin nostaneet kyseisistä säännöksistä kanteen, joka on menestynyt. Alankomaiden viranomaiset esittävät vuoden 2000 alkupuolella uutta lakia koskevan ehdotuksen Alankomaiden parlamentin hyväksyttäväksi. Alankomaiden viranomaisten mukaan oikeudenkäynnin tulos otetaan huomioon uudessa ehdotuksessa.

Tilintarkastustuomioistuimen tarkastuksen sisältö

8. Varainhoitovuodelta 1995 antamassaan vuosikertomuksessa tilintarkastustuomioistuin käsitteli toimenpiteitä, joita Saksan ja Belgian viranomaiset olivat toteuttaneet vuosien 1993 - 1995 klassisen sikaruttoepidemian kukistamiseksi. Vuosien 1997 - 1998 epidemian osalta tilintarkastustuomioistuimella oli ensisijaisena tavoitteena arvioida epidemian vastaisten toimien hoitoa asianomaisissa neljässä jäsenvaltiossa sekä komission tasolla.

Taulukko 1

Menot 1997 - 1998

>TAULUKON PAIKKA>

Taulukko 2

Poikkeuksellisten markkinatukitoimenpiteiden ja eläinlääkinnällisten toimenpiteiden yhteydessä teurastettujen sikojen lukumäärä

>TAULUKON PAIKKA>

Taulukko 3

EU:n sianlihatase

>TAULUKON PAIKKA>

>TAULUKON PAIKKA>

Taulukko 4

Sikojen kokonaismäärä EU:n alueella (1993 - 1997), joulukuussa

>TAULUKON PAIKKA>

Taulukko 5

Sianlihantuotannon alueellinen keskittyminen Belgiassa, Saksassa, Espanjassa ja Alankomaissa

>TAULUKON PAIKKA>

Taulukko 6

Paikalla toimitetut tarkastukset klassista sikaruttoa koskevan toimenpiteen osalta (1997 - 1998)

>TAULUKON PAIKKA>

9. Tilintarkastustuomioistuin teki tarkastuskäyntejä jäsenvaltioihin sekä yhteisön klassisen sikaruton vertailulaboratorioon Hannoveriin. Monet tässä kertomuksessa esitetyistä huomautuksista sivuavat komission omien valvontayksiköiden tekemiä havaintoja; tilintarkastustuomioistuin työskenteli tiiviissä yhteistyössä kyseisten yksiköiden kanssa. Taulukossa 6 on luettelo kaikista tarkastuskäynneistä, joita komissio ja tilintarkastustuomioistuin tekivät tämän tarkastuksen yhteydessä vuosina 1997 - 1998.

Komission toteuttama hallinnointi

Toimet klassisen sikaruton hävittämiseksi

10. Sika on klassisen sikaruttoviruksen ainoa luonnollinen isäntä. Ihmisissä tautia ei ole koskaan todettu. Viruskannasta riippuen taudin aiheuttama kuolleisuus voi olla suuri tartunnan saaneissa sioissa. Taudin tärkeimmät oireet ovat kohonnut ruumiinlämpö, depressio, ruokahaluttomuus, sidekalvontulehdus, jäykkä käynti, häiriöt lihasten yhteistoiminnassa sekä ripuli. Klassisen sikaruton keskimääräinen itämisaika on seitsemän päivää, ja tauti on erittäin tarttuva ja leviää helposti. 1980-luvun lopussa EU:n villisikakannassa ei todettu klassista sikaruttoa, mutta sittemmin on jälleen ilmennyt tartuntoja, jotka mahdollisesti johtuvat saastuneiden tähteiden syönnistä. Villisioissa ilmenevä klassinen sikarutto ei häviä itsestään, ja nykyisin sitä esiintyy endeemisenä villisikakannoissa Saksassa, Italiassa ja osassa Ranskaa. Virus leviää villisioista kotieläiminä pidettyihin sikoihin.

11. Klassisen sikaruton vastaista taistelua voidaan käydä kahdella rintamalla: ennalta ehkäisemällä ja hoitamalla tautipesäkkeet taudin puhkeamisen jälkeen. Ennaltaehkäisyn alalla yhteisöllä on käytettävissään kolme peruskeinoa: tautien hävittämis- ja valvontaohjelmat, joiden ensisijaisena tavoitteena on torjua taudin leviäminen villisikakannassa, varautumissuunnitelmat sekä mahdollinen rokotusten käyttö. Tautipesäkkeiden toteamisen jälkeen muodostetaan suoja- ja valvontavyöhykkeet, tartuntatilan siat tapetaan ja liikkumista koskevat rajoitukset ovat voimassa määrättyjen ajanjaksojen ajan. Jos tautipesäkkeitä on useita, liikkumista koskevat rajoitukset voivat olla voimassa suhteellisen kauan, mikä samalla estää tuottajia markkinoimasta sikojaan. Tällaisissa tilanteissa siat ostetaan poikkeuksellisia markkinatukitoimenpiteitä soveltaen. Jotta epidemiaa estettäisiin leviämästä eläinten liikkumisen välityksellä, on tärkeää valvoa sikojen liikkumista rajojen yli tiloilta, jotka saattavat osoittautua epäilyttäviksi alueiksi - tätä tarkoitusta varten käytetään eläinten liikkumisen valvontaa varten luotua järjestelmää (Animo). Eläinlääkinnällisten ja markkinatukitoimenpiteiden yhteydessä komission eri yksiköt toimittavat tarkastuksia paikan päällä.

12. Vuodesta 1990 lähtien EU:n alueella on todettu 1445 klassisen sikaruton tautipesäkettä (ks. taulukko 7). Näitä tautipesäkkeitä on yhä enenevässä määrin esiintynyt alueilla, joilla eläintiheys on suuri. Perinteiset torjuntakeinot, jotka on kehitetty ongelman hoitamiseksi pienen eläintiheyden alueilla, eivät ole yhtä tehokkaita alueilla, joilla eläintiheys on suuri. Suuren eläintiheyden keskittyminen sekä erikoistuminen aiheuttavat yhdessä ympäristöuhan ja lisäävät tartuntavaaraa klassisen sikaruton kaltaisten epidemioiden tapauksessa. Komissio uskoo, että tällaisissa tilanteissa mahdollisuudet taudin tehokkaaseen torjuntaan todennäköisesti heikkenevät, mikäli eläintiheyttä ei pienennetä(4).

Taulukko 7

Klassisen sikaruton tautipesäkkeiden määrä

>TAULUKON PAIKKA>

Hävittämis- ja valvontaohjelmat

13. Viimeksi hyväksytyt ohjelmat koskevat klassisen sikaruton hävittämistä luonnonvaraisista sioista Varesen maakunnassa sekä Brandenburgin, Mecklenburg-Vorpommernin ja Niedersachsenin alueella(5). Itävalta, Saksa ja Italia ovat ainoat jäsenvaltiot, joissa on ollut viime vuosina klassisen sikaruton hävittämis- ja valvontaohjelmat kotieläiminä pidettyjä sikoja varten. Alankomailla ei ollut tällaista ohjelmaa, sillä ennen vuoden 1997 epidemiaa tautia todettiin viimeksi vuonna 1992.

Varautumissuunnitelmat

14. Komissio on todennut, että klassisen sikaruton kaltaisten huomattavien tautien puhjetessa ensisijainen vastuu valmiuksista on jokaisen jäsenvaltion eläinlääkintäalan keskushallinnolla, jonka olisi oltava valmis hoitamaan mahdolliset ongelmatilanteet huolellisesti valmisteltujen varautumissuunnitelmien avulla(6).

15. Neuvoston direktiivin 80/217/ETY(7) (14 artikla) mukaan jäsenvaltioiden oli esitettävä klassista sikaruttoa koskevat varautumissuunnitelmat viimeistään 1. tammikuuta 1993 komissiolle hyväksyttäväksi. Komissio "tarkastaa suunnitelmat määrittääkseen, saavutetaanko niillä tarkoitettu tavoite ja tekee kyseiselle jäsenvaltiolle ehdotuksen kaikista tarvittavista muutoksista, erityisesti varmistaakseen sen, että suunnitelmat ovat sopusoinnussa muiden jäsenvaltioiden suunnitelmien kanssa". Belgian, Espanjan ja Alankomaiden suunnitelmat hyväksyttiin vasta maaliskuussa 1999(8). Komission olisi pitänyt varmistaa, että jäsenvaltiot olisivat esittäneet ohjelmat heti vuosien 1993 - 1995 epidemian jälkeen ja että olisi suoritettu kokeita varsinkin niiden valtioiden osalta, joissa tautia oli hiljattain esiintynyt. Varmistamatta jättämistä on pidettävä yhtenä niistä syistä, joiden vuoksi Animo-järjestelmän puutteita (ks. kohta 24) ei huomattu nopeammin ja joiden vuoksi jäsenvaltioiden toteuttamat toimenpiteet olivat hyvin erilaisia.

Rokotukset

16. Komissio julkaisi vuonna 1977 tutkimuksen "Studies on the Epidemiology and Economics of Swine Fever Eradication in the EEC"(9), jonka tekijöinä ovat P. R. Ellis et al, ja tutkimuksen pohjalta tehtiin vuonna 1980 päätös, jonka mukaan klassinen sikarutto oli määrä hävittää noudattamalla yhteistä teurastuskäytäntöä ja luopumalla samalla asteittain järjestelmällisistä rokotuksista. Neuvoston direktiivissä 80/217/ETY(10) säädettiin menettelystä, jota tuli noudattaa klassisen sikaruton ilmetessä. Vuoteen 1990 mennessä rokotuksista oli luovuttu kokonaan.

17. Rokotusten käytön vastaiset tärkeimmät perusteet tukeutuivat tuolloin itse rokotteiden luonteeseen (elävät rokotteet edellyttävät huolellista käsittelyä) ja rokotuskustannuksiin, sillä sikakannan vaihtuvuus (lisääntymiskierto) on nopeaa.

18. Perinteisten elävien rokotteiden ongelmana on, että rokotettuja eläimiä ja luonnollisesta infektiosta toipumassa olevia eläimiä on mahdotonta erotella serologisesti. Toisin sanoen jos jokin kolmas maa on tuonut sianlihaa jäsenvaltiosta, joka on käyttänyt rokotteita, lihaa testattaessa ei voida määrittää, onko liha mahdollisesti peräisin klassisen sikaruton tartuttamasta eläimestä vai rokotetusta eläimestä. Tämä perustavaa laatua oleva ongelma voidaan mahdollisesti ratkaista merkkiainerokotteiden kehittämisen avulla. Eläinlääkintäalan tiedekomitea antaa täyden tuen rokotusten vastaiselle EU:n politiikalle, mutta hyväksyy samalla merkkiainerokotteiden rajoitetun käytön siankasvatusalueilla, joilla eläintiheys on suuri, keinona torjua viruksen leviämistä ja pienentää siitä aiheutuvia taloudellisia menetyksiä. Merkkiainerokotteilla rokottamisen on määrä olla yksi taudin hävittämiskeino, eikä sitä tulisi käyttää ennalta ehkäisevänä toimenpiteenä. Se olisi sinänsä vaihtoehto eläinten ennalta ehkäisevälle teurastamiselle ja hävittämiselle naapuritiloilla, joiden karja ei ole ilmeisesti saanut tartuntaa (joukkoteurastus on kallista, eettisesti kyseenalaista ja elintarvikeresurssien tuhlausta sekä voi tuhota geneettisesti arvokkaita eläimiä)(11). Tällä hetkellä ollaan arvioimassa äskettäin toteutettua koetta, joka koski kahden merkkiainerokotteen käyttöä; Euroopan lääkearviointivirastolle (EMEA) on esitetty hakemus rokotteiden markkinoille saattamista koskevaa lupaa varten.

19. Yhteisössä ei ole vuoden 1977 jälkeen tehty kustannushyötyanalyysiä rokotusten käytöstä. Taudin hävittämiskustannukset ovat nousseet huomattavasti vuoden 1977 jälkeen, varsinkin alueilla, joilla eläintiheys on suuri. Tilintarkastustuomioistuimen laskelmien mukaan Alankomaiden epidemian välittömät kustannukset (yhteisön ja kyseisen jäsenvaltion tasolla) ovat (lukuun ottamatta vuoden 1998 eläinlääkinnällisiä kuluja, joita ei ollut vielä ilmoitettu tarkastusajankohtaan mennessä) 1075 miljoonaa ecua. Belgiassa kustannukset teurastettua sikaa kohden olivat noin 115 ecua, mikä vastaa suurin piirtein edellisen epidemian aikana aiheutuneita, teurastettua sikaa kohden laskettuja kustannuksia (100 ecua), kun taas Alankomaissa vastaava luku oli 157 ecua teurastettua sikaa kohden. Komission olisi tehtävä uusi kattava kustannushyötyanalyysi vaihtoehtoisista valvonta- ja hävittämisstrategioista.

Tautipesäkkeiden käsittely

20. Neuvoston direktiivissä 80/217/ETY, joka annettiin 22 päivänä tammikuuta 1980 (sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna neuvoston päätöksellä 93/384/ETY)(12) ja jolla otettiin käyttöön klassisen sikaruton torjuntatoimenpiteet koko yhteisön alueelle, säädetään, että jäsenvaltioiden on aina ilmoitettava klassisen sikaruton epäillystä esiintymisestä. Pysyvä eläinlääkintäkomitea päättää mahdollisen epidemian tapauksessa toteutettavista toimenpiteistä. Päätösmuotona on yleensä komission päätös, jolla kielletään sikojen liikkuminen kyseisen jäsenvaltion määritellyiltä alueilta. Näitä päätöksiä muutetaan ja kumotaan tilanteen mukaan.

21. Klassisen sikaruton epäillystä esiintymisestä on ilmoitettava toimivaltaiselle viranomaiselle, ja tila on asetettava viralliseen valvontaan - tilalle ei saa tuoda eikä sieltä saa viedä pois sikoja. Valvontatoimenpiteitä ei saa lopettaa ennen kuin on virallisesti todettu, ettei sikaruttoa esiinny. Jos klassista sikaruttoa todetaan esiintyvän, kaikki tilan siat on teurastettava viipymättä ja hävitettävä. Kaikki todennäköisesti saastunut materiaali on käsiteltävä, jotta varmistettaisiin viruksen tuhoutuminen. Tila on puhdistettava ja desinfioitava, ja sikoja saa tuoda sinne uudelleen 15 päivän kuluttua. Kaikista klassisen sikaruton tautipesäkkeistä on tehtävä yksityiskohtainen epitsootologinen selvitys. Kun klassisen sikaruton esiintyminen tilalla on todettu, on perustettava suojavyöhyke, joka ulottuu vähintään kolmen kilometrin säteelle tautipesäkkeestä. Tämä suojavyöhyke kuuluu valvontavyöhykkeeseen, joka perustetaan samanaikaisesti ja jonka on ulotuttava vähintään kymmenen kilometrin säteelle tautipesäkkeestä.

22. Suojavyöhykkeen sisällä sikoja saa siirtää tiloilta vasta sen jälkeen kun tartuntatilan desinfioinnista on kulunut 21 päivää. Suojavyöhykkeellä sovelletut toimenpiteet ovat luonteeltaan samanlaisia, mutta rajoitus on voimassa seitsemän päivää desinfioinnista. Suojavyöhyke saadaan lakkauttaa 30 päivän kuluttua siitä, kun tartuntatilan puhdistaminen on suoritettu loppuun.

23. Näiden toimenpiteiden täytäntöönpano kuuluu jäsenvaltioille, mutta toimenpiteiden tehokkuus riippuu suuressa määrin siitä, mitkä valmiudet jäsenvaltioilla on alun alkaen jäljittää porsas- ja sikaeriä, jotka saattavat olla peräisin klassisen sikaruton esiintymisalueilta, jotta niille voitaisiin tehdä kokeita ja/tai jotta niitä voitaisiin hävittää epidemian välttämiseksi.

Eläinten liikkumisesta ilmoittaminen

24. Kesäkuun 26 päivänä 1990 annettiin neuvoston direktiivi 90/425/ETY(13) eläinlääkärin- ja kotieläinjalostustarkastuksista yhteisön sisäisessä tiettyjen elävien eläinten (siat yleisesti mukaan lukien) ja tuotteiden kaupassa. Tämä direktiivi on oikeusperustana eläinten liikkumisen valvontaan tarkoitetulle tietokonepohjaiselle Animo-järjestelmälle, jossa on lopullisena tavoitteena eläinlääkärintarkastusten rajoittaminen lähetyspaikkaan. Niin kauan kuin tämä tavoite on saavuttamatta, jäsenvaltiot voivat suorittaa pistokokeita määräpaikassa. Vaikka yhteisö on antanut taloudellista tukea jäsenvaltioille, jotta niiden olisi mahdollista hankkia tarvittavat atk-laitteet, komissio ei hallinnoi järjestelmää, vaan siitä huolehtii yksityinen yritys.

25. Direktiivin 3 artiklassa säädetään muun muassa, että alkuperämaana olevan jäsenvaltion on huolehdittava siitä, että toisen jäsenvaltion alueelle ei lähetetä eläimiä, jotka on mahdollisesti teurastettava kansallisen hävittämisohjelman mukaisesti tai joita ei voida pitää kaupan niiden omalla alueella ihmisten ja eläinten terveyteen liittyvin perustein. Määräpaikassa tehtävien pistokokeiden tarkoituksena on taata, että kaikki 3 artiklan mukaiset edellytykset on täytetty.

26. Saksassa vuosina 1993 - 1995 esiintyneen epidemian tartuntasyistä tehdyn tutkimuksen mukaan(14) yli puolet primääritautipesäkkeistä johtui kosketuksesta villisikaan, kun taas yli neljäsosa sekundääripesäkkeistä johtui sikojen myymisestä. Espanjan viranomaiset ovat todenneet, että Animo-järjestelmän puutteellinen toiminta oli yhtenä pääsyynä taudin leviämiseen Espanjassa.

27. Belgian eläinlääkintäosasto on verrannut Animo-järjestelmään kirjattuja tietoja muiden lähteiden sisältämiin tietoihin. Vertailu osoitti, että Animo-järjestelmässä on kolme merkittävää heikkoutta:

a) Kirjatun tuontimäärän puutteellisuus: Animon kautta ilmoitettiin ainoastaan 81 prosenttia;

b) Viivästykset: koska esimerkiksi klassista sikaruttoa epäiltäessä kyseisten sikojen kohdalla on toteutettava kiireellisiä toimenpiteitä, asiasta on ilmoitettava viimeistään toimituspäivänä. Ainoastaan 7 prosenttia Animo-ilmoituksista oli saatu tähän määräaikaan mennessä;

c) Virheellisyys: Animo-ilmoituksessa esitetty sikojen määrä poikkesi todellisesta toimitusmäärästä (todettu tilalla tai muita lähteitä käyttämällä) 26 prosentissa tapauksista.

28. Koska vastaavia vertailutietoja ei ole olemassa juuri siltä kaudelta, jona klassinen sikarutto tuli Belgiaan Alankomaista tuotujen erien myötä, ei ole syytä uskoa, että järjestelmä olisi toiminut tuolloin yhtään paremmin. Järjestelmän puutteellisesta toiminnasta saatiin konkreettinen esimerkki, kun tilintarkastustuomioistuin tutki yhtä eläinlääkintämaksuista. Alankomaista tuotu 76 sian erä toimitettiin 6. helmikuuta 1997, mutta erää koskeva Animo-ilmoitus puuttui.

29. Komission mukaan ei ollut tarkoitus, että jäsenvaltiot käyttäisivät Animoa suorittaakseen 100-prosenttisesti kokeita määräpaikassa. Järjestelmän pitäisi kuitenkin sisältää kaikki eläinten siirrot, joiden joukosta kansalliset eläinlääkintäosastot voivat valita eriä tarkastettavaksi paikan päällä. Koska kyse on ihmisten tai eläinten terveydestä, kyseisten osastojen olisi luonnollisesti pystyttävä tunnistamaan kaikki riskialttiit erät heti kun esimerkiksi klassista sikaruttoa ilmoitetaan esiintyvän jäsenvaltiossa, josta siat on siirretty osastojen toiminta-alueille. Animo on ainoa koko yhteisön alueen kattava järjestelmä, joka voi täyttää tämän tehtävän, ja komission olisi mahdollisuuksien mukaan edistettävä järjestelmän nopeutta, oikeellisuutta ja kattavuutta.

Poikkeukselliset markkinatukitoimenpiteet

30. Pian sen jälkeen kun eläinlääkinnälliset toimenpiteet oli otettu käyttöön kussakin jäsenvaltiossa, annettiin markkinatukea koskevat asetukset: Alankomaiden ja Saksan osalta 3 päivänä maaliskuuta 1997, Belgian osalta 1 päivänä huhtikuuta 1997 ja Espanjan osalta 22 päivänä toukokuuta 1997(15). Nämä asetukset kumottiin eläinten terveyden alalla saavutetun edistyksen mukaan. Saksan markkinatukitoimenpiteet lopetettiin lokakuussa 1997, mutta myöhemmin otettiin käyttöön porsaita koskeva erityistoimenpide(16). Belgiassa toimenpiteet päättyivät marraskuussa 1997. Alankomaissa toimenpiteet saatettiin päätökseen vasta heinäkuussa 1998 ja Espanjassa vasta helmikuussa 1999.

31. Kaikista asetuksista keskusteltiin sianlihan hallintokomiteassa. Toimenpiteiden perusteella ostettavien eläinten lukumäärälle asetettiin kutakin luokkaa varten ylärajat; näitä alkuperäisiä enimmäismääriä nostettiin jäsenvaltioiden pyynnöstä, kaiken kaikkiaan 1,1 miljoonasta eläimestä 10,8 miljoonaan (ks. taulukko 2). Markkinatukea koskevia asetuksia muutettiin yhteensä 44 kertaa, etupäässä taudin leviämisen perusteella (enimmäismääriä nostettiin), mutta muutoksia tehtiin myös tukikelpoisten eläinten luokkiin/painoihin ja maksettavan tuen määrään. Espanjan tapauksessa otettiin käyttöön erityiset tukimäärät teurasemakkoja ja espanjalaista rotua olevia sikoja varten. Alankomaissa lisättiin hyvin nuorten porsaiden luokka, otettiin käyttöön siemennyskielto (ks. kohta 74) ja sisällytettiin markkinatuen piiriin myös teurasemakot. Hyväksyttiin, että Saksa voi jalostaa osan lihasta säilykkeiksi (ks. kohta 71).

Komission paikalla toimittamat tarkastukset

32. Komission elintarvike- ja eläinlääkintätoimistolla (PO XXIV) on oikeus tarkastaa yhteisön eläinlääkintälainsäädännön täytäntöönpanoa. Alankomaiden epidemian laajuuden vuoksi toimiston edustajat tekivät maahan useita tarkastuskäyntejä.

33. Kun Alankomaat oli ilmoittanut 13 tautipesäkkeen esiintymisestä, 14 päivänä helmikuuta 1997 tehtiin päätös(17), jolla rajoitettiin sikojen siirtoja määritellyiltä alueilta. Elintarvike- ja eläinlääkintätoimisto toimi nopeasti ja teki tarkastuskäynnin Alankomaihin samalla viikolla. Tässä vaiheessa tarkastajat totesivat seuraavaa: "On todennäköistä, että kosketustapausten vuoksi ilmaantuu joitakin uusia tautipesäkkeitä. Kokonaistilanne vaikutti tarkastuskäynnin aikaan lupaavalta, sillä Alankomaiden yksiköt olivat toteuttaneet sopivia ja hyvin järjestettyjä toimenpiteitä". Tarkastajat toivat myös esiin keräyskeskuksissa, eläinten jäljittämisessä sekä Animo-järjestelmässä havaitsemiaan ongelmia, jotka johtuivat siitä, että viejä oli antanut puutteelliset tiedot määräpaikkojen osoitteista.

34. Elintarvike- ja eläinlääkintätoimisto teki Alankomaihin uuden tarkastuskäynnin huhtikuussa 1997, ja siihen mennessä tautipesäkkeitä oli todettu 65. Havaittiin, että mikään taho ei ollut toteuttanut asianmukaisia toimenpiteitä sen perusteella, että tauti siirtyi saastuneen siemennesteen välityksellä, ja oli myös todettavissa, että ennalta ehkäisevän teurastuksen käyttämättä jättäminen kosketustapauksissa antoi lisäksi virukselle mahdollisuuden levitä. Kesäkuussa 1997 tarkastajat huomauttivat, että kokonaisten karjojen hävittäminen oli renderointikapasiteetin puutteen vuoksi mahdollista vain tietyissä rajoissa, siemennyskielto oli otettu käyttöön liian myöhään siihen nähden, että sillä olisi tarvittavissa tapauksissa ollut vaikutuksia asianomaisten alueiden eläinten kokonaismäärään; lisäksi tarkastajat huomauttivat, että sianlihamarkkinaa koskevat asetukset kannustivat tuottajia pitämään sikoja ja edistämään voimakkaasti niiden kasvua hyvän hinnan saavuttamiseksi. Näitä näkökohtia tarkastellaan kohdissa, jotka koskevat täytäntöönpanoa jäsenvaltioissa.

35. Yhteisön lainsäädännön ja erityisesti direktiivin 80/217/ETY asianmukaisen soveltamisen varmistaminen on olennaisena tavoitteena komission toiminnassa eläinlääkinnällisellä alalla. Äskeisen epidemian yhteydessä tuli kuitenkin selvästi esiin, että on tarpeen muuttaa direktiiviä, jotta siinä otettaisiin huomioon tieteen alan kokemus ja muutokset. Kansallisten viranomaisten toimenpiteiden yhteydessä komissiolta ei pyydetä hyväksyntää; esimerkkeinä voidaan mainita Alankomaiden viranomaisten päätökset lakkauttaa ennalta ehkäisevä teurastaminen (ks. kohta 49) ja ostaa sikoja eläinten hyvinvointiin perustuvista syistä ("overname", ks. kohta 63).

36. Maatalousmenojen hallinnoinnista vastaava yksikkö toimittaa myös tarkastuksia jäsenvaltioissa. Tarkastukset kattavat osan elintarvike- ja eläinlääkintätoimiston tarkastusalasta, ja jotkin tarkastukset suoritetaankin yhteistyössä, mutta yksikön tarkastuksissa on myös huomattava taloudellinen näkökohta. Lisäksi poikkeuksellisten markkinatukitoimenpiteiden menoja tarkastetaan tilien tarkastamisen ja hyväksymisen yhteydessä.

Yhteisön rahoitus

37. Yhteisö rahoitti varainhoitovuosien 1997 ja 1998 talousarvioista yhteensä 142 miljoonan ecun verran menoja, jotka kuuluvat sianliha-alan yhteisen markkinajärjestelyn perinteisiin menoihin, kun taas yksinomaan poikkeuksellisten markkinatukitoimenpiteiden (70 prosentin osarahoitus) aiheuttamat menot olivat neljä kertaa suuremmat (570 miljoonaa ecua). Vuoden 1997 toimenpiteisiin liittyvät menot, jotka rahoitettiin vuosina 1997 ja 1998 eläinlääkintäalan rahastosta (50 prosentin osarahoitus), olivat 80,5 miljoonaa ecua. Taulukossa 1 on yhteenveto vuosien 1997 ja 1998 menoista. Eläinlääkintäalan rahastosta suoritettavat maksut voivat olla muodoltaan korvauksia tai ennakkoja. Klassisen sikaruton aiheuttamat menot sisältyvät kiireellisiä eläinlääkinnällisiä toimia koskevaan pääotsakkeeseen; menot olisi sinänsä määritettävä erikseen talousarviossa, sillä kyse on huomattavista summista.

38. Belgia ja Alankomaat saivat vuoden 1997 menoihin liittyvän ensimmäisen maksun joulukuussa 1997. Muut maksut suoritettiin vuoden 1998 aikana, mutta vuotta 1997 koskeva loppusuoritus maksetaan vasta vuonna 1999. Tähän on osasyynä määrärahojen puute, mutta tilanne on myös seurausta siitä tosiasiasta, että komissio ei voi hyväksyä huomattavaa menomäärää. Jos maksupyyntöjen mukaiset määrät maksetaan kokonaisuudessaan, yhteisön maksettavaksi tulee 49 miljoonaa ecua vuoden 1997 osalta ja 34 miljoonaa ecua vuotta 1998 koskevien pyyntöjen osalta.

39. Alankomaat esitti 26. syyskuuta 1997 yhteensä 195 miljoonan NLG:n (88 miljoonan ecun) suuruisen maksupyynnön 217 ensimmäisestä klassisen sikaruton tautipesäkkeestä, jotka ilmenivät vuonna 1997. Komissio vähensi 6 prosentin alv-osuuden (ei kuulu tuen piiriin) ja sovelsi kiinteämääräistä 25 prosentin vähennystä (noin 20 miljoonaa ecua) ja maksoi 31 miljoonaa ecua ainoastaan 195 ensimmäisen tautipesäkkeen osalta. Tämä 25 prosentin seuraamus määrättiin, koska oli jätetty noudattamatta tietyistä eläinlääkintäalan kustannuksista 26 päivänä kesäkuuta 1990 tehdyn neuvoston päätöksen 90/424/ETY(18) 3 artiklan säännöksiä:

a) tartunnan leviämisvaaran ehkäisyä koskevien säännösten soveltaminen;

b) taudille alttiisiin lajeihin kuuluvien eläinten teurastaminen;

c) riittävän korvauksen maksaminen tuottajille;

d) suojavyöhykkeiden perustaminen.

40. Alankomaiden viranomaiset esittivät 22. kesäkuuta 1998 "uuden" maksupyynnön, joka kattoi vuoden 1997 kokonaisuudessaan. Maksupyynnön summa oli 893605 068 NLG (402 miljoonaa ecua) 50-prosenttista osarahoitusta varten. Pyyntö kattoi 424 tautipesäkettä ja siihen sisältyi myös 153 miljoonan NLG:n osuus, joka liittyi "overname"-toimenpiteeseen. Toinen maksu (32,4 miljoonaa ecua) suoritettiin tammikuussa 1999, ja se kattoi tautipesäkkeet nro 196 - 360(19). Määrärahojen puutteen vuoksi saman päätöksen perusteella maksettiin vielä 11 miljoonan ecun osuus varainhoitovuoden 1999 talousarviosta.

41. Espanja toimitti 2. lokakuuta 1997 liiteasiakirjana maksuja koskevan väliaikaisen luettelon, kun se esitti maksupyynnön eläinlääkinnällisten toimenpiteiden taloudellisesta tuesta perustuen ehdotukseen, josta myöhemmin tuli 9 päivänä joulukuuta 1997 tehty komission päätös 98/63/EY(20). Hakemus kattoi ensimmäiset 57 pesäkettä Katalonian, Kastilia ja Leónin, Murcian ja Andalusian alueella. Saadakseen ennakkomaksun Espanjan tuli päätöksen mukaan esittää epidemiologinen kertomus kaikista tautipesäkkeistä ja kosketuksissa olleista tiloista sekä taloudellinen kertomus. "Lopullinen" luettelo sekä päätöksessä määrätyt muut asiakirjat toimitettiin 16. kesäkuuta 1998. Sen sijaan että komissio olisi odottanut, kunnes koko tositeaineisto olisi toimitettu, se katsoi olevan riittävät perusteet maksaa tammikuussa 1998 yhteensä 4 miljoonan ecun ennakko, joka katettiin varainhoitovuoden 1997 talousarviosta. Komissio saattaa hylätä yhteensä 6,6 miljoonaa ecua tiettyjen tukikelvottomiksi katsomiensa toimenpiteiden yhteydessä (ks. kohta 51).

42. Tukirahaston menoihin sisältyy 6,8 miljoonan ecun kuluosuus, joka rahoitetaan varainhoitovuoden 1997 talousarviosta 17 päivänä tammikuuta 1997 annetun komission asetuksen (EY) N:o 76/97 mukaisesti(21). Dammen alueella Saksassa joulukuun 1993 ja maaliskuun 1994 välisenä aikana suoritettu 90106 sian teurastus esitettiin alun perin eläinlääkinnällisenä toimenpiteenä, mutta siltä evättiin yhteisön rahoitus, sillä kyseisiä toimenpiteitä koskevat perusteet eivät olleet kokonaisuudessaan täyttyneet. Yhteensä 63074 sian (70 prosenttia edellä mainitusta määrästä) osto käsitellään tämän asetuksen mukaisesti yhteisön talousarviosta rahoitettavana "poikkeuksellisena markkinatukitoimenpiteenä" eli kustannukset ovat 2 miljoonaa ecua suuremmat kuin jos tapaus olisi hyväksytty eläinlääkinnälliseksi toimenpiteeksi. Samaa käytäntöä oli sovellettu tammikuussa 1996 Belgian tapauksessa(22), jossa oli kyseessä joulukuussa 1993 suoritetusta 40633 sian ostosta maksettu korvaus: tilintarkastustuomioistuin arvosteli tätä menettelyä varainhoitovuodelta 1995 antamassaan vuosikertomuksessa (kohta 3.26). On epäselvää, miksi Saksan tapauksessa tarvittiin vielä yksi ylimääräinen vuosi samaan lopputulokseen pääsemiseksi. Vastauksessaan komissio viittasi harmaaseen alueeseen, joka on eläinlääkinnällisen teurastamisen ja markkinatukitoimenpiteisiin liittyvän teurastamisen välillä. Harmaan alueen ongelma on yhä jäljellä, ja se on aiheuttanut paljon keskustelua komission ja jäsenvaltioiden välillä.

Täytäntöönpano jäsenvaltioissa

Eläinlääkinnälliset toimenpiteet

Vuosien 1997 - 1998 epidemian alkuperä

43. Epidemia alkoi vuonna 1996 Paderbornissa Saksassa. Kyseisellä tuottajalla oli lupa käyttää ruokajätettä sikojen ruokinnassa, mutta rahaa säästääkseen hän ei kuumentanut ruokajätettä tarpeeksi, jotta virus olisi tuhoutunut. Tapauksessa on nostettu syytteet kahta osapuolta vastaan, joiden epäillään olevan vastuussa klassisen sikaruton puhkeamisesta. Lisäksi Paderbornin yleinen syyttäjä käynnisti rikosoikeudellisen esitutkinnan eläinlääkäriin nähden, jota syytettiin sikaruttoviruksen levittämisestä, sillä hänen katsottiin soveltaneen riittämättömiä varotoimia käsitellessään sikoja eri tiloilla. Esitutkinta ei antanut aihetta syytteen nostamiseen, mutta eläinlääkärin lupa peruutettiin. Saksasta virus levisi Alankomaihin (leviämistavasta ei ole näyttöä) ja sieltä sairastuneiden eläinten siirtojen myötä edelleen Belgiaan ja Espanjaan(23).

44. Helmikuuhun 1997 mennessä Espanjassa ei ollut todettu lähes kymmeneen vuoteen yhtään klassisen sikaruton tapausta. Maahan tuotiin 1. ja 24. helmikuuta 1997 välisenä aikana noin 220000 porsasta ja 19000 täysikasvuista sikaa Alankomaista. Kyseisiä toimituksia oli yhteensä 354, joista 212 oli peräisin tartunta-alueilta Alankomaista (134000 sikaa). Animo-järjestelmä ei toiminut 1. tammikuuta 1997 ja 17. helmikuuta 1997 välisenä aikana, minkä vuoksi Espanjan viranomaisten oli mahdotonta jäljittää suurta osaa tuoduista eläimistä (ks. kohta 26). Todettiin kuitenkin kaksi tilaa, joille oli tuotu kyseisiä eläimiä, ja näiden tilojen karja tapettiin varotoimenpiteenä; toisella tilalla 24. helmikuuta toteutetusta toimenpiteestä ei tosin ole olemassa todentavaa asiakirja-aineistoa. Vaikka ensimmäinen epäily kirjattiin 14. huhtikuuta 1997, komission mukaan klassisen sikaruton virus oli olemassa Espanjassa helmikuusta huhtikuuhun vuonna 1997 ilman että sitä havaittiin. Kaksi ensimmäistä tautipesäkettä ilmenivät tiloilla, jotka kuuluivat samaan ryhmään kuin toinen helmikuussa teurastustoimenpiteen kohteena olleista tiloista. Tätä ryhmää on komission mukaan pidettävä suurelta osin vastuussa klassisen sikaruton leviämisestä Espanjassa. Ryhmässä ilmeni viisi tautipesäkettä ja siinä toteutettiin 13 ennalta ehkäisevää teurastustoimenpidettä; yhteisön varoja ryhmä sai yhteensä 9,2 miljoonaa ecua.

45. Belgiassa ensimmäinen tautipesäke todettiin 30. kesäkuuta 1997. Yhtä lukuun ottamatta kaikki myöhemmät pesäkkeet ovat suoraan yhteydessä siihen. Koska tuottajaa epäillään taudin myöhäisestä ilmoittamisesta, viranomaiset päättivät varovaisuussyistä määrätä 50 prosentin leikkauksen maksettuun korvaukseen, ja tuottajan eläinlääkäriin nähden on aloitettu kurinpitomenettely. Tuottaja on ryhtynyt oikeustoimenpiteisiin.

Ennalta ehkäisevä teurastus

46. Jäsenvaltioiden ei edellytetä käyttävän ennalta ehkäisevää teurastusta, mutta jos ne käyttävät sitä, menettelylle olisi oltava sekä tekniseltä että tieteelliseltä kannalta katsottuna asianmukaiset perusteet. Belgia ja Saksa käyttivät ennalta ehkäisevää teurastusta aiemman epidemian aikana, ja sen todettiin olevan yksi tehokkaimmista tavoista ongelman ratkaisemiseksi alueilla, joilla eläintiheys on suuri. Vuosien 1997 - 1998 epidemian tapauksessa Espanja ja Alankomaat päättivät tästä syystä käyttää ennalta ehkäisevää teurastusta - Saksassa katsottiin, että teurastus ei ollut käytännössä mahdollista - kun taas Belgiassa sitä sovellettiin neuvoston päätöksen 90/424/ETY 6 artiklan perusteella torjuttaessa uhkaa, joka johtui läheisillä, Alankomaiden puolella sijaitsevilla tiloilla esiintyneestä klassisesta sikarutosta.

47. Klassisen sikaruttoepidemian alusta alkaen Alankomaan viranomaiset sovelsivat ennalta ehkäisevää teurastusmenettelyä, jossa käytiin läpi yhden kilometrin säteellä kahdesta ensin todetusta tautipesäkkeestä sijaitsevat tilat ja jonka tarkoituksena oli vähentää riskiä siitä, että tauti leviaisi ympäröiville tiloille. Helmikuussa käytiin läpi 26 tilaa (26000 sikaa), joista kolme todettiin myöhemmin tautipesäkkeiksi (kaksi luokiteltiin naapurikosketuksiin perustuviksi tapauksiksi). Tieteellisen tahon kanta ei ollut tuolloin yksimielinen: toiset olivat ennalta ehkäisevän teurastuksen kannalla, toiset taas sitä vastaan. Kansallisten asiantuntijoiden antamaa neuvoa noudattaen Alankomaiden viranomaiset päättivät 14. helmikuuta lakkauttaa ennalta ehkäisevän teurastamisen sillä perusteella, että se esti tärkeiden epitsootologisten tietojen keräämistä; ennalta ehkäisevää teurastamista jatkettiin kaksi kuukautta myöhemmin. Tuona aikana oli käytössä markkinatukitoimenpiteitä, joiden yhteydessä ostettiin 690000 eläintä.

48. Maaliskuuhun 1997 mennessä oli käynyt selväksi, että tartuntoja oli täytynyt olla 39 tilalla jo helmikuun alussa (epitsootologisen tutkimuksen tulos). Jos tämä olisi ollut siihen aikaan tiedossa, toimenpidettä olisi pitänyt soveltaa nopeasti kaikkiin kyseisiin tiloihin. Lakkautusjakson loppuun mennessä tautipesäkkeitä oli ilmennyt 91, ja ennalta ehkäisevä teurastus oli ilmeisen välttämätöntä, mutta riittämättömän renderointikapasiteetin vuoksi ennalta ehkäisevä teurastus voitiin aluksi toteuttaa noin 500 metrin säteellä eli optimietäisyyttä pienemmällä säteellä, ja sen aloitus lykkääntyi jopa 14 päivän päähän teurastuspäätöksestä, mikä heikensi strategian tehoa. Ennalta ehkäisevä teurastus kattoi 1182 tilaa, joista 67 luokiteltiin myöhemmin tautipesäkkeiksi. Vasta 12. toukokuuta 1997 toimenpidettä laajennettiin siten, että se kattoi tavoitteeksi asetetun yhden kilometrin säteen. Ennalta ehkäisevän teurastuksen yhteydessä tapettiin miljoona sikaa.

49. Wageningenissä sijaitsevan Landbouwuniversiteit-yliopiston tekemän simuloinnin mukaan(24) ennalta ehkäisevä teurastus olisi tarvinnut toteuttaa paljon harvemmilla tiloilla ja tautipesäkkeiden lukumäärä olisi todennäköisesti ollut noin 70, jos ennalta ehkäisevästä teurastusmenettelystä olisi pidetty tarkoin kiinni. Tältä pohjalta laskettuna kyseisten korvausten aiheuttamat kustannukset olisivat olleet 135 miljoonaa ecua pienemmät ja vastaavasti markkinatukikustannukset olisivat olleet pienemmät. Komission samoin kuin tilintarkastustuomioistuimen näkemyksenä on, että ennalta ehkäisevää teurastusta koskevaa menettelyä olisi noudatettava johdonmukaisesti kun siitä on kerran päätetty ja että Alankomaissa tehty lakkautuspäätös on vaikuttanut taudin kehittymiseen ja sitä kautta lisännyt kuluja.

50. Espanjassa paikallisten sikaruttoasiantuntijoiden kokouksessa tehtiin 7. toukokuuta 1997 päätös, jonka mukaan kaikki siat siitoseläimiä (emakkoja ja karjuja) lukuun ottamatta tuli teurastaa kaikilla tiloilla, jotka sijaitsivat 250 metrin säteellä tartuntapesäkkeestä. Eläinten lämmön tarkkailemista varten edellytettiin tehtäväksi viikoittaisia eläinlääkärintarkastuksia, mutta komission tutkimuksessa kävi ilmi, että näitä tarkastuksia ei suoritettu järjestelmällisesti. Espanjan hakeman eläinlääkintäkorvauksen kokonaismäärästä noin 20 prosenttia (6,6 miljoonaa ecua) liittyy "osittaiseen" ennalta ehkäisevään teurastukseen, ja noin puolet siitä maksettiin tuottajille, jotka myöhemmin saivat markkinatukitoimenpiteisiin perustuvia korvauksia. Riittämättömän renderointikapasiteetin vuoksi viranomaiset eivät pystyneet vastaamaan tuottajien tarpeeseen myydä eläimet markkinatukitoimenpiteeseen perustuen, joten viranomaiset päättivät avata 11 kunnallista kaivantoa ruhojen hautaamista varten (näihin kaivantoihin haudattiin kaiken kaikkiaan noin 140000 sikaa). Toimenpidettä, jonka oli määrä olla markkinatukitoimenpide, ei toisin sanoen pystytty toteuttamaan sellaisena, vaan toimenpide rahoitettiin eläinlääkinnällisenä toimenpiteenä ja määritettiin "ennalta ehkäiseväksi". Tuottajille maksettiin enemmän viimeksi mainitun järjestelmän perusteella.

51. Osittaisen ennalta ehkäisevän teurastamisen perusteleminen eläinlääkinnällisiin syihin vedoten on vähintäänkin kiistanalaista. Lisäksi peräkkäisinä päivinä toteutettuja toimia käsiteltiin eri tavalla - yhtenä päivänä ne katsottiin eläinlääkinnällisiksi, toisena markkinatukitoimenpiteiksi. Espanjan viranomaiset väittävät, että tautipesäkkeiden lukumäärä väheni nopeasti sen jälkeen kun osittainen teurastus otettiin käyttöön, mutta tautipesäkkeiden lukumäärä oli jyrkästi vähenevä jo ennen toimenpiteen aloittamista. Osittainen ennalta ehkäisevä teurastus on osoittautunut kalliimmaksi, ja monissa tapauksissa olisi tullut paljon halvemmaksi, jos ennalta ehkäisevänä toimenpiteenä olisi teurastettu koko karja sen sijaan että tilalla suoritettiin osittainen teurastus ja myöhemmin eläimet ostettiin markkinatukitoimenpiteiden yhteydessä - säästöä olisi kertynyt 300 ecua emakkoa kohden. Tilintarkastustuomioistuimella on komission tapaan vakavia epäilyjä tämän toimenpiteen perusteella suoritettavaksi pyydettyjen menojen tukikelpoisuudesta.

52. Belgiassa katsotaan, että ennalta ehkäisevä teurastus on tehokas tapa vähentää taudin leviämisvaaraa, ja siitä onkin tullut vakiomenettely. Teurastus kattaa kaikki siat tiloilta, jotka sijaitsevat yhden kilometrin säteellä tartuntapesäkkeestä: ennalta ehkäisevä teurastus suoritettiin kuudella tilalla (3647 sikaa) Alankomaiden rajan lähellä. Tämäntyyppisestä toimenpiteestä määrätään neuvoston päätöksen 90/424/ETY 6 artiklassa. Belgia on kuitenkin käyttänyt myös osittaista ennalta ehkäisevää teurastusta neuvoston direktiivin 80/217/ETY 6 artiklan perusteella, vaikka kyseisessä artiklassa ei nimenomaisesti viitata osittaiseen ennalta ehkäisevään teurastukseen. Teurastus kattoi useita riskialttiita eläineriä - Alankomaista tuotuja eläimiä (16000) ja Alankomaista tuodulla, saastuneeksi epäillyllä siemennesteellä siemennettyjä emakkoja (100). Oletuksena oli, että virus ei ollut levinnyt Alankomaissa ennen 15. tammikuuta 1997, ja tämän perusteella päätettiin, että kyseisen päivän jälkeen tuotuja eriä oli käsiteltävä riskialttiina eläiminä. Kuitenkin vain epäillyiltä alueilta peräisin olleet sikaerät teurastettiin, ja samassa kuorma-autossa kuljetetut, sikarutosta vapaalta Alankomaiden alueelta peräisin olleet erät jätettiin teurastamatta.

Korvaukset

53. Alankomaissa viranomaiset vahvistivat vakiokorvausmäärät joillekin sikaluokille, mutta yleensä arvioitsija ylitti ne. Suurempien korvausmäärien soveltamisen syitä ei dokumentoitu eikä kyseisten arvioitsijoiden jälkeenpäin antamissa selvityksissä ole kattavia perusteita maksetuille määrille.

54. Joidenkin tilaluokkien kohdalla emakoista maksettu, Alankomaiden viranomaisten määrittämä tuki perustui emakkokohtaiseen määrään, mihin lisättiin oletettu porsaiden määrä, joka oli 4,73. Tuloksena oli, että joillekin tuottajille maksettiin korvaus paljon useammasta porsaasta kuin tilalla oli teurastuksen aikaan. Eräässä tilintarkastustuomioistuimen tarkastamassa tapauksessa tuottajalle maksettu korvaus kattoi 1272:ta porsasta suuremman määrän kuin hänellä tosiasiassa oli. Komissio on laskenut, että tuottajille maksettiin perusteettomia korvauksia 175000 porsaan osalta, mistä olisi aiheutunut lisää kuluja yhteisön 10,7 miljoonan ecun budjettiin, mikäli komissio ei olisi hylännyt kyseisiä kuluja. Komissiolla on myös todentavaa aineistoa siitä, että jotkin näistä "puuttuvista" porsaista on saatettu myydä markkinatukitoimenpiteiden yhteydessä vähän ennen kuin emakot tapettiin ennalta ehkäisevässä teurastuksessa. Sellaisissa tapauksissa kyseisille tuottajille maksettiin todellisuudessa kahteen kertaan korvaus samoista porsaista.

55. Alankomaiden tapauksissa, joissa arviointikaavakkeelle on merkitty virheellinen summa mutta arvioitsijan muistiinpanoista ilmenee oikea summa, tukihakemuksen oikeudellinen pätevyys riippuu siitä, onko tuottajalla voinut olla virallinen tieto muistiinpanoista. Maksu laskettiin manuaalisesti, eikä eläintyypeittäin eriteltyjä korvaustietoja tallennettu atk-järjestelmään. Joissakin tapauksissa havaittiin yli 20 prosentin ero, kun verrattiin viikoittaisia ohjehintoja ja maksuissa käytettyjä arvoja.

56. "Overname"-järjestelmän (ks. jäljempänä) osalta todettiin yksityisen tarkastusyrityksen (Moret, Ernst & Young) toimittamassa tarkastuksessa, että liikasuorituksia oli maksettu yhteensä noin 340000 ecun arvosta. Komissio ja tilintarkastustuomioistuin kävivät läpi toimista poimitun otoksen, ja myös tässä tarkastelussa havaittiin joitakin muita liikasuorituksia: muun muassa yksi tapaus, jossa korvaus oli maksettu kahteen kertaan samoista porsaista ("overname" ja ennalta ehkäisevä teurastus).

57. Teurastuskeskuksiin lähetettyjen eläinten osalta on mahdotonta seurata kirjausketjua renderointiin asti. Moret, Ernst & Young yritti analyysissään rekonstruoida tämän ketjun. Yritys tuli siihen tulokseen, että 33 prosentin ero, joka todettiin teurastuskeskuksiin toimitettujen 47,9 miljoonan kilogramman ja renderointilaitoksiin toimitettujen 31,9 miljoonan kilogramman välillä, voidaan riittävällä tavalla selittää kosteudenpoistoprosessilla, joka kohdistui moniin ruhoihin ennen renderointia. Alankomaiden viranomaiset ovat myös pyrkineet täsmäyttämään panosten ja tuotosten kokonaismäärät kunkin teurastuspaikan osalta.

58. Belgiassa arvioinnin suorittaa alan asiantuntija. Siinä määritetään kunkin luokan (vieroitettu sika, vieroittamaton sika, emakko, nuori emakko, lihotussika, siitoskarju) eläinten lukumäärä ja arvioidaan nuorten emakkojen, lihotussikojen ja vieroitettujen sikojen keskipaino. Eri luokkien eläimistä koostuvien erien tapauksessa ei otettu huomioon todellisia painoja, vaikka niitä olisi voitu käyttää, jotta olisi voitu laatia tarkempiin perusteisiin pohjautuvia maksulaskelmia. Näitä sekaeriä tarkastaessaan tilintarkastustuomioistuin havaitsi kolme tapausta, joissa korvauksen laskemiseen käytetty arvioitu paino ylitti todellisen painon jopa 18 prosentilla. Alenevan kg-tariffin vuoksi liikasuoritukset olivat näissä tapauksissa tasoltaan pienemmät.

59. Vastaavasti myös Espanjassa eri eläinluokkia yhdistettiin painoa määritettäessä. Siksi on mahdotonta vahvistaa, että korvaukset on maksettu oikeamääräisinä; tällainen tilanne oli poikkeuksetta 67500:n tilalle haudatun eläimen kohdalla, joiden tapauksessa tuen laskemiseen käytettiin eläinlääkäreiden arvioimia painoja. Tilintarkastustuomioistuin totesi, että oikeiden korvausmäärien noudattamatta jättämisen vuoksi maksettiin yhteensä 1,2 miljoonan ecun arvosta liikasuorituksia.

60. Saksassa arviointikomitea vahvistaa sikakarjan arvon. Korvaus perustuu elävien sikojen arvioituun painoon, eikä korvausta muuteta vastaamaan renderointilaitokselle vastaanotettujen ruhojen todellista painoa. Tarkastetussa otoksessa arvioitu elopaino oli jopa 13 prosenttia suurempi kuin teurasruhon paino.

61. Belgiassa ei ollut olemassa asiakirjoja, joiden avulla voitaisiin selittää eri korvausmäärät, joita käytettiin osittaisessa ja sataprosenttisessa teurastuksessa emakkojen ja porsaiden tapauksessa. Nuorista emakoista maksettavaa alkuperäistä korvausmäärää nostettiin tuottajien vastalauseiden vuoksi. Joissakin tapauksissa tämä johti maksettavan korvauksen kaksinkertaistumiseen. On tarkoitus, että nuorista emakoista tulee siitosemakoita, ja siksi ne ovat luonnostaan arvokkaampia. Nuorista emakoista maksettu korvaus oli keskimäärin 75 prosenttia suurempi kuin lihotussikojen korvaus, minkä vuoksi on selvää, että on tuottajan taloudellisten etujen mukaista maksimoida pikemminkin nuorten emakkojen kuin lihotussikojen määrä. On lisäksi epäselvää, milloin porsaasta tulee nuori emakko. Jo 25 kilogramman painoisia eläimiä on luokiteltu nuoriksi emakoiksi korvauksen saamiseksi, kun taas markkinatukitoimenpiteissä alle 26 kilogramman painoiset eläimet luokiteltiin porsaiksi. Korvausmenettelyä kuvaavan asiakirjan mukaan normaalilla tuotantotilalla nuorten emakkojen lukumäärä on enintään 20 prosenttia emakkojen lukumäärästä. Erikoistuneilla tiloilla tämä prosenttiosuus voi tietenkin olla suurempi. Kun tauti puhkesi Belgiassa, nuorten emakkojen osuus joillakin teurastusten kohteena olleilla tiloilla oli lähes 60 prosenttia eli normiin nähden kolminkertainen.

62. Espanjassa on tiettyjen eläinluokkien kohdalla todettavissa merkittävä ero eläinlääkinnällisten toimenpiteiden ja markkinatukitoimenpiteiden perusteella maksetun tuen välillä. Esimerkiksi 14. heinäkuuta 1997 teurastetuista 15 kilogramman painoisista porsaista maksettiin eläinlääkintätukea 8575 ESP, kun markkinatuki oli 17 prosenttia suurempi. Molemmat tukimäärät olivat varsinaiseen markkinahintaan nähden yli kaksinkertaiset. Keskimääräinen tuki, jota maksettiin Alankomaiden "overname"-järjestelmässä teurastetuista lihotussioista, oli 20 prosenttia suurempi kuin markkinatukitoimenpiteen perusteella maksettu määrä. Tällaiset erot eivät ole suuruusluokaltaan perusteltavissa.

Alankomaiden "overname"-järjestelmä

63. Markkinatukitoimenpiteet, joiden käyttöönotosta säädettiin 3 päivänä maaliskuuta 1997 annetussa komission asetuksessa (EY) N:o 413/97(25), rajattiin lihotussikoihin ja porsaisiin, mutta kaikki sikaluokat kuuluivat kuljetuskiellon piiriin. Erikoistuminen (ks. kohta 7) johti nopeasti tilanahtauteen ja aiheutti hyvinvointiongelmia monilla tiloilla.

64. Tämä ongelma pahentui, sillä 1675 tilaa oli julistettava epäilyksenalaisiksi kahdessa keinosiemennyskeskuksessa todetun tartunnan vuoksi. Epidemian alussa ei uskottu, että klassinen sikarutto voisi levitä keinosiemennyksen kautta. Myöhemmät tapaukset viittasivat kuitenkin siihen suuntaan, ja tällaisen yhteyden oletettu olemassaolo oli sovelletun menettelyn yhtenä lähtökohtana(26).

65. Näin ollen Alankomaiden viranomaiset päättivät maaliskuussa 1997 ottaa käyttöön kansallisin varoin rahoitetun eläinlääkinnällisen tukitoimenpiteen ("overname"-järjestelmän), josta tuottajille maksettiin korvaus terveistä sioista, jotka tuottajat valitsivat teurastettaviksi. Kesäkuussa 1998 Alankomaiden viranomaiset sisällyttivät kuitenkin noin 70 miljoonan ecun summan yhteisön osarahoitusta koskevaan maksupyyntöönsä. Tilintarkastustuomioistuimen ja komission yhdessä (syyskuussa 1998) toimittaman tarkastuksen tulosten perusteella komissio hylkäsi toukokuussa 1999 tämän osuuden Alankomaiden maksupyynnöstä sillä perusteella, että kyseiset siat olivat terveitä eivätkä näin ollen täyttäneet neuvoston päätöksen 90/424/ETY 3 artiklassa määrättyjä edellytyksiä; yhtenä perusteluna oli myös se, että järjestelmä ei osittaisen ja vapaaehtoisen luonteensa vuoksi ole neuvoston direktiivissä 80/217/ETY säädettyjen edellytysten mukainen.

Poikkeukselliset markkinatukitoimenpiteet

Tarkoitus

66. Näiden toimenpiteiden tarkoituksena on poistaa sikoja ja porsaita tilanahtauden välttämiseksi tiloilla, jotka sijaitsevat eläinlääkinnällisten toimenpiteiden nojalla määrättyjen eläinten liikkumisrajoitusten piiriin kuuluvilla suoja- ja valvontavyöhykkeillä, sillä rajoitukset voivat johtaa sianlihamarkkinoiden vakavaan häiriintymiseen. Vaikka katsotaan, että kyseiset eläimet eivät ole klassiseen sikaruttoon sairastuneita, kun ne viedään pois tilalta, ruhot on jalostettava tuotteiksi, joita ei ole tarkoitettu ihmisravinnoksi, eli ruhot on renderoitava. Tuottajille maksettu hinta on lihotussikojen osalta yhtä suuri kuin yli 120 kilogrammaa painavista lihotussioista maksettava markkinahinta. Tätä vähemmän painavat siat ostetaan alhaisempaan hintaan, ja porsaat ostetaan painoluokittain vahvistettuun kiinteään hintaan. Painona käytetään erän keskipainoa. Tästä menettelystä poikkeavia toimenpiteitä otettiin käyttöön kaksi - säilykkeiksi jalostaminen Saksassa ja siemennyskielto Alankomaissa.

Kirjausketju

67. Belgiassa on asianmukainen kirjausketju ja maksuasiakirjat ovat yleensä hyvin dokumentoituja. Kataloniassa tarkastetut asiakirjat sisälsivät riittävästi tietoja, jotta voitiin varmistua, että maksut oli laskettu oikein. Komissio on kuitenkin havainnut, että 10 prosenttia tarkastetusta otoksesta oli tapauksia, joissa tilan eläinrekisterin mukainen poistettujen eläinten lukumäärä oli suurempi kuin myöhemmin maksupyynnössä esitetty määrä. Rekisteriin merkittyä määrää käytettäessä erän keskipaino olisi pienentynyt, mikä olisi johtanut pienempään maksuun tai maksupyynnön hylkäämiseen. Espanjan viranomaiset eivät edellyttäneet, että tuottajien olisi pitänyt liittää maksupyyntöihinsä kopiot eläinrekistereistä.

68. Saksassa ei ollut sikojen renderointilaitokseen toimittamista koskevien asiakirjojen ohella erillisiä asiakirjoja osoituksena renderoinnista. Alankomaissa puolestaan Moret, Ernst & Young esitti 30. tammikuuta 1998 päivätyn tarkastusraportin, joka liittyi hyväksyttyyn LASER-maksajavirastoon ja sen toimintaan vuonna 1997. Yleispäätelmissä Moret, Ernst & Young pidättyi ottamasta kantaa markkinatukitoimenpidettä koskeviin menoihin, sillä LASER ei ollut pystynyt näyttämään kokonaisuudessaan toteen, että kaikki ostetut siat oli loppujen lopuksi renderoitu tai sijoitettu kylmävarastoihin. LASER ottikin käyttöön uuden "VAS"-nimisen järjestelmän, johon kirjattiin kaikki toimenpiteen yhteydessä tapahtuneet sikojen siirrot. Järjestelmään vietiin takautuvasti kaikki relevantit tiedot asiakirja-aineistosta. Tarkastettuaan järjestelmän yritys laati toisen raportin, joka oli päivätty 5. maaliskuuta 1998 ja jossa se perui aiemmin esittämänsä varauksen. VAS-järjestelmän käyttöönotosta huolimatta on kuitenkin huomattava, että tietyt sikaerät ovat saattaneet osin tai kokonaisuudessaan päätyä kylmävarastoihin, mikä tarkoittaa, että toimitettujen ja purettujen määrien täsmäytys voidaan tehdä vasta sen jälkeen kun kaikki kylmävarastoissa olevat erät on käsitelty.

Teurasemakot

69. Teurasemakkoja ei alun perin säädetty tukikelpoisiksi asetuksissa, joilla otettiin käyttöön poikkeukselliset tukitoimenpiteet neljän jäsenvaltion sianlihamarkkinoita varten. Alankomaiden tapauksessa perusasetusta muutettiin(27) siten, että säädettiin enintään 25000 teurasemakkoa kattavasta tuesta, joka oli 70 prosenttia E-luokan sioista maksetusta tuottajahinnasta. Vaikka tästä toimenpiteestä säädettiin Alankomaiden viranomaisten pyynnöstä, viranomaiset eivät koskaan toteuttaneet sitä, sillä eläinten hyvinvointia koskeva ongelma ei ollut niin iso, että se olisi antanut aiheen ostamiseen. Yhteensä 1000 teurasemakkoa ostettiin "overname"-järjestelmän perusteella, vaikka teurasemakkojen luokka ei asianomaisten sääntöjen mukaan kuulunut järjestelmään.

70. Myös Espanjassa perusasetusta muutettiin siten, että enintään 11000 teurasemakkoa otettiin tuen piiriin, mutta vain 50 prosenttia (5520) ostettiin toimenpiteen yhteydessä. Teurasemakot eivät kuuluneet niiden muutosten piiriin, joita tehtiin Saksaa ja Belgiaa koskeviin perusasetuksiin.

Säilykkeiksi jalostaminen Saksassa

71. Poikkeuksellisista markkinoiden tukitoimenpiteistä sianliha-alalla Saksassa annetun asetuksen (EY) N:o 414/97 muuttamisesta 25 päivänä maaliskuuta 1997 annetussa komission asetuksessa (EY) N:o 546/97(28) säädettiin, että näiden toimenpiteiden yhteydessä ostettuja sianruhoja voidaan käyttää säilykelihan tuotantoon. Koska aina on jossain määrin olemassa riski siitä, että siat voivat olla klassiseen sikaruttoon sairastuneita, lihalle on tehtävä lämpökäsittely. Säilykkeiksi jalostamisen yhteydessä viranomaisten on suoritettava paikalla lihan jalostuksen jatkuvaa valvontaa. Jotta vältettäisiin yhteisön markkinoiden häiriöt ja jotta suojeltaisiin perinteisiä kauppayhteyksiä kolmansien maiden kanssa, säilykkeiksi jalostettu liha on vietävä EU:n alueen ulkopuolelle ilman vientitukia.

72. Säilykkeiksi jalostettujen tuotteiden valmistamista varten suoritetusta 19392 sian ostosta maksettiin korvausta 8,2 miljoonaa Saksan markkaa. Yhteisö on maksanut siitä 70 prosenttia (5,7 miljoonaa Saksan markkaa).

73. Valmistettiin kahta tuotetta: 1300 tonnia "Schinkenfleisch"ia ja 708 tonnia "Schmalzfleisch"ia eli 50 prosenttia asetuksen mukaisesta 4000 tonnin määrästä. Koko tuotanto oli määrä toimittaa Venäjälle. Vientitoimitukset Venäjälle alkoivat viikolla 20 vuonna 1997 ja päättyivät viikolla 34 vuonna 1998 Venäjän talouskriisin vuoksi. Maahan vietiin yhteensä 1594 tonnia, mutta jäljelle jäänyt varasto - 20 prosenttia tuotetusta määrästä - on varastoituna tuotantolaitoksella, ja varastoon on kohdistettava tulliviranomaisten toimittamia tarkastuksia, jotta varmistettaisiin, ettei sitä tuoda EU:n markkinoille.

Siemennyskielto Alankomaissa

74. Komission asetuksessa (EY) N:o 1564/97(29) säädetään tuesta enintään 220000 emakolle, jotka ovat siemennyskiellon alaisia "3 päivästä kesäkuuta 1997 alkaen Alankomaiden asetuksen 'asetus sikojen lisääntymistoimien kieltämisestä 1997 - Regeling fokverbod varkens 1997' perusteella". Tämä 3. kesäkuuta 1997 käyttöönotettu kielto koski määritettyä aluetta, jota laajennettiin huomattavasti 24. kesäkuuta 1997. Tukea maksettiin 32 ecua emakkoa kohti kiellon ajan. Muista markkinatukitoimenpiteistä poiketen kielto oli pakollinen. Tuottajat voivat hakea tukea kuitenkin vain sillä edellytyksellä, että he sitoutuivat noudattamaan kaikkia tuen ehtoja. Ollakseen oikeutettuja tukeen tuottajien piti alkuperäisten säännösten mukaan huolehtia, että emakot siemennettiin neljän kuukauden kuluessa kiellon päättymisestä. Myöhemmin Alankomaiden viranomaiset totesivat, että olisi mahdotonta pitää kiinni tästä edellytyksestä, ja lainsäädäntöä muutettiin vastaavasti(30) siten, että emakkoja oli pidettävä tilalla neljän kuukauden ajan kiellon päättymisestä, mutta niitä ei tarvinnut siementää. Kielto päättyi 12. marraskuuta 1997.

75. Asetuksen perusteella haettiin tukea yhteensä 191024 emakolle. Yhteisön osuus oli enintään 70 prosenttia maksetusta tuesta, mutta se ei kuitenkaan voinut olla suurempi kuin se määrä, mitä olisi maksettu porsaista, jotka olisivat syntyneet siemennyskiellon voimassaoloaikana (vähennettynä 116 päivällä), mikäli emakot olisi siemennetty. Alankomaiden viranomaiset ovat esittäneet 9,3 miljoonan ecun maksupyynnön viimeksi mainitulla perusteella.

76. Siemennyskieltoon perustuva tuki kuuluu yhdennetyn hallinto- ja valvontajärjestelmän tarkastusten piiriin. Alankomaiden viranomaiset ovat itse asiassa tarkastaneet tuenhakijoita huomattavasti enemmän (yli 50 prosenttia) kuin edellytetyt 10 prosenttia. Tulokset osoittavat, että merkittävä osuus kaikista hylkäystapauksista perustui siihen, että emakko oli siemennetty kiellon aikana (34 yhteensä 431:stä tarkastetusta). Koska otoksen poiminnassa sovelletut perusteet käsittivät riskin arvioinnin, näitä tuloksia ei pitäisi ekstrapoloida.

Varainhoitovuotta 1995 koskevan vuosikertomuksen seuranta

77. Varainhoitovuodelta 1995 antamassaan vuosikertomuksessa tilintarkastustuomioistuin käsitteli toimenpiteitä, joita Saksan ja Belgian viranomaiset olivat toteuttaneet vuosien 1993 - 1995 klassisen sikaruttoepidemian kukistamiseksi. Tilintarkastustuomioistuin esitti neljä pääsuositusta, joiden pohjalta ei ole vielä kaikilta osin toteutettu jatkotoimia.

78. Lainsäädännössä olisi esitettävä selvästi "ne ehdot, joiden vallitessa eläinlääkinnällisiä tai poikkeuksellisia toimenpiteitä voidaan soveltaa". Vaikka komissio on tällä välin tehnyt selväksi, mikä on sen kanta tiettyjen tukeen oikeuttamattomien menoryhmien osalta, jotkin jäsenvaltiot sisällyttävät edelleen näitä korvausvaatimuksia maksupyyntöihinsä (ks. kohdat 42, 50 ja 63 - 66).

79. "Komission olisi tutkittava, onko eri tukimäärien soveltaminen - - aiheellista" näiden kahden toimenpiteen kohdalla. Poikkeuksellisissa markkinatukitoimenpiteissä rahoitusosuus on ollut 70 prosenttia ja eläinlääkinnällisissä toimenpiteissä 50 prosenttia. Koska eläinlääkinnällisten ja markkinatukitoimenpiteiden välillä on syy-yhteys ja koska joidenkin toimenpiteiden luokittelussa on esiintynyt vaikeuksia, olisi entistä aiheellisempaa ottaa käyttöön yhteinen 50 prosentin osarahoitusmäärä. Tällä tavoin poistettaisiin tekijät, jotka houkuttelevat järjestelmien "uudelleenluokitteluun" taloudellisen edun saamiseksi.

80. "Olisi toteutettava tarvittavat toimenpiteet sen varmistamiseksi, että jäsenvaltioiden tuottajille maksamat korvaukset lasketaan nykyistä tarkempia ja yhtenäisempiä menetelmiä käyttäen". Eläinlääkinnällisten toimenpiteiden perusteella maksetut tukimäärät riippuvat harkinnanvarasta, jonka jäsenvaltiot antavat arvioitsijoille. Tuen (markkinatuen ja eläinlääkinnällisten toimenpiteiden tuen) määrissä on merkittäviä eroja jäsenvaltioiden välillä ja myös jäsenvaltioiden sisällä. Tilannetta pahentaa se, että on ollut käytäntönä määrittää paino eri eläinluokista koostuville erille, on luotettu painoarvioihin ja on sovellettu poikkeavia painoluokkia (ks. kohdat 53 - 58). Nuorista emakoista (ks. kohta 61) ja emakoista maksetut korvaukset ovat vaihdelleet suuresti, ja Alankomaissa syntyi tilanne, jossa emakoista maksettu korvaus perustui teoreettiseen porsaiden määrään (ks. kohta 53). Vaikka voidaankin hyväksyä, että korvausmäärät vaihtelevat jäsenvaltioittain kansallisten markkinahintojen mukaan, ei kuitenkaan ole loogista, että eläinlääkinnällisten toimenpiteiden korvausmäärät ylittivät joissakin tapauksissa markkinatukitoimenpiteiden korvausmäärät samantyyppisten ja -painoisten eläinten kohdalla ja että joissakin muissa tapauksissa tilanne oli päinvastainen (ks. kohta 62).

81. Komission olisi toimitettava neuvostolle arviointi voimassa olevista säännöksistä. Sen olisi tarkasteltava, missä määrin tehosikatalouden tuottajien olisi osallistuttava klassisen sikaruton hävittämiseen tähtääviin toimenpiteisiin. Komissio on laatinut sianliha-alan tilanteesta kertomuksen(31), joka painottuu rakennetukitoimenpiteisiin. Kertomuksessa todetaan, että tehosikataloustuotannon ympäristökustannuksia ei ole osoitettu tuottajien maksettavaksi. Sama koskee myös kustannuksia, jotka aiheutuvat klassisen sikaruton kaltaisten tautien hävittämistoimista, mutta kertomuksessa ei tuoda esiin vaihtoehtoa, jossa osa näistä kustannuksista annettaisiin tuottajien vastattavaksi. Alankomaiden viranomaiset ovat kuitenkin toteuttaneet tämänsuuntaisia toimia ottamalla käyttöön erityisen maksun (ks. kohta 7).

Päätelmät

82. Kustannushyötyanalyysi, joka oli rokotusten vastaisen politiikan taloudellisena perusteena, olisi otettava uudelleen tarkasteltavaksi ottaen huomioon vuosien 1997 - 1998 klassisen sikaruton erittäin suuret kustannukset sekä merkkiainerokotteiden kehittäminen (ks. kohdat 16 - 19).

83. Eläinten liikkumisen valvontaa varten luodusta EU:n järjestelmästä ei pystytty saamaan tärkeitä tietoja, jotka olisivat olleet tarpeen taudin leviämisen estämiseksi (ks. kohta 24). Espanjassa klassista sikaruttoa ei aluksi havaittu, jolloin taudin oli mahdollista levitä (ks. kohta 44). Saksassa, Espanjassa ja Belgiassa tietyt henkilöt/yritykset ovat lisäksi myötävaikuttaneet taudin leviämiseen (ks. kohta 45). Siemennesteen osuus klassisen sikaruton levittäjänä jäi huomaamatta, mikä pahensi jo ennestään vaikeaa tilannetta Alankomaissa ja aiheutti seurauksia Belgiassa (ks. kohta 52), ja päätös ennalta ehkäisevän teurastamisen lakkauttamisesta Alankomaissa pahensi taudin torjuntaongelmaa (ks. kohta 48).

84. Sianruhojen käyttäminen vientiin tarkoitettujen lisäsäilykkeiden valmistuksessa edellyttää paljon hallinnollista valvontaa. Yksi kolmasosa lihotussioista, jotka ostettiin markkinatuen perusteella Saksassa, käytettiin tällä tavoin, mutta 20 prosenttia lopputuotteesta on edelleen varastoituna, eikä varastoa näillä näkymin saada myydyksi lyhyen ajan kuluessa (ks. kohdat 71 - 73). Tällaiset toimenpiteet aiheuttavat enemmän ongelmia kuin mitä niiden avulla pystytään ratkaisemaan, ja siksi niitä ei tulevaisuudessa tulisi sallia. Vastaavasti myös siemennyskiellon valvonta on osoittautunut hankalaksi, suuri osa tukihakemuksista todettiin tukikelvottomiksi (ks. kohta 76).

85. Vuosien 1993 - 1995 epidemian jälkeen on edistytty hitaasti kehitystyössä, jossa on tarkoituksena luoda erityinen strategia tulevien tautitapausten torjumista varten. Tällä välin yhteisöllä oli vastassaan kaikkien aikojen pahin klassisen sikaruton epidemia. Eläinlääkintäalan muiden ongelmien (vapaiden sisämarkkinoiden luominen ja BSE) painottamisen vuoksi klassiseen sikaruttoon liittyville varautumissuunnitelmille ei annettu sitä ensisijaista painoarvoa, joka niille vuosien 1997 - 1998 epidemiasta saatujen kokemusten perusteella kuului. Tilintarkastustuomioistuin kehottaa komissiota osoittamaan tarvittavat resurssit, jotta tätä alaa koskevan yhteisön lainsäädännön ja politiikan tarkistaminen saataisiin valmiiksi mahdollisimman pian. Jäsenvaltioiden on myös huolehdittava vastuustaan yhteisön lainsäädännön tehokkaan täytäntöönpanon alalla, jotta pienennettäisiin riskiä siitä, että tulevat klassisen sikaruton tautipesäkkeet johtavat yhtä laajoihin epidemioihin.

Tilintarkastustuomioistuin on hyväksynyt tämän kertomuksen Luxemburgissa 13. tammikuuta 2000 pitämässään kokouksessa.

Tilintarkastustuomioistuimen puolesta

Jan O. Karlsson

presidentti

(1) Maatalouden tilanne Euroopan unionissa 1996.

(2) Komission asetus (EY) N:o 2042/98, annettu 25 päivänä syyskuuta 1998 (EYVL L 263, 25.9.1998, s. 12).

(3) Health Strategies to control swine infectious diseases: European experience, komission valmisteluasiakirja 30. tammikuuta 1996 (VI/1715/96).

(4) Kertomus sianliha-alan tilanteesta Euroopan unionissa alan rakennetukitoimenpiteiden mahdolliseksi muuttamiseksi, KOM(98)434 lopullinen, 27.7.1998.

(5) Komission päätös 98/399/EY, tehty 8 päivänä kesäkuuta 1998 (EYVL L 176, 20.6.1998, s. 36) ja komission päätös 1999/39/EY, tehty 21 päivänä joulukuuta 1998 (päätöksen 96/552/EY kumoamisesta) (EYVL L 11, 16.1.1999, s. 47).

(6) Health Strategies to control swine infectious diseases: European experience, komission valmisteluasiakirja 30. tammikuuta 1996 (VI/1715/96).

(7) EYVL L 47, 21.2.1980, s. 11.

(8) Komission päätös 1999/246/EY, tehty 30 päivänä maaliskuuta 1999 (EYVL L 93, 8.4.1999, s. 24).

(9) EUR 5738 e.

(10) EYVL L 47, 21.2.1980, s. 11.

(11) The Use of Marker Vaccines in the Control of Infectious Diseases in Particular, CSF VI/8119/97, 17.9.1997.

(12) Neuvoston päätös 93/384/ETY, tehty 14 päivänä kesäkuuta 1993, EYVL L 166, 8.7.1993, s. 34.

(13) EYVL L 224, 18.8.1990, s. 29.

(14) Untersuchungen zu Vorkommen, Ausbreitung und Bekämpfung der KSP in Deutschland 1993 - 95 (ei päiväystä), Hannoverin vertailulaboratorio.

(15) Komission asetus (EY) N:o 413/97 (EYVL L 62, 4.3.1997, s. 6).

Komission asetus (EY) N:o 414/97 (EYVL L 62, 4.3.1997, s. 29).

Komission asetus (EY) N:o 581/97 (EYVL L 87, 2.4.1997, s. 11).

Komission asetus (EY) N:o 913/97 (EYVL L 131, 23.5.1997, s. 14).

(16) Komission asetus (EY) N:o 370/98, annettu 17 päivänä helmikuuta 1998 (EYVL L 47, 18.2.1998, s. 10).

(17) Komission päätös 97/122/EY, tehty 14 päivänä helmikuuta 1997 (EYVL L 45, 15.2.1997, s. 48).

(18) EYVL L 224, 18.8.1990, s. 19.

(19) Komission päätös 1999/18/EY, tehty 22 päivänä joulukuuta 1998 (EYVL L 6, 12.1.1999, s. 18).

(20) EYVL L 16, 21.1.1997, s. 43.

(21) Komission asetus (EY) N:o 76/97, annettu 17 päivänä tammikuuta 1997 (EYVL L 16, 18.1.1997, s. 74).

(22) Komission asetus (EY) N:o 151/96, annettu 29 päivänä tammikuuta 1996 (EYVL L 23, 30.1.1996, s. 9).

(23) Yhteisön klassisen sikaruton vertailulaboratoriosta saadut tiedot.

(24) LNV:n lopullisen arviointiraportin (maaliskuu 1998) liite 8.

(25) EYVL L 62, 4.3.1997, s. 26.

(26) Hannoverin vertailulaboratoriossa vuoden 1998 alussa suoritetut kokeet osoittivat, että on erittäin vaikeaa havaita viruksen olemassaoloa siemennesteessä ja että virusta todetaan siinä vain hyvin pieninä määrinä. Koska kotieläiminä pidetyt karjut eivät oireile tavalla, joka viittaisi selkeästi klassiseen sikaruttoon, kaikissa keskuksissa on ollut pyrkimyksenä hoitaa pikemminkin oireita kuin suorittaa kokeita klassisen sikaruton toteamiseksi.

(27) Komission asetus (EY) N:o 1293/97, annettu 3 päivänä heinäkuuta 1997 (EYVL L 176, 4.7.1997, s. 23).

(28) EYVL L 84, 26.3.1997, s. 12.

(29) EYVL L 208, 2.8.1997, s. 25.

(30) Komission asetus (EY) N:o 1688/97, annettu 29 päivänä elokuuta 1997 (EYVL L 239, 30.8.1997, s. 1).

(31) Kertomus sianliha-alan tilanteesta Euroopan unionissa alan rakennetukitoimenpiteiden mahdolliseksi muuttamiseksi, KOM(98)434 lopullinen, 27.7.1998.

Komission vastaukset

Yhteenveto

Vaikka komissio myöntääkin, että parannukselle on sijaa ja että eräät toimenpiteet ovat viivästyneet kiireellisempien seikkojen aiheuttamien vaatimusten vuoksi, se katsoo, että tilintarkastustuomioistuin ei anna riittävää tunnustusta tähän mennessä saavutetusta edistyksestä

Vaikka yhteisö ei ole ollut täysin vapaa klassisesta sikarutosta, todisteet osoittavat, että viimeisimmät tautipesäkkeet liittyvät klassisen sikaruton esiintymiseen villisikakannassa, ja taudin hävittäminen tästä eläinryhmästä on erityisen vaikeata, kuten viimeisimmästä tiedekomitean kertomuksesta käy ilmi.

Eläinten liikkumisen valvontaan tarkoitettuun yhteisön ilmoitusjärjestelmään, Animoon, voidaan epäilemättä tehdä parannuksia, ja komissio varmistaa, että tilintarkastustuomioistuimen huomautukset otetaan huomioon tämän järjestelmän tulevaisuutta tarkasteltaessa. Tällä hetkellä on ensisijaisen tärkeätä varmistaa, että Animo-järjestelmä toimii edelleen 1. tammikuuta 2000 jälkeen. Tilintarkastustuomioistuimen Animo-järjestelmää kohtaan esittämä arvostelu koskee kuitenkin suurimmaksi osaksi pikemminkin sitä, miten kansalliset viranomaiset ovat käyttäneet järjestelmää, kuin järjestelmän puutteita. Osa niistä ei edes liity Animo-järjestelmään vaan kansallisten hallintomenettelyiden puutteisiin. Olisi syytä muistaa, että Animo-järjestelmä on ensi sijassa jäsenvaltioiden välinen yhteistyöhanke ja että komission tehtävä on helpottaa yhteistyötä pikemminkin kuin toimia järjestelmän pääasiallisena johtajana.

Komissio myöntää, että sen rokotusten vastaista politiikkaa olisi tarkasteltava uudelleen silloin kun merkkiainerokotteista on tullut luotettavia ja kun niitä on saatavilla. Näiden rokotteiden koekäyttö aiemmin tänä vuonna osoitti kuitenkin, että niiden kehittelyssä ei ole vielä päästy siihen vaiheeseen, että ne voitaisiin ottaa käyttöön. Arvioiden mukaan on tehtävä vielä useita vuosia töitä ennen kuin niistä tulee todellinen vaihtoehto.

Komissio rahoittaa parhaillaan tutkimushanketta, joka tekee kustannushyötyanalyysin vaihtoehtoisista klassisen sikaruton valvontastrategioista, joihin kuuluu merkkiainerokotteiden mahdollinen käyttö tulevaisuudessa. Tällä välin on kansainväliseen kauppaan liittyvien syiden vuoksi oleellista jatkaa rokotusten vastaista politiikkaa.

Kuten tilintarkastustuomioistuin huomauttaa, klassisen sikaruton puhkeamisen vuoksi toteutetuista toimenpiteistä aiheutuneiden kansallisten kustannusten korvauspyynnöt ovat vähentyneet tai ne on hylätty jäsenvaltioissa tehtyjen komission tarkastusten seurauksena. Näitä seikkoja koskeva työ on edelleen kesken. Tilintarkastustuomioistuin osallistui komission tarkastuksiin yhdessä jäsenvaltiossa vuonna 1998, eikä näiden kahden elimen kesken ole erimielisyyttä silloin tarkastettujen kustannusten tukikelpoisuudesta.

Ajatus tukikelpoisten eläinten yhteisön ja kansallisten enimmäismäärien soveltamisesta poikkeuksellisissa markkinatukitoimenpiteissä oli komission aloite, kun se käytti käytettävissään olevaa hallintovaltaa vuosina 1993 - 1994 puhjenneen klassisen sikaruton epidemian aikana. Muutokset enimmäismäärissä ovat täysin luonnollisia, sillä kukaan ei voi alussa tietää, kuinka monta eläintä saa tartunnan tautitapauksen aikana. Sianlihan hallintokomitea, jonka puheenjohtajana komissio toimii, on tehnyt nämä päätökset. Säännökset on annettu komission ja niiden jäsenvaltioiden, joita asia koskee, kesken käytyjen keskustelujen jälkeen. Keskusteluja käytiin niin valmisteluvaiheessa kuin varsinaisten kokoustenkin aikana. Ensisijainen vastuu näiden päätösten tekemisestä on kuitenkin jäsenvaltioilla.

Komissio aikoo ehdottaa, että tilintarkastustuomioistuimen mainitsemien vaikeuksien välttämiseksi markkinoiden tukitoimenpiteiden osarahoituksen määrä olisi tulevaisuudessa sama kuin eläinlääkintätoimenpiteille myönnetty määrä. Se muistuttaa kuitenkin, että poikkeuksellisia markkinatukitoimenpiteitä rahoitettiin monen vuoden ajan kokonaan ja että osarahoituksen asteittainen käyttöönotto toteutettiin komission aloitteesta.

Komissio on samaa mieltä siitä, että tuottajilla olisi oltava enemmän vastuuta eläintautien hävittämisen taloudellisista näkökohdista, esimerkiksi jonkinlaisten vakuutussuunnitelmien kautta. Koska tämä kuuluu kunkin jäsenvaltion toimivaltaan, komissio aikoo arvioida mahdollisuutta tukea jäsenvaltioita tällaisten suunnitelmien aloittamisessa muuttamalla näitä asioita koskevaa yhteisön lainsäädäntöä.

Komissio tunnustaa, että työ sen varmistamiseksi, että jäsenvaltiot ovat laatineet tehokkaita varautumissuunnitelmia klassisen sikaruton varalta, on kestänyt aiottua kauemmin. Tälle on useita syitä. Ensinnäkin komission henkilöstöresurssit edellyttivät priorisointia yhteismarkkinoiden käyttöön ottamisen valmisteluvaiheessa, sillä BSE-kriisi edellytti toimenpiteitä samaan aikaan. Koska suu- ja sorkkataudin puhkeamisen varalta oli olemassa hyvin laaditut suunnitelmat, joita voitiin käyttää klassisen sikaruton puhkeamisen yhteydessä, katsottiin, että erityisesti klassista sikaruttoa koskevien suunnitelmien valmistelua voitaisiin lykätä kohtuullisesti. Valitettavasti taudin myöhempi puhkeaminen osoitti, että jäsenvaltioiden eläinlääkintäviranomaiset (jotka joka tapauksessa ovat ensisijaisesti vastuussa taudin valvonnasta paikallisen epidemiologisen tilanteen huomioon ottamiseksi taudin puhkeamisen valvonnassa) olivat aliarvioineet klassisen sikaruttoviruksen virulenssin ja tarttuvuuden, eivätkä ne olleet varautuneet tilanteeseen riittävän hyvin.

Komission eläinlääkintäalan rakennetta on sen jälkeen uudistettu ja vahvistettu sekä lainsäädännön että tarkastusten osalta lisäämällä mahdollisuuksia klassisen sikaruton varautumissuunnitelmien laatimiseen liittyvään toimintaan ottamalla huomioon tämän taudin hävittämisessä havaitut viimeisimmät ongelmat. Dubliniin perustettu komission elintarvike- ja eläinlääkintätoimisto tekee parhaillaan käyntejä arvioidakseen jäsenvaltioiden varautumissuunnitelmien tehokkuutta.

Komissio on tilintarkastustuomioistuimen kanssa samaa mieltä siitä, että vuosina 1997 - 1998 puhjennut klassinen sikaruttoepidemia korosti tarvetta tarkastella eräitä tätä tautia koskevan voimassa olevan lainsäädännön näkökohtia ja sen toimeenpanoa, vaikka onkin osoitettu, että klassista sikaruttoa voidaan valvoa ja hävittää tehokkaasti voimassa olevaa lainsäädäntöä asianmukaisesti soveltamalla. Saatu kokemus ja tieteellisessä tiedossa tapahtuneet muutokset huomioon ottaen komissio aikoo kuitenkin tehdä ehdotuksia tämän direktiivin muuttamiseksi tulevina kuukausina.

Johdanto

Markkinoiden pääpiirteet

1 - 7. Komissio on pääosin samaa mieltä tilintarkastustuomioistuimen markkinoiden pääpiirteiden kuvauksen kanssa.

Sianlihantuotannon rakenteen osalta olisi syytä panna merkille, että yhteisen maatalouspolitiikan mukaisten suorien tukitoimenpiteiden tai sianlihantuottajille maksettavien suorien tulotukien puuttuminen on johtanut erikoistumiseen ja keskittymiseen. Tuottajien on ollut pakko tehdä suuria säästöjä elannon ansaitsemiseksi ja kilpailukyvyn säilyttämiseksi.

Komission toteuttama hallinnointi

Hävittämis- ja valvontaohjelmat

13. Yhteisön aloitteita klassisen sikaruton tehokkaammaksi ehkäisemiseksi, valvomiseksi ja hävittämiseksi on toteutettu viime vuosina kaikilla yhteisön alueilla, joilla klassisen sikaruton vaara on tunnistettu suureksi neuvoston direktiivin 80/217/ETY ja neuvoston päätöksen 90/424/ETY mukaisesti.

Hävittämissuunnitelmia toteutetaan kaikilla Saksan, Ranskan ja Italian alueilla, joilla klassista sikaruttoa havaitaan endeemisenä villisikakannassa. Valvontaohjelmaa toteutetaan lisäksi Saksan kesysikoja kasvattavilla tiloilla, erityisesti niillä alueilla, joilla klassisen sikaruton vaara on suuri. Muualla yhteisössä klassista sikaruttovirusta ei ole havaittu endeemisenä. Jos tauti puhkeaa muualla, varautumissuunnitelmien (katso edellä) tulisi varmistaa lainsäädännössä vahvistettujen toimenpiteiden asianmukainen täytäntöönpano ja taudin nopea hävittäminen.

Komissio on pyrkinyt varmistamaan viimeisen kahdenkymmenen vuoden aikana, että virallisesti nimitetyt laboratoriot voisivat diagnosoida klassisen sikaruton täsmällisesti ja yhdenmukaisesti kaikissa jäsenvaltioissa. Lisäksi on rahoitettu tutkimushankkeita, joiden ansiosta on voitu kehittää molekyylibiologisia tekniikoita, joilla voidaan nopeasti tunnistaa klassisen sikaruttoviruksen eri kantoja. Epidemiologeilla on näin ollen käytettävissään tärkeä lisäkeino taudin puhkeamisen jäljittämiseksi.

Komissio on täysin tietoinen niistä ongelmista, jotka liittyvät klassisen sikaruton esiintymiseen joissakin Keski- ja Itä-Euroopan maissa ja yhteisön tulevaan laajentumiseen. Useat komission

Klassisen sikaruton tautipesäkkeet EU:ssa

tammikuu 1997 - lokakuu 1999

(tilanne 25. lokakuuta 1999)

>PIC FILE= "C_2000085FI.002301.EPS">

rahoittamaan Phare-ohjelmaan kuuluvan monikansallisen eläinlääkinnällisen diagnoosi- ja valvontaohjelman toimet liittyvät klassisen sikaruton parempaan ehkäisemiseen ja valvontaan; tällaisia toimia ovat muun muassa:

- tutkijoiden, virkaeläinlääkäreiden ja käytännön työssä toimivien eläinlääkäreiden koulutus taudin diagnoosi- ja rajatarkastusmenettelyiden osalta,

- laboratoriolaitteiden hankkiminen ja yhtenäisten laboratoriotekniikoiden laatiminen,

- varautumissuunnitelmien laatiminen.

Vuosina 1997 - 1998 puhjenneen epidemian jälkeen (tauti on puhjennut viimeksi heinäkuussa 1998 Espanjassa) yhteisössä on ollut huomattavasti vähemmän tautipesäkkeitä (katso taulukko). Vaikka joissakin tapauksissa taudin tarkkaa alkuperää ei ole pystytty täysin selvittämään, viimeisimpien tautipesäkkeiden jälkeen tehtyjen epidemiologisten tutkimusten tulokset antavat aiheen epäillä yhteyttä suorasti tai epäsuorasti klassisen sikaruton esiintymiseen villisikakannassa. Valitettavasti klassisen sikaruton hävittämisessä villisikakannasta on useita ongelmia, kuten tiedekomitean 10. elokuuta 1999 laatimasta kertomuksesta(1) käy ilmi.

Varautumissuunnitelmat

14 - 15. Suu- ja sorkkataudin ja klassisen sikaruton puhjetessa sovellettavien valvonta- ja hävittämistoimenpiteiden samankaltaisuus on tunnustettu yhteisön lainsäädännössä. Neuvoston direktiivin 80/217/ETY 14b artiklassa säädetään, että klassista sikaruttoa koskevien varautumissuunnitelmien perusteiden laatimisessa on sovellettava soveltuvin osin suu- ja sorkkatautia koskevia varautumissuunnitelmia.

Komissio hyväksyi suu- ja sorkkataudin hävittämissuunnitelmat vuosina 1993 ja 1995(2). Määräykset pätevät suurelta osin myös klassiseen sikaruttoon, kun ne koskevat taudin yllättävään puhkeamiseen liittyviä varoja, ja hävittämistoimenpiteisiin osallistuvat tahot ovat periaatteessa samoja: viljelijöitä, sianjalostusteollisuus, eläinlääkäreitä jne.

Vastaavien suu- ja sorkkatautia koskevien varautumissuunnitelmien asiaankuuluvuus huomioon ottaen komissio katsoi, että käytettävissä olevan henkilöstön olisi ensi sijassa hoidettava vapaiden sisämarkkinoiden perustamiseen(3) ja BSE-kriisiin liittyviä asioita. Komission eläinlääkintäalan rakennetta on sen jälkeen uudistettu ja vahvistettu sekä lainsäädännön että tarkastusten osalta, minkä perusteella on voitu lisätä klassisen sikaruton varautumissuunnitelmien antamiseen liittyvää toimintaa ottamalla huomioon taudin hävittämisessä havaitut viimeisimmät ongelmat. Työ vaati kuitenkin odotettua kauemmin aikaa, sillä jotkut jäsenvaltiot toimittivat suunnitelmat ja/tai niiden mahdolliset muutokset myöhässä.

Komission toimivaltainen elin (Dublinissa toimiva Elintarvike- ja eläinlääkintätoimisto) on tehnyt ja suunnitellut tekevänsä tarkastuskäyntejä arvioidakseen jäsenvaltioiden varautumissuunnitelmien mahdollisen tehokkuuden, joko pelkästään sen vuoksi tai taudin valvontatarkoituksessa tehdyn matkan yhteydessä.

Komissio on muistuttanut jäsenvaltioita useissa eri yhteyksissä eläinlääkintäkomitean kokousten aikana siitä, että on tarpeen kokeilla eläintautien puhkeamista koskevien kansallisten suunnitelmien toimivuutta.

Lisäksi Animo-järjestelmän toimintaa ja jäsenvaltioiden asiankuuluvan lainsäädännön täytäntöönpanoa koskevia tarkastuksia tehdään lisää.

Rokotukset

16 - 18. Yhteisön noudattama rokotusten vastainen politiikka klassisen sikaruton ilmetessä perustuu klassisen sikaruton tartunnan saaneen karjan hävittämiseen. Siihen liittyy kuitenkin mahdollisuus käyttää rokotteita hätätilanteissa, vaikka vakavia kaupan rajoituksia olisikin sovellettava alueilla, joilla tavanomaista rokotetta käytetään. Tämä johtuu siitä, että rokotettuja ja tartunnan saaneita eläimiä on mahdoton erottaa toisistaan. Ongelma saatetaan kyetä ratkaisemaan, jos merkkiainerokotteita (ja luotettavia laboratoriokokeita rokotettujen mutta kuitenkin tartunnan saaneiden eläinten havaitsemiseksi) tulee saataville.

Komissio rahoitti tiedekomitean antaman lausunnon perusteella laajamittaisen merkkiainerokotteiden mahdollista käyttöä koskevan laboratoriotutkimuksen, joka toteutettiin seitsemän jäsenvaltion kahdeksassa laboratoriossa yhteisön klassisen sikaruton vertailulaboratorion johdolla.

Tutkimus saatiin valmiiksi kesäkuussa 1999. Tutkimustulokset osoittavat, että merkkiainerokotteet vähentäisivät tartunnan leviämistä karjassa ja sen seurauksena vähentäisivät taudin leviämisen vaaraa muille tiloille, mutta se ei estäisi viruksen tarttumista istukan välityksellä suurimmalla osalla rokotetuista tiineenä olevista emakoista. Lisäksi rokotettujen ja tartunnan saaneiden eläinten erotteluun käytetyt kokeet eivät sovellu käytettäviksi yksittäisiin eläimiin ja niiden herkkyys ja spesifisyys on huonompi kuin nykyisten tavanomaisten kokeiden.

Komissio ja jäsenvaltiot ottavat tämän tutkimuksen tulokset huomioon direktiivin 80/217/ETY revisoinnin yhteydessä (katso kohta 84).

19. Kohdan 35 vastauksessa tarkoitetun vuonna 1994 järjestetyn seminaarin seurantatoimia ovat seuraavat komission valmistelemat ja rahoittamat toimet:

- klassisen sikaruton epidemiologian tutkiminen Belgian ja Saksan alueilla, joilla eläintiheys on suuri (vuosien 1993 ja 1995 epidemiat),

- FAIR5-CT-3566-tutkimushankkeen "Taudinehkäisyn ja tarkastusstrategioiden kehittäminen eläinten terveyden ja siihen liittyvien ongelmien arvioimiseksi niillä yhteisön alueilla, joilla eläintiheys on suuri" aloittaminen vuoden 1998 puolivälissä. Tässä hankkeessa tehdään kustannushyötyanalyysi vaihtoehtoisista klassisen sikaruton valvontastrategioista, mahdollinen merkkiainerokotteiden käyttö mukaan lukien. Hankkeen yhteensovittavana elimenä toimii Wageningenin Landbouwuniversiteit (Alankomaat).

Eläinten liikkumisesta ilmoittaminen

24. Komissio on huolehtinut Animo-järjestelmän suunnittelusta, ja tätä varten se on tehnyt tarvittavia päätöksiä. Tällaisen verkon toimiminen Euroopan laajuisesti edellyttää yhteistä keskuspalvelinta, jonka avulla tietojen vaihto on mahdollista joko suoraan järjestelmän yksiköiden välillä tai kansallisten keskuspalvelinten välityksellä. Eurokom-niminen yritys on nimetty tarjouskilpailun perusteella tietokoneverkon yhteiseksi keskuspalvelimeksi (katso päätökset 91/638/ETY ja 92/373/ETY). Yksityiskohtaiset keskuspalvelimen ja jäsenvaltioiden yhteistyötä koskevat säännöt on lisäksi vahvistettu komission päätöksessä (päätös 92/486/ETY, sellaisena kuin se on muutettuna). Keskuspalvelinta on näin ollen pidettävä palvelujen toimittajana jäsenvaltioille, jotka varmistavat sen rahoituksen. Animo-järjestelmää arvioitiin Portugalissa 26. - 29. lokakuuta 1997 pidetyssä seminaarissa. Seminaarin aikana käsiteltiin Alcatelin tekemää tutkimusta ("analysis and assessment of the current Animo network and system architecture"). Yhteisen teknisen keskuksen tarpeellisuutta korostettiin jälleen. Sellaisen keskuksen tehtävänä ei saa olla järjestelmän johtaminen vaan sille toimitettujen viestien lähettämisen varmistaminen.

26. Animo-järjestelmän puutteellinen toiminta Espanjassa jonkin aikaa johtui useista Espanjan sisäisistä syistä. Tästä keskusteltiin sekä asiantuntijaryhmässä että pysyvässä eläinlääkintäkomiteassa. Espanjan kansallinen keskuspalvelin ei ole pystynyt 1. marraskuuta 1996 alkaen varmistamaan muista jäsenvaltioista saapuneiden viestien vastaanottamista.

On kuitenkin pantava merkille, että Alankomaat on ilmoittanut Espanjan viranomaisille kaikista maan sikojen liikkumista koskevista viesteistä. Jäljennökset näistä viesteistä ovat olleet Espanjan viranomaisten käytettävissä 10. helmikuuta 1997 alkaen.

Sama menettely toteutettiin myös Italiassa, jossa jäljitettiin kaksi Alankomaista lähtöisin olevaa tartunnan saaneita porsaita sisältävää lähetystä ja klassinen sikarutto kyettiin hävittämään ilman sekundaaripesäkkeiden ilmenemistä. Sen vuoksi Espanjan viranomaisten väite siitä, että Animo-järjestelmän puutteet olivat yksi suurimmista syistä klassisen sikaruton leviämiselle, on vähintäänkin kiistanalainen.

Animo-järjestelmän hoito Espanjassa annettiin Tragsatec-nimiselle yritykselle huhtikuusta 1997 alkaen. Siirtymäkauden ajan (huhtikuu 1997 - tammikuu 1998) yritys vastasi keskuspalvelimen sähköpostilla lähettämien viestien vastaanottamisesta. Se vastaa niiden jakamisesta asiaankuuluville viranomaisille.

27 - 29. Komissio arvioi, että nykyistä tilannetta voidaan kohentaa. Kohentaminen tapahtunee todennäköisesti ensisijaisesti käyttäjien paremmalla sitoutumisella pikemminkin kuin järjestelmän suurilla muutoksilla.

Tällä hetkellä komission on pidettävä ensi sijassa huolta siitä, että järjestelmä toimii edelleen 1. tammikuuta 2000 jälkeen. Kyse on koko tietojärjestelmää koskevan ongelman ratkaisemisesta, joka koskee sekä koneita että ohjelmia. Määräajan jälkeen komissio ottaa huomioon tilintarkastustuomioistuimen huomautukset järjestelmän luotettavuuden parantamiseksi edellä mainitussa seminaarissa asetettujen tavoitteiden mukaiseksi ja nykyisessä järjestelmässä säädetyt oikeudelliset määräajat huomioon ottaen.

Poikkeukselliset markkinatukitoimenpiteet

31. Tukikelpoisten eläinten enimmäismäärät otettiin käyttöön ensimmäisen kerran vuosien 1993 - 1994 epidemian aikana. Enimmäismääriä sovellettiin sekä yhteisön että kansalliseen rahoitukseen markkinatukitoimenpiteiden osarahoituksen takaamiseksi. Myöhemmin osarahoituksessa käytettiin sääntöä, jossa yhteisön osuus oli 70 prosenttia ja jäsenvaltioiden 30 prosenttia rahoituksesta, mutta enimmäismäärän periaatetta sovellettiin edelleen. Jäsenvaltiot arvioivat enimmäismäärät, ja niitä mukautettiin säännöllisesti taudin kehityksen tarpeeseen.

Enimmäismääriä voidaan pitää ainoastaan toimenpiteen rahoitusnäkökohtien laskemisessa käytettävinä suuntaviivoina. Niitä on mukautettava säännöllisesti tautipesäkkeen kehitys huomioon ottaen, ja on täysin mahdotonta vahvistaa ennakolta täsmällistä tukikelpoisten eläinten lukumäärää.

Komission paikalla toimittamien tarkastusten tulokset on otettu huomioon tukitoimenpiteitä suunniteltaessa tai muutettaessa.

Komission paikalla toimittamat tarkastukset

34. Alankomaissa sattunut tapaus (maaliskuussa 1997) oli ensimmäinen, jolloin klassisen sikaruton tarttumisen mahdollisuus keinosiemennyksen yhteydessä oli otettava vakavasti huomioon.

Asiaa ei ole käsitelty erityisesti direktiivissä 80/217/ETY, vaan ainoastaan yhteisön sisäisestä sikojen siemennesteen kaupasta ja tuonnista annetussa direktiivissä 90/429/ETY. Etelä-Alankomaissa keväällä 1997 sattuneen tapauksen olisi pitänyt johtaa paljon varovaisempaan lähestymistapaan siemennesteen kaupassa rajoitetuilta alueilta maan muille alueille.

Nykyisin komissio on täysin tietoinen vaarasta, ja se on kiinnittänyt tarkasti huomiota Saksan liittotasavallassa (vuoden 1998 lopussa) paikalla tehdyn tarkastuksen aikana sattuneeseen vastaavanlaiseen tapaukseen ja direktiivin 80/217/ETY revisointiin (katso kohta 84).

Klassisen sikaruton puhjettua teurastettuja sikoja ei saa eläinlääkinnällisten ja kaupallisten rajoitusten vuoksi myydä markkinoilla tavanomaiseen tapaan. Tässä tuotantoprosessin vaiheessa on sovellettava markkinointitukitoimenpiteitä, jotka tarjoavat viljelijöille mahdollisuuden toimittaa lihottamansa eläimet viranomaisille. Viljelijöiden ei tarvitse ostaa nuorempia lihotettavaksi tarkoitettuja eläimiä, joita voidaan pitää kaupan tavanomaisesti, jos epidemia päättyy riittävän ajoissa.

35. Komissio on tilintarkastustuomioistuimen kanssa samaa mieltä siitä, että vuosina 1997 - 1998 puhjennut klassisen sikaruton epidemia korosti sitä, että on tarpeen tarkastella uudelleen tätä tautia koskevan nykyisen lainsäädännön eräitä näkökohtia ja sen täytäntöönpanoa, vaikka onkin osoitettu, että klassista sikaruttoa voidaan valvoa ja hävittää menestyksellisesti myös niillä alueilla, joilla eläintiheys on suuri, jos voimassa olevaa lainsäädäntöä sovelletaan asianmukaisesti.

Lainsäädännössä on kuitenkin jonkin verran joustoa, jonka perusteella toimivaltaiset viranomaiset voivat valvoa tautia paikallinen epidemiologinen tilanne huomioon ottaen. Tämän jouston asianmukainen käyttö ja tarvittavien lisätoimenpiteiden, jotka saattavat olla yhteisön direktiiveissä säädettyjä vähimmäisvaatimuksia suurempia, käyttöön ottaminen on jäsenvaltioiden vastuulla, jos se on EY:n perustamissopimuksen 249 artiklan mukaisesti tavoitteen saavuttamisen kannalta välttämätöntä.

On ilmeistä, että tiettyjen eläintautien hävittäminen voi aiheuttaa lisävaikeuksia alueilla, joilla eläintiheys on suuri. Asiaa on käsitelty useasti komission järjestämissä tieteellisissä kokouksissa, jo kauan ennen vuoden 1997 epidemiaa.

Komissio rahoittaa lisää näitä asioita koskevaa tutkimusta (katso myös kohdat 16 - 19), ja asiaa on käsitelty myös parhaillaan tehtävän direktiivin 80/217/ETY revisoinnin yhteydessä.

Yhteisön rahoitus

37. Komissio haluaa korostaa, että poikkeukselliset markkinatukitoimenpiteet rahoitettiin vuosikausia täysin yhteisön talousarviosta. Komissio otti käyttöön jäsenvaltioiden osarahoituksen periaatteen asteittain tilapäisissä asetuksissa, joilla aloitettiin kahta viimeisintä suurta epidemiaa (vuosina 1993 - 1994 ja 1997 - 1998) koskevat poikkeukselliset markkinatukitoimenpiteet. Ensimmäinen vaihe oli järjestelmään oikeutettujen eläinten lukumäärän yhteisön ja kansallisten enimmäismäärien ottaminen käyttöön. Toinen vaihe oli kustannusten jakaminen komission ja kyseisen jäsenvaltion kesken siten, että komissio maksaa 70 prosenttia ja jäsenvaltio 30 prosenttia kustannuksista.

Komissio aloitti käytössään olevaa hallinnointivaltaa käyttäen markkinatukitoimenpiteiden osarahoitusjärjestelmän, koska tärkein tehtävä klassisen sikaruton hävittämisessä on jäsenvaltioilla. Jäsenvaltioiden rahoituksellinen sitoutuminen lisäsi niiden tietoisuutta siitä, että tehokkaiden toimenpiteiden toteuttaminen taudin voittamiseksi on tarpeen.

Komissio aikoo ehdottaa tilintarkastustuomioistuimen mainitsemien vaikeuksien välttämiseksi, että markkinatukitoimenpiteiden osarahoituksen määrä on tulevaisuudessa sama kuin eläinlääkintätoimenpiteiden.

Yksityiskohdat budjettikohtaan B2 - 5106, johon on kirjattu klassisen sikaruton aiheuttamat kustannukset, tehdyistä siirroista on nähtävissä komission kirjanpidossa Sincom-järjestelmän kautta, johon tilintarkastustuomioistuimella on käyttöoikeus.

41. Tarkastusten tässä vaiheessa, erityisesti viimeksi käyttöön otettujen vuoden 1998 menojen osalta, ei voida vielä antaa täsmällisiä lukuja Espanjan lopullisesti tukikelpoisina pidetyistä menoista. On kuitenkin todennäköistä, että merkittävää osaa esitetyistä menoista ei voida pitää tukikelpoisina kyseiselle jäsenvaltiolle jo virallisesti ilmoitetut tärkeimmät rahoitukselliset huomautukset huomioon ottaen.

42. Ennalta ehkäisevät teurastukset ovat tehokkaimpia keinoja klassiseen sikaruttoon liittyvän ongelman ratkaisemiseksi alueilla, joilla eläintiheys on suuri, kuten Saksan Dammessa ja Belgian Wingenessä, niin kuin tilintarkastustuomioistuimen kertomuksen kohdassa 46 mainitaan.

Nämä teurastukset suoritettiin vuosien 1993 ja 1994 epidemian aikana ja ne rahoitettiin poikkeuksellisina markkinatukitoimenpiteinä. Tilintarkastustuomioistuin on jo kommentoinut asiaa varainhoitovuoden 1995 vuosikertomuksessaan, ja kuten komissio vastasi, tuolloin tehty päätös noudatti voimassa ollutta politiikkaa.

Kuten kohdan 37 vastauksessa jo kerrottiin, markkinatukitoimenpiteiden osarahoituksen määrän asettamisen samalle tasolle eläinlääkinnällisten toimenpiteiden kanssa tulisi poistaa tilintarkastustuomioistuimen kohdan lopussa mainitsema ongelma.

Täytäntöönpano jäsenvaltioissa

Eläinlääkinnälliset toimenpiteet

Vuosien 1997 - 1998 epidemioiden alkuperä

44. Animo-järjestelmään liittyvät seikat on käsitelty jo kohdan 26 vastauksessa.

Ennalta ehkäisevä teurastus

46. Neuvoston direktiivissä 80/217/ETY ja neuvoston päätöksessä 90/424/ETY on annettu säännöksiä ja määräyksiä, jotka koskevat ennalta ehkäisevää teurastusta ja tiloilla pidettyjen sellaisten sikojen hävittämistä, jotka tilan sijainnin vuoksi tai koska niillä on vahvistettuja epidemiologisia yhteyksiä tartunnan saaneeseen tilaan, voivat saada tartunnan tai voivat saastua klassisesta sikaruttoviruksesta. Toimenpiteen tarkoituksena on viruksen eteenpäin leviämisen mahdollisuuden vähentäminen.

Kun klassista sikaruttoa tavataan alueella, jolla sikatiheys on suuri, ennalta ehkäisevä teurastus on käyttökelpoinen taudin hävittämiskeino, jos toiminta perustuu perusteelliseen epidemiologiseen tutkimukseen. Sellaisessa tutkimuksessa on otettava huomioon kaikki viruksen karjasta toiseen tarttumisen aiheuttaneet mahdolliset tekijät (ympäristöön levinneen viruksen määrä ennen viruksen poistamista tautitapausalueelta, sikojen tiheys alueella, etäisyys tautitapausalueeseen, eläinten liikkuminen, suorat ja epäsuorat yhteydet jne.).

Paikallinen epidemiologinen tilanne määrittelee jokaisessa tapauksessa niiden sikatilojen määrän ja sijainnin, joissa ennalta ehkäisevää teurastusta tehdään. Voimassa olevassa lainsäädännössä velvoitetaan jäsenvaltioita tekemään syvällisiä epidemiologisia tutkimuksia ja siinä sallitaan ennalta ehkäisevän teurastuksen käyttö erityistilanteissa.

Valitettavasti jotkut jäsenvaltiot aliarvioivat klassisen sikaruttoviruksen virulenssin ja tarttuvuuden eivätkä ne olleet valmistautuneet riittävästi vuonna 1997 sattuneiden hätätilanteiden varalta.

47. Tilintarkastustuomioistuimen kertomuksessa todetaan, että tieteellisen tahon kanta ei ollut yksimielinen ennalta ehkäisevää teurastusta sovellettaessa ensi kerran ja kun sen soveltamista jatkettiin Alankomaissa (helmikuussa 1997). Kuitenkin ainoastaan muutama hollantilainen asiantuntija oli toimenpidettä vastaan. Valitettavasti kuitenkin heidän neuvoansa noudatettiin. On myös korostettava, että komissiolle ja pysyvälle eläinlääkintäkomitealle ei ilmoitettu riittävän ajoissa Alankomaiden viranomaisten päätöksestä jatkaa ennalta ehkäiseviä teurastuksia.

51. Komissio on ilmoittanut Espanjan viranomaisille syyskuussa 1998 varauksensa osittaisten teurastusten tukikelpoisuudesta. Tämä kanta ei ole muuttunut.

Korvaukset

53 - 55. Komissio on tehnyt tarkastustensa tuloksista rahoitusta koskevat päätelmät, ja suuri osa Alankomaiden esittämistä hävittämiseen liittyvistä menoista on hylätty. Erityisesti nk. Overname-järjestelmän menoja ei ole korvattu (kohta 64) ja meno