Neuvoston lausunto, annettu 15 päivänä maaliskuuta 1999, Luxemburgin vakausohjelmasta 1999  2002



Virallinen lehti nro C 124 , 05/05/1999 s. 0005



NEUVOSTON LAUSUNTO, annettu 15 päivänä maaliskuuta 1999, Luxemburgin vakausohjelmasta 1999 - 2002 (1999/C 124/05) EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, joka ottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen, ottaa huomioon julkisyhteisöjen rahoitusaseman valvonnan sekä talouspolitiikan valvonnan ja yhteensovittamisen tehostamisesta 7 päivänä heinäkuuta 1997 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1466/97(1) ja erityisesti sen 5 artiklan 1 ja 2 kohdan, ottaa huomioon komission suosituksen, on kuullut talous- ja rahoituskomiteaa, ON ANTANUT SEURAAVAN LAUSUNNON: Neuvosto tarkasteli 15 päivänä maaliskuuta 1999 Luxemburgin vakausohjelmaa, joka koskee vuosia 1999 - 2002. Neuvosto toteaa tyytyväisenä, että julkisen talouden rahoitusasema on edelleen ylijäämäinen koko ohjelmakaudella ja että julkisen bruttovelan suhde bruttokansantuotteeseen pysyy hyvin alhaisena. Neuvosto toteaa kuitenkin, että muodollisesti vakausohjelma on vain osittain sovitun vakaus- ja lähentymisohjelmien sisältöä ja muotoa koskevan menettelysäännön mukainen. Neuvosto katsoo, että ohjelma on talouspolitiikan laajojen suuntaviivojen mukainen. Vakausohjelmassa esitetään kolme makrotalouden skenaariota vuosiksi 1999 - 2002. Keskiskenaariossa, joka varovaisuussyistä otetaan ohjelman julkista taloutta koskevien ennusteiden perustaksi, kokonaistuotannon kasvuksi arvioidaan 3,4 prosenttia vuonna 1999 ja keskimäärin 3,7 prosenttia vuosina 2000 - 2002. Epäsuotuisimmassa skenaariossa bruttokansantuotteen kasvuksi ennustetaan 2,8 prosenttia vuonna 1999 ja 3,0 prosenttia vuosina 2000 - 2002, kun taas suotuisimmassa skenaariossa ennustetaan kasvuksi 4,0 prosenttia vuonna 1999 ja 4,5 prosenttia vuosina 2000 - 2002. Neuvosto katsoo, että makrotaloudellisessa kehyksessä esitetään kolmen vaihtoehtoisen skenaarion muodossa bruttokansantuotteen kasvusta useita vakuuttavia oletuksia, jotka ovat aiemman kehityksen ja Luxemburgin talouden pitkän aikavälin mahdollisuuksien mukaisia. Julkisen talouden odotetaan kaikissa kolmessa skenaariossa pysyvän ylijäämäisenä koko kauden ajan: ylijäämäksi arvioidaan 1,7 prosenttia suhteessa bruttokansantuotteeseen vuonna 2002 keskiskenaariossa, 1 prosentti epäsuotuisammassa ja 2,5 prosenttia suotuisimmassa skenaariossa. Neuvosto toteaa, että viime vuosien talouskehitys ja terve politiikka ovat olleet Luxemburgin saavuttaman vankan julkisen talouden rahoitusaseman perustana. Neuvosto hyväksyy sen, että ohjelman mukaan jatketaan edelleen strategiaa, jossa yhdistyvät terve julkisen talouden hallinto ja pyrkimys parantaa talouden toimintaa rakenneuudistuksin ja muin aiheellisin toimenpitein. Neuvosto pitää hyvänä suunniteltuja hallituksen toimia, joihin sisältyvät aktiivinen työllisyys- ja tasa-arvopolitiikka, yritysaloitteiden kehittäminen ja ammattikoulutus. Neuvosto on samaa mieltä ohjelmassa esitetystä analyysista, jonka mukaan Luxemburgin kaltainen pieni, avoin talous voi kokea suuria taloudellisen toimeliaisuuden vaihteluita ja että sillä siksi pitää olla riittävä varmuusmarginaali, jotta se pystyy selviytymään suhdannevaihteluista ja samalla säilyttämään vahvan julkisen talouden rahoitusaseman ja harjoittamaan aktiivista politiikkaa. Neuvosto katsoo, että ennustettu julkisen talouden ylijäämä antaa riittävän varmuusmarginaalin, jotta tavallisissa suhdannevaihteluissa ei ylitetä alijäämän viitearvoa, joka on 3 prosenttia suhteessa bruttokansantuotteeseen. Lisäksi julkisen talouden hyvin alhainen velkasuhde lisää tätä varmuusmarginaalia. Sen vuoksi Luxemburgin vakausohjelman julkista taloutta koskevat tavoitteet ovat vakaus- ja kasvusopimuksen vaatimusten mukaiset. Neuvosto pitää oikeana hallituksen valmiutta ryhtyä tarvittaviin toimiin sen varmistamiseksi, että julkisen talouden tavoitteita noudatetaan ennustetta heikomman talouskasvun toteutuessa. Neuvosto toteaa kuitenkin, että julkisten menojen kasvun hallintaan on jatkuvasti kiinnitettävä huomiota. Tässä suhteessa on paikallaan hallituksen päätös jatkaa vuodesta 1994 noudatettua valtion menojen kasvun rajoitusta seuraaviksi viideksi vuodeksi. Neuvosto katsoo, että valppautta tarvitaan myös muiden julkisten menojen hallinnassa. Erityisesti tämä koskee sosiaaliturvamenoja, kun otetaan huomioon tällä alalla toteutettavan politiikan kustannukset. Tällainen valvonta, jota tuetaan tarvittavilla uudistuksilla, on tarpeen myös varauduttaessa väestön ikääntymisen tuomaan haasteeseen. (1) EYVL L 209, 2.8.1997, s. 1.