KOMISSION SUOSITUS,

annettu 18 päivänä kesäkuuta 2007,

kokeellisiin ja muihin tieteellisiin tarkoituksiin käytettävien eläinten säilytystä ja hoitoa koskevista ohjeista

(tiedoksiannettu numerolla K(2007) 2525)

(ETA:n kannalta merkityksellinen teksti)

(2007/526/EY)

EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO, joka

ottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 211 artiklan toisen luetelmakohdan,

sekä katsoo seuraavaa:

Eläinten suojelusta kuljetuksen ja siihen liittyvien toimenpiteiden aikana sekä direktiivien 64/432/ETY ja 93/119/EY ja asetuksen (EY) N:o 1255/97 muuttamisesta 22 päivänä joulukuuta 2004 annetussa neuvoston asetuksessa (EY) N:o 1/2005 (4) vahvistetaan säännökset eläinten hyvinvoinnista yhteisössä tapahtuvien elävien selkärankaisten eläinten kuljetuksissa, mukaan luettuina erityistarkastukset, joita viranomaiset tekevät yhteisön tullialueelle saapuville tai sieltä lähteville kuljetuserille,

SUOSITTAA:

(1) EYVL L 358, 18.12.1986, s. 1, direktiivi sellaisena kuin se on muutettuna Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivillä 2003/65/EY (EUVL L 230, 16.9.2003, s. 32).

(2) EYVL L 222, 24.8.1999, s. 29.

(3) EYVL L 221, 8.8.1998, s. 23, direktiivi sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella (EY) N:o 806/2003 (EUVL L 122, 16.5.2003, s. 1).

(4) EYVL L 3, 5.1.2005, s. 1.

LIITE

Kokeellisiin ja muihin tieteellisiin tarkoituksiin käytettävien eläinten säilytystä ja hoitoa koskevat ohjeet

SISÄLLYSLUETTELO

Johdanto

Määritelmät

YLEINEN OSA

1. Fyysiset tilat

1.1 Toiminta ja yleissuunnittelu

1.2 Säilytystilat

1.3 Yleis- sekä erityistoimenpidetilat

1.4 Aputilat

2. Ympäristö ja sen sääntely

2.1 Ilmanvaihto

2.2 Lämpötila

2.3 Kosteus

2.4 Valaistus

2.5 Melu

2.6 Hälytysjärjestelmät

3. Koulutus ja opetus

4. Hoito

4.1 Terveys

4.2 Pyydystäminen luonnosta

4.3 Eläinten kuljetus

4.4 Karanteeni, totuttaminen ja eristys

4.5 Säilytys ja virikkeellistäminen

4.6 Ruokinta

4.7 Juomavesi

4.8 Pohja-, alusta-, pehku-, kuivike- ja pesämateriaali

4.9 Puhtaanapito

4.10 Käsittely

4.11 Humaani lopetusmenetelmä

4.12 Luettelot

4.13 Tunnistetiedot

LAJIKOHTAINEN OSA

A. Lajikohtaiset ohjeet: jyrsijät

1. Johdanto

2. Ympäristö ja sen sääntely

3. Terveys

4. Säilytys, virikkeet ja hoito

B. Lajikohtaiset ohjeet: kanit

1. Johdanto

2. Ympäristö ja sen sääntely

3. Terveys

4. Säilytys, virikkeet ja hoito

C. Lajikohtaiset ohjeet: kissat

1. Johdanto

2. Ympäristö ja sen sääntely

3. Terveys

4. Säilytys, virikkeet ja hoito

D. Lajikohtaiset ohjeet: koirat

1. Johdanto

2. Ympäristö ja sen sääntely

3. Terveys

4. Säilytys, virikkeet ja hoito

E. Lajikohtaiset ohjeet: fretit

1. Johdanto

2. Ympäristö ja sen sääntely

3. Terveys

4. Säilytys, virikkeet ja hoito

F. Lajikohtaiset ohjeet: kädelliset (lukuun ottamatta ihmisapinoita)

a. Yleisiä huomioita

1. Johdanto

2. Ympäristö ja sen sääntely

3. Terveys

4. Säilytys, virikkeet ja hoito

5. Henkilöstön koulutus

6. Kuljetukset

b. Lisäohjeita marmosettien ja tamariinien säilytystä ja hoitoa varten

1. Johdanto

2. Ympäristö ja sen sääntely

3. Terveys

4. Säilytys, virikkeet ja hoito

5. Henkilöstön koulutus

6. Kuljetukset

c. Lisäohjeita saimirien säilytystä ja hoitoa varten

1. Johdanto

2. Ympäristö ja sen sääntely

3. Terveys

4. Säilytys, virikkeet ja hoito

5. Henkilöstön koulutus

6. Kuljetukset

d. Lisäohjeita makakien ja vervettien säilytystä ja hoitoa varten

1. Johdanto

2. Ympäristö ja sen sääntely

3. Terveys

4. Säilytys, virikkeet ja hoito

5. Henkilöstön koulutus

6. Kuljetukset

e. Lisäohjeita paviaanien säilytystä ja hoitoa varten

1. Johdanto

2. Ympäristö ja sen sääntely

3. Terveys

4. Säilytys, virikkeet ja hoito

5. Henkilöstön koulutus

6. Kuljetukset

G. Lajikohtaiset ohjeet: tuotantoeläimet ja minisiat

a. Yleisiä huomioita

1. Johdanto

2. Ympäristö ja sen sääntely

3. Terveys

4. Säilytys, virikkeet ja hoito

b. Lisäohjeita nautojen säilytystä ja hoitoa varten

1. Johdanto

2. Ympäristö ja sen sääntely

3. Terveys

4. Säilytys, virikkeet ja hoito

c. Lisäohjeita lampaiden ja vuohien säilytystä ja hoitoa varten

1. Johdanto

2. Ympäristö ja sen sääntely

3. Terveys

4. Säilytys, virikkeet ja hoito

d. Lisäohjeita sikojen ja minisikojen säilytystä ja hoitoa varten

1. Johdanto

2. Ympäristö ja sen sääntely

3. Terveys

4. Säilytys, virikkeet ja hoito

e. Lisäohjeita hevoseläinten (hevosten, ponien, aasien ja muulien) säilytystä ja hoitoa varten

1. Johdanto

2. Ympäristö ja sen sääntely

3. Terveys

4. Säilytys, virikkeet ja hoito

H. Lajikohtaiset ohjeet: linnut

a. Yleisiä huomioita

1. Johdanto

2. Ympäristö ja sen sääntely

3. Terveys

4. Säilytys, virikkeet ja hoito

b. Lisäohjeita kesyn kanan säilytystä ja hoitoa varten (säilytettäessä myöhempää käyttöä varten sekä toimenpiteiden aikana)

c. Lisäohjeita kesyn kalkkunan säilytystä ja hoitoa varten (säilytettäessä myöhempää käyttöä varten sekä toimenpiteiden aikana)

d. Lisäohjeita viiriäisen säilytystä ja hoitoa varten (säilytettäessä myöhempää käyttöä varten sekä toimenpiteiden aikana)

e. Lisäohjeita ankkojen ja hanhien säilytystä ja hoitoa varten (säilytettäessä myöhempää käyttöä varten sekä toimenpiteiden aikana)

f. Lisäohjeita kyyhkyjen säilytystä ja hoitoa varten (säilytettäessä myöhempää käyttöä varten sekä toimenpiteiden aikana)

g. Lisäohjeita seeprapeippojen säilytystä ja hoitoa varten (säilytettäessä myöhempää käyttöä varten sekä toimenpiteiden aikana)

I. Lajikohtaiset ohjeet: sammakkoeläimet

1. Johdanto

2. Ympäristö ja sen sääntely

3. Terveys

4. Säilytys, virikkeet ja hoito

5. Kuljetukset

J. Lajikohtaiset ohjeet: matelijat

1. Johdanto

2. Ympäristö ja sen sääntely

3. Terveys

4. Säilytys, virikkeet ja hoito

5. Kuljetukset

K. Lajikohtaiset ohjeet: kalat

1. Johdanto

2. Ympäristö ja sen sääntely

3. Terveys

4. Säilytys, virikkeet ja hoito

5. Kuljetukset

JOHDANTO

1. Yksi direktiivin 86/609/ETY tavoitteista on suojella kokeisiin ja muihin tieteellisiin tarkoituksiin käytettäviä eläimiä ja varmistaa, että niille suoritetuista toimenpiteistä mahdollisesti aiheutuva kipu, tuska, kärsimys tai pysyvä haitta on mahdollisimman vähäinen.

2. Toimenpiteitä suoritetaan jonkin verran myös kenttäolosuhteissa vapaana eläville luonnonvaraisille eläimille, mutta tällaisten toimenpiteiden määrä on suhteellisen pieni. Valtaosaa toimenpiteissä käytettävistä eläimistä säilytetään tiloissa, jotka vaihtelevat ulkoaitauksista koe-eläinlaitoksen pieneläinhäkkeihin. Tällöin tieteelliset vaatimukset ja eläinten tarpeet ovat usein varsin erilaisia. Tässä ristiriitaisessa tilanteessa eläinten fysiologisten ja etologisten perustarpeiden (liikuntamahdollisuus, sosiaaliset yhteydet, tarkoituksenmukainen toiminta, ravinto, vesi) tyydyttämistä olisi rajoitettava niin vähän ja niin lyhyen aikaa kuin mahdollista. Ennen kuin toimenpiteet toteutetaan, tutkijoiden, eläinteknikoiden sekä niiden pätevien henkilöiden, jotka antavat neuvoja eläinten hyvinvointiin liittyvissä kysymyksissä, olisi tarkistettava kyseiset rajoitukset sen varmistamiseksi, että eläimen hyvinvoinnin vaarantuminen on mahdollisimman vähäistä ja että se vastaa tutkimuksen tieteellisten tavoitteiden tasoa.

3. Tässä liitteessä esitetään eläinten säilytykseen ja hoitoon liittyviä ohjeita, jotka perustuvat tämänhetkiseen tietämykseen ja hyviin käytäntöihin. Liitteessä selitetään ja täydennetään perusperiaatteita, jotka on esitetty direktiivin 86/609/ETY 5 artiklassa. Pyrkimyksenä on auttaa viranomaisia, laitoksia ja yksittäisiä henkilöitä saavuttamaan tähän liittyvät direktiivin 86/609/ETY tavoitteet.

4. Yleisessä osassa annetaan säilytystä ja hoitoa koskevia ohjeita, joilla on merkitystä kaikille kokeellisiin ja muihin tieteellisiin tarkoituksiin käytettäville eläimille. Lajikohtaisissa erityisosissa annetaan lisäohjeita yleisesti käytettäviä lajeja varten. Jos tietoja ei anneta näissä erityisosissa, ohjeet sisältyvät yleiseen osaan. Lajikohtaiset osat perustuvat asiantuntijaryhmien jyrsijöitä, kaneja, koiria, kissoja, hillereitä, kädellisiä (lukuun ottamatta ihmisapinoita), tuotantoeläinlajeja, minisikoja, lintuja, sammakkoeläimiä, matelijoita ja kaloja koskeviin ehdotuksiin. Asiantuntijaryhmät ovat lisäksi antaneet ehdotustensa tueksi taustatietoa, joka perustuu tieteelliseen näyttöön ja käytännön kokemuksiin. Tästä taustatiedosta vastaa yksinomaan kukin asiantuntijaryhmä, ja se on saatavilla erikseen. Joidenkin lajiryhmien (sammakkoeläinten, matelijoiden ja kalojen) osalta näissä täydentävissä asiakirjoissa annetaan lisätietoja myös sellaisista yleisesti käytettävistä lajeista, joita ei käsitellä lajikohtaisissa ohjeissa. Mikäli esiintyy käyttäytymis- tai kasvatusongelmia tai tarvitaan lisätietoja muita lajeja koskevista erityisvaatimuksista, olisi pyydettävä neuvoja näihin lajeihin erikoistuneilta asiantuntijoilta ja hoitajilta sen varmistamiseksi, että kaikkien lajien erityistarpeet otetaan riittävästi huomioon.

5. Sana ”hoito” käsittää toimenpiteessä käytettäväksi aiotun tai käytettävän eläimen tai kasvatustarkoituksiin käytettävien koe-eläinten yhteydessä ihmisen ja eläimen väliset suhteet kaikissa merkityksissä. Sen pääasiallinen sisältö on kaikkien niiden ihmisen käyttöönsä ottamien aineellisten ja henkisten resurssien summa, joilla pyritään saattamaan eläin sellaiseen fyysiseen ja henkiseen tilaan ja pitämään se sellaisessa tilassa, että toimenpiteen sille aiheuttama kärsimys on mahdollisimman vähäinen ja että se palvelee tieteen edistymistä. Hoito alkaa siitä hetkestä, kun eläimen käytöstä toimenpiteeseen päätetään (tähän luetaan myös kasvattaminen tai pitäminen tätä tarkoitusta varten), ja jatkuu siihen saakka, kunnes asianomainen laitos toimenpiteen päätyttyä lopettaa eläimen humaania menetelmää käyttäen tai muutoin sen hävittää direktiivin 86/609/ETY 9 artiklan mukaisesti.

6. Liitteessä pyritään antamaan ohjeita eläinten asianmukaisten säilytystilojen suunnittelusta ja annetaan suosituksia ja neuvoja, joiden avulla voidaan toteuttaa direktiivin 86/609/ETY sisältämät hyvinvointia koskevat suuntaviivat. Tilojen kokoa koskevat suositukset ovat kuitenkin vähimmäisvaatimuksia. Niitä on mahdollisesti suurennettava joissakin olosuhteissa, koska yksittäisiä eläimiä koskevat ympäristövaatimukset voivat vaihdella esimerkiksi lajin, iän, elintoimintojen ja kasvatustiheyden mukaan sekä sen mukaan, pidetäänkö eläimiä säilytystä, kasvatusta vai kokeita varten ja ovatko ne tiloissa pitkän vai lyhyen aikaa. Myös ympäristövirikkeet ovat tärkeä tekijä eläinten hyvinvoinnin kannalta.

7. Olemassa olevia laitokset tai laitteistot olisi muutettava tai korvattava näitä ohjeita noudattaen ja ottaen huomioon eläinten hyvinvoinnin prioriteetit sekä taloudelliset ja käytännölliset näkökohdat. Siihen saakka, kun tilat on korvattu uusilla tai muunnettu, ohjeita tulisi mahdollisuuksien mukaan noudattaa säätelemällä eläinten lukumäärää ja kokoa olemassa olevissa tiloissa.

MÄÄRITELMÄT

Näissä ohjeissa tarkoitetaan:

1) ’eläinsuojalla’ ensisijaista tilaa, jossa eläimiä pidetään, kuten a) ”häkkiä”: pysyvä kiinteä tai liikuteltava, umpiseinien ja ainakin yhdeltä sivulta kaltereiden, metalliverkon tai tarvittaessa muun verkon ympäröimä säiliö, jossa säilytetään tai kuljetetaan yhtä tai useampaa eläintä; liikkumatilaa jää eläinten määrän ja säiliön koon mukaan suhteellisen vähän; b) ”karsinaa”: esimerkiksi seinin, kalterein tai metalliverkoin suljettu tila, jossa säilytetään yhtä tai useampaa eläintä, liikkumatilaa jää karsinan koon ja eläinten määrän mukaan yleensä enemmän kuin häkissä; c) ”juoksutarhaa”: usein pysyvien rakennusten ulkopuolella olevaa, esimerkiksi aidoin, muurein, kalterein tai metalliverkoin ympäröityä aluetta, johon häkissä tai karsinassa säilytetyt eläimet päästetään määräajoin vapaasti liikkumaan etologisten ja fysiologisten tarpeidensa kuten liikunnantarpeen mukaan; d) ”pilttuuta”: pieni kolmelta sivulta suljettu tila, jossa tavallisesti on rehuteline ja sivuseinät ja jossa yhtä tai kahta eläintä voidaan pitää kytkettynä;

2) ’säilytystiloilla’ toissijaisia tiloja, joissa eläinsuojia saatetaan pitää. Esimerkkejä ”säilytystiloista” ovat: a) tilat, joissa eläimiä tavanomaisesti pidetään kasvatettavana tai säilytettävänä taikka toimenpiteen aikana; b) ”säiliöjärjestelmät”, kuten isolaattorit, laminaarivirtauskaapit sekä yksittäisilmastoidut häkkijärjestelmät (IVC-häkit).

YLEINEN OSA

1. FYYSISET TILAT

1.1 Toiminta ja yleissuunnittelu

1.1.1 Kaikki tilat tulisi suunnitella niin, että ne tarjoavat niissä säilytettävälle eläinlajille sopivan ympäristön, joka vastaa niiden fysiologisia ja etologisia tarpeita. Tilat olisi suunniteltava ja niitä olisi hoidettava siten, että niihin ei pääse asiattomia henkilöitä eivätkä eläimet pysty tunkeutumaan niihin tai karkaamaan niistä. Laajempiin rakennuskokonaisuuksiin kuuluvat tilat tulisi myös suojata tarvittavin turvallisuus- ja rakennustoimenpitein ja -järjestelyin, joilla rajoitetaan sisäänpääsyä.

1.1.2 Tiloja varten olisi laadittava huoltosuunnitelma, jonka avulla estetään ja korjataan rakennusten ja laitteiden viat.

1.2 Säilytystilat

1.2.1 Tilojen säännöllinen ja tehokas puhdistus sekä tyydyttävän hygieenisen tason säilyttäminen tulisi turvata kaikin tarpeellisin toimin. Kattojen ja seinien tulisi olla iskunkestäviä ja niiden pintojen sileitä, vettä läpäisemättömiä ja helposti pestäviä. Erityistä huomiota tulisi kiinnittää ovien, kanavien, putkien ja kaapeleiden liitoskohtiin. Tarvittaessa oveen voidaan asentaa tarkastusikkuna. Lattioiden tulisi olla sileitä ja vettä läpäisemättömiä, niiden pinnan tulisi olla helposti pestävä mutta ei liukas ja kestää vaurioitumatta telineiden ja muun raskaan kaluston paino. Jos tiloissa on viemäreitä, ne tulisi asianmukaisesti peittää ja suojata siten, että estetään tuhoeläinten pääsy tiloihin ja eläinten karkaaminen tiloista.

1.2.2 Tiloissa, joissa eläimet voivat liikkua vapaasti, seinien ja lattioiden pintamateriaalin tulisi olla erityisen lujaa, jotta se kestää eläinten ja puhdistuksen aiheuttaman kovan kulutuksen. Materiaali ei saa olla eläinten terveydelle vahingollista eikä myöskään senlaatuista, että eläimet voivat sen vuoksi vahingoittaa itseään. Kaikki laitteet ja varusteet on suojattava siten, että eläimet eivät voi vaurioittaa niitä tai vahingoittua niistä.

1.2.3 Olisi vältettävä yhteensopimattomien lajien, esimerkiksi saalistajan ja saaliin, taikka erilaisia ympäristöolosuhteita tarvitsevien eläimien sijoittamista samoihin tiloihin ja saalistajan ja saaliin ollessa kyseessä näkö-, haju- tai äänietäisyydelle.

1.2.4 Säilytystiloissa tulisi tarvittaessa olla varusteet pienehköjen toimenpiteiden ja käsittelyjen suorittamiseen.

1.3 Yleis- sekä erityistoimenpidetilat

1.3.1 Eläimiä kasvattavissa tai toimittavissa laitoksissa tulisi olla sopivat varusteet eläinlähetysten saattamiseksi lähetyskuntoon.

1.3.2 Kaikissa laitoksissa tulisi myös olla vähintään sellaiset laboratoriovarusteet, joilla voidaan suorittaa yksinkertaisia diagnostisia kokeita, ruumiinavauksia ja/tai ottaa näytteitä muualla suoritettavia tarkempia laboratoriotutkimuksia varten.

1.3.3 Laitoksissa olisi oltava mahdollisuus eristää vastahankitut eläimet siihen saakka, kun niiden terveydentila voidaan määrittää ja mahdollinen terveysriski tiloissa ennestään oleville eläimille arvioida ja saattaa mahdollisimman vähäiseksi.

1.3.4 Yleis- ja erityistoimenpidehuoneita tulisi olla käytettävissä siltä varalta, että toimenpidettä tai havainnointia ei ole suositeltavaa suorittaa eläinten säilytystiloissa.

1.3.5 Tarvittaessa tulisi varustaa yksi tai useampi erillinen leikkaussali riittävin laittein toimenpiteiden suorittamiseen aseptisissa olosuhteissa. Tarpeen mukaan tulisi varata myös tilat leikkauksen jälkeiseen hoitoon.

1.3.6 Sairaiden tai vammautuneiden eläinten säilyttämiseen muista erillään tulisi tarvittaessa varata asianmukaiset tilat.

1.4 Aputilat

1.4.1 Varastotilat olisi suunniteltava ja niitä olisi käytettävä ja huollettava niin, että varmistetaan ruoan ja kuivikkeen laatu. Nämä tilat olisi suojattava tuhoeläimiltä ja hyönteisiltä. Muut aineet, jotka voivat olla kontaminoituja tai muulla tavoin eläimille tai henkilökunnalle vaarallisia, tulisi varastoida erikseen.

1.4.2 Puhtaiden häkkien, välineiden ja muiden varusteiden säilyttämiseen tulisi varata varastotilat.

1.4.3 Puhdistus- ja pesutilat tulisi mitoittaa riittävän suuriksi, jotta niihin voidaan sijoittaa käytettyjen välineiden dekontaminointiin ja puhdistukseen tarvittavat laitteet. Puhdistusprosessi tulisi suunnitella siten, että puhtaiden ja käytettyjen välineiden linjat ovat erillään, jotta puhdistetut välineet eivät pääse likaantumaan. Seinien ja lattioiden pintamateriaalien tulisi olla kyllin kestäviä ja ilmanvaihdon niin tehokas, että sen avulla voidaan poistaa liikalämpö ja -kosteus.

1.4.4 Ruhojen ja eläinten jätteiden hygieeniseen säilyttämiseen ja hävittämiseen tulisi varata tilat. Ellei jätteiden poltto laitoksen alueella ole mahdollista tai tarpeellista, jätteet tulisi sopivin järjestelyin turvallisesti hävittää kansallisia ja paikallisia määräyksiä ja säädöksiä noudattaen. Erityistä varovaisuutta tulisi noudattaa hyvin myrkyllisten, radioaktiivisten tai tartuntavaarallisten jätteiden suhteen.

1.4.5 Kulkutilat tulisi suunnitella ja rakentaa eläinten säilytystilojen normeja vastaaviksi. Käytävien tulisi olla riittävän leveitä, jotta siirrettävät laitteet voidaan kuljettaa vaivattomasti.

2. YMPÄRISTÖ JA SEN SÄÄNTELY

2.1 Ilmanvaihto

2.1.1 Säilytystiloissa ja eläinsuojissa tulisi olla asianmukainen, säilytettävien eläinten tarpeita vastaava ilmanvaihtojärjestelmä. Ilmanvaihtojärjestelmän tarkoitus on tuottaa riittävästi hyvälaatuista raitista ilmaa sekä rajoittaa hajuja, haitallisia kaasuja, pölyä ja kaikenlaisia infektioiden aiheuttajia ja niiden leviämistä. Sen tulee myös poistaa liikalämpö ja -kosteus.

2.1.2 Huoneilman tulisi vaihtua lyhyin väliajoin. Sopivana nopeutena pidetään yleensä ilman vaihtumista 15–20 kertaa tunnissa. Joissakin tapauksissa, esimerkiksi kun eläinten määrä on pieni, 8–10 kertaa tunnissa saattaa kuitenkin olla riittävä vaihtumisnopeus. Joissakin tapauksissa luonnollinen ilmanvaihto saattaa riittää eikä koneellista ilmanvaihtoa tarvita. Puhdistamattoman ilman uudelleenkierrätystä tulisi välttää. On kuitenkin korostettava, ettei paraskaan ilmanvaihtojärjestelmä kompensoi tilojen huonosti hoidettua tai laiminlyötyä puhtaanapitoa.

2.1.3 Ilmanvaihtojärjestelmä tulee suunnitella siten, ettei sen aiheuta haitallista vetoa tai meluhäiriötä.

2.1.4 Tupakointi tulisi kieltää tiloissa, joissa eläimiä pidetään.

2.2 Lämpötila

2.2.1 Lajikohtaisissa osissa esitetään lämpötilan suositeltavat ohjearvot. On huomattava, että näissä osissa esitetyt arvot on laskettu täysikasvuisten normaalikuntoisten eläinten mukaan. Vastasyntyneiden, nuorten, karvattomien, vasta leikattujen, sairaiden ja vammautuneiden eläinten säilytyksessä lämpötilaa on usein tuntuvasti kohotettava. Tilojen lämpötilaa tulisi säätää, kun eläinten omassa lämmönsäätelyssä mahdollisesti tapahtuu muutoksia fysiologisten erikoisolosuhteiden tai suoritettujen toimenpiteiden vaikutuksesta. Säilytystilojen lämpötila on mitattava ja kirjattava päivittäin.

2.2.2 Tilat on mahdollisesti varustettava ilmanvaihtojärjestelmällä, johon kuuluu sekä tuloilman lämmitys että sen jäähdytys.

2.2.3 Eläimiä käyttävissä laitoksissa säilytystilojen tarkka lämmönsäätely saattaa olla välttämätön, koska ympäristön lämpötila on fysikaalinen tekijä, joka vaikuttaa olennaisesti eläinten aineenvaihduntaan ja käytökseen ja siten tiettyjen tieteellisten tulosten luotettavuuteen.

2.2.4 Eläinten liikkumiseen ja keskinäiseen kanssakäymiseen tarkoitetuilla ulkoalueilla lämpötilaa ei voida säännellä tarkasti. Eläimiä ei pitäisi sulkea sellaisille alueille, joilla ilmasto-olosuhteet voivat aiheuttaa niille kärsimystä.

2.3 Kosteus

Joitakin lajeja, kuten rottia ja gerbiilejä, varten, ilman suhteellisen kosteuden vaihteluväli on pidettävä varsin pienenä, jotta terveys- ja hyvinvointiongelmat voidaan pitää mahdollisimman vähäisinä. Muut lajit, kuten koirat, sietävät hyvin kosteustasojen vaihteluita.

2.4 Valaistus

Jos luonnonvalo ei tarjoa asianmukaista valon ja pimeyden vaihtelua, tiloissa on oltava säädettävä valaistus, joka vastaa sekä eläinten biologisia tarpeita että asianmukaiselle työympäristölle asetettavia vaatimuksia. Joidenkin lajien osalta olisi vältettävä altistumista kirkkaalle valolle, ja eläinsuojissa olisi oltava hämärämpiä alueita, jonne eläimet voivat vetäytyä. Tiloissa tulisi olla riittävä valaistus eläinten hoitotoimenpiteitä ja tarkastuksia varten. Olisi huolehdittava siitä, että valojaksot ovat säännöllisiä ja että valon voimakkuus on lajien kannalta sopiva, ja rytmin häiriintymistä olisi vältettävä. Albiinoeläinten säilytyksessä olisi otettava huomioon niiden valonherkkyys. Olisi harkittava ikkunoiden sijoittamista säilytystiloihin, koska ikkunoista saadaan luonnonvaloa ja ne voivat tarjota virikkeitä joillekin lajeille, erityisesti kädellisille, koirille, kissoille, joillekin tuotantoeläimille ja muille suurille nisäkkäille.

2.5 Melu

Melu voi häiritä eläimiä. Voimakkaat äänet ja äkillinen melu voivat aiheuttaa stressiä, jolla voi olla vaikutuksia paitsi eläinten hyvinvointiin myös koetuloksiin. Melutasot, jotka ovat eläinten kuultavissa, joissakin tapauksissa myös ultraäänet eli äänet ihmisen kuuloalueen yläpuolella (yleisesti niiden katsotaan olevan ääniä, joiden taajuus on yli 20 kHz), olisi pidettävä mahdollisimman alhaisina erityisesti eläinten lepojaksojen aikana. Hälytysjärjestelmien hälytysten olisi oltava eläinten herkän kuuloalueen ulkopuolella sikäli kuin tämä ei estä sitä, että ihmiset kuulevat hälytyksen. Tilojen ja käytävien asettelu voi vaikuttaa merkittävästi akustiseen ympäristöön, ja tämä olisi otettava huomioon niiden suunnittelussa. Säilytystilat olisi varustettava riittävällä äänieristyksellä ja vaimentavilla materiaaleilla.

2.6 Hälytysjärjestelmät

Tekniikasta riippuvaiset eläintilat ovat vaaroille alttiita. Siksi suositellaan vahvasti, että tällaiset tilat suojellaan asianmukaisesti sellaisten vaarojen kuin tulipalojen, asiattomien pyrkijöiden ja olennaisten laitteiden (kuten tuulettimien, ilman lämmittimien, jäähdyttimien ja kosteuttajien) toiminnan katkojen varalta.

Eläintiloissa, joissa ympäristötekijöiden sääntely ja valvonta riippuu pitkälti sähköisistä tai mekaanisista laitteista, olisi oltava varajärjestelmä, jolla voidaan pitää yllä välttämättömät toiminnat ja hätävalaistus sekä varmistaa, että itse hälytysjärjestelmien toiminta ei katkea.

Lämmitys- ja ilmanvaihtojärjestelmissä olisi oltava seuranta- ja hälytyslaitteet, joiden avulla mahdolliset viat voidaan havaita ja korjata viipymättä.

Selvät ohjeet vaaratilanteiden varalta tulisi asettaa näkyvästi esille. Kalojen ja muiden vesieläinten altaisiin suositellaan asennettavaksi hälytyslaitteet siltä varalta, että veden tai ilman saanti häiriytyy. Olisi huolehdittava siitä, että hälytyslaitteiden toiminnasta aiheutuu eläimille mahdollisimman vähän haittaa.

3. KOULUTUS JA OPETUS

Kaikkien henkilöiden, jotka osallistuvat kokeisiin ja muihin tieteellisiin tarkoituksiin kasvatettavien, säilytettävien tai käytettävien eläinten hoitoon tai ovat muutoin niiden kanssa tekemisissä, olisi oltava asianmukaisesti koulutettuja niiden suositusten mukaisesti, jotka sisältyvät Euroopan neuvoston yleissopimuksen sopimuspuolten monenkeskisissä neuvotteluissa 3. joulukuuta 1993 hyväksyttyyn koe-eläinten kanssa työskentelevien henkilöiden koulutusta koskevaan päätöslauselmaan (ETS N:o 123).

4. HOITO

4.1 Terveys

4.1.1 Eläintiloissa olevat eläimet ovat terveytensä ja hyvinvointinsa osalta kokonaan riippuvaisia ihmisistä. Eläinten fyysiseen ja psykologiseen tilaan vaikuttavat niiden lähiympäristö, ravinto, vesi sekä eläinten hoitohenkilökunnan hoito ja huomio. Kaikilla laitoksilla olisi oltava strategia eläinten asianmukaisen terveydentilan säilyttämiseksi, jotta varmistetaan eläinten hyvinvointi ja tieteellisten vaatimusten noudattaminen. Strategiaan olisi kuuluttava mikrobiologinen seurantaohjelma ja suunnitelma terveysongelmien varalta, ja siinä olisi määriteltävä terveyttä koskevat parametrit ja menetelmät laitokseen saapuvia eläimiä varten.

4.1.2 Laitoksen toiminnasta vastaavan henkilön tulisi huolehtia siitä, että eläinlääkäri tai muu pätevä henkilö säännöllisesti tarkastaa eläimet sekä niiden säilytystilat ja hoidon. Yleisen osan 3 kohdan mukaisesti koulutetun henkilön olisi tarkastettava eläimet vähintään kerran päivässä sen varmistamiseksi, että kaikki sairaat tai loukkaantuneet eläimet huomataan ja että niiden osalta ryhdytään asianmukaisiin toimiin. Terveyttä olisi seurattava säännöllisesti.

4.1.3 Koska eläinten käsittelyyn liittyy mahdollinen riski eläinten ja henkilökunnan kontaminaatiosta, laitoksen olisi kiinnitettävä erityistä huomiota hygieniasta huolehtimiseen ja henkilökunnan terveyden seurantaan.

4.2 Pyydystäminen luonnosta

4.2.1 Kun eläimiä on pyydystettävä, se tulisi sallia ainoastaan humaaneja menetelmiä käyttäen ja niiden käyttämiseen pätevien henkilöiden toimesta. Pyydystysmenetelmillä olisi oltava mahdollisimman vähäinen vaikutus muihin luonnonvaraisiin eläimiin ja elinympäristöihin.

4.2.2 Jos jonkin eläimen huomataan pyydystettäessä tai sen jälkeen olevan loukkaantunut tai sairas, jonkin pätevän henkilön olisi tutkittava eläin mahdollisimman nopeasti, minkä jälkeen olisi toteutettava asianmukaiset toimet. Tämä voi edellyttää eläinlääkärin hoitoa. Jos kyseessä on vakava vamma, eläin olisi lopetettava välittömästi humaania menetelmää käyttäen noudattaen periaatteita, jotka sisältyvät Euroopan komission suosituksiin koe-eläinten eutanasiasta (osa 1 ja osa 2). Pyydystyspaikalla olisi oltava käytettävissä riittävästi asianmukaisia kuljetussäiliöitä ja kuljetusvälineitä sen varalta, että eläimiä on siirrettävä tutkimuksia tai hoitoa varten.

4.2.3 Erityistä huomiota olisi kiinnitettävä luonnonvaraisten pyydystettyjen eläinten sopeuttamiseen, karanteeniin, säilytykseen ja hoitoon. Ennen työn aloittamista olisi pohdittava sitä, mitä luonnonvaraisille pyydystetyille eläimille tapahtuu tieteellisten toimenpiteiden jälkeen. Tällöin on varmistettava, että voidaan hyväksyttävällä tavalla ratkaista käytännön vaikeudet ja hyvinvointiin liittyvät kysymykset, joita voi esiintyä, mikäli eläimet myöhemmin lasketaan takaisin luontoon.

4.3 Eläinten kuljetus

4.3.1 Kuljetus on eläimille aina rasittava kokemus, jota tulisi mahdollisuuksien mukaan helpottaa. Seuraavia periaatteita olisi sovellettava kaikkiin eläinten siirtoihin aina tieteellisen laitoksen sisällä tapahtuvista lyhyistä matkoista kansainvälisiin kuljetuksiin. Kun sovelletaan neuvoston asetusta (EY) N:o 1/2005 (1), olisi kiinnitettävä huomiota koe-eläinten hankkimista ja kuljettamista koskevaan päätöslauselmaan (ETS N:o 123), joka hyväksyttiin Euroopan neuvoston yleissopimuksen sopimuspuolten monenkeskisissä neuvotteluissa toukokuussa 1997.

4.3.2 Lähettäjän ja kuljettajan olisi sovittava kuljetusolosuhteista sekä lähtö- ja tuloajoista sen varmistamiseksi, että eläinten saapumiseen voidaan varautua mahdollisimman hyvin. Lähettäjän olisi varmistettava, että eläimet tutkitaan ja todetaan kuljetuskuntoisiksi ennen kuin ne sijoitetaan kuljetussäiliöön.

4.3.3 Sairaita tai loukkaantuneita eläimiä ei tulisi pitää kuljetuskuntoisina lukuun ottamatta lievästi loukkaantuneita tai sairaita eläimiä, joille kuljetus ei aiheuta lisäkärsimystä, tai tapauksia, joissa kuljetus tapahtuu eläinlääkärin valvonnassa tai eläinlääkinnällisen hoidon jälkeen. Sairaat tai loukkaantuneet eläimet voidaan myös kuljettaa kokeellisiin ja muihin tieteellisiin tarkoituksiin, jotka toimivaltainen viranomainen on hyväksynyt, jos sairaus tai vamma on osa tutkimusohjelmaa. Kuljetuksista ei tulisi aiheutua näille eläimille lisäkärsimystä, ja erityistä huomiota olisi kiinnitettävä mahdollisesti tarvittavaan lisähoitoon. Pätevän henkilön olisi vahvistettava, että kyseiset eläimet ovat kuljetuskuntoisia.

4.3.4 Eläinten kuljetuksesta vastaavalla henkilöllä on yleinen vastuu koko matkan suunnittelusta, suorittamisesta ja loppuun saattamisesta huolimatta siitä, onko tehtäviä matkan aikana annettu alihankintana muiden osapuolten tehtäväksi.

4.3.5 Eläinten hyvinvoinnista vastaavalla henkilöllä on välitön fyysinen vastuu eläinten hoidosta kuljetuksen aikana. Kyseinen henkilö voi olla hoitaja tai ajoneuvon kuljettaja, jos kuljettaja suorittaa hoitajan tehtävät. Kuljetettavien eläinten hyvinvoinnista vastaavan henkilön olisi oltava tietoinen hoidossaan olevien koe-eläinten erityistarpeista.

4.3.6 Reitti olisi suunniteltava siten, että kuljetus tapahtuu tehokkaasti ja kuljetusaika lastaamisesta kuorman purkamiseen jää mahdollisimman lyhyeksi ja että vältetään viivytyksiä ja rajoitetaan siten eläinten stressiä ja kärsimystä. On varmistettava, että eläimiä pidetään kullekin lajille sopivissa ympäristöolosuhteissa ja että kuljetuksen aikana pyritään välttämään äkkinäisiä liikkeitä, liiallista melua tai tärinää.

4.3.7 Säiliö olisi tarvittaessa suunniteltava niin, että estetään mikro-organismien pääsy säiliöihin tai mikro-organismien leviäminen tai rajoitetaan sitä. Säiliöiden olisi oltava sellaisia, että eläimet voidaan tarkastaa visuaalisesti vaarantamatta niiden mikrobiologista tilaa.

4.3.8 Kun eläimet saapuvat määränpäähän, ne olisi poistettava kuljetussäiliöistä ja pätevän henkilön olisi tarkastettava ne mahdollisimman nopeasti. Eläimiä, jotka ovat sairaita, loukkaantuneita tai muutoin huonossa kunnossa, olisi tarkkailtava tiiviisti ja niitä olisi säilytettävä muista eläimistä erillään. Näille eläimille olisi annettava tarvittavaa eläinlääkinnällistä hoitoa tai ne olisi tarvittaessa viipymättä lopetettava humaania menetelmää käyttäen.

4.4 Karanteeni, totuttaminen ja eristys

Karanteeni- ja eristysjaksojen tavoitteena on:

a. suojella muita laitoksessa olevia eläimiä;

b. suojella ihmisiä zoonooseilta; ja

c. yhdessä totuttamisjakson kanssa edistää hyvää tieteellistä käytäntöä.

Nämä jaksot vaihtelevat olosuhteiden mukaan. Ne joko määräytyvät jäsenvaltion kansallisten säädösten mukaan tai niistä päättää pätevä henkilö, yleensä laitoksen nimeämä eläinlääkäri.

Karanteeni

Karanteenilla tarkoitetaan laitokseen saapuvien tai palautettavien eläinten säilyttämistä muista laitoksessa olevista eläimistä erillään, jotta voidaan määrittää eläinten terveydentila ja estää sairauksien leviäminen. Karanteenia suositellaan, kun eläimen terveydentilasta ei ole varmuutta.

Sopeutuminen

Sopeutumisaikaa tarvitaan, jotta eläimet voivat toipua kuljetuksen aiheuttamasta stressistä ja tottua uuteen ympäristöön sekä hoitokäytäntöihin. Vaikka eläinten terveydentila todettaisiinkin hyväksi, niille on annettava jonkin verran sopeutumisaikaa, ennen kuin niitä käytetään toimenpiteisiin. Tarvittavan ajan pituus riippuu useista tekijöistä, kuten eläinten kestämästä rasituksesta, jota puolestaan säätelevät useat tekijät, esimerkiksi kuljetuksen pituus ja eläimen ikä sekä sosiaalisen ympäristön muutos. Lisäksi olisi otettava huomioon, että kansainvälisten kuljetusten jälkeen voidaan tarvita pitempää sopeutumisaikaa, koska eläinten vuorokausirytmi on häiriintynyt.

Eristys

Eristysjakson tarkoituksena on vähentää muiden eläinten tai ihmisten tartuntariskiä. Kaikki eläimet, joiden epäillään aiheuttavan tällaisen riskin, olisi säilytettävä erillään.

4.5 Säilytys ja virikkeellistäminen

4.5.1 Johdanto

Kaikilla eläimillä olisi oltava riittävästi tilaa monenlaisten käyttäytymismuotojen toteuttamiseksi. Eläimiä tulisi säilyttää yhdessä aina kun se on mahdollista, ja niille olisi eläinsuojassa tarjottava riittävän monipuolinen ympäristö, jotta ne voivat toteuttaa monenlaisia normaaleja käyttäytymismuotoja. Rajoitettu ympäristö voi aiheuttaa epänormaalia käyttäytymistä ja fysiologisia poikkeavuuksia, jotka vaikuttavat tieteellisten tulosten luotettavuuteen.

Säilytyksen sekä ympäristövirikkeiden ja sosiaalisten virikkeiden vaikutus tieteellisten tutkimusten tuloksiin olisi otettava huomioon, jotta voidaan välttää epäluotettavia tieteellisiä tuloksia ja eläinten turhaa käyttöä.

Eläimiä kasvattavissa, toimittavissa ja käyttävissä laitoksissa olisi laadittava säilytys- ja virikestrategioita, joilla varmistetaan, että säilytettävien lajien tarpeet täytetään ja että eläimet voivat parhaalla mahdollisella tavalla hyödyntää käytettävissä olevaa tilaa. Tilat olisi myös suunniteltava niin, että eläimiä voidaan tarkkailla aiheuttaen niille mahdollisimman vähän häiriötä ja että eläinten käsittely on helppoa. Suositellut eläinsuojien vähimmäiskoot ja vähimmäistilavaatimukset sisältyvät lajikohtaisiin osiin.

Jollei muuta todeta, suositellun vähimmäispohjapinta-alan lisäksi tilat olisi varustettava lisärakenteilla, kuten hyllyillä.

4.5.2 Säilytys

Luontaisesti yksin eläviä eläimiä lukuun ottamatta eläimiä olisi säilytettävä yhteensopivien yksiköiden ryhmissä. Yksittäissäilytystä olisi käytettävä ainoastaan, jos se on perusteltua eläinlääketieteellisistä tai hyvinvointiin liittyvistä syistä. Kun päätetään kokeellisista syistä tapahtuvasta yksittäissäilytyksestä, olisi konsultoitava eläinteknikkoa sekä pätevää henkilöä, jonka vastuulla on neuvominen eläinten hyvinvointiin liittyvissä kysymyksissä. Tällaisissa olosuhteissa olisi varattava lisäresursseja näiden eläinten hyvinvointiin ja hoitoon. Yksilöllisen säilytyksen kesto olisi rajoitettava tarpeelliseen vähimmäisaikaan ja mahdollisuuksien mukaan olisi ylläpidettävä näkö-, kuulo-, haju- ja kosketusyhteyksiä. Kun eläimiä lisätään tai palautetaan vakiintuneisiin ryhmiin, asianmukaisesti koulutetun henkilökunnan olisi seurattava tätä tarkasti, jotta voidaan välttää yhteensopimattomuudesta johtuvia ongelmia sekä sosiaalisten suhteiden häiriintymistä. Yhteissäilytyksen mahdollisuutta olisi edistettävä valitsemalla yhteensopivia yksilöitä, kun hankitaan ryhmänä elävään lajiin kuuluvia eläimiä.

4.5.3 Virikkeellistäminen

Kaikille eläimille olisi varattava riittävästi monipuolista tilaa, jossa ne voivat toteuttaa monia erilaisia normaaleja käyttäytymismuotoja. Eläimillä pitäisi olla ympäristönsä suhteen tietynasteinen vaikutus- ja valintamahdollisuus, koska näin voidaan vähentää stressistä johtuvaa käytöstä. Tähän voidaan päästä käyttämällä sopivia virikkeitä, joiden ansiosta eläimen käytettävissä on enemmän erilaisia toimintamahdollisuuksia ja selviytymistoimintoja. Sosiaalisten toimintojen lisäksi virikkeitä voidaan luoda tarjoamalla kullekin lajille sopivalla tavalla mahdollisuus liikuntaan, ravinnon etsintään sekä toimintaan ja ongelmanratkaisutehtäviin. On suositeltavaa antaa eläinten liikkua aina kun se on mahdollista. Eläinsuojien ympäristövirikkeiden olisi vastattava kyseessä olevan lajin ja yksittäisten eläinten tarpeita. Virikkeiden tulisi olla mukautettavissa kertyvän uuden tiedon mukaisiksi. Virikeohjelmaa olisi säännöllisesti tarkistettava ja päivitettävä. Eläinten hoidosta vastaavien työntekijöiden olisi ymmärrettävä lajien käyttäytymistä ja biologisia ominaisuuksia, jotta he voivat tehdä virikkeistä järkeviä ja perusteltuja päätöksiä. Heidän olisi oltava tietoisia siitä, että kaikista virikkeistä ei välttämättä ole eläimille hyötyä ja sen vuoksi heidän olisi seurattava virikkeiden vaikutuksia ja mukautettava ohjelmaa tarpeen mukaan.

4.5.4 Eläinsuojat

Eläinsuojia ei pitäisi valmistaa eläinten terveydelle vahingollisesta materiaalista. Ne tulisi suunnitella ja rakentaa siten, että eläimet eivät voi vahingoittaa itseään. Kertakäyttöisiä häkkejä lukuun ottamatta ne tulisi valmistaa puhdistus- ja sterilointitekniikan kestävästä materiaalista. Erityistä huomiota tulisi kiinnittää eläinsuojien pohjiin, jotka tulisi suunnitella eläinlajia ja eläinten ikää vastaaviksi sekä sellaisiksi, että eritteet voidaan helposti poistaa.

4.6 Ruokinta

4.6.1 Ravinnon muodon, sisällön ja esitystavan olisi vastattava sekä eläimen ravinnetarpeita että käyttäytymiseen liittyviä tarpeita. Joillekin lajeille olisi annettava mahdollisuus ruoan hankintaan. Karkearehu on merkittävä osa joidenkin eläinlajien ruokavaliota, ja lisäksi se täyttää joitakin käyttäytymiseen liittyviä tarpeita.

4.6.2 Eläinten ravinnon tulisi olla maittavaa ja pilaantumatonta. Raaka-aineiden valinnassa ja ravinnon tuotannossa, valmistamisessa ja tarjoamisessa olisi noudatettava varotoimia kemiallisen, fysikaalisen ja mikrobiologisen kontaminaation estämiseksi. Rehu tulisi pakata pusseihin, joihin on selvästi merkitty tuotteen tunnistetiedot ja valmistuspäivä. Valmistajan olisi selvästi ilmoitettava viimeinen käyttöpäivä, jota on noudatettava. Myös pakkauksessa, kuljetuksessa ja varastoinnissa olisi vältettävä kontaminaatiota, pilaantumista ja tuhoutumista. Varastojen tulisi olla viileitä, pimeitä, kuivia sekä tuhoeläimiltä ja hyönteisiltä suojattuja. Nopeasti pilaantuvat rehut kuten lehdesrehut, vihannekset, hedelmät, liha ja kala tulisi säilyttää kylmävarastossa, jääkaapissa tai pakastimessa. Kaikki syöttöastiat, kaukalot ja muut syöttölaitteet tulisi säännöllisesti puhdistaa ja tarvittaessa steriloida. Jos rehu on kosteata tai siihen pääsee helposti esimerkiksi vettä tai virtsaa, päivittäinen puhdistus on välttämätöntä.

4.6.3 Jokaisen eläimen saatavilla tulisi olla ravintoa, ja ruokinta-alan tulisi olla riittävän suuri kilpailun vähentämiseksi. Joissakin tapauksissa ruoan saantia on mahdollisesti rajoitettava ylensyönnin välttämiseksi.

4.7 Juomavesi

4.7.1 Jokaisen eläimen saatavilla tulisi aina olla puhdasta juomavettä. Veden mukana kulkeutuu kuitenkin mikro-organismeja, ja tämän vuoksi veden saanti tulisi järjestää siten, että kontaminaatioriski on mahdollisimman pieni.

4.7.2 Juottojärjestelmät olisi suunniteltava ja niitä olisi käytettävä niin, että niistä saadaan riittävä määrä sopivanlaatuista vettä. Käytettävissä tulisi olla riittävä määrä vesipisteitä. Kun käytetään automaattisia juottojärjestelmiä, ne olisi säännöllisesti tarkistettava, huollettava ja huuhdeltava vahinkojen, kuten tukosten ja vuotojen, ja tartuntojen välttämiseksi. Kiinteäpohjaisissa häkeissä tulisi huolehtia tulvavaaran estämisestä.

4.7.3 Kalojen, sammakkoeläinten ja matelijoiden happamuuden, kloorin ja muiden kemikaalien sieto vaihtelee suuresti lajista toiseen. Siksi tulisi varautua säätämään akvaarioiden ja tankkien veden laatu kulloinkin kyseessä olevan lajin tarpeiden ja sietokyvyn mukaiseksi.

4.8 Pohja-, alusta-, pehku-, kuivike- ja pesämateriaali

4.8.1 Eläimillä tulisi aina olla sopivia kuivikkeita tai nukkumispaikkoja sekä asianmukaisia pesämateriaaleja tai -rakenteita kasvatuseläimiä varten. Eläinsuojiin sijoitetaan usein eri materiaaleja. Niillä täytetään seuraavia tehtäviä: helpotetaan virtsan ja ulosteen imeytymistä ja siten tilojen puhdistamista; mahdollistetaan se, että eläimet voivat toteuttaa tiettyjä lajikohtaisia käyttäytymismuotoja, kuten ruoan etsimistä, kaivautumista tai kolojen kaivamista; tarjotaan mukava, joustava pinta tai turvallinen alue nukkumista varten; mahdollistetaan se, että eläin voi tehdä pesän lisääntymistarkoituksiin. Tietyt materiaalit eivät mahdollisesti palvele kaikkia näitä tarpeita, ja sen vuoksi on tärkeää tarjota riittävästi sopivia materiaaleja. Kaikkien materiaalien tulisi olla kuivia, imukykyisiä, pölyämättömiä ja myrkyttömiä sekä puhtaita taudinaiheuttajista, tuhoeläimistä ja muista kontaminaatiomuodoista. Erityisesti tulisi varoa käyttämästä kuivikkeena materiaaleja, jotka on valmistettu kemiallisesti käsitellystä puusta tai jotka sisältävät myrkyllisiä luonnollisia aineita, sekä tuotteita, joita ei voida selkeästi määrittää ja standardisoida.

4.8.2 Eläinsuojan pohjan tulisi tarjota vakaa ja mukava lepoalue kaikille eläimille. Kaikki nukkuma-alueet olisi pidettävä puhtaina ja kuivina.

4.9 Puhtaanapito

4.9.1 Laitoksen yleistaso, myös hyvä hoito, riippuu olennaisesti hyvästä hygieniasta. Säilytys-, pesu- ja varastotilojen puhtaus ja järjestys tulisi myös pitää hyvin korkeatasoisena. Laitoksiin tulisi luoda asianmukaiset käytännöt, joka koskevat suojien, laitteiden, pullojen ja muiden välineiden säännöllistä puhdistusta, pesua, dekontaminaatiota ja tarvittaessa sterilointia.

4.9.2 Puhdistus- ja desinfiointijärjestelmistä ei tulisi koitua haittaa eläinten terveydelle tai hyvinvoinnille. Käytössä tulisi olla eläinsuojien kuivikkeiden vaihtamista varten selkeät toimintamenettelyt, joihin kuuluu myös kirjausjärjestelmä.

4.9.3 Eläinsuojien pohjien pinnat muodostavat materiaalit olisi puhdistettava säännöllisesti ja tarvittaessa uusittava, jotta niihin ei pesiytyisi tartunnan aiheuttajia ja loisia.

4.9.4 Hajusignaalit ovat joillakin lajeilla merkittävä käyttäytymismuoto, ja tällöin puhdistaminen aiheuttaa jonkin verran sosiaalista häiriötä. Puhdistusjärjestelmissä olisi otettava huomioon tällaiset käyttäytymistarpeet. Puhdistustiheyttä koskevien päätösten olisi perustuttava eläinsuojien tyyppiin, eläintyppiin, eläinten määrään sekä tuuletusjärjestelmän kykyyn pitää yllä asianmukaista ilmanlaatua.

4.10 Käsittely

Sen hoidon laatu, jota eläimet saavat laboratoriossa, voi vaikuttaa paitsi kasvatuksen onnistumiseen, kasvuun ja hyvinvointiin myös koetoimenpiteiden laatuun ja tulokseen. Eläinten totuttaminen pätevään ja varmaan käsittelyyn tavanomaisen hoidon ja toimenpiteiden aikana vähentää sekä eläinten että henkilökunnan stressiä. Joidenkin lajien (esimerkiksi koirien ja kädellisten) osalta sellaisesta koulutusohjelmasta, jolla edistetään yhteistyötä toimenpiteiden aikana, voi olla hyötyä sekä eläimille, eläinten hoitohenkilökunnalle että tieteelliselle ohjelmalle. Tiettyjen lajien osalta sosiaalisia yhteyksiä ihmisten kanssa olisi pidettävä ensisijaisen tärkeinä.

Toisaalta joissakin tapauksessa käsittelyä olisi vältettävä. Tämä koskee erityisesti luonnonvaraisia eläimiä, minkä vuoksi ne voivat sopia huonosti koe-eläimiksi. Eläimistä huolehtivan henkilökunnan odotetaan aina suhtautuvan huolehtivasti ja kunnioittavasti hoidossaan oleviin eläimiin ja olevan taitavia eläinten käsittelyssä ja kiinnipitämisessä.

Tarvittaessa pitäisi varata henkilökunnan aikaa eläimille puhumiseen, niiden käsittelyyn ja kouluttamiseen ja sukimiseen.

4.11 Humaani lopetusmenetelmä

4.11.1 Kaikki humaanit lopetusmenetelmät edellyttävät asiantuntemusta, joka voidaan saavuttaa vain asianmukaisen koulutuksen kautta. Eläinten lopettamisessa käytettävän menetelmän olisi vastattava periaatteita, jotka sisältyvät Euroopan komission suosituksiin koe-eläinten eutanasiasta (osa 1 ja osa 2).

4.11.2 Syvässä tajuttomuuden tilassa olevan eläimen veri voidaan laskea pois, mutta ilman anestesiaa ei tulisi käyttää lääkkeitä, jotka halvauttavat lihakset ennen tajunnan menetystä, kuraren tavoin vaikuttavia lääkkeitä eikä myöskään sähkölopetusta ilman että virta kulkee aivojen kautta. Ruhoa ei tulisi hävittää ennen kuin kuolonkankeus on todettavissa.

4.12 Luettelot

Kasvatettujen eläinten, kasvatustarkoituksiin pidettävien tai tieteellisiä toimenpiteitä varten toimitettavien eläinten alkuperää, käyttöä ja lopullista hävittämistä koskevia luetteloita käytetään tilastojen lisäksi yhdessä terveys- ja kasvatusluettelojen kanssa myös eläinten hyvinvoinnin indikaattoreina sekä hoito- ja suunnittelutarkoituksiin.

4.13 Tunnistetiedot

Joissakin tapauksissa on luetteloiden täsmällisyyden varmistamiseksi tarpeen, että kasvatustarkoituksiin tai tieteellisissä toimenpiteissä käytettävät yksittäiset eläimet merkitään tunnistetiedoin. Valitun menetelmän olisi oltava luotettava, ja siitä tulisi aiheutua eläimelle mahdollisimman vähän kipua ja haittaa, kun sitä käytetään pitkällä aikavälillä. Tarvittaessa olisi käytettävä rauhoittavia aineita, paikallispuudutusta ja kivun poistoa. Henkilökunnalle olisi annettava koulutusta tunniste- ja merkitsemistekniikoissa.

LAJIKOHTAINEN OSA

A. LAJIKOHTAISET OHJEET: JYRSIJÄT

1. Johdanto

Hiiri

Laboratoriohiiri on johdettu villistä kotihiirestä (Mus musculus), joka on aktiivinen pääasiassa öisin. Hiiri on kaivautuva ja kiipeilevä eläin, joka rakentaa pesiä mikroympäristön säätelyä, suojaa ja lisääntymistä varten. Hiiret ovat taitavia kiipeilijöitä. Ne pyrkivät välttämään avointen tilojen ylittämistä ja pysyttelevät mieluummin seinien tai muiden rakenteiden lähellä. Hiirillä on havaittu monia erilaisia sosiaalisia organisaatioita kasvatustiheydestä riippuen, ja siitokseen käytettävillä uroshiirillä voi esiintyä voimakasta territoriaalista käyttäytymistä. Raskaana olevat ja imettävät naaraat voivat olla aggressiivisia, jos ne joutuvat puolustamaan pesäänsä. Koska hiiret, erityisesti albiinokantojen eläimet, näkevät huonosti, ne turvautuvat suuressa määrin hajuaistiinsa ja merkitsevät ympäristöään virtsalla. Hiirillä on myös erittäin tarkka kuulo, ja ne ovat herkkiä ultraäänille. Käytöksen muodoissa ja intensiteetissä on huomattavia eroja eri kantojen välillä.

Rotat

Laboratoriorotta polveutuu villistä ruskeasta rotasta (Rattus norvegicus), ja se on erittäin sosiaalinen eläin. Rotat välttävät avoimia tiloja ja käyttävät virtsaa reviirinsä merkitsemiseen. Niillä on erittäin hyvä hajuaisti ja kuulo, ja ne ovat erityisen herkkiä ultraäänille. Rotan näkökyky on päiväsaikaan huono, mutta joillakin värillisillä kannoilla on toimiva hämäränäkö. Albiinorotat välttävät alueita, joilla valoisuus on yli 25 luksia. Rotat ovat aktiivisia pääasiassa pimeän aikaan. Nuoret eläimet ovat innokkaita tutkijoita ja osallistuvat usein sosiaalisiin leikkeihin.

Gerbiilit

Mongolian gerbiili (Meriones sp.) on sosiaalinen eläin ja pitkälle yöeläin, vaikka laboratoriossa se on aktiivinen myös päivisin. Luonnossa gerbiilit kaivavat koloja, joissa on tunnelimainen sisäänpääsy, suojaksi saalistajia vastaan. Laboratoriossa niille kehittyy usein stereotyyppistä kaivamiskäyttäytymistä, jos niille ei tarjota asianmukaisia toimintamahdollisuuksia.

Hamsterit

Laboratoriohamsterin luonnonvaraiset esi-isät (Mesocricetus sp.) elävät suuressa määrin yksin. Naarashamsteri on suurempi ja aggressiivisempi kuin uros ja voi aiheuttaa vakavia vammoja kumppanilleen. Hamsterit tekevät usein tilaansa käymäläalueen ja merkitsevät alueita hajurauhasen eritteellä. Naaraat pienentävät usein valikoivasti poikueensa kokoa syömällä osan pennuista.

Marsu

Luonnonvaraiset marsut (Cavia porcellus) ovat sosiaalisia ja mielellään juoksevia jyrsijöitä. Ne eivät kaiva koloja mutta elävät kuitenkin maan alla ja voivat käyttää muiden eläinten tekemiä koloja. Aikuiset urokset voivat olla aggressiivisia toisiaan kohtaan mutta yleensä aggressiivisuus on harvinaista. Marsut saattavat jähmettyä paikoilleen kuullessaan odottamattomia ääniä tai vauhkoontua ryhmässä nähdessään äkillisiä liikkeitä. Marsut ovat erittäin herkkiä siirroille ja voivat siirtämisen jälkeen jähmettyä jopa yli 30 minuutiksi.

2. Ympäristö ja sen sääntely

2.1 Ilmanvaihto

(Katso yleisen osan kohta 2.1.)

2.2 Lämpötila

Jyrsijöitä olisi säilytettävä 20–24 oC:n lämpötilassa. Kiinteäpohjaisissa suojissa paikalliset lämpötilat jyrsijöiden ryhmissä ovat usein korkeammat kuin huoneen lämpötila. Vaikka ilmanvaihto olisi riittävä, suojan lämpötila voi olla jopa 6 oC huoneen lämpötilaa korkeampi. Pesämateriaali ja pesäkopit antavat eläimille mahdollisuuden säädellä omaa mikroilmastoaan. Erityistä huomiota olisi kiinnitettävä lämpötilaan säiliöjärjestelmissä sekä tiloissa, joissa pidetään karvattomia eläimiä.

2.3 Kosteus

Suhteellinen kosteus olisi jyrsijöiden tiloissa pidettävä 45–65 prosentissa. Tästä poikkeuksia ovat gerbiilit, joiden tiloissa suhteellisen kosteuden tulisi olla 35–55 prosenttia.

2.4 Valaistus

Valaistustasojen tulisi eläinsuojissa olla matalia. Kaikissa häkeissä olisi oltava sävytetty katto, jotta pienennetään riskiä eläinten verkkokalvojen heikkenemisestä. Tämä on erityisen tärkeää, kun kyseessä ovat albiinoeläimet.

Pimeän jakson aikana voi olla hyödyllistä käyttää punavaloa taajuuksilla, jota jyrsijät eivät pysty havaitsemaan, jotta henkilökunta voi seurata jyrsijöitä niiden aktiivisena aikana.

2.5 Melu

Koska jyrsijät ovat erittäin herkkiä ultraäänille ja käyttävät niitä kommunikointiin, on tärkeää, että ulkopuolisia ultraääniä kuuluu mahdollisimman vähän. Ultraäänimelu (yli 20 kHz), jota aiheutuu monista tavallisista laboratoriossa olevista esineistä (kuten vuotavista vesijohdoista, kärryjen pyöristä ja tietokoneiden näytöistä), voi aiheuttaa epänormaaleja käyttäytymismuotoja ja lisääntymiskiertoja. Voi olla suotavaa seurata akustista ympäristöä laajan taajuusalueen osalta ja pitkillä ajanjaksoilla.

2.6 Hälytysjärjestelmät

(Katso yleisen osan kohta 2.6.)

3. Terveys

(Katso yleisen osan kohta 4.1 ja 4.4.)

4. Säilytys, virikkeet ja hoito

4.1 Säilytys

Laumaeläimiä olisi säilytettävä ryhmissä varmistaen, että ryhmät ovat vakaita ja ristiriidattomia. Tällaisten ryhmien muodostaminen on mahdollista, vaikka ongelmia voi esiintyä silloin, kun kyseessä ovat urospuoliset hiiret, aikuiset hamsterit tai gerbiilit, jotka voivat olla erittäin aggressiivisia lajitovereitaan kohtaan.

Eläimiä voidaan säilyttää yksin, jos on todennäköistä, että yhteissäilytyksestä aiheutuu haitallisia vaikutuksia tai vahinkoja. Vakiintuneiden ja tasapainoisten ryhmien hajottamista olisi vältettävä, koska se voi aiheuttaa stressiä.

4.2 Virikkeellistäminen

Eläinsuojien ja niissä käytettävien virikkeiden olisi oltava sellaisia, että eläimet voivat toteuttaa normaaleja käyttäytymismuotoja ja että voidaan riittävästi vähentää rodun sisäisiä kilpailutilanteita.

Kuivike- ja pesämateriaalit ja suojat ovat hyvin tärkeitä kasvatettavana tai säilytettävänä oleville taikka toimenpiteessä käytettäville jyrsijöille, ja niitä olisi asetettava eläimien käyttöön, jos eläinlääketieteellisistä tai hyvinvointiin liittyvistä syistä ei ole perusteltua tehdä toisin. Kun päätetään kokeellisista syistä olla asettamatta eläinten käyttöön kyseisiä materiaaleja, tästä olisi sovittava eläinteknikon sekä sellaisen pätevän henkilön kanssa, jonka tehtävänä on antaa neuvoja eläinten hyvinvointiin liittyvissä kysymyksissä. Pesämateriaalien tulisi olla sellaista, että jyrsijät voivat työstää materiaalia ja rakentaa pesän. Eläinten käyttöön olisi asetettava pesäkoppeja, jos eläinten käytettävissä ei ole riittävästi pesämateriaalia, josta ne voisivat rakentaa täydellisen katetun pesän. Pesämateriaalin olisi imettävä virtsaa ja jyrsijöiden olisi voitava merkitä se virtsalla. Pesämateriaali on tärkeää rotille, hiirille, hamstereille ja gerbiileille, koska ne voivat sen avulla luoda sopivia mikroympäristöjä lepoa ja lisääntymistä varten. Pesäkopit ja muut suojat ovat tärkeitä marsuille, hamstereille ja rotille.

Hamsterien käytössä tulisi aina olla työstettävää materiaalia, kuten heinää pureskelua ja piiloutumista varten.

Pureskeluun ja imeskelyyn tarkoitettuja puutikkuja voidaan pitää virikkeinä kaikkia jyrsijälajeja varten.

Monet jyrsijälajit pyrkivät jakamaan suojansa eri osiin ruokailua, lepoa, virtsaamista ja ruoan säilytystä varten. Tämä jako voi perustua hajumerkkeihin pikemmin kuin fyysiseen jakoon, mutta osittaiset esteet voivat olla hyödyllisiä, jotta eläimet voivat tehdä aloitteen kontakteista muiden ryhmän jäsenten kanssa tai välttää niitä. Ympäristön monimuotoisuuden lisäämiseksi suositellaan voimakkaasti eläinsuojan jonkinlaista virikkeellistämistä. Putket, laatikot ja kiipeilytelineet ovat esimerkkejä laitteista, joita on onnistuneesti käytetty jyrsijöiden virikkeenä. Niillä voidaan myös lisätä käytettävissä olevaa pohjapinta-alaa.

Gerbiilit tarvitsevat suhteessa enemmän tilaa kuin muut jyrsijälajit, jotta ne voivat rakentaa ja/tai käyttää riittävän suuria koloja. Gerbiilit tarvitsevat paksun pehkukerroksen kaivamista ja pesäntekoa varten taikka kolon korvikkeen, jonka on oltava ainakin 20 cm pitkä.

Olisi harkittava läpikuultavien tai samennettujen eläinsuojien ja lisäosien käyttöä, koska tämä mahdollistaa hyvin eläinten havainnoinnin niitä häiritsemättä.

Tässä asiakirjassa esitettyjä periaatteita, jotka koskevat tilojen laatua ja kokoa, ympäristön virikkeellistämistä ja muita näkökohtia, olisi sovellettava myös sellaisiin säiliöjärjestelmiin kuin yksittäisilmastoidut häkit (IVC-häkit), vaikka järjestelmän suunnittelu edellyttäisi erilaista lähestymistapaa.

4.3 Eläinsuojat — mitat ja pohja

Eläinsuojat olisi valmistettava helposti puhdistettavasta materiaalista, ja ne olisi suunniteltava niin, että eläimet voidaan asianmukaisesti tarkastaa aiheuttamatta niille häiriötä.

Kun nuorista eläimistä tulee aktiivisia, ne tarvitsevat suhteessa enemmän tilaa kuin aikuiset.

4.3.1 Mitat

Tässä ja muissa taulukoissa, jotka sisältävät suosituksia jyrsijöitä varten, eläinsuojan korkeus mitataan pystysuoraan eläinsuojan pohjasta sen kattoon tai kanteen. Suojan olisi oltava näin korkea yli 50 prosentissa suojan pohjan vähimmäispinta-alasta, joka lasketaan ilman virikkeellistämislaitteita.

Toimenpiteitä suunniteltaessa tulisi ottaa huomioon eläinten mahdollinen kasvu, jotta tilaa olisi riittävästi koko tutkimuksen ajan (taulukot A.1–A.5).

Taulukko A.1

Hiiret: Suojan vähimmäismitat ja tilavaatimukset

Paino (g) Vähimmäiskoko (cm2) Pohjapintaala eläintä kohti (cm2) Vähimmäiskorkeus (cm) Säilytyksen ja toimenpiteiden aikana enintään 20 330 60 12 yli 20, enint. 25 330 70 12 yli 25, enint. 30 330 80 12 yli 30 330 100 12 Kasvatushäkit 330 Yksiavioista paria (ulkosiittoinen/sisäsiittoinen) tai kolmea eläintä (sisäsiittoinen) varten Kutakin ylimääräistä naarasta ja poikuetta varten lisätään 180 cm2 12 Säilytys kasvattajien luona (2) Suojan koko 950 cm2 alle 20 950 40 12 Suojan koko 1 500 cm2 alle 20 1 500 30 12





Taulukko A.2

Rotat: Suojan vähimmäismitat ja tilavaatimukset

Paino (g) Vähimmäiskoko (cm2) Pohjapintaala eläintä kohti (cm2) Vähim-mäis — korkeus (cm) Säilytyksen ja toimenpiteiden aikana (3) enintään 200 800 200 18 yli 200, enint. 300 800 250 18 yli 300, enint. 400 800 350 18 yli 400, enint. 600 800 450 18 yli 600 1 500 600 18 Kasvatushäkit 800 Emo ja poikue. Kutakin suojaan lisättyä ylimääräistä aikuista eläintä kohti lisätään 400 cm2 18 Säilytys kasvattajien luona (4) enintään 50 1 500 100 18 yli 50, enint.100 1 500 125 18 Suojan koko 1 500 cm2 yli 100, enint.150 1 500 150 18 yli 150, enint. 200 1 500 175 18 Säilytys kasvattajien luona (4) enintään 100 2 500 100 18 yli 100, enint. 150 2 500 125 18 Suojan koko 2 500 cm2 yli 150, enint. 200 2 500 150 18





Taulukko A.3

Gerbiilit: Suojan vähimmäismitat ja tilavaatimukset

Paino (g) Vähimmäiskoko (cm2) Pohjapinta-ala eläintä kohti (cm2) Vähimmäiskorkeus (cm) Säilytyksen ja toimenpiteiden aikana enintään 40 1 200 150 18 yli 40 1 200 250 18 Kasvatushäkit 1 200 18 Yksiavioinen pari tai kolme eläintä sekä poikaset





Taulukko A.4

Hamsterit: Suojan vähimmäismitat ja tilavaatimukset

Paino (g) Vähimmäiskoko (cm2) Pohjapinta-ala eläintä kohti (cm2) Vähimmäiskorkeus (cm) Säilytyksen ja toimenpiteiden aikana enintään 60 800 150 14 yli 60, enint. 100 800 200 14 yli 100 800 250 14 Kasvatushäkit 800 Emo tai yksiavioinen pari sekä poikue 14 Säilytys kasvattajien luona (5) alle 60 1 500 100 14





Taulukko A.5

Marsut: Suojan vähimmäismitat ja tilavaatimukset

Paino (g) Vähimmäiskoko (cm2) Pohjapinta-ala eläintä kohti (cm2) Vähimmäiskorkeus (cm) Säilytyksen ja toimenpitei-den aikana enintään 200 1 800 200 23 yli 200, enint. 300 1 800 350 23 yli 300, enint.450 1 800 500 23 yli 450, enint. 700 2 500 700 23 yli 700 2 500 900 23 Kasvatus-häkit 2 500 Pari, jolla poikue. Kutakin ylimääräistä naarasta kohti lisätään 1 000 cm2 23

4.3.2 Pohja

Kiinteät pohjat, joilla on kuivikkeita, tai rei'itetyt pohjat ovat parempia kuin ritilä- tai metalliverkkopohjat. Jos käytetään ritilä- tai verkkopohjaa, eläimillä tulisi olla lepäämistä varten kiinteäpohjainen tai kuivikkeita sisältävä (tai marsuilla vaihtoehtoisesti säleistä tehty) alue, elleivät erityiset kokeisiin liittyvät vaatimukset tätä estä. Kuivikkeet voidaan poistaa ajoitetun parittamisen vuoksi.

Koska metalliverkkopohjat voivat aiheuttaa vakavia vammoja, pohjat olisi tarkastettava ja huollettava hyvin sen varmistamiseksi, että niissä ei ole irtonaisia tai teräviä esiin pistäviä osia.

Raskauden loppuvaiheessa olevia, synnyttäviä ja imettäviä naaraita olisi säilytettävä ainoastaan kiinteillä pohjilla, joilla on kuivikkeita.

4.4 Ruokinta

(Katso yleisen osan kohta 4.6.)

4.5 Juomavesi

(Katso yleisen osan kohta 4.7.)

4.6 Alusta-, pehku-, kuivike- ja pesämateriaali

(Katso yleisen osan kohta 4.8.)

4.7 Puhtaanapito

Suojassa olisi noudatettava tiukkoja hygieniavaatimuksia, mutta suojaan on suositeltavaa jättää joitakin eläinten hajusignaaleja. Suojien vaihtamista liian usein olisi vältettävä erityisesti, kun kyseessä ovat raskaana olevat eläimet ja naaraat, joilla on poikue, koska tällaiset häiriöt voivat aiheuttaa poikasten hylkäämistä tai kannibalismia.

Puhdistustiheyttä koskevien päätösten olisi siten perustuttava eläinsuojien tyyppiin, eläintyyppiin, eläinten määrään sekä tuuletusjärjestelmän kykyyn pitää yllä asianmukaista ilmanlaatua.

4.8 Käsittely

Eläimiä käsitellessä on pyrittävä aiheuttamaan mahdollisimman vähän häiriötä eläimille tai eläinsuojaympäristölle. Tämä on erityisen tärkeää, kun käsitellään hamstereita.

4.9 Humaanit lopetusmenetelmät

(Katso yleisen osan kohta 4.11.)

4.10 Luettelot

(Katso yleisen osan kohta 4.12.)

4.11 Tunnistetiedot

(Katso yleisen osan kohta 4.13.)

B. LAJIKOHTAISET OHJEET: KANIT

1. Johdanto

Kani (Oryctolagus cuniculus) on luonnostaan laumaeläin. Kaneilla olisi oltava riittävästi tilaa ja virikkeellistetty ympäristö; sen puute voi aiheuttaa normaalin liikuntakyvyn heikentymistä ja luustohäiriöitä.

2. Ympäristö ja sen sääntely

2.1 Ilmanvaihto

(Katso yleisen osan kohta 2.1.)

2.2 Lämpötila

Kaneja olisi säilytettävä 15–21 oC:n lämpötilassa. Kiinteäpohjaisissa suojissa paikalliset lämpötilat kanien ryhmissä ovat usein korkeammat kuin huoneen lämpötila. Vaikka ilmanvaihto olisi riittävä, suojan lämpötila voi olla jopa 6 oC huoneen lämpötilaa korkeampi.

Pesämateriaali ja pesäkopit antavat eläimille mahdollisuuden säädellä omaa mikroilmastoaan. Erityistä huomiota olisi kiinnitettävä lämpötilaan säiliöjärjestelmissä.

2.3 Kosteus

Suhteellinen kosteus olisi kanien tiloissa pidettävä alle 45 prosentissa.

2.4 Valaistus

(Katso yleisen osan kohta 2.4.)

2.5 Melu

(Katso yleisen osan kohta 2.5.)

2.6 Hälytysjärjestelmät

(Katso yleisen osan kohta 2.6.)

3. Terveys

(Katso yleisen osan kohta 4.1 ja 4.4.)

4. Säilytys, virikkeet ja hoito

4.1 Säilytys

Nuoria kaneja ja naaraita tulisi säilyttää tasapainoisissa sosiaalisissa ryhmissä. Yksittäissäilytystä olisi käytettävä ainoastaan, jos se on perusteltua eläinlääketieteellisistä tai hyvinvointiin liittyvistä syistä. Kun päätetään kokeellisista syistä tapahtuvasta yksittäissäilytyksestä, tästä olisi sovittava eläinteknikon ja sellaisen pätevän henkilön kanssa, jonka vastuulla on neuvonta eläinten hyvinvointiin liittyvissä kysymyksissä. Aikuisilla uroksilla esiintyy territoriaalista käyttäytymistä, eikä niitä pitäisi säilyttää muiden urosten kanssa. Virekkeellistettyjä karsinoita on käytetty onnistuneesti nuorten kanien ja aikuisten naaraiden säilyttämiseen, vaikka ryhmiä on käsiteltävä varoen aggressiivisuuden välttämiseksi. Ihanteellisesti ryhmässä pidettävien kanien tulisi olla poikuesisaruksia, joita on pidetty yhdessä vieroittamisesta saakka. Silloin kun yksilöitä ei voida säilyttää ryhmässä, olisi harkittava niiden säilytystä niin, että läheinen näköyhteys säilyy.

4.2 Virikkeellistäminen

Kaneille sopiviin virikkeisiin kuuluvat karkearehu, heinäpaalit ja purutikut sekä alue vetäytymistä varten. Ryhmäsäilytykseen käytettävissä karsinoissa olisi oltava näköesteitä ja -rakenteita, jotka tarjoavat mahdollisuuden suojaan ja ympäristön tarkkailuun. Lisääntymistä varten käytettävissä olisi oltava myös pesämateriaalia ja pesäkoppi.

4.3 Eläinsuojat — mitat ja pohja

Eläinsuojien olisi mielellään oltava suorakulmaisia. Suojassa olisi oltava korotettu alue. Tämän korotetun alueen tulisi olla sellainen, että eläin voi oikaista itsensä, istua ja liikkua helposti sen alla, mutta sen ei pitäisi kattaa yli 40:tä prosenttia pohjapinta-alasta. Vaikka itse suojan tulisi olla niin korkea, että kani voi istua suorassa ilman, että sen korvat koskettavat suojan kattoa, korotetun alueen ei tarvitse olla näin korkea. Jos olemassa on hyviä tieteellisiä tai eläinlääketieteellisiä perusteita olla käyttämättä hyllyä, suojan tulisi olla 33 prosenttia suurempi yksittäistä kania kohti ja 60 prosenttia suurempi kahta kania kohti. Kaneja olisi mahdollisuuksien mukaan pidettävä karsinoissa.

4.3.1 Mitat

Taulukko B.1

Yli 10 viikon ikäiset kanit: Suojan vähimmäismitat ja tilavaatimukset

Lopullinen paino (kg) Vähimmäispohjapinta-ala yhtä tai kahta sosiaalisesti sopusointuista eläintä kohti (cm2) Vähimmäiskorkeus (cm) Alle 3 3 500 45 3–5 4 200 45 yli 5 5 400 60

Taulukko koskee sekä häkkejä että karsinoita. Häkeissä olisi oltava korotettu alue (katso taulukko B.4). Karsinoissa olisi oltava rakenteita, joilla alue jaetaan osiin, jotta eläimet voivat tehdä aloitteen kontakteista muiden ryhmän jäsenten kanssa tai välttää niitä. Lisäpinta-alan tarve on 3 000 cm2 kania kohti, kun kaneja on kolmesta kuuteen, ja 2 500 cm2 kutakin kania kohti, kun kaneja on yli kuusi.

Taulukko B.2

Naaras ja poikue: Suojan vähimmäismitat ja tilavaatimukset

Naaraan paino (kg) Vähimmäiskoko (cm2) Lisätila pesäkoppeja varten (cm2) Vähimmäiskorkeus (cm) Alle 3 3 500 1 000 45 3–5 4 200 1 200 45 yli 5 5 400 1 400 60

Vähintään 3–4 päivää ennen synnytystä naaraiden käyttöön olisi annettava lisätila tai pesäkoppi, johon ne voivat rakentaa pesän. Pesäkopin olisi mieluiten oltava suojan ulkopuolella. Eläinten käytettävissä tulisi olla olkia tai muuta pesämateriaalia. Suoja olisi suunniteltava niin, että naaras voi siirtyä toiseen tilaan tai korotetulle alueelle erilleen poikasistaan sen jälkeen kun ne ovat lähteneet pesästä. Vieroituksen jälkeen poikuesisarukset olisi pidettävä samassa pitopaikassa niin kauan kuin mahdollista. Enintään kahdeksan poikueen jäsentä voidaan pitää kasvatussuojassa vieroituksesta aina seitsemän viikon ikään, ja viisi poikueen jäsentä voidaan pitää vähimmäispohjapinta-alalla kahdeksan viikon iästä kymmenen viikon ikään.

Taulukko B.3

Alle 10 viikon ikäiset kanit: Suojan vähimmäismitat ja tilavaatimukset

Ikä Vähimmäiskoko (cm2) Vähimmäispohja-pinta-ala eläintä kohti (cm2) Vähimmäiskorkeus (cm) vieroituksesta 7 viikon ikään 4 000 800 40 yli 7 mutta enintään 10 viikkoa 4 000 1 200 40

Taulukko koskee sekä häkkejä että karsinoita. Karsinoissa olisi oltava rakenteita, joilla alue jaetaan osiin, jotta eläimet voivat tehdä aloitteen kontakteista muiden ryhmän jäsenten kanssa tai välttää niitä. Vieroituksen jälkeen poikuesisarukset olisi pidettävä yhdessä niiden kasvatussuojassa niin kauan kuin mahdollista.

Taulukko B.4

Kanit: Optimaaliset mitat korotetuille alueille suojissa, joiden mitat esitetään taulukossa B.1

Ikä viikoissa Lopullinen paino (kg) Ihanteellinen koko (cm × cm) Ihanteellinen korkeus suojan pohjasta (cm) alle 3 55 × 25 25 3–5 55 × 30 25 Yli 10 yli 5 60 × 35 30

Jotta korotettua aluetta ja suojaa kokonaisuutena voitaisiin käyttää tarkoituksenmukaisesti, edellä annetut mitat korotetun alueen kokoa ja korkeutta varten ovat optimaalisia mittoja, jotka kuitenkin ovat hyvin lähellä vähimmäis- ja enimmäisvaatimuksia (±10 % ihannekoosta). Jos olemassa on hyviä tieteellisiä tai eläinlääketieteellisiä perusteita olla käyttämättä korotettua aluetta, pohjapinta-alan tulisi olla 33 prosenttia suurempi yksittäistä kania kohti ja 60 prosenttia suurempi kahta kania kohti. Näin voidaan helpottaa kanin liikkumista ja antaa mahdollisuus välttää dominoivampaa eläintä.

Jos korotettu alue on alle 10 viikon ikäisten kanien käytössä, sen ihannekoko on 55 x 25 cm. Sen korkeuden pohjasta tulisi olla sellainen, että eläimet voivat hyödyntää aluetta.

4.3.2 Pohja

Verkkopohjaa ei tulisi käyttää ilman, että käytettävissä on lepoalue, joka on tarpeeksi suuri kaikille kaneille yhtä aikaa. Kiinteät pohjat, joilla on kuivikkeita, tai rei'itetyt pohjat ovat parempia kuin ritilä- tai metalliverkkopohjat

4.4 Ruokinta

(Katso yleisen osan kohta 4.6.)

4.5 Juomavesi

(Katso yleisen osan kohta 4.7.)

4.6 Alusta-, pehku-, kuivike- ja pesämateriaali

(Katso yleisen osan kohta 4.8.)

4.7 Puhtaanapito

(Katso yleisen osan kohta 4.9.)

4.8 Käsittely

(Katso yleisen osan kohta 4.10.)

4.9 Humaanit lopetusmenetelmät

(Katso yleisen osan kohta 4.11.)

4.10 Luettelot

(Katso yleisen osan kohta 4.12.)

4.11 Tunnistetiedot

(Katso yleisen osan kohta 4.13.)

C. LAJIKOHTAISET OHJEET: KISSAT

1. Johdanto

Kotikissa polveutuu yksin elävästä afrikanvillikissasta (Felis silvestris libyca), mutta sillä on voimakas taipumus oppia sosiaalista käyttäytymistä. Jos sosiaalistuminen alkaa varhaisessa iässä, kissa käyttäytyy sosiaalisesti sekä muiden kissojen että ihmisten kanssa.

Hyvät sosiaaliset yhteydet ihmisten kanssa edistävät tutkimusten sujumista. Kuitenkin koska kissoilla ei ole valtahierarkioita eikä niillä vaikuta olevan mekanismeja sovinnon tekemiseksi konfliktien jälkeen, sosiaalisten suhteiden muodostaminen voi olla stressaavaa. Näkyvät merkit siitä, että kissat ovat stressaantuneita, eivät ole niin helposti tulkittavissa kuin koirilla.

Kissat ovat territoriaalisia ja kiintyvät tiettyihin paikkoihin, ja ne stressaantuvat helposti siirroista. Kissat ovat taitavia kiipeilijöitä, ja ne käyttävät paljon korotettuja rakenteita (esim. hyllyjä) sekä tarkkailupaikkana että etäisyyden säilyttämiseen muista kissoista silloin, kun niitä pidetään ryhmässä.

2. Ympäristö ja sen sääntely

2.1 Ilmanvaihto

(Katso yleisen osan kohta 2.1.)

2.2 Lämpötila

Kissoja voidaan pitää varsin vaihtelevissa lämpötiloissa, kunhan niiden hyvinvointi varmistetaan. Lämpötila olisi kissojen tiloissa pidettävä välillä 15–21 oC silloin, kun tarvitaan tarkkaa sääntelyä toimenpiteissä käytettäviä kissoja varten (katso yleisen osan kohta 2.2.3).

Koska pentujen lämmönsäätely on rajoitettua ensimmäisten kymmenen elinpäivän aikana, tänä aikana olisi tarjottava paikallista lisälämmitystä.

2.3 Kosteus

Kissojen osalta ei pidetä tarpeellisena säännellä suhteellista kosteutta, koska kissat sietävät ympäristön suhteellisen kosteuden laajoja vaihteluita ilman, että siitä on haitallisia vaikutuksia.

2.4 Valaistus

Kissoja voidaan pitää luonnollisessa 24 tunnin pimeän ja valoisan jakson rytmissä. Jos valoisan jakson aikana valo tuotetaan keinotekoisesti, jakson pituuden tulisi olla 10–12 tuntia päivässä.

Mikäli luonnonvaloa ei ole ollenkaan, yöllä olisi järjestettävä hämärä valaistus (5–10 luksia), jotta kissat voivat nähdä jossakin määrin ja jotta voidaan ottaa huomioon niiden pelästymisrefleksi.

2.5 Melu

(Katso yleisen osan kohta 2.5.)

2.6 Hälytysjärjestelmät

(Katso yleisen osan kohta 2.6.)

3. Terveys

(Katso yleisen osan kohta 4.1 ja 4.4.)

4. Säilytys, virikkeet ja hoito

4.1 Säilytys

Naaraskissat ja molempien sukupuolien steriloidut jäsenet ovat yleensä sosiaalisia, ja niitä pidetään usein enintään 12 kissan ryhmissä. Muodostettaessa kahden tai useamman tällaisen kissan ryhmää on tarkasti seurattava sitä, että kaikki ryhmän jäsenet sopivat yhteen. Erityistä huomiota tarvitaan silloin, kun ryhmiä järjestetään uudestaan, ryhmään lisätään tuntematon kissa, ryhmässä pidetään steriloimattomia uroksia tai kissoja pidetään suuremmissa ryhmissä.

Kun kissoja yleensä pidetään ryhmässä, kissojen säilyttäminen yksin voi olla merkittävä stressitekijä. Tämän vuoksi kissoja ei tulisi säilyttää yksin 24:ää tuntia kauempaa, ellei se ole perusteltua eläinlääketieteellisistä tai hyvinvointiin liittyvistä syistä. Kun päätetään kokeellisista syistä tapahtuvasta, yli 24 tuntia kestävästä yksittäissäilytyksestä, tästä olisi päätettävä kuullen eläinteknikkoa sekä pätevää henkilöä, jonka vastuulla on neuvonta eläinten hyvinvointiin liittyvissä kysymyksissä.

Kissoja, jotka ovat toistuvasti aggressiivisia muita kissoja kohtaan, olisi pidettävä yksin ainoastaan, jos sopivaa toveria ei löydy. Kaikkien pareittain tai ryhmässä pidettävien kissojen sosiaalista stressiä olisi seurattava vähintään viikoittain käyttäen vakiintunutta käytösmuutoksena ilmenevän stressin ja/tai fysiologisen stressin arviointimenetelmää. Tämä on erityisen tärkeää, kun kyseessä ovat streriloimattomat urokset.

Naaraita voidaan säilyttää yksin, jos niillä on alle neliviikkoisia poikasia, sekä kahden viimeisen raskausviikon aikana. Tänä aikana niille naaraille, joita tavanomaisesti pidetään ryhmässä, olisi turvattava pääsy ryhmäänsä, esimerkiksi yhdistämällä poikueille tarkoitetut suojat ryhmien suojiin.

Kissojen sosiaaliseen käyttäytymiseen vaikuttavat voimakkaasti sosiaaliset kokemukset 2–8 viikon iässä. Tänä aikana on erityisen tärkeää, että kissalla on sosiaalisia kontakteja muiden kissojen (esim. poikuesisarusten) ja ihmisten kanssa ja että se totutetaan ympäristöoloihin, jotka se kohtaa myöhemmän käytön aikana. Päivittäinen käsittely tämän herkän kehitysvaiheen aikana on edellytys aikuisen kissan sosiaaliselle käyttäytymiselle, ja on osoitettu, että lyhytkin käsittelyvaihe jopa syntymää seuraavana päivänä on tärkeä, koska nuori eläin voi jo reagoida hajuihin ja kosketukseen.

Kaikille kissoille olisi varattava päivittäin aikaa, jolloin ne voivat leikkiä ja muutoin olla tekemisissä ihmisten kanssa, sekä lisäaikaa puhdistamista varten. Erityistä huomiota olisi kiinnitettävä yksittäin säilytettävien kissojen sosiaalisiin virikkeisiin huolehtimalla ylimääräisistä ihmiskontakteista.

4.2 Virikkeellistäminen

Suojissa olisi oltava korotettuja, osittain suljettuja rakenteita (esim. nukkumapaikka, jossa on kolme seinää ja katto, hyllyllä, joka on noin metrin korkeudessa pohjasta), jotta kissat voivat tarkkailla ympäristöään ja (silloin kun niitä pidetään ryhmässä tai pareittain) ottaa etäisyyttä muista kissoista. Näitä rakenteita tulisi olla riittävästi, jotta kilpailu pysyy mahdollisimman pienenä. Rakenteet olisi aseteltava suojaan siten, että eläimet voivat hyödyntää käytettävissä olevaa tilaa mahdollisimman hyvin.

Kissojen olisi voitava hakea suojaa ja yksityisyyttä omassa suojassaan ja erityisesti vetäytyä pois muiden kissojen näköetäisyydeltä. Suojassa olisi oltava pystysuoria puisia pintoja kynsien hiomista ja hajusignaalien jättämistä varten.

Ulkona olevat juoksutarhat tarjoavat mahdollisuuden ympäristövirikkeisiin sekä eläimiä kasvattavissa että käyttävissä laitoksissa, ja niitä olisi käytettävä aina kun se on mahdollista.

Näennäissaalistusta ja leikkimistä olisi rohkaistava. Kissojen käytössä tulisi olla leluja. Ne olisi vaihdettava säännöllisesti, jotta varmistetaan jatkuva stimulointi ja vältetään tottuminen niihin, mikä vähentää leikkimismotivaatiota.

4.3 Eläinsuojat — mitat ja pohja

Eläinsuojien ja niiden välirakenteiden olisi tarjottava kissoille luja ja helposti puhdistettava ympäristö. Eläinsuojien suunnittelussa ja rakentamisessa olisi pyrittävä luomaan avoin ja valoisa tila, jossa kissat voivat hyvin nähdä oman suojansa ulkopuolelle.

4.3.1 Mitat

Taulukko C.1

Kissat: Suojan vähimmäismitat ja tilavaatimukset

Pohja (6) (m2) Hyllyt (m2) Korkeus (m) Vähimmäisala yhtä eläintä kohti 1,5 0,5 2 Jokaista ylimääräistä eläintä kohti 0,75 0,25 —

Vähimmäistila emoa ja poikuetta varten on sama kuin yhtä kissaa varten. Sitä olisi vähitellen suurennettava niin, että neljän kuukauden iässä poikaset on sijoitettu tiloihin, joissa sovelletaan aikuisille tarkoitettuja tilavaatimuksia. Normaali vieroitusikä on 7–9 viikkoa.

Kissoja ei koskaan tulisi pakottaa viettämään koko elämäänsä ulkona. Niillä tulisi aina olla pääsy sisätiloissa olevaan suojaan, joka vastaa näissä ohjeissa esitettyjä vaatimuksia, myös vähimmäismittoja.

Niiden alueiden, joita käytetään ruokintaan ja joissa pidetään ulostusastioita, tulisi aina olla vähintään 0,5 metrin päässä toisistaan eikä niitä tulisi vaihtaa keskenään.

Pitäminen edellä mainittuja vaatimuksia pienemmässä tilassa, kuten aineenvaihduntatutkimuksissa käytettävässä metaboliahäkissä tai vastaavissa tiloissa, voi vakavasti vaarantaa eläinten hyvinvoinnin. Tällaisten tilarajoitusten tulisi kestää mahdollisimman vähän aikaa ja tilan tulisi olla mahdollisimman lähellä edellä mainittuja vaatimuksia. Eläimen olisi aina voitava ojentautua täysin sekä vaaka- että pystysuoraan, asettua makuulle ja kääntyä.

4.3.2 Pohja

Kissojen suojissa paras pohja on kiinteä yhtenäinen pohja, jonka pinta on sileä mutta ei liukas. Suojissa olevien lisärakenteiden tulisi tarjota kaikille kissoille mukava lepopaikka.

Kissojen suojissa ei tulisi käyttää avointa pohjaa, kuten ritilää tai verkkoa. Jos avoimen pohjan käyttö on perusteltua, pohja olisi suunniteltava ja rakennettava huolellisesti, jotta vältetään kipua, vammoja ja tauteja ja jotta eläimet voivat toteuttaa normaaleja käyttäytymismuotojaan. Käytännön kokemukset ovat osoittaneet, että aineenvaihduntatutkimuksissa käytettävät metaboliahäkit eivät aina ole tarpeen, koska kissan virtsa ja uloste voidaan kerätä suoraan ulosteastioista.

Ulkona olevan juoksutarhan pohjan laadun ja pinnan ei tarvitse olla sisäsuojien vaatimusten mukainen, kunhan se on helppo puhdistaa eivätkä kissat voi vahingoittaa sen vuoksi itseään.

4.4 Ruokinta

(Katso yleisen osan kohta 4.6.)

4.5 Juomavesi

(Katso yleisen osan kohta 4.7.)

4.6 Alusta-, pehku-, kuivike- ja pesämateriaali

Kutakin kahta kissaa varten olisi varattava ainakin yksi ulosteastia, jonka vähimmäiskoko on 300 × 400 mm. Sen tulisi sisältää sopivaa imukykyistä ja ei-myrkyllistä alusta- tai pehkumateriaalia, jonka kissat hyväksyvät ja jota ne suostuvat käyttämään. Mikäli virtsaa ja ulostetta esiintyy astioiden ulkopuolella, olisi hankittava lisäastioita, joissa on vaihtoehtoista alustamateriaalia. Mikäli ongelma jatkuu, kun kissoja pidetään ryhmässä tai pareittain, kyseessä on merkki sosiaalisesta yhteensopimattomuudesta. Kissat tulisi tällöin ottaa pois ryhmästä yksi kerrallaan, kunnes ongelma on ratkaistu.

Suojassa olisi oltava riittävästi nukkumapaikkoja kaikille kissoille, ja ne olisi valmistettava helposti puhdistettavasta materiaalista. Nukkumapaikat olisi vuorattava esimerkiksi polyesterifleece-materiaalilla tai muulla samankaltaisella materiaalilla.

4.7 Puhtaanapito

Kukin suoja, jossa on kissoja, tulisi puhdistaa vähintään päivittäin. Ulosteastia tulisi tyhjentää ja astiassa käytettävä materiaali vaihtaa päivittäin.

Eläinsuojien puhdistus olisi suoritettava niin, etteivät kissat kastu. Kun suojat pestään letkulla, kissat olisi siirrettävä suojasta kuivaan paikkaan ja palautettava suojaan vasta, kun se on kohtuullisen kuiva.

4.8 Käsittely

Kissoille läheinen kontakti niistä huolehtivien ihmisten kanssa on erittäin tärkeää, erityisesti jos kissaa säilytetään yksin.

4.9 Humaanit lopetusmenetelmät

(Katso yleisen osan kohta 4.11.)

4.10 Luettelot

(Katso yleisen osan kohta 4.12.)

4.11 Tunnistetiedot

(Katso yleisen osan kohta 4.13.)

D. LAJIKOHTAISET OHJEET: KOIRAT

1. Johdanto

Kotieläimenä pidettävä koira (Canis familiaris) on utelias ja erittäin sosiaalinen eläin, joka aktiivisesti etsii tietoa ympäristöstään. Tämä heijastaa sen esi-isien, susiperheen, käyttäytymistä. Vaikka koira lepää suuren osan päivästä, aktiivisen jakson aikana se tarvitsee monipuolista fyysistä ja sosiaalista ympäristöä.

Nartut hakevat yksinäistä rauhallista paikkaa synnyttämistä ja pentujen hoitoa varten.

Koska aggressiivisuus on merkittävä riski, on pidettävä huoli siitä, että koiria säilytetään sosiaalisesti tasapainoisissa ryhmissä. Jäljempänä esitetyt suositukset koskevat beaglea, koska se on useimmin koe-eläimenä käytetty rotu. Jos käytetään muita rotuja, on otettava huomioon rodun erityisominaisuudet.

2. Ympäristö ja sen sääntely

2.1 Ilmanvaihto

(Katso yleisen osan kohta 2.1.)

2.2 Lämpötila

Koiria voidaan pitää varsin vaihtelevissa lämpötiloissa, kunhan pidetään huoli siitä, että niiden hyvinvointi turvataan. Koirien tiloissa lämpötila olisi pidettävä välillä 15–21 oC silloin, kun tarkkaa sääntelyä tarvitaan toimenpiteissä käytettäviä koiria varten (katso yleisen osan kohta 2.2.3).

Koska pentujen lämmönsäätely on rajoitettua ensimmäisten kymmenen elinpäivän aikana, tänä aikana olisi järjestettävä paikallista lisälämmitystä pentujen pesätilassa.

2.3 Kosteus

Koirien osalta ei pidetä tarpeellisena säännellä suhteellista kosteutta, koska koirat sietävät ympäristön suhteellisen kosteuden laajoja vaihteluita ilman, että siitä on haitallisia vaikutuksia.

2.4 Valaistus

Koiria voidaan pitää luonnollisessa 24 tunnin pimeän ja valoisan jakson rytmissä. Jos valoisan jakson aikana valo tuotetaan keinotekoisesti, jakson pituuden tulisi olla 10–12 tuntia päivässä.

Mikäli luonnonvaloa ei ole ollenkaan, yöllä olisi järjestettävä hämärä valaistus (5–10 luksia), jotta koirat voivat nähdä jossakin määrin ja jotta voidaan ottaa huomioon niiden pelästymisrefleksi.

2.5 Melu

Koirakenneleissä melu voi nousta korkeille tasoille, joiden tiedetään aiheuttavan vahinkoa ihmisille ja jotka voisivat vaikuttaa koirien terveyteen tai fysiologiaan. Tämän vuoksi on tärkeä pyrkiä vähentämään melua koirien tiloissa. Äänekkyyttä voidaan vähentää ottamalla koirien käyttäytymistarpeet huomioon laitoksen suunnittelussa. Suuri osa melusta johtuu koirien omasta ääntelystä, mutta se voi olla peräisin myös laitoksessa suoritettavista hoitotoimista tai ulkopuolisista lähteistä. Kaikki melu, joka voi aiheuttaa lisää koirien haukkumista, tulisi sen vuoksi rajoittaa niin vähäiseksi kuin mahdollista. Ulkopuolelta tulevaa melua voidaan vähentää valitsemalla laitoksen paikka oikein sekä suunnittelemalla rakennus hyvin. Laitoksen sisällä syntyvää melua voidaan vähentää melua vaimentavilla materiaaleilla tai rakenteilla. Koirien tiloja suunniteltaessa tai muunnettaessa olisi turvauduttava asiantuntijaan, joka on erikoistunut melun vähentämiseen.

2.6 Hälytysjärjestelmät

(Katso yleisen osan kohta 2.6.)

3. Terveys

(Katso yleisen osan kohta 4.1 ja 4.4.)

4. Säilytys, virikkeet ja hoito

4.1 Säilytys

Koiria olisi eläinsuojassa pidettävä sosiaalisesti tasapainoisissa ryhmissä, elleivät tieteelliset menetelmät tai hyvinvointiin liittyvät vaatimukset edellytä muuta. Erityistä huomiota tarvitaan silloin, kun ryhmiä järjestetään uudestaan tai ryhmään lisätään ennestään tuntematon koira. Joka tapauksessa ryhmän jäsenten sosiaalista yhteensopivuutta tulisi seurata jatkuvasti.

Ulkona olevat juoksutarhat tarjoavat mahdollisuuden ympäristövirikkeisiin sekä eläimiä kasvattavissa että käyttävissä laitoksissa, ja niitä olisi käytettävä aina kun se on mahdollista.

Koirien säilyttäminen yksin lyhyenkin aikaa voi olla merkittävä stressitekijä. Tämän vuoksi koiria ei tulisi säilyttää yksin neljää tuntia kauempaa, ellei se ole perusteltua eläinlääketieteellisistä tai hyvinvointiin liittyvistä syistä. Kun päätetään kokeellisista syistä tapahtuvasta, yli neljä tuntia kestävästä yksittäissäilytyksestä, olisi konsultoitava eläinteknikkoa sekä pätevää henkilöä, jonka vastuulla on neuvonta eläinten hyvinvointiin liittyvissä kysymyksissä.

Tällaisissa olosuhteissa olisi varattava lisäresursseja kyseessä olevien koirien hyvinvointiin ja hoitoon. Kaikille yksin säilytettäville koirille olisi järjestettävä päivittäin ylimääräistä sosiaalista aikaa ihmisten kanssa sekä näkö- ja kuuloyhteyksiä sekä mahdollisuuksien mukaan kosketusyhteyksiä muiden koirien kanssa.

Jos tähän ei ole tieteellisiin syihin perustuvia esteitä, yksin pidettävien koirien olisi sallittava liikkua erillisellä alueella päivittäin, yhdessä muiden koirien kanssa, mikäli mahdollista, ja henkilökunnan valvomana ja heidän kanssaan.

Siitokseen käytettäviä uroksia tulisi mahdollisuuksien mukaan pitää sosiaalisesti tasapainoisissa pareissa tai naarasten kanssa. Kantoajan loppuvaiheessa naaraat tulisi siirtää pesätilaan vasta viikko tai kaksi ennen odotettua synnytystä. Pesätilassa ollessaan niillä tulisi olla ylimääräisiä ihmiskontakteja päivittäin.

Koirien sosiaalinen käyttäytyminen kehittyy pennun ollessa 4–20 viikon ikäinen. Tänä aikana on erityisen tärkeää, että koiralla on sosiaalisia kontakteja poikuesisarusten, aikuisten koirien (esim. emon) ja ihmisten kanssa ja että se totutetaan ympäristöoloihin, jotka se kohtaa myöhemmin. Päivittäinen käsittely tämän herkän kehitysvaiheen aikana on edellytys aikuisen koiran sosiaaliselle käyttäytymiselle, ja on osoitettu, että lyhytkin käsittelyvaihe jopa syntymää seuraavasta päivästä alkaen on tärkeä, koska nuori eläin voi jo reagoida hajuihin ja kosketukseen.

4.2 Virikkeellistäminen

Sisä- ja ulkosuojat olisi suunniteltava niin, että koirilla on jonkin verran yksityisyyttä ja että ne voivat jossakin määrin hallita sosiaalisia yhteyksiään.

Eri toimintoja varten olisi varattava erilliset alueet. Tämä voidaan toteuttaa esimerkiksi korokkeilla ja karsinan jakamisella osiin.

Makupaloilla ja leluilla voidaan parantaa koirien hyvinvointia, mikäli niitä käytetään järkevästi ja niiden käyttöä seurataan riittävästi. Pureskelu on tärkeä käyttäytymismuoto, joten tätä varten olisi varattava esineitä.

Liikunnan ensisijaisia etuja on, että se lisää koiran ympäristön monimuotoisuutta ja vaihtelevuutta sekä kanssakäymistä muiden koirien ja ihmisten kanssa. Tämä on erityisen tärkeää, jos näitä tarpeita ei voida täysin täyttää eläinsuojassa käytettävissä olevassa tilassa. Tämän vuoksi koirien olisi sallittava liikkua erillisellä alueella ihanteellisesti päivittäin, yhdessä muiden koirien kanssa, mikäli mahdollista, ja henkilökunnan valvomana ja heidän kanssaan, jos tähän ei ole tieteellisiin syihin perustuvia esteitä.

4.3. Eläinsuojat — mitat ja pohja

Eläinsuojien ja niiden välirakenteiden olisi tarjottava koirille luja ja helposti puhdistettava ympäristö. Eläinsuojien suunnittelussa ja rakentamisessa olisi pyrittävä luomaan avara ja valoisa tila, jossa koirat voivat hyvin nähdä muita koiria ja henkilökuntaa oman eläinsuojansa ulkopuolella.

4.3.1 Mitat

Näissä ohjeissa pyritään edistämään koirien yhteissäilytystä ja mahdollistamaan ympäristön riittävä virikkeellistäminen. On huomattava, että tässä lähestymistavassa ja strategiassa rohkaistaan kaikin tavoin säilyttämään koiria suurissa ja sosiaalisesti tasapainoisissa ryhmissä. Näin pyritään sekä lisäämään käytettävissä olevaa pohjapinta-alaa että parantamaan mahdollisuuksia sosiaalistumiseen.

Koiria ei koskaan tulisi pakottaa viettämään koko elämäänsä ulkona. Niillä tulisi aina olla pääsy sisätiloissa olevaan suojaan, joka vastaa näissä ohjeissa esitettyjä rakennus- ja ympäristövaatimuksia. Sisäsuojan olisi vastattava vähintään 50:tä prosenttia koirien käytettävissä olevaa tilaa, kuten jäljempänä olevasta taulukosta D.1 käy ilmi.

Taulukossa esitetyt tilavaatimukset koskevat beagleja. On huomattava, että tilavaatimukset ovat huomattavasti suurempia, kun kyseessä ovat suuret rodut, kuten bernhardinkoira tai irlanninsusikoira. Muiden rotujen kuin koe-eläinbeaglen osalta tilavaatimuksista olisi päätettävä yhdessä eläinlääketieteellisen henkilökunnan ja asiasta vastaavan viranomaisen kanssa.

Taulukko D.1

Koirat: Suojan vähimmäismitat ja tilavaatimukset

Paino (kg) Vähimmäiskoko (m2) Vähimmäispohja-pinta-ala yhtä tai kahta eläintä kohti (m2) Kutakin ylimääräistä eläintä kohti lisätään vähintään (m2) Vähimmäiskorkeus (m) Enintään 20 4 4 2 2 yli 20 4 8 4 2

Pareittain tai ryhmässä säilytettäviä koiria voidaan kutakin pitää tilassa, joka on puolet esitetystä kokonaispinta-alasta (2 m2, kun koiran paino on alle 20 kg, 4 m2, kun koiran paino on yli 20 kg) sinä aikana, kun niitä käytetään direktiivissä 86/609/ETY määriteltyihin kokeisiin, jos tämä on tarpeen tieteellisistä syistä. Aika, jona koiraa säilytetään näin, olisi pidettävä mahdollisimman lyhyenä eikä se missään tapauksessa saa ylittää neljää tuntia. Tällä vaatimuksella pyritään edistämään säilytystä pareittain (erityisesti toksikologisissa tutkimuksissa) ja ottamaan samalla huomioon tarve seurata ravinnon kulutusta sekä tehdä annostelun jälkeisiä havaintoja.

Kaikki muut sosiaaliset ja fyysiset rajoitukset, kuten aineenvaihduntatutkimuksissa käytettävä metaboliahäkki tai hihnassa pitäminen, voivat suuressa määrin vaarantaa eläinten hyvinvoinnin. Jos koiraa pidetään aineenvaihduntatutkimuksissa käytettävässä metaboliahäkissä tai muissa vastaavanlaisissa tiloissa tieteellisiä tarkoituksia varten, tilan tulisi mahdollisimman pitkälle noudattaa edellä mainittuja vaatimuksia. Eläimen olisi voitava ojentautua täysin sekä vaaka- että pystysuoraan, asettua makuulle ja kääntyä.

4.3.2 Imettävät naaraat ja poikueet sekä poikaset, joiden paino on enintään 7,5 kg

Imettävään naaraaseen ja poikueeseen sovelletaan samaa tilavaatimusta kuin naaraaseen, jonka paino on sama. Poikuekarsina olisi suunniteltava niin, että naaras voi siirtyä lisätilaan tai korotettuun tilaan pois pentujen läheltä.

Pentujen normaali vieroitusikä on 6–9 viikkoa.

Taulukko D.2

Koirat: Suojan vähimmäiskoot ja tilavaatimukset vieroitettuja koiria varten

Paino (kg) Vähimmäiskoko (m2) Vähimmäispohja-pinta-ala eläintä kohti (m2) Vähimmäiskorkeus (m) Enintään 5 4 0,5 2 yli 5, enint. 10 4 1,0 2 yli 10, enint. 15 4 1,5 2 yli 15, enint. 20 4 2 2 yli 20 8 4 2

4.3.3 Pohja

Koirien suojissa paras pohja on kiinteä yhtenäinen pohja, jonka pinta on sileä mutta ei liukas. Kaikkien koirien käytettävissä tulisi olla vakaa ja mukava lepoalue, joka voidaan järjestää esimerkiksi käyttämällä lisärakenteita kuten nukkumahyllyjä tai korokkeita.

Koirien suojissa ei tulisi käyttää avointa pohjaa, kuten ritilää tai verkkoa. Jos avoimen pohjan käyttö on perusteltua, pohja olisi suunniteltava ja rakennettava huolellisesti, jotta vältetään kipua, vammoja ja tauteja ja jotta eläimet voivat toteuttaa normaaleja käyttäytymismuotoja. Jos koirilla esiintyy pohjasta johtuvia hyvinvointiongelmia, olisi kysyttävä eläinlääkärin mielipidettä ja koirat olisi tarvittaessa siirrettävä kiinteäpohjaiseen tilaan.

Vieroittamattomia pentuja ja kantoajan loppuvaiheessa olevia ja imettäviä naaraita ei tulisi pitää avoinpohjaisessa järjestelmässä.

Ulkona olevan juoksutarhan pohjan laadun ja pinnan ei tarvitse olla sisäsuojien vaatimusten mukainen, kunhan se on helppo puhdistaa eivätkä koirat voi vahingoittaa sen vuoksi itseään.

4.4 Ruokinta

(Katso yleisen osan kohta 4.6.)

4.5 Juomavesi

(Katso yleisen osan kohta 4.7.)

4.6 Alusta-, pehku-, kuivike- ja pesämateriaali

Kun koiria säilytetään kiinteällä pohjalla, jokin alusta- tai pehkumateriaali helpottaa puhdistamista ja vähentää säännöllisen puhdistamisen tai letkulla suihkuttamisen tarvetta.

Kantoajan loppuvaiheessa olevien ja imettävien naaraiden käytettävissä tulisi olla nukkumapaikka ja kuivikkeita pentujen hoitamisen ja imettämisen helpottamiseksi. Kuivikkeista on hyötyä myös pennuille sekä tietyille roduille, kuten vinttikoirille.

4.7 Puhtaanapito

Kukin suoja, jossa on koiria, tulisi puhdistaa vähintään päivittäin. Kaikki eritteet ja likaiset materiaalit tulisi poistaa koirien käyttämiltä alueilta vähintään kerran päivässä ja useammin, jos se on tarpeen.

Suojat olisi pestävä letkulla tarpeen mukaan, mutta koirat eivät tällöin saisi kastua. Kun suojat pestään letkulla, koirat olisi siirrettävä suojasta kuivaan paikkaan ja palautettava suojaan vasta, kun se on kohtuullisen kuiva.

4.8 Käsittely

(Katso kohta 4.1 edellä sekä yleisen osan kohta 4.10.)

4.9 Humaanit lopetusmenetelmät

(Katso yleisen osan kohta 4.11.)

4.10 Luettelot

(Katso yleisen osan kohta 4.12.)

4.11 Tunnistetiedot

(Katso yleisen osan kohta 4.13.)

E. LAJIKOHTAISET OHJEET: FRETIT

1. Johdanto

Fretit (Mustela putorius furo) ovat lihansyöjiä, jotka normaaliolosuhteissa syövät pieniä nisäkkäitä, lintuja, kaloja ja selkärangattomia eläimiä. Niillä on monimutkaista metsästyskäyttäytymistä, ja niillä on tapana kätkeä ruokaa, mutta ne eivät syö pilaantunutta ruokaa.

Vaikka luonnossa fretti elää yleensä yksin, niiden hyvinvointi näyttää hyötyvän siitä, että niitä pidetään sosiaalisesti tasapainoisissa ryhmissä. Fretit elävät yleensä koloissa ja arvostavat siten vankeudessa pidettäessä esimerkiksi putkia, joihin ne voivat ryömiä ja joiden kanssa ne voivat leikkiä.

Fretit lisääntyvät yleensä kerran vuodessa ja parittelevat keväällä. Urokset ovat vihamielisiä tuntemattomia uroksia kohtaan ja tappelevat niiden kanssa voimakkaasti parittelukauden aikana. Tämän vuoksi uroksia on tuona aikana mahdollisesti säilytettävä yksin.

Fretti on älykäs, utelias, leikkisä ja vilkas eläin, ja tämä tulisi ottaa huomioon suunniteltaessa niiden säilytystiloja ja niitä käsitellessä. Ne tarvitsevat monipuolisen suojan, josta ei voi karata ja jossa fretti voi toteuttaa monia erilaisia käyttäytymismuotoja.

2. Ympäristö ja sen sääntely

2.1 Ilmanvaihto

(Katso yleisen osan kohta 2.1.)

2.2 Lämpötila

Frettejä olisi säilytettävä 15–24 oC:n lämpötilassa.

Frettien hikirauhaset eivät ole hyvin kehittyneet, joten lämpöhalvauksen välttämiseksi niitä ei tulisi altistaa korkeille lämpötiloille.

2.3 Kosteus

Frettien osalta ei pidetä tarpeellisena säännellä tai kirjata suhteellista kosteutta, koska fretit sietävät ympäristön suhteellisen kosteuden laajoja vaihteluita ilman, että siitä on haitallisia vaikutuksia.

2.4 Valaistus

Valon lähteen ja tyypin ei tulisi olla eläimiä häiritseviä. Erityistä huomiota tulisi kiinnittää niihin fretteihin, erityisesti albiinoeläimiin, joita pidetään monikerroksisen häkkijärjestelmän ylimmäisessä kerroksessa.

Frettejä voidaan pitää luonnollisessa 24 tunnin pimeän ja valoisan jakson rytmissä.

Jos valoisan jakson aikana valo tuotetaan keinotekoisesti, jakson pituuden tulisi olla vähintään kahdeksan tuntia päivässä ja yleensä enintään 16 tuntia päivässä.

On kuitenkin huomattava, että lisääntymissyklin manipuloimiseksi on tarpeen vaihdella pimeän ja valoisan jaksoja (esim. valoisa jakso voi olla 6–16 tuntia).

Mikäli luonnonvaloa ei ole ollenkaan, yöllä tiloissa olisi oltava hämärä valaistus, jotta eläimet voivat nähdä jossakin määrin ja jotta voidaan ottaa huomioon niiden pelästymisrefleksi.

2.5 Melu

Äänien tai kuulostimuloinnin puute voi olla haitallista ja hermostuttaa frettejä. Kovien outojen äänien ja tärinän on kuitenkin todettu aiheuttavan freteissä stressistä johtuvia häiriöitä, ja niitä olisi vältettävä. On tärkeää pyrkiä löytämään keinoja, joilla frettien suojissa voidaan vähentää yllättävää tai outoa melua, myös laitoksessa hoitotoimenpiteistä johtuvaa ja laitokseen ulkopuolisista lähteistä pääsevää melua. Ulkopuolelta tulevaa melua voidaan rajoittaa valitsemalla laitoksen paikka oikein sekä suunnittelemalla rakennus hyvin. Laitoksen sisällä syntyvää melua voidaan rajoittaa melua vaimentavilla materiaaleilla tai rakenteilla. Tiloja suunniteltaessa tai muunnettaessa olisi turvauduttava asiantuntijaan.

2.6 Hälytysjärjestelmät

(Katso yleisen osan kohta 2.6.)

3. Terveys

(Katso yleisen osan kohta 4.1 ja 4.4.)

4. Säilytys, virikkeet ja hoito

4.1 Säilytys

Eläimiä olisi pidettävä sosiaalisesti tasapainoisissa ryhmissä, ellei yksittäissäilytykseen ole tieteellisiä tai hyvinvointiin liittyviä perusteita.

Parittelukauden aikana aikuisia uroksia joudutaan ehkä säilyttämään yksin tappelun ja vammojen välttämiseksi. Muina aikoina uroksia voidaan kuitenkin onnistuneesti säilyttää ryhmissä.

Raskaana olevia naaraita tulisi säilyttää yksin ainoastaan raskauden loppuvaiheessa, enintään kahden viikon ajan ennen synnytystä.

Tavanomaisesti ryhmissä pidettävien eläinten erottaminen voi olla merkittävä stressitekijä. Jos erottaminen kestää yli 24 tuntia, sen tulisi katsoa voimakkaasti vaarantavan eläinten hyvinvoinnin. Tämän vuoksi frettejä ei tulisi säilyttää yksin 24:ää tuntia kauempaa, ellei se ole perusteltua eläinlääketieteellisistä tai hyvinvointiin liittyvistä syistä. Kun päätetään kokeellisista syistä tapahtuvasta, yli 24 tuntia kestävästä yksittäissäilytyksestä, olisi konsultoitava eläinteknikkoa sekä pätevää henkilöä, jonka vastuulla on neuvonta eläinten hyvinvointiin liittyvissä kysymyksissä.

Kun eläimiä säilytetään yksin joko tieteellisten tai hyvinvointiin liittyvien perusteiden vuoksi, olisi varattava lisäresursseja näiden eläinten hyvinvointiin ja hoitoon. Kaikille yksin säilytettäville freteille olisi järjestettävä päivittäin ylimääräistä sosiaalista aikaa ihmisten kanssa sekä näkö- ja kuuloyhteyksiä sekä mahdollisuuksien mukaan kosketusyhteyksiä muiden eläinten kanssa.

Frettien sosiaalinen käyttäytyminen olisi otettava huomioon siten, että niillä on mahdollisuus säännölliseen vuorovaikutukseen muiden frettien kanssa ja että niitä käsitellään säännöllisesti. Fretit vaikuttavat yleensä hyötyvän tällaisesta säännöllisesti ja varmasta käsittelystä. Tätä olisi edistettävä, koska se parantaa laatua ja lisää eläinten sosiaalisuutta.

Frettien sosiaalinen käyttäytyminen kehittyy aikaisessa iässä. On tärkeää, että nuorilla freteillä on sosiaalisia kontakteja muiden frettien (esim. poikuesisarusten) ja ihmisten (esim. eläinten hoitajien) kanssa. Päivittäinen käsittely tämän herkän kehitysvaiheen aikana on edellytys aikuisten frettien sosiaaliselle käyttäytymiselle. On todettu, että mitä tiiviimpää vuorovaikutus on, sitä rauhallisempi eläimestä tulee. Näitä yhteyksiä olisi jatkettava aina eläimen aikuisikään saakka.

4.2 Virikkeellistäminen

Frettisuojan suunnittelussa olisi otettava huomioon eläinten laji- ja kantakohtaiset tarpeet. Suojaa olisi voitava mukauttaa, jotta uuteen ymmärrykseen perustuva kehittyminen on mahdollista.

Suoja olisi suunniteltava niin, että freteillä on jonkin verran yksityisyyttä ja että ne voivat jossakin määrin hallita sosiaalisia yhteyksiään.

Jäljempänä esitetyn vähimmäispohjapinta-alan lisäksi olisi varattava erilliset alueet eri toimintoja varten esimerkiksi korokkeilla ja karsinan jakamisella osiin. Jos suojaan asetetaan pesäkoppeja, ne olisi suunniteltava niin, että nuoret fretit pysyvät pesässä.

Pahvista tai kovasta muovista tehdyt säiliöt ja putket sekä paperipussit stimuloivat tutkivaa ja leikkisää käytöstä. Fretit käyttävät paljon vesialtaita ja -kulhoja.

4.3 Eläinsuojat — mitat ja pohja

Näissä ohjeissa pyritään edistämään frettien yhteissäilytystä ja mahdollistamaan ympäristön riittävä virikkeellistäminen. On huomattava, että tässä lähestymistavassa ja strategiassa rohkaistaan kaikin tavoin säilyttämään frettejä suurissa ja sosiaalisesti tasapainoisissa ryhmissä. Näin pyritään sekä lisäämään käytettävissä olevaa pohjapinta-alaa että parantamaan mahdollisuuksia sosiaalistumiseen.

Eläinsuojien ja niiden välirakenteiden olisi tarjottava freteille luja ja helposti puhdistettava ympäristö. Eläinsuojien suunnittelussa ja rakentamisessa olisi pyrittävä luomaan avara ja valoisa tila, jossa fretit voivat hyvin nähdä muita frettejä ja henkilökuntaa oman välittömän eläinsuojansa ulkopuolella. Frettien olisi myös voitava hakea suojaa ja yksityisyyttä omassa suojassaan ja erityisesti vetäytyä pois muissa suojissa olevien frettien näköetäisyydeltä.

Koska freteillä on uskomaton kyky karata, suoja olisi suunniteltava niin, että eläin ei voi karata tai vahingoittaa itseään, jos se yrittää karata.

Suojan suositeltu vähimmäiskorkeus on 50 cm. Fretit kiipeävät mielellään, ja tämä korkeus mahdollistaa sopivien virikkeiden tarjoamisen. Pohja-alan tulisi tarjota riittävästi liikkuma-alaa sekä antaa eläimelle mahdollisuus valita alueet nukkumista, ruokailua sekä virtsaamista/ulostamista varten. Jotta tila on tarpeeksi suuri monipuolisen ympäristön luomiseksi, suojien koon olisi oltava vähintään 4 500 cm2. Vähimmäistilavaatimukset yhtä frettiä kohti ovat seuraavat:

Taulukko E.1

Fretit: Suojan vähimmäismitat ja tilavaatimukset

Vähimmäiskoko (cm2) Vähimmäispohja-pinta-ala eläintä kohti (cm2) Vähimmäiskorkeus (cm) Eläimet, joiden paino enintään 600 g 4 500 1 500 50 Eläimet, joiden paino yli 600 g 4 500 3 000 50 Aikuiset urokset 6 000 6 000 50 Naaras ja poikue 5 400 5 400 50

Eläinsuojien tulisi olla suorakulmaisia pikemmin kuin neliön muotoisia liikkumisen helpottamiseksi.

Mikäli eläimiä tieteellisistä syistä pidetään edellä mainittuja vaatimuksia pienemmässä tilassa, kuten aineenvaihduntatutkimuksissa käytettävässä metaboliahäkissä, tämä voi vakavasti vaarantaa eläinten hyvinvoinnin.

4.3.1 Pohja

Frettien suojissa paras pohja on kiinteä yhtenäinen pohja, jonka pinta on sileä mutta ei liukas. Kaikkien frettien käytettävissä tulisi olla lämmin ja mukava lepoalue, joka voidaan järjestää esimerkiksi käyttämällä lisärakenteita kuten nukkumahyllyjä tai korokkeita.

Frettien suojissa ei tulisi käyttää avointa pohjaa, kuten verkkoa.

4.4 Ruokinta

(Katso yleisen osan kohta 4.6.)

4.5 Juomavesi

(Katso yleisen osan kohta 4.7.)

4.6 Alusta-, pehku-, kuivike- ja pesämateriaali

Kaikilla freteillä on oltava kuivikkeita. Lisäksi niillä on oltava käytettävissään pesämateriaalia, esimerkiksi heinää, olkia ja paperia. Häkissä paksuna kerroksena olevan kuivikkeen katsotaan tarjoavan fretille lisävirikkeitä.

On hyvän käytännön mukaista käyttää jotakin alusta- tai pehkumateriaalia, koska se helpottaa puhdistamista ja vähentää säännöllisen puhdistamisen tai letkulla suihkuttamisen tarvetta.

4.7 Puhtaanapito

Eläinsuojien peseminen letkulla olisi suoritettava niin, etteivät fretit kastu. Kun suojat pestään letkulla, fretit olisi siirrettävä suojasta kuivaan paikkaan ja palautettava suojaan vasta, kun se on kohtuullisen kuiva.

Fretit ulostavat yleensä pystysuoraa pintaa vasten suojan yhdessä osassa. Ulosteastia voi olla hyödyllinen ja vähentää koko suojan puhdistustarvetta.

Kaikki eritteet ja likaantuneet materiaalit tulisi poistaa vähintään kerran päivässä ja useammin ulosteastiasta ja/tai kaikilta muilta alueilta, joita eläin käyttää käymälänä.

Muun suojan puhdistustiheydessä olisi otettava huomioon muun muassa eläintiheys, suojan suunnittelu ja lisääntymisvaihe, esim. synnyttämistä edeltävä vaihe.

4.8 Käsittely

(Katso yleisen osan kohta 4.10.)

4.9 Humaanit lopetusmenetelmät

(Katso yleisen osan kohta 4.11.)

4.10 Luettelot

(Katso yleisen osan kohta 4.12.)

4.11 Tunnistetiedot

(Katso yleisen osan kohta 4.13.)

F. LAJIKOHTAISET OHJEET: KÄDELLISET (LUKUUN OTTAMATTA IHMISAPINOITA)

a. Yleisiä huomioita

1. Johdanto

Kädellisten pitäminen laboratoriossa aiheuttaa useita ongelmia, joita muiden koe-eläiminä käytettävien nisäkkäiden osalta ei esiinny. Kädelliset eivät ole kesyjä vaan luonnonvaraisia eläimiä. Suurin osa niistä elää puissa. Niiden luonnonvaraisuus tarkoittaa sitä, että ne ovat suuremmassa määrin varuillaan kuin kesyt lajit ja reagoivat voimakkaasti tuntemattomiin ja huolestuttaviin ärsykkeisiin. Toisin kuin kesyjä lajeja niitä ei ole valittu tutkimuksiin sen vuoksi, että ne olisivat ystävällisiä ihmisille tai eivät käyttäytyisi aggressiivisesti. Jos eläimellä on aikaisessa vaiheessa myönteisiä kontakteja hoitajaan, se oppii, että tutut ihmiset eivät muodosta uhkaa, ja siitä tulee vähemmän pelokas. Eläin säilyttää kuitenkin suurimman osan luonnonvaraisten lajitoveriensa ominaisuuksista. Toisin kuin ei-arboreaaliset koe-eläimet kädelliset pakenevat maalla liikkuvia saalistajia ylöspäin pikemmin kuin maan tasalla. Jopa vähiten arboreaaliset lajit pyrkivät suojautumaan puihin tai pystysuorille kallioille. Tämän vuoksi eläinten suojien olisi oltava riittävän korkeita, jotta eläimet voivat kiivetä tarpeeksi korkealle tunteakseen olonsa turvalliseksi. Suojien rakenteellisella jaolla on suurta merkitystä. On tärkeää, että eläimet voivat hyödyntää mahdollisimman suurta osaa suojan koko tilavuudesta, koska puissa elävinä eläiminä ne hyödyntävät suojia kolmiulotteisesti. Jotta tämä olisi mahdollista, suojassa olisi oltava orsia ja kiipeilyrakenteita.

Luonnonvaraisuutensa ja kiipeilytottumustensa lisäksi kädellisille on ominaista pitkälle kehittyneet kognitiiviset kyvyt. Niiden ravinnon etsintään liittyvä käyttäytyminen ja sosiaalinen käyttäytyminen ovat monipuolisia. Tämän vuoksi ne tarvitsevat monipuolisia virikkeellistettyjä ympäristöjä, joissa ne voivat toteuttaa normaaleja käyttäytymismallejaan. Ryhmärakenteen tulisi olla sellainen, että käyttäytymismuotoja, jotka ilmaisevat kärsimystä tai kipua tai joiden tuloksena syntyy vammoja, esiintyy mahdollisimman vähän.

Tieteellisessä tutkimuksessa käytettävien kädellisten olisi oltava vankeudessa kasvatettuja. Mikäli mahdollista, ne olisi kasvatettava tutkimukseen käytettävässä laitoksessa, jotta vältetään kuljetuksista aiheutuva str