FI Euroopan unionin virallinen lehti L 32/1

KOMISSION DELEGOITU ASETUS (EU) 2018/171,

annettu 19 päivänä lokakuuta 2017,

Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 575/2013 täydentämisestä erääntyneen luottovelvoitteen merkittävyyden arvioimiseksi asetettavaa kynnysarvoa koskevilla teknisillä sääntelystandardeilla

(ETA:n kannalta merkityksellinen teksti)

EUROOPAN KOMISSIO, joka

ottaa huomioon Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen,

ottaa huomioon luottolaitosten ja sijoituspalveluyritysten vakavaraisuusvaatimuksista ja asetuksen (EU) N:o 648/2012 muuttamisesta 26 päivänä kesäkuuta 2013 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 575/2013 (1) ja erityisesti sen 178 artiklan 6 kohdan kolmannen alakohdan,

sekä katsoo seuraavaa:

(1) Koska markkinaolosuhteet ja taloudellinen toimintaympäristö ovat saman lainkäyttöalueen sisällä samankaltaiset, toimivaltaisten viranomaisten olisi asetettava kaikille lainkäyttöalueensa laitoksille yhteinen kynnysarvo asetuksen (EU) N:o 575/2013 178 artiklan 1 kohdan b alakohdassa tarkoitettua erääntyneen luottovelvoitteen merkittävyyden arviointia varten. Tällaisen kynnysarvon, jonka olisi pysyttävä johdonmukaisena ajan kuluessa, lisäetuna on, että saman lainkäyttöalueen laitosten pääomavaatimukset ovat helpommin vertailtavissa.

(2) Toisaalta määrä, joka voidaan katsoa merkittäväksi, riippuu koko luottovelvoitteen tasosta. Toisaalta taas laitoksilla on tapana katsoa kaikki tietyn tason alittavat määrät vähäisiksi riippumatta niiden suhteesta koko luottovelvoitteeseen. Tämän vuoksi kynnysarvon olisi koostuttava kahdesta osasta, jotka ovat absoluuttinen osa (absoluuttinen määrä) ja suhteellinen osa (erääntyneen määrän prosenttiosuus koko luottovelvoitteesta). Tämän seurauksena erääntynyt luottovelvoite olisi katsottava merkittäväksi, kun molemmat – absoluuttisena määränä ja prosenttiosuutena ilmaistut – rajat ylittyvät.

(3) Eri velallisten tulojen ja luottovelvoitteiden määrien keskimäärät eroavat huomattavasti toisistaan. Tämän vuoksi kynnysarvot olisi eroteltava toisistaan vastaavasti siten, että vähittäisvastuiden ja muiden saamisten kynnysarvojen absoluuttiset osat ovat erilliset.

(4) Kynnysarvot olisi mukautettava kunkin lainkäyttöalueen paikallisiin ominaispiirteisiin. Koska taloudellisissa toimintaympäristöissä on eroja, esimerkiksi lainkäyttöalueiden hintatasot ovat erilaiset, kynnysarvon absoluuttinen osa voi vaihdella eri lainkäyttöalueilla. Tällaiset erot ovat harvoin perusteltuja suhteellisessa osuudessa. Tämän vuoksi suhteellisen osan pitäisi periaatteessa olla sama kaikilla lainkäyttöalueilla, kun taas absoluuttisessa osassa voidaan sallia jonkin verran joustoa. Tämän ansiosta toimivaltaiset viranomaiset voivat asettaa kynnysarvon asianmukaiselle tasolle määritettyyn enimmäismäärään saakka, kun otetaan huomioon lainkäyttöalueiden erityisolosuhteet.

(5) Vaikka kynnysarvon määrittämisen edellytykset unionin eri lainkäyttöalueilla olisi yhdenmukaistettava, eri lainkäyttöalueilla sovellettavien kynnysarvojen tasoissa olisi edelleen sallittava tietyt erot, jotka vastaavat asianomaisten toimivaltaisten viranomaisten kansallisten markkinoiden erityispiirteiden mukaan kohtuullisiksi katsomia erilaisia riskin tasoja. Kynnysarvojen asianmukaisesta tasosta saattaa tämän vuoksi olla syytä keskustella eri valvontakollegioissa.

(6) Kynnysarvolla voi olla huomattava vaikutus lainkäyttöalueen kaikkien laitosten pääomavaatimusten ja odotettujen tappioiden laskentaan riippumatta tässä laskennassa käytetystä menetelmästä. Tästä syystä toimivaltaisten viranomaisten olisi kynnysarvoa määrittäessään otettava huomioon useita tekijöitä, myös vähittäisvastuiden erityiset riskiominaisuudet. Vähittäisvastuiden ja muiden saamisten erityisiä riskiominaisuuksia olisi tarkasteltava erikseen.

(7) Myös yli rajojen toimivien laitosten on mahdollisesti sovellettava tietyn lainkäyttöalueen toimivaltaisen viranomaisen määrittämää kynnysarvoa. Toisen lainkäyttöalueen toimivaltaisen viranomaisen asettama kynnysarvon taso voi tämän vuoksi olla tärkeä tekijä, kun toimivaltainen viranomainen arvioi, onko tietyn kynnysarvon osoittama riskin taso kohtuullinen. Tämän vuoksi toimivaltaisten viranomaisten määrittämien kynnysarvojen olisi oltava läpinäkyviä ja ne olisi ilmoitettava Euroopan pankkiviranomaiselle (EPV) julkistamista varten.

(8) Toimivaltaisten viranomaisten olisi asetettava kynnysarvo tasolle, joka vastaa niiden kohtuulliseksi katsomaa riskin tasoa. Koska tämä taso riippuu tavasta, jolla kynnysarvoa sovelletaan maksukyvyttömyyden toteamisprosessissa, toimivaltaisten viranomaisten on tarpeen tehdä kynnysarvoa asettaessaan tiettyjä olettamuksia siitä, miten lasketaan ne määrät ja osuudet, joita verrataan kynnysarvon absoluuttiseen ja suhteellisen osaan ja missä vaiheessa maksukyvyttömyyden toteamisprosessia kynnysarvoa sovelletaan. Tässä tilanteessa kynnysarvo olisi asetettava siten, että laitokset voivat tunnistaa ne velalliset, jotka aiheuttavat huomattavan suuren riskin osittaisten tai epäsäännöllisten, mutta järjestelmällisesti myöhässä olevien maksujen vuoksi, ja todeta merkittävän erääntyneen luottovelvoitteen ajoissa.

(9) Erääntyneen luottovelvoitteen merkittävyys kuuluu asetuksen (EU) N:o 575/2013 178 artiklan 1 kohdan b alakohdassa esitettyyn maksukyvyttömyyden määritelmään. Kyseisen määritelmän muuttaminen johtaa sisäisten luottoluokitusten menetelmää (IRB-menetelmää) käyttäville laitoksille merkittäviin muutoksiin luottoluokitteluissa, joita käytetään omia varoja koskevien vaatimusten laskemisessa luottoriskiä varten. Tämän vuoksi toimivaltaisen viranomaisen ei pitäisi muuttaa kynnysarvoa, ellei se ole riittämätön markkinaolosuhteiden tai taloudellisen toimintaympäristön muutosten vuoksi ja johda huomattaviin maksukyvyttömyyden tunnistamisprosessin vääristymiin.

(10) Toimivaltaisten viranomaisten olisi sallittava kynnysarvojen soveltamisen lykkääminen laitoksille, joiden edellytetään tekevän merkittäviä muutoksia IRB-malleihinsa, ja laitoksille, joille tällaisten kynnysarvojen täytäntöönpano on työlästä, koska niiden aikaisempi erääntyneen luottovelvoitteen merkittävyyden määrittelytapa poikkeaa huomattavasti kyseisistä kynnysarvoista. Lisäksi sellaisten laitosten, jotka käyttävät IRB-mallia, mutta soveltavat osaan saamisistaan standardimenetelmää asetuksen (EU) N:o 575/2013 148 tai 150 artiklan nojalla, kaikkien saamisten uusien kynnysarvojen ensimmäisen käyttöönottopäivän olisi oltava sama. Jotta kuitenkin voitaisiin estää liialliset viiveet kynnysarvojen soveltamisessa kaikkialla unionissa, tällaisia pidempiä ajanjaksoja olisi rajoitettava.

(11) Toimivaltaisilla viranomaisilla olisi oltava riittävästi aikaa tehdä kattava analyysi, jota tarvitaan kynnysarvon asettamiseksi kohtuulliselle tasolle.

(12) Tämä asetus perustuu EPV:n komissiolle toimittamaan teknisten säätelystandardien luonnokseen.

(13) EPV on järjestänyt avoimet julkiset kuulemiset teknisten sääntelystandardien luonnoksesta, johon tämä asetus perustuu, analysoinut teknisiin sääntelystandardeihin mahdollisesti liittyviä kustannuksia ja hyötyjä sekä pyytänyt lausunnon Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 1093/2010 (2) 37 artiklan mukaisesti perustetulta pankkialan osallisryhmältä,

ON HYVÄKSYNYT TÄMÄN ASETUKSEN:

1 artikla

Vähittäisvastuiden kynnysarvon asettamisen edellytykset

1. Toimivaltaisen viranomaisen on asetettava kaikkien lainkäyttöalueensa laitosten vähittäisvastuille yhteinen kynnysarvo.

Toimivaltainen viranomainen voi kuitenkin asettaa erillisen kynnysarvon sellaisten laitosten vähittäisvastuita varten, jotka soveltavat asetuksen (EU) N:o 575/2013 178 artiklan 1 kohdan ensimmäisen alakohdan a ja b alakohdassa olevaa maksukyvyttömyyden määritelmää yksittäisen luottojärjestelyn tasolla.

2. Edellä 1 kohdan ensimmäisessä alakohdassa tarkoitettu kynnysarvo koostuu absoluuttisesta ja suhteellisesta osasta.

Absoluuttinen osa ilmaistaan kaikkien niiden erääntyneiden määrien summan, jotka velallinen on velkaa laitokselle, laitoksen emoyritykselle tai tytäryritykselle, jäljempänä ’erääntynyt luottovelvoite’, enimmäismääränä. Enimmäismäärä saa olla enintään 100 euroa tai vastaava määrä asianomaisena kansallisena valuuttana.

Suhteellinen osa ilmaistaan prosenttiosuutena, joka vastaa erääntyneen luottovelvoitteen määrää suhteessa kaikkien laitoksen, laitoksen emoyrityksen tai tytäryrityksen kyseisen velallisen taseeseen sisältyvien vastuiden kokonaismäärään oman pääoman ehtoisia sijoituksia lukuun ottamatta. Prosenttiosuus on 0–2,5 prosenttia, ja se on vahvistettava 1 prosentiksi aina kun kyseinen prosenttiosuus vastaa riskin tasoa, jonka toimivaltainen viranomainen katsoo kohtuulliseksi 3 artiklan mukaisesti.

3. Edellä 1 kohdan toisessa alakohdassa tarkoitettu kynnysarvo asetetaan 2 kohdassa vahvistettujen edellytysten mukaisesti niin, että ainoana erona on se, että ”erääntynyt luottovelvoite” ja ”kaikkien laitoksen kyseisen velallisen taseeseen sisältyvien vastuiden kokonaismäärä oman pääoman ehtoisia sijoituksia lukuun ottamatta” viittaavat niihin velallisen luottovelvoitteiden määriin, jotka johtuvat laitoksen, laitoksen emoyrityksen tai tytäryrityksen myöntämästä yksittäisestä luottojärjestelystä.

4. Asettaessaan kynnysarvoa tämän artiklan mukaisesti toimivaltainen viranomainen ottaa huomioon vähittäisvastuiden riskiominaisuudet ja määritelmän, jotka vahvistetaan asetuksen (EU) N:o 575/2013 147 artiklassa pankeille, jotka soveltavat sisäisten luottoluokitusten menetelmää, ja mainitun asetuksen 123 artiklassa laitoksille, jotka soveltavat standardimenetelmää.

5. Asettaessaan kynnysarvoa tämän artiklan mukaisesti toimivaltainen viranomainen olettaa, että velallinen on maksukyvytön, kun kynnysarvon sekä absoluuttisena että suhteellisena osana ilmoitettu raja ylittyvät joko 90 peräkkäistä päivää tai 180 peräkkäistä päivää silloin kun kaikki erääntyneen luottovelvoitteen laskemiseen sisältyvät saamiset ovat asuinkiinteistövakuudellisia saamisia tai pk-yrityksiä koskevia liikekiinteistövakuudellisia saamisia ja 90 päivää on kyseisten saamisten osalta korvattu 180 päivällä asetuksen (EU) N:o 575/2013 178 artiklan 1 kohdan b alakohdan mukaisesti.

2 artikla

Muita saamisia kuin vähittäisvastuita koskeva kynnysarvo

1. Toimivaltaisen viranomaisen on asetettava kaikkien lainkäyttöalueensa laitosten muille saamisille kuin vähittäisvastuille yhteinen kynnysarvo.

2. Edellä 1 kohdassa tarkoitettu kynnysarvo asetetaan 1 artiklan 2 kohdassa vahvistettujen edellytysten mukaisesti niin, että ainoana erona se, että kyseinen kynnysarvo voi olla enintään 500 euroa tai vastaava määrä asianomaisena kansallisena valuuttana.

3. Toimivaltainen viranomainen ottaa kynnysarvoa tämän artiklan mukaisesti asettaessaan huomioon muiden saamisten kuin vähittäisvastuiden riskiominaisuudet.

4. Asettaessaan kynnysarvoa tämän artiklan mukaisesti toimivaltainen viranomainen olettaa, että velallinen on maksukyvytön, kun kynnysarvon sekä absoluuttisena että suhteellisena osana ilmoitettu raja ylittyvät joko 90 peräkkäistä päivää tai 180 peräkkäistä päivää silloin kun kaikki erääntyneen luottovelvoitteen laskemiseen sisältyvät saamiset ovat saamisia julkisyhteisöiltä ja julkisoikeudellisilta laitoksilta ja 90 päivää on kyseisten saamisten osalta korvattu 180 päivällä asetuksen (EU) N:o 575/2013 178 artiklan 1 kohdan b alakohdan mukaisesti.

3 artikla

Riskin taso

Toimivaltaisen viranomaisen on harkittava, ilmaiseeko kynnysarvo kohtuullista riskin tasoa asetuksen (EU) N:o 575/2013 178 artiklan 2 kohdan d alakohdan vaatimusten mukaisesti, jolloin kynnysarvo ei johda sellaisiin maksukyvyttömyyden liiallisiin määriin, jotka johtuvat muista olosuhteista kuin velallisen taloudellisista vaikeuksista, tai merkittäviin viiveisiin sellaisen maksukyvyttömyyden tunnistamisessa, joka johtuu velallisen taloudellisista vaikeuksista.

4 artikla

Kynnysarvoista ilmoittaminen

Toimivaltaisen viranomaisen on ilmoitettava EPV:lle lainkäyttöalueellaan asetetuista kynnysarvoista. Viranomaisen, joka asettaa kynnysarvon suhteellisen osan suuremmaksi tai pienemmäksi osuudeksi kuin 1 prosentti, on perusteltava valintansa EPV:lle.

5 artikla

Kynnysarvojen päivittäminen

Kun kynnysarvon absoluuttinen osa vahvistetaan muuna valuuttana kuin euroina ja valuuttakurssien volatiliteetin vuoksi tämä osa vastaa yli 100 euron määrää vähittäisvastuiden osalta tai yli 500 euron määrää muiden saamisten kuin vähittäisvastuiden osalta, kynnysarvo säilyy ennallaan, ellei toimivaltainen viranomainen perustele EPV:lle, ettei kynnysarvo enää vastaa toimivaltaisen viranomaisen kohtuullisena pitämää riskin tasoa.

6 artikla

Kynnysarvon ensimmäinen soveltamispäivä

Toimivaltaisen viranomaisen on asetettava kynnysarvolle ensimmäinen soveltamispäivä, joka voi vaihdella eri laitosluokkien kohdalla, mutta jonka on oltava asetuksen (EU) N:o 575/2013 kolmannen osan II osaston 2 luvussa säädettyä standardimenetelmää käyttäville laitoksille viimeistään 31 päivä joulukuuta 2020.

7 artikla

Voimaantulo

Tämä asetus tulee voimaan kahdentenakymmenentenä päivänä sen jälkeen, kun se on julkaistu Euroopan unionin virallisessa lehdessä.

Sitä sovelletaan 7 päivästä toukokuuta 2018.

Tämä asetus on kaikilta osiltaan velvoittava, ja sitä sovelletaan sellaisenaan kaikissa jäsenvaltioissa. Tehty Brysselissä 19 päivänä lokakuuta 2017. Komission puolesta Puheenjohtaja Jean-Claude JUNCKER

(1) EUVL L 176, 27.6.2013, s. 1.

(2) Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EU) N:o 1093/2010, annettu 24 päivänä marraskuuta 2010, Euroopan valvontaviranomaisen (Euroopan pankkiviranomainen) perustamisesta sekä päätöksen N:o 716/2009/EY muuttamisesta ja komission päätöksen 2009/78/EY kumoamisesta (EUVL L 331, 15.12.2010, s. 12).