Neuvoston lausunto,

annettu 12 päivänä helmikuuta 2002,

Italian tarkistetusta vakausohjelmasta vuosiksi 2001-2005

(2002/C 51/05)

EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, joka

ottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen,

ottaa huomioon julkisyhteisöjen rahoitusaseman valvonnan sekä talouspolitiikan valvonnan ja yhteensovittamisen tehostamisesta 7 päivänä heinäkuuta 1997 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1466/97(1) ja erityisesti sen 5 artiklan 3 kohdan,

ottaa huomioon komission suosituksen,

on kuullut talous- ja rahoituskomiteaa,

ANTAA SEURAAVAN LAUSUNNON:

Neuvosto tarkasteli 12 päivänä helmikuuta 2002 Italian tarkistettua vakausohjelmaa, joka kattaa vuodet 2001-2005.

Tarkistettu ohjelma noudattaa pääpiirteissään vakaus- ja lähentymisohjelmien sisältöä ja muotoa koskevia tarkistettuja käytännesääntöjä(2), mutta tulojen ja menojen aggregoinnissa ei aivan täysin noudateta EKT95 -sääntöjä.

Neuvosto on tyytyväinen, että Italia on sitoutunut edelleen säilyttämään perusylijäämät suurina koko ohjelmakauden ajan, mutta samalla keventää hieman verorasitusta. Neuvosto panee tyytyväisenä merkille, että ohjelmassa vahvistetaan edellisen ohjelman julkisen talouden rahoitusasemaa koskevat tavoitteet vuosille 2002 ja 2003. Erityisen tyytyväinen neuvosto on siitä, että jälkimmäisenä vuonna julkisen talouden rahoitusasema on tasapainossa. Vaikka kasvu oli vähäisempää kuin odotettiin ja jäsenvaltioiden ja yhteisön talouspolitiikan laajojen suuntaviivojen mukaisesti vuodeksi 2001 ennustettu alijäämä oli vain vähän alkuperäisiä tavoitteita suurempi. Neuvosto tunnustaa markkinoihin liittyvät vaikeudet yksityistämistavoitteiden saavuttamisessa, mutta pahoittelee sitä, että julkisyhteisöjen velan alentaminen alle 100 prosenttiin suhteessa BKT:hen on nyt lykätty vuodella, mikä on vastoin Italian vuodesta 1998 lähtien tekemiä sitoumuksia.

Ohjelman makrotalouden skenaariossa oletetaan reaalibruttokansantuotteen kasvun kiihtyvän jo vuoden 2001 lopulla ja vahvistuvan edelleen vuodesta 2003, jolloin talouden kasvuvauhdin odotetaan vakiintuvan noin 3 prosentin tasolle. Tätä tuetaan rakenneuudistuksilla. Lyhyellä aikavälillä makrotalouden skenaario perustuu kuitenkin ulkomaisia taloustoimia koskeviin oletuksiin, joissa ei ole riittävästi otettu huomioon maailmantalouden näkymien heikentymistä vuonna 2001. Näin ollen neuvosto toteaa, että makrotalouden skenaarioon kohdistuvat riskit keskittyvät lähinnä kasvun hidastumiseen.

Vuosien 2002 ja 2003 julkisen talouden tavoitteet ovat hyvin riippuvaisia kertaluonteisista toimenpiteistä, varsinkin julkisen reaaliomaisuuden myynneistä, kun taas toimenpiteitä, jotka vähentävät koko ohjelmakaudella muiden menojen kuin korkomenojen suhdetta BKT:hen, esitetään niukasti. Neuvosto huomauttaa, että kertaluonteisten toimenpiteiden runsasta käyttöä suhdannelaskuissa olisi täydennettävä juoksevia menoja rajoittamalla, mitä on tarpeen selventää.

Neuvosto toteaa, että julkisen talouden keskipitkän aikavälin rahoitusaseman ennustetaan olevan lähes tasapainossa tai ylijäämäinen vuodesta 2003, mikä vastaa vakaus- ja kasvusopimuksen vaatimuksia. Neuvosto panee merkille varmuusmarginaalin olemassaolon, jolla vältetään julkisen talouden alijäämän 3 prosentin raja-arvon ylittyminen koko ohjelmakauden aikana.

Neuvosto pitää olennaisen tärkeänä, että julkisen talouden tasapainoinen rahoitusasema saavutetaan keskipitkällä aikavälillä suunnitelmien mukaan ja että vaadittujen suurten perusylijäämien (5 prosenttia suhteessa BKT:hen) toteutuminen varmistetaan toimilla, joilla vähennetään juoksevia menoja pysyvästi. Tällaisten toimien huolellinen suunnittelu ja oikein ajoitettu toteuttaminen on tärkeää myös suunnitellun verouudistuksen aiheuttamien haasteiden vuoksi, mikä keventänee verotusta edelleen merkittävästi. Neuvosto kehottaa Italiaa antamaan säädökset, joilla juoksevia menoja voidaan seurata ja valvoa tehokkaammin. Neuvosto suosittelee myös, että Italia valmistautuu pitämään julkisen talouden vakauttamisen käynnissä vuoden 2003 jälkeen, jos ohjelman oletuksena oleva korkea trendikasvu ei toteudu.

Neuvosto panee merkille, että Italian julkisen talouden mahdollisuudet selvitä väestön ikääntymisestä aiheutuvasta epätasapainosta riippuvat ratkaisevasti siitä, onnistutaanko julkisen talouden perusylijäämä pitämään suurena pitkällä aikavälillä ja työhön osallistumisastetta kohottamaan riittävästi. Tähänastiset eläkejärjestelmän uudistukset ovat auttaneet sisällyttämään kasvun eläkemenoihin. Näin ollen neuvosto kehottaa - kuten edellisistä ohjelmista annetussa lausunnossa ja vuoden 2001 talouspolitiikan laajoissa suuntaviivoissa - Italiaa nopeuttamaan eläkeuudistuksen toteuttamista menojen hallitsemiseksi ja edistämään yksityisten lisäeläkkeiden käyttöä, kuten ohjelmassa mainitaan. Lisäksi neuvosto pitää keskeisen tärkeänä työmarkkinauudistuksia ja velkaantuneisuuden vähentämisen nopeuttamista, jotta voidaan nostaa osallistumisasteita ja huolehtia etukäteen julkisiin resursseihin kohdistuvista erilaisista vaateista.

(1) EYVL L 209, 2.8.1997.

(2) Talous- ja rahoituskomitean tarkistettu lausunto vakaus- ja lähentymisohjelmien sisällöstä ja muodosta, Ecofin-neuvoston 10.7.2001 hyväksymä.