Neuvoston direktiivi 72/464/ETY, annettu 19 päivänä joulukuuta 1972, muista valmistetun tupakan kulutukseen kohdistuvista veroista kuin liikevaihtoveroista



Virallinen lehti nro L 303 , 31/12/1972 s. 0001 - 0033

Suomenk. erityispainos Alue 9 Nide 1 s. 0022

Englannink. erityispainos: Sarja I Alue 1972(31.12)L303 s. 0003

Ruotsink. erityispainos Alue 9 Nide 1 s. 0022

Kreikank. erityispainos: Luku 09 Nide 1 s. 0035

Espanjank. erityispainos: Luku 09 Nide 1 s. 0039

Portugalink. erityispainos: Luku 09 Nide 1 s. 0039



NEUVOSTON DIREKTIIVI, annettu 19 päivänä joulukuuta 1972, muista valmistetun tupakan kulutukseen kohdistuvista veroista kuin liikevaihtoveroista (72/464/ETY) EUROOPAN YHTEISÖJEN NEUVOSTO, joka ottaa huomioon Euroopan talousyhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 99 ja 100 artiklan, ottaa huomioon komission ehdotuksen, ottaa huomioon edustajakokouksen lausunnon, ottaa huomioon talous- ja sosiaalikomitean lausunnon, sekä katsoo, että perustamissopimuksen tavoitteena on luoda taloudellinen liitto, jossa harjoitetaan tervettä kilpailua ja joka ominaisuuksiltaan vastaa sisämarkkinoita; valmistetun tupakan alalla tämän tavoitteen toteutuminen edellyttää, ettei jäsenvaltioiden tämän alan tuotteiden kulutukseen kohdistama verotus vääristä kilpailun edellytyksiä eikä estä näiden tuotteiden vapaata liikkuvuutta yhteisössä, nykyiset valmistetun tupakan kulutukseen kohdistuvat verot eivät täytä näitä vaatimuksia, sillä ne eivät ole kilpailun kannalta vaikutuksettomia ja muodostavat usein huomattavia esteitä vastavuoroiselle markkinoille pääsylle, yhteismarkkinoiden edun mukaista on näin ollen yhdenmukaistaa säännöt, jotka koskevat valmistetun tupakan kulutukseen kohdistuvaa verotusta, jotta saataisiin sekä kansallisella että yhteisön tasolla asteittain poistetuiksi nykyisistä järjestelmistä tekijät, jotka voivat estää vapaata liikkuvuutta ja vääristää kilpailun edellytyksiä, neuvoston 11 päivänä huhtikuuta 1967 antamat direktiivit() koskevat liikevaihtoverojen yhdenmukaistamista, valmisteverojen rakenteiden yhdenmukaistamisella on erityisesti saatava estetyksi verotuksen vaikutuksia vääristämästä samaan ryhmään kuuluvilla valmistetun tupakan eri luokilla käytävää kilpailua ja siten saatava jäsenvaltioiden kansallisia markkinoita avatuiksi, savukkeiden osalta edellä mainittu tavoite voidaan parhaiten saavuttaa järjestelmällä, joka mahdollistaa verotason alentamisen, ja tämän vuoksi näiden tuotteiden verotuksessa olisi yhdistettävä suhteellinen valmistevero erityisvalmisteveroon, jonka määrä kunkin jäsenvaltion on vahvistettava yhteisön määräämillä perusteilla, valmistetun tupakan valmisteverojen rakenteet olisi yhdenmukaistettava vaiheittain, ja kilpailun asettamat vaatimukset edellyttävät järjestelmää, jossa hinnat vahvistetaan vapaasti kaikille valmistetun tupakan ryhmille, ON ANTANUT TÄMÄN DIREKTIIVIN: I OSASTO Yleiset periaatteet 1 artikla 1. Jäsenvaltioiden valmistetun tupakan valmisteveron rakenteet on yhdenmukaistettava useassa vaiheessa. 2. Tässä direktiivissä vahvistetaan tämän yhdenmukaistamisen yleiset periaatteet sekä ne erityisperusteet, joita on sovellettava yhdenmukaistamisen ensimmäisessä vaiheessa. 3. Perustamissopimuksen 99 ja 100 artiklan nojalla neuvosto antaa vähintään vuotta ennen 7 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun määräajan päättymistä direktiivin, jossa vahvistetaan seuraavassa vaiheessa tai seuraavissa vaiheissa sovellettavat erityisperusteet. 4. Neuvosto päättää komission ehdotuksesta siirtymisestä yhdestä yhdenmukaistamisen vaiheesta seuraavaan ottaen huomioon, mitä vaikutuksia meneillään olevan vaiheen aikana on saatu aikaan niillä toimenpiteillä, joita jäsenvaltiot ovat toteuttaneet valmisteverojärjestelmissään kyseisen vaiheen aikana sovellettavien säännösten noudattamiseksi. Siirtymistä yhdestä vaiheesta seuraavaan voidaan lykätä erityisesti, jos se voi aiheuttaa jollekin jäsenvaltiolle kohtuuttomia tulojen menetyksiä. 2 artikla Jäsenvaltioiden on pidätyttävä määräämästä valmistetulle tupakalle muuta veroa kuin 1 artiklassa tarkoitettua valmisteveroa ja 11 päivänä huhtikuuta 1967 annetussa neuvoston direktiivissä() säädettyä arvonlisäveroa. 3 artikla 1. Valmistettuna tupakkana on pidettävä: a) savukkeita, b) sikareita ja pikkusikareita, c) piippu- ja savuketupakkaa, d) nuuskaa, e) purutupakkaa. 2. Neuvosto antaa komission ehdotuksesta tarvittavat säännökset sen määräämiseksi, miten valmistettu tupakka on määriteltävä ja ryhmiteltävä. 4 artikla 1. Kunkin jäsenvaltion on määrättävä kotimaisille ja maahan tuoduille savukkeille suhteellinen valmistevero, joka on laskettava suurimman vähittäismyyntihinnan perusteella tullit mukaan luettuina, sekä erityisvalmistevero, joka on laskettava tuoteyksikköä kohti. 2. Suhteellisen valmisteveron kannan ja erityisvalmisteveron määrän on oltava samansuuruiset kaikille savukkeille. 3. Rakenteiden yhdenmukaistamisen loppuvaiheessa kaikkien jäsenvaltioiden on määrättävä savukkeille sama suhteellisen valmisteveron ja erityisvalmisteveron suhde siten, että vähittäismyyntihintojen asteikko kuvastaa oikeudenmukaisesti valmistajien luovutushintojen välistä eroa. 4. Tarvittaessa savukkeiden valmistevero voi sisältää vähimmäisveron osuuden, jonka enimmäismäärän kussakin vaiheessa neuvosto vahvistaa komission ehdotuksesta. 5 artikla 1. Valmistajat ja maahantuojat saavat vapaasti vahvistaa kunkin tuotteensa vähittäismyynnissä noudatettavat enimmäishinnat. Tämä säännös ei kuitenkaan estä soveltamasta hintatason valvontaa tai vahvistettujen hintojen noudattamista koskevaa kansallista lainsäädäntöä. 2. Valmisteveron kantamisen helpottamiseksi jäsenvaltiot voivat kuitenkin vahvistaa kullekin valmistetun tupakan ryhmälle vähittäismyyntihintojen asteikon, jos kukin asteikko on riittävän laaja ja vaihteleva vastatakseen tosiasiallisesti yhteisön tuotteiden erilaisuutta. Kutakin asteikkoa on noudatettava kaikkiin kyseisen valmistetun tupakan ryhmän tuotteisiin erottelematta niitä toisistaan laadun, esillepanon, tuotteiden alkuperän tai käytettyjen materiaalien, kyseisten yritysten ominaisuuksien tai muiden perusteiden mukaan. 6 artikla 1. Valmisteveron kantamista koskevat yksityiskohtaiset säännöt on yhdenmukaistettava viimeistään loppuvaiheessa. Sitä edeltävien vaiheiden aikana valmistevero on kannettava periaatteessa veromerkkien avulla. Jos jäsenvaltiot kantavat valmisteveron veromerkkien avulla, niiden on saatettava nämä merkit muiden jäsenvaltioiden valmistajien ja myyjien käyttöön. Jos jäsenvaltiot kantavat valmisteveron muilla keinoin, niiden on huolehdittava siitä, ettei tämän vuoksi mikään hallinnollinen eikä tekninen este vaikuta jäsenvaltioiden väliseen kauppaan. 2. Valmistetun tupakan maahantuojiin ja kotimaisiin valmistajiin on sovellettava samaa valmisteveron kantamisessa ja maksamisessa noudatettavien yksityiskohtaisten sääntöjen järjestelmää. II OSASTO Yhdenmukaistamisen ensimmäistä vaihetta koskevat erityissäännökset 7 artikla 1. Jollei 1 artiklan 4 kohdasta muuta johdu, valmistetun tupakan valmisteverojen rakenteiden yhdenmukaistamisen ensimmäinen vaihe kestää kaksikymmentäneljä kuukautta 1 päivästä heinäkuuta 1973. 2. Tässä yhdenmukaistamisen ensimmäisessä vaiheessa on sovellettava 8 10 artiklaa. 8 artikla 1. Savukkeiden erityisvalmisteveron määrä on ensimmäisellä kerralla vahvistettava siihen hintaluokkaan kuuluvien savukkeiden perusteella, joka 1 päivänä tammikuuta 1973 saatavien tietojen mukaan on kysytyin. 2. Tämän määrän on oltava vähintään 5 prosenttia ja enintään 75 prosenttia näiden savukkeiden suhteellisen valmisteveron ja erityisvalmisteveron yhteenlasketusta määrästä, sanotun kuitenkaan rajoittamatta erityisen osan ja suhteellisen osan suhdetta koskevan lopullisen ratkaisun soveltamista. 3. Jos edellä tarkoitetun hintaluokan valmisteveroa muutetaan 1 päivän tammikuuta 1973 jälkeen, erityisvalmisteveron määrä on vahvistettava 1 kohdassa mainittujen savukkeiden uuden verotason perusteella. 9 artikla Poiketen siitä, mitä 4 artiklan 1 kohdassa säädetään, jäsenvaltiot voivat jättää tullit savukkeiden suhteellisen valmisteveron laskentaperusteen ulkopuolelle. 10 artikla Jäsenvaltiot voivat kantaa savukkeista vähimmäisvalmisteveroa, jonka määrä ei kuitenkaan saa olla suurempi kuin 90 prosenttia niiden 8 artiklan 1 kohdassa mainituista savukkeista kantaman suhteellisen valmisteveron ja erityisvalmisteveron yhteenlasketusta määrästä. III OSASTO Loppusäännökset 11 artikla Neuvosto antaa tarvittaessa komission ehdotuksesta tämän direktiiviin soveltamista koskevat säännökset. 12 artikla 1. Jäsenvaltioiden on saatettava tämän direktiivin noudattamisen edellyttämät lait, asetukset ja hallinnolliset määräykset voimaan viimeistään 1 päivänä heinäkuuta 1973 ja ilmoitettava tästä komissiolle viipymättä. Yhdistynyt kuningaskunta ja Irlanti voivat lykätä edellä tarkoitettujen säännösten voimaan saattamista enintään 31 päivään joulukuuta 1977. 2. Jäsenvaltioiden on toimitettava tässä direktiivissä tarkoitetuista kysymyksistä antamansa keskeiset kansalliset säännökset kirjallisina komissiolle. 13 artikla Tämä direktiivi on osoitettu kaikille jäsenvaltioille. Tehty Brysselissä 19 päivänä joulukuuta 1972. Neuvoston puolesta Puheenjohtaja T. WESTERTERP () EYVL N:o 71, 14.4.1967, s. 1301/67 ja 1303/67 () EYVL N:o 71, 14.4.1967, s. 1301/67