Euroopan oikeusasiamies - Vuosikertomus 1997



Virallinen lehti nro C 380 , 07/12/1998 s. 0001 - 0162



VUOSIKERTOMUS 1997 (98/C 380/01) Strasbourgissa 20. huhtikuuta 1998 JOSÉ MARÍA GIL-ROBLES GIL-DELGADO Euroopan parlamentin puhemies rue Wiertz B-1047 Bryssel Arvoisa Puhemies, Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 138 e artiklan 1 kohdan ja oikeusasiamiehen tehtävien suorittamista koskevista määräyksistä ja yleistä ehdoista annetun Euroopan parlamentin päätöksen 3 artiklan 8 kohdan mukaisesti toimitan täten kertomukseni vuodelle 1997. JACOB SÖDERMAN, Euroopan oikeusasiamies >TAULUKON PAIKKA> 1 EUROOPAN OIKEUSASIAMIEHEN ALKUSANAT Tämä on Euroopan oikeusasiamiehen kolmas vuosikertomus - kuitenkin vasta toinen, joka kattaa kokonaisen toimintavuoden. Virasto on vielä kehittymässä, mutta vuonna 1997 pystyimme jo käynnistämään enemmän tutkimuksia oikeusasiamiehen omasta aloitteesta, saattamaan useampia tapauksia perusteltuun päätökseen ja saavuttamaan kantelijoiden kannalta suotuisampia tuloksia. Onnistuimme pääsemään sovintoratkaisuun kolmessa tapauksessa, ja ensimmäinen erityiskertomus esitettiin Euroopan parlamentille. Vuonna 1997 vihimme käyttöön Strasbourgin päätoimipaikkamme pienimuotoisessa juhlatilaisuudessa ja saatoimme avata toimiston Brysselissä. Hyväksyin täytäntöönpanoa koskevat säännökset oikeusasiamiehen ohjesäännön 14 artiklan mukaisesti. Lisäksi jäsenvaltioiden kansallisten oikeusasiamiehen virastojen ja vastaavien elinten kanssa luotiin yhteyshenkilöverkosto. TIEDOTTAMINEN KANSALAISILLE HEIDÄN KANTELUOIKEUDESTAAN Toimikauteni alusta 1. syyskuuta 1995 olen omistanut huomattavan osan ajastani tiedotukselle: Euroopan kansalaisille on välitetty tietoa heidän oikeudestaan kannella oikeusasiamiehelle sekä siitä, milloin oikeusasiamiehelle voi kannella, ja siitä, miten kantelu tehdään. Edistääkseni kansalaisten mahdollisuuksia saada tietoa olen ollut säännöllisesti yhteydessä ja yhteistyössä kansallisten oikeusasiamiesten virastojen ja vastaavien elinten sekä Euroopan parlamentin tiedotustoimistojen ja Euroopan komission edustustojen kanssa jäsenvaltioissa. Kaikista näistä on saatavilla tiedotusaineistoamme, muun muassa lomake, jolla kantelun voi tehdä. Yhteistyö kaikkien näiden elinten kanssa on ollut koko ajan myönteistä. Voidaksemme tarjota kansalaisille tietoa nopeammin ja tehokkaammin olemme lisäksi avanneet omat kotisivumme Internetiin parlamentin kotisivujen yhteyteen. Annamme sivuillamme yleistietoa kanteluoikeudesta ja toiminnastamme. Olemme myös välittäneet Euroopan lehdistölle tietoa yleisesti kiinnostavista päätöksistä tai aloitteista sekä esitelleet oikeusasiamiehen työtä lukuisissa erikoislehdissä. Olen vieraillut unionin jäsenvaltioissa tehdäkseni oikeusasiamiehen työtä paremmin tunnetuksi. Vain Portugalissa en ole vielä vieraillut, mutta aion vierailla siellä huhtikuussa 1998. Vierailu järjestetään yhteistyössä Lissabonissa toimivan Euroopan parlamentin tiedotustoimiston sekä Portugalin kansallisen oikeusasiamiehen kanssa. Kun suhteutetaan oikeusasiamiehelle tulleiden kanteluiden määrä kunkin jäsenvaltion väkilukuun, saadaan karkea kuva siitä, miten tiedotuskampanja on onnistunut (katso liite A). Maiden välillä on selviä eroja. Jos ei oteta huomioon Belgiaa, Luxemburgia ja Suomea (kussakin näistä kanteluiden määrälle on oma selityksensä), näyttää siltä, että pienistä maista Irlannissa Euroopan oikeusasiamies tunnetaan hyvin, kun taas Itävallasta ja Ruotsista kanteluita on tullut vähemmän. Mitä tulee suuriin maihin, tiedotuskampanja on onnistunut paremmin Espanjassa ja Ranskassa kuin Saksassa ja Italiassa. Vuonna 1997 oikeusasiamiehelle tehtiin 1 181 uutta kantelua. Tämä merkitsee 40 prosentin kasvua kanteluiden määrään vuonna 1996. Myös niiden kanteluiden määrä, jotka on voitu ottaa tutkittavaksi, on kasvanut, vaikkakin selvästi hitaammin. Tiedotuksen alalla on edelleen paljon tehtävää. Oletan, että Euroopan parlamentilla ja vetoomusvaliokunnalla on samoja ongelmia tiedon välittämisessä vetoomuksen tekemisestä. Erona on se, että suhteellisen rajoitetun toimivaltani vuoksi - se rajoittuu yhteisön toimielimiin ja laitoksiin - minun on yleisen kampanjoinnin sijasta keskityttävä tavoittamaan ne, joilla saattaa olla todellista syytä valittaa Euroopan hallinnosta. Vuoden 1998 kuluessa oikeusasiamiehen tiedotuskampanjan kohteena ovat kansalaiset ja elimet, jotka ovat tekemisissä Euroopan yhteisön hallinnon kanssa. Paneudumme tiiviimmin siihen, miten Internetiä voidaan käyttää sekä suorassa kanssakäymisessä kansalaisten kanssa että välittämään eurooppalaisille tiedotustoimistoille ja järjestöille tietoa oikeudesta kannella oikeusasiamiehelle. Näyttää myös olevan tärkeää keskittyä enemmän alueelliselle tasolle niissä jäsenvaltioissa, joissa rakenne on hajautetumpi. Tiedotustoimintamme yhteydessä olisi myös välitettävä tietoa kansalaisten oikeudesta esittää vetoomuksia Euroopan parlamentille. AVOIMUUTTA KOSKEVAT ALOITTEET Perustamissopimuksen 138 e artikla antaa oikeusasiamiehelle mahdollisuuden käynnistää tutkimuksia joko omasta aloitteestaan tai kanteluiden perusteella. Olen toimivaltani puitteissa käyttänyt valtuuksiani tehdä tutkimuksia omasta aloitteestani pyrkiessäni edistämään avoimuutta ja käynnistänyt kolme tutkimusta asioissa, joissa kanteluiden määrä viittasi siihen, että kansalaiset ovat yleisesti tyytymättömiä. Vuonna 1997 käynnistettiin ja saatettiin päätökseen tutkimus, joka koski Euroopan komission menettelyitä, kun se käsittelee kansalaisten valituksia yhteisön lain rikkomuksista, joihin jäsenvaltiot syyllistyvät. Tutkimus on esitetty tässä kertomuksessa (katso luku 3). Parlamentti piti tutkimusta tervetulleena päätöslauselmassaan, joka koski komission neljättätoista vuosikertomusta yhteisön oikeuden soveltamisen valvonnasta (esittelijä Astrid Thors). Toinen tutkimus, jonka tarkoituksena on avoimuuden edistäminen, koskee menettelyitä, joita yhteisön toimielimet käyttävät palvelukseen oton yhteydessä. Tämä tutkimus käynnistettiin marraskuussa 1997, ja se jatkuu edelleen. Lisäksi käynnistin kesäkuussa 1996 omasta aloitteestani tutkimuksen asiakirjojen julkisuudesta. Esitin 14:lle yhteisön toimielimelle ja laitokselle 20. joulukuuta 1996 suositusluonnoksia, joiden mukaan niiden pitäisi antaa ja asettaa yleisön saataville asiakirjojen julkisuutta koskevat säännöt. Suositusluonnokset ja niiden perustelut esitettiin yksityiskohtaisesti vuoden 1996 vuosikertomuksessa. Toimielinten ja laitosten reaktioita suositusluonnoksiin käsitellään oikeusasiamiehen erityiskertomuksessa Euroopan parlamentille. Esitin sen puhemies Gil-Roblesille 15. joulukuuta 1997. Koska kyseessä on ensimmäinen Euroopan oikeusasiamiehen ohjesäännön mukainen erityiskertomus, ehdotin että sitä käsiteltäisiin samanlaisessa menettelyssä kuin vuosikertomusta. Jotta suhtautuminen oikeusasiamiehen työhön olisi taatusti yhdenmukaista ja tehokasta, olisi äärimmäisen tärkeää, että se Euroopan parlamentin valiokunta, joka vastaa suhteista oikeusasiamieheen, käsittelisi myös kaikki kertomukset, joita oikeusasiamies ohjesääntönsä mukaisesti parlamentille esittää. Jos jokin kertomus edellyttää erityisasiantuntemusta, tämä voidaan luonnollisesti hankkia sopivalla tavalla, kuten pyytämällä lausunto toiselta valiokunnalta. Sekaannusten välttämiseksi olisi avuksi, jos parlamentti harkitsisi työjärjestykseensä täsmennystä, jolla määritellään, miten oikeusasiamiehen vuosi- ja erityiskertomuksia käsitellään. TYÖN TULOKSET Kunakin oikeusasiamiehen viraston toimintavuotena on tähän mennessä saavutettu kansalaisten kannalta myönteisempiä tuloksia. Tänä vuonna toimielinten sopimien tapausten määrä on lisääntynyt, ja on päästy ensimmäisiin sovintoratkaisuihin. Vielä parempiin tuloksiin on päästävä tulevana vuonna, jotta tuloksia voidaan pitää tyydyttävinä. Brysselin toimisto on avuksi sellaisissa aikaavievissä tehtävissä kuin asiakirjojen tutkiminen ja neuvotteleminen sovintoratkaisuista. Hyvää hallintotapaa koskevien menettelysääntöjen hyväksyminen ja julkaiseminen varmasti nostaisi toimielinten hallintokäytäntöjen laatua ja parantaisi niiden suhteita Euroopan kansalaisiin. Vaikka virasto on pystynyt tekemään nopeasti päätöksen siitä, voidaanko uudet kantelut ottaa tutkittavaksi, sekä ohjaamaan kantelijat tarvittaessa muiden toimivaltaisten toimielinten puoleen ja vaikka se on pystynyt käsittelemään huomattavasti enemmän tutkittavaksi hyväksyttyjä kanteluita ja käynnistämään useampia tutkimuksia omasta aloitteestaan, joidenkin tutkittavaksi otettavien kanteluiden käsittely on viivästynyt. Tavoitteena olisi oltava, että kantelun edellyttämät tutkimukset suoritetaan ja kansalaiselle ilmoitetaan tuloksesta vuoden kuluessa, jolleivat erityiset syyt vaadi pitempää tutkimusta. Vuoden 1997 lopussa tätä tavoitetta ei ollut saavutettu noin 30 tapauksessa. Tämä johtuu osaksi siitä, että toiminnan käynnistäminen vaati odotettua enemmän hallinnollista työtä, mutta myös siitä, että henkilöstöä tarvitaan selkeästi lisää. Lisähenkilöstön tarvetta korostavat myös uudet vastuualueet, joita Amsterdamin sopimus merkitsee Euroopan oikeusasiamiehelle. Toivon, että tähän vastataan riittävästi vuosien 1999 ja 2000 talousarviomenettelyissä. Päätöslauselmassaan oikeusasiamiehen vuosikertomuksesta 1996 Euroopan parlamentti toi esiin tarpeen määritellä "hallinnollinen epäkohta". Sitouduin vastaamaan tähän, ja tämän vuosikertomuksen toisessa luvussa esitetään määritelmä, jossa otetaan huomioon jäsenvaltioiden kansallisten oikeusasiamiesten ja vastaavien elinten kokemukset. Yhteistyöhenkinen ja myönteinen ilmapiiri, johon olen viitannut aikaisemmissa vuosikertomuksissani, on jatkunut vuonna 1997 ja toivon, että Euroopan kansalaiset voivat nauttia avoimemmasta ja inhimillisemmästä eurooppalaisesta hallinnosta. Jacob SÖDERMAN 2 KANTELUT OIKEUSASIAMIEHELLE Euroopan oikeusasiamiehen tärkein tehtävä on tutkia kanteluita hallinnollisista epäkohdista yhteisön toimielinten ja laitosten toiminnassa. Mahdolliset hallinnolliset epäkohdat tulevat oikeusasiamiehen tietoon pääasiassa Euroopan kansalaisten tekemien kantelujen välityksellä. Oikeusasiamiehellä on myös mahdollisuus suorittaa tutkimuksia omasta aloitteestaan. Kaikki Euroopan kansalaiset tai jäsenvaltioissa asuvat kolmannen maan kansalaiset voivat kannella oikeusasiamiehelle. Kannella voivat myös yritykset, yhdistykset ja muut elimet, joilla on rekisteröity toimipaikka unionissa. Kantelun voi tehdä oikeusasiamiehelle joko suoraan tai Euroopan parlamentin jäsenen välityksellä. Oikeusasiamiehelle tehtyjen kanteluiden käsittely on julkista, jollei kantelija pyydä luottamuksellista käsittelyä. On tärkeää, että oikeusasiamies toimii mahdollisimman avoimesti, jotta Euroopan kansalaiset voivat seurata ja ymmärtää hänen työtään, sekä ollakseen hyvänä esimerkkinä muille. Vuonna 1997 oikeusasiamies tutki 1 412 tapausta. 1 181 näistä oli uusia vuonna 1997 tulleita kanteluja. Yksittäiset kansalaiset olivat lähettäneet näistä 1 067, yhdistykset 57 ja yritykset 38. Euroopan parlamentin jäsenet välittivät 17 kantelua. 227 tapausta siirtyi vuodelta 1996. Oikeusasiamies käynnisti myös omasta aloitteestaan neljä tutkimusta. Kuten oikeusasiamiehen vuosikertomuksessa 1995 todettiin, vetoomusvaliokunta ja oikeusasiamies ovat sopineet kantelujen ja vetoomusten keskinäisistä siirroista tarvittaessa. Vuoden 1997 kuluessa 2 vetoomusta siirrettiin vetoomuksen tekijän suostumuksella oikeusasiamiehelle käsiteltäviksi kanteluina. Kantelun tekijän suostumuksella 13 kantelua siirrettiin Euroopan parlamentille käsiteltäviksi vetoomuksina. Lisäksi 86 tapauksessa oikeusasiamies kehotti kantelun tekijää esittämään vetoomuksen Euroopan parlamentille (katso liite A, tilastot). 2.1 OIKEUSASIAMIEHEN TYÖN OIKEUDELLINEN PERUSTA Oikeusasiamies hoitaa tehtäviään Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 138 e artiklan ja oikeusasiamiehen ohjesäännön mukaisesti (1). Ohjesäännön 14 artiklassa määrätään täytäntöönpanoa koskevien säännösten hyväksymisestä. Koska Euroopan oikeusasiamiehen viraston toiminnasta oli vuonna 1996 kokemuksia vasta rajoitetusti, täytäntöönpanosäännökset annettiin aluksi suuntaa-antavina ja väliaikaisina 4. syyskuuta 1996. Oikeusasiamies ilmoitti tuolloin Euroopan parlamentin vetoomusvaliokunnalle ja työjärjestysvaliokunnalle, että hän oli omaksunut täytäntöönpanosäännökset väliaikaisina ja suuntaa-antavina ja että muodolliset ja pysyvät täytäntöönpanosäännökset annettaisiin vuoden 1997 kuluessa. Oikeusasiamies antoi 16. lokakuuta 1997 muodolliset ja pysyvät täytäntöönpanosäännökset, jotka tulivat voimaan 1. tammikuuta 1998. Euroopan parlamentin vetoomusvaliokunnalle ja työjärjestysvaliokunnalle tiedotettiin lopullisten säännösten omaksumisesta. Täytäntöönpanosäännösten teksti julkaistiin kaikilla virallisilla kielillä oikeusasiamiehen verkkosivuilla (http://www.euro-ombudsman-eu.int). Teksti on myös saatavilla oikeusasiamiehen virastosta. Virallisessa lehdessä julkaistiin ilmoitus, jossa tiedotettiin täytäntöönpanosäännösten omaksumisen ja julkaisemisen yksityiskohdista. Täytäntöönpanosäännökset koskevat oikeusasiamiehen viraston sisäistä toimintaa. Jotta ne muodostaisivat kansalaisten kannalta ymmärrettävän ja hyödyllisen asiakirjan, ne käsittävät myös jonkin verran muita toimielimiä ja laitoksia koskevaa aineistoa, joka sisältyy jo oikeusasiamiehen ohjesääntöön. Täytäntöönpanosäännösten 13 artiklassa tarkistetaan ja kootaan yhteen määräykset, jotka koskevat Euroopan oikeusasiamiehen hallussa olevien asiakirjojen julkisuutta. Aikaisemmin määräykset kanteluihin liittyvien asiakirjojen julkisuudesta sisältyivät suuntaa-antaviin täytäntöönpanosäännöksiin, kun taas muiden asiakirjojen julkisuutta koskevat määräykset sisältyivät oikeusasiamiehen 24. maaliskuuta 1997 tekemään erilliseen päätökseen. Vuoden 1997 kuluessa parlamentin työjärjestysvaliokunta esitti tarkistuksia työjärjestyksen 161 artiklaan (esittelijä Brian Crowley). Oikeusasiamies osallistui valiokunnan kokoukseen 24. syyskuuta, jolloin keskusteltiin ehdotetuista tarkistuksista. Työjärjestysvaliokunnan kokouksessa 4. marraskuuta 1997 hyväksyttiin yksimielisesti mietintö parlamentin työjärjestyksen 161 artiklan tarkistamisesta. Se ei tullut parlamentin täysistuntokäsittelyyn vuonna 1997. Euroopan parlamentin työjärjestys ei sisällä erityisiä määräyksiä siitä, miten parlamentti käsittelee Euroopan oikeusasiamiehen vuosi- ja erityiskertomuksia. Jos tällaisia määräyksiä pidetään tarpeellisina, oikeusasiamies esittää mielellään tätä koskevan ehdotuksen työjärjestyksen 161 artiklan 1 kohdan nojalla. 2.2 KANTELUIDEN KÄSITTELY Kaikki oikeusasiamiehelle tulevat kantelut rekisteröidään ja niiden lähettäjälle ilmoitetaan kantelun vastaanotosta. Vastaanottoilmoituksessa kantelijalle kerrotaan kantelun käsittelymenettelystä, ja siinä kerrotaan kantelua käsittelevän lakimiehen nimi ja puhelinnumero. Seuraavaksi tutkitaan, kuuluuko kantelu oikeusasiamiehen toimivallan piiriin. 2.2.1 EUROOPAN OIKEUSASIAMIEHEN TOIMIVALTA Oikeusasiamiehen toimivalta on määritelty EY:n perustamissopimuksen 138 e artiklassa. Sen mukaan hänellä on valtuudet ottaa vastaan kanteluita unionin kansalaisilta sekä niiltä luonnollisilta henkilöiltä tai oikeushenkilöiltä, joiden asuinpaikka tai sääntömääräinen kotipaikka on jossakin jäsenvaltiossa. Kantelut voivat koskea yhteisön toimielinten ja laitosten toiminnassa ilmenneitä hallinnollisia epäkohtia, lukuun ottamatta yhteisön tuomioistuimen ja yhteisön ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen toimintaa lainkäyttöeliminä. Kantelu ei siten kuulu oikeusasiamiehen toimivaltaan, jos 1) kantelija ei ole henkilö, jolla on oikeus tehdä kantelu, 2) kantelu ei koske yhteisön toimielintä tai laitosta, 3) kantelu koskee yhteisön tuomioistuimen ja yhteisön ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen toimintaa lainkäyttöeliminä, tai 4) kantelu ei koske mahdollista hallinnollista epäkohtaa. Kenellä on oikeus kannella? Yhdysvalloissa asuva Turkin kansalainen kanteli oikeusasiamiehelle tavasta, jolla Euroopan komissio oli käsitellyt Turkin hakemusta liittyä Euroopan unionin jäseneksi. Koska kantelu tuli henkilöltä, joka ei ollut unionin kansalainen eikä asunut unionin jäsenvaltiossa, se ei kuulunut oikeusasiamiehen toimivallan piiriin. Oikeusasiamies ehdotti kantelijalle, että tämä kääntyisi suoraan asiasta vastaavan komission jäsenen puoleen, ja ilmoitti tälle osoitteen, johon tämä voisi kirjoittaa. (Kantelu 1017/97/OV) Marokon kansalainen kirjoitti oikeusasiamiehelle marokkolaisesta osoitteesta ja kanteli siitä, että hänet oli karkotettu Ranskasta ilman oikeuskäsittelyä sen jälkeen, kun Pariisin poliisiviranomaiset olivat peruuttaneet hänen oleskelulupansa. Koska kantelu tuli henkilöltä, joka ei ollut unionin kansalainen eikä asunut unionin jäsenvaltiossa, se ei kuulunut oikeusasiamiehen toimivallan piiriin. Oikeusasiamies tiedotti kantelijalle yleisesti edellytyksistä, joiden vallitessa asiaa voitaisiin käsitellä Euroopan ihmisoikeuskomissiossa. Huomaa: Vaikka kantelija olisikin edelleen oleskellut Ranskassa, kantelu ei kuitenkaan olisi kuulunut oikeusasiamiehen toimivallan piiriin, koska se ei koskenut yhteisön toimielintä tai laitosta. (Kantelu 978/97/XD) Esimerkkejä kanteluista, jotka eivät koske yhteisön toimielintä tai laitosta Yhdistyneen kuningaskunnan kansalainen haki yritystoiminnan edistämiskeskukselta (BIS) tukea yrityksen käynnistämistä varten. Hän kanteli oikeusasiamiehelle siitä, että hakemus ei ollut johtanut tulokseen, koska keskus oli sen käsittelyn yhteydessä syyllistynyt epäsäännönmukaisuuksiin. BIS, jota vastaan kantelu tehtiin, on osa Euroopan yritys- ja innovaatioverkostoa, joka koostuu erilaisista yritystoimintakeskuksista eri puolilla yhteisöä. Yhteisö tukee näiden keskusten perustamista ja kehittämistä sekä taloudellisesti että teknisellä avulla. Itse keskukset perustuvat kuitenkin paikallisviranomaisten, kauppakamareiden, ammattikuntia edustavien järjestöjen, ammattijärjestöjen, rahoituslaitosten, yliopistojen, tutkimuskeskusten, yritysten ja vastaavien paikallisten eturyhmien kaltaisten elinten julkiseen ja yksityiseen kumppanuuteen. Komissio ei ole edustettuna niiden hallintoelimissä. Oikeusasiamies ilmoitti siksi kantelijalle, että Euroopan yritys- ja innovaatioverkoston yrityskeskukset eivät ole yhteisön toimielimiä tai laitoksia. (Kantelu 947/97/HMA) Euroopan molekyylibiologian laboratorion entinen työtekijä kanteli oikeusasiamiehelle laboratoriosta. Kantelija väitti, että häntä oli kohdeltu huonosti ja ahdisteltu, ja että hän oli loukkaantunut, koska työpaikan turvallisuustoimet olivat puutteelliset. Laboratorio perustettiin Euroopan molekyylibiologiakonferenssin yhteyteen. Siihen kuuluu tällä hetkellä 16 valtiota. Sopimuksen laboratorion perustamisesta allekirjoitti vuonna 1973 alun perin kymmenen valtiota: Alankomaat, Israel, Italia, Itävalta, Ranska, Ruotsi, Saksan liittotasavalta, Sveitsi, Tanska ja Yhdistynyt kuningaskunta. Siten laboratoriota ei ollut perustettu yhteisön perustamissopimuksilla tai yhteisöjen antamilla säädöksillä, eikä yhteisö vastannut sen rahoituksesta. Oikeusasiamies ilmoitti siksi kantelijalle, että laboratorio ei ole yhteisön toimielin tai laitos. (Kantelu 374/15.01.96/MV/UK/PD) Euroopan komission virkamies kanteli oikeusasiamiehelle Woluwen Eurooppa-koulusta Brysselissä. Kantelu koski päätöksiä, jotka luokkaneuvosto ja koulun kurinpitoneuvosto olivat tehneet ja jotka koskivat hänen poikaansa. Kantelija väitti, että oppilaalla tai vanhemmilla ei ollut puolustautumisoikeutta. Hän arvosteli myös Eurooppa-koulun valitusjärjestelmää ja väitti, että oli epäoikeudenmukaista, että luokkaneuvosto käsitteli päätöksiä, jotka oli tehty sen omasta päätöksestä. Oikeusasiamies päätti, että kantelu ei kuulunut hänen toimivaltansa piiriin, koska se ei koskenut yhteisön toimielintä tai laitosta. Vaikka komissiolla oli jossain määrin yleistä vastuuta, koska se oli edustettuna koulujen johtokunnissa ja vastasi suuresta osasta budjettia, sitä ei voitu pitää vastuussa sisäiseen hallintoon liittyvistä kysymyksistä. (Kantelu 989/97/OV) Toinen oikeusasiamiehen toimivaltaa koskeva kysymys nousi esiin, kun käsiteltiin kuutta neuvostoa vastaan tehtyä kantelua, jotka brittiläinen toimittaja Tony Bunyan oli esittänyt hallituksista riippumattoman "Statewatch"-järjestön puolesta marras- ja joulukuussa 1996. Kantelut koskivat neuvoston vastauksia Bunyanin pyyntöihin saada tutustua "kolmannen pilarin" toimintaa koskeviin asiakirjoihin. ("Kolmas pilari" on epävirallinen termi, jota käytetään viitattaessa Euroopan unionista tehdyn sopimuksen VI osaston mukaiseen oikeus- ja sisäasiain yhteistyöhön). Kun oikeusasiamies oli päättänyt, että kuusi kantelua kuuluivat hänen toimivaltaansa ja että tutkimukselle oli perusteita, hän välitti ne neuvostolle tammikuussa 1997. Maaliskuussa 1997 neuvosto lähetti vastauksen, jossa kiistettiin oikeusasiamiehen olevan toimivaltainen käsittelemään näitä kanteluita. Oikeusasiamies kirjoitti neuvostolle 15. huhtikuuta 1997 ja vahvisti alkuperäisen päätöksensä, jonka mukaan kantelut kuuluivat hänen toimivaltaansa, ja uudisti lausuntopyyntönsä kantelujen asiasisällöstä. Neuvosto noudatti oikeusasiamiehen pyyntöä 20. kesäkuuta 1997 (2). Neuvoston väite, että oikeusasiamies ei ollut toimivaltainen käsittelemään Bunyanin kanteluita, perustui ilmeisesti kahteen olettamukseen: 1 oikeusasiamiehen toimivalta ei ulotu neuvoston toimiin kolmannen pilarin puitteissa, 2 kyseisten kantelujen aiheena olivat neuvoston toimet kolmannen pilarin puitteissa. Kun oikeusasiamies vahvisti aikaisemman päätöksensä, jonka mukaan hän oli toimivaltainen käsittelemään kanteluita, hän totesi, että jälkimmäinen olettamus oli virheellinen. Siksi hänen ei tarvinnut ottaa kantaa ensimmäiseen olettamukseen. Oikeusasiamies muistutti, että kantelut koskivat sitä, miten neuvosto vastasi asiakirjapyyntöihin. Pyynnöt oli tehty sen päätöksen (3) mukaisesti, jonka neuvosto on tehnyt oikeudesta tutustua neuvoston asiakirjoihin, ja neuvosto väitti soveltaneensa tuota päätöstä pyyntöjen käsittelyssä. Neuvoston päätös oikeudesta tutustua asiakirjoihin tehtiin Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 151 artiklan mukaisesti. Tuomioistuin vahvisti tuomiossaan asiassa Alankomaat vastaan neuvosto (4), että päätöksellä on yhteisön lakia koskevana kysymyksenä oikeudellisia vaikutuksia kolmansia osapuolia kohtaan. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin tulkitsi ja sovelsi päätöstä asiassa Carvel ja Guardian Newspapers vastaan neuvosto (5). Tämä asia koski muun muassa oikeutta tutustua asiakirjoihin, jotka liittyivät neuvoston toimintaan kolmannen pilarin puitteissa. Kun otetaan huomioon Euroopan unionista tehdyn sopimuksen L artiklassa määrätyt tuomioistuimen toimivallan rajoitukset, ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ei olisi ollut toimivaltainen käsittelemään Carvel-asian tätä näkökohtaa, jos kolmannen pilarin mukaisia toimia koskevien neuvoston asiakirjojen julkisuus olisi itse kuulunut kolmannen pilarin piiriin. Tuomioistuin kuitenkin oli toimivaltainen asiassa. Oikeudesta tutustua asiakirjoihin tehdyn neuvoston päätöksen oikea tulkinta ja soveltaminen on sen vuoksi yhteisön lain piiriin kuuluva asia eikä kolmannen pilarin puitteissa käsiteltävä asia, vaikka kyseiset asiakirjat koskisivatkin kolmannen pilarin mukaisia toimia. Mikä on hallinnollinen epäkohta Päätöslauselmassaan oikeusasiamiehen vuoden 1996 vuosikertomuksesta Euroopan parlamentti kannusti oikeusasiamiestä hyödyntämään täysipainoisesti hänelle perustamissopimuksissa annettua toimivaltaa tutkia yhteisön toimielinten ja laitosten toiminnassa ilmeneviä hallinnollisia epäkohtia. Päätöslauselmassa viitattiin tässä yhteydessä myös tarpeeseen määritellä selkeästi, mitä tarkoittaa hallinnollinen epäkohta. Euroopan yhteisön perustamissopimuksessa ei määritellä hallinnollista epäkohtaa. Parlamentin annettua edellä mainitun päätöslauselmansa oikeusasiamies päätti siksi pyrkiä esittämään täsmällisemmän määritelmän vuoden 1997 vuosikertomuksessaan. Oikeusasiamiehen vuosikertomuksessa vuodelta 1995 hallinnollinen epäkohta määritellään seuraavasti: Epäkohdasta on selvästikin kyse, jos yhteisön toimielin tai laitos ei toimi perustamissopimusten ja sitä sitovien yhteisön säädösten mukaisesti tai se ei noudata yhteisön tuomioistuimen tai ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen luoman lainsäädännön periaatteita. Euroopan oikeusasiamiehen on esimerkiksi otettava huomioon artiklan F vaatimus sopimuksessa Euroopan unionista. Sen mukaan yhteisön toimielinten ja laitosten on pidettävä arvossa perusoikeuksia. Huonoa hallintoa ovat monet muutkin asiat, esimerkiksi: - hallinnolliset epäkohdat - laiminlyönnit - toimivallan ylitys, harkintavallan väärinkäyttö - huolimattomuus - menettelyvirheet - epäoikeudenmukainen menettely - virheet toiminnassa tai epäpätevyys - syrjintä - tarpeettomat viivästykset - tiedon puute tai kieltäytyminen antamasta sitä. Luetteloa ei ole tarkoitettu tyhjentäväksi. Kansallisten oikeusasiamiesten kokemukset osoittavat, että on parempi olla pyrkimättä mahdollisten epäkohtien joustamattomaan määrittelyyn. Termin avoin luonne onkin yksi niistä seikoista, jotka erottavat oikeusasiamiehen aseman tuomarin asemasta. Johonkin epäkohdan raja on kuitenkin vedettävä. Tutkittavaksi ei oteta kanteluita päätöksistä, jotka ovat luonteeltaan pikemmin poliittisia kuin hallinnollisia; näitä ovat esimerkiksi kantelut Euroopan parlamentin tai sen elinten poliittisesta toiminnasta, kuten vetoomusvaliokunnan päätöksistä. Oikeusasiamiehen tehtäviin ei myöskään kuulu tutkia yhteisöjen säädösten, kuten asetusten ja direktiivien, sisällöllisiä ansioita. Tämä hallinnollisen epäkohdan määritelmä hyväksyttiin mietinnössä, jonka Euroopan parlamentti antoi oikeusasiamiehen vuosikertomuksesta 1995. Se hyväksyttiin myös Euroopan kansallisten oikeusasiamiesten kokouksessa syyskuussa 1997. Jotta tätä määritelmää voitaisiin täydentää, kansallisia oikeusasiamiehiä ja vastaavia elimiä pyydettiin ilmoittamaan Euroopan oikeusasiamiehelle, mitä hallinnollisella epäkohdalla ymmärretään heidän jäsenvaltioissaan. Saaduista vastauksista käy ilmi, että määritelmä on pohjimmiltaan seuraava: Hallinnollisesta epäkohdasta on kyse, kun julkinen elin ei toimi sitä sitovan määräyksen tai periaatteen mukaisesti. Pari huomautusta on tarpeen tämän määritelmän johdosta. Ensinnäkin joidenkin oikeusasiamiesten toimivaltaa on nimenomaisesti rajoitettu tehtävistä säätävässä kansallisessa laissa. Esimerkiksi Yhdistyneen kuningaskunnan oikeusasiamiestä (Parliamentary Commissioner for Administration) koskevassa lainsäädännössä säädetään, että hän ei normaalisti käsittele kanteluita, jos oikeussuojakeinon käyttö on mahdollista (6). Oikeusasiamies luonnollisesti rajoittaa hallinnollisia epäkohtia koskevia tutkimuksiaan tämän mukaisesti. Tällaiset rajoitukset eivät kuitenkaan ole osa "hallinnollisen epäkohdan" normaalia merkitystä, koska muutoin niitä ei tarvitsisi mainita erikseen. Siten esimerkiksi Tanskan oikeusasiamiehen virasto, joka toimi inspiraation lähteenä Euroopan oikeusasiamiehen virastoa luotaessa, ei tunne mitään tällaisia rajoituksia, ja Euroopan neuvoston määritelmän mukaan oikeusasiamiehen rooliin kuuluu, että hän tarkastelee jälkikäteen hallinnollisten toimenpiteiden lainmukaisuutta (7). Toiseksi erityiset määräykset ja periaatteet, jotka sitovat julkisia elimiä, vaihtelevat kulloisenkin maan valtiosääntö-, oikeus- ja hallintopuitteiden mukaisesti. Määräykset ja periaatteet eivät myöskään ole staattisia. Ne muuttuvat ja kehittyvät lainsäätäjän, tuomioistuinten, oikeusasiamiehen ja itse hallinnon työn myötä. Siksi voisi olla avuksi lisätä joitakin lisähuomautuksia niistä säännöistä ja periaatteista, jotka ovat sitovia Euroopan yhteisön yhteydessä. Oikeusvaltioperiaate Laki on lähtökohtana kaikkien niiden Euroopan unionin toimielinten ja laitosten työlle, jotka on perustettu perustamissopimuksilla tai niiden mukaisesti. Kuten tuomioistuin on monessa yhteydessä korostanut, Euroopan yhteisö on oikeudellinen yhteisö. Kun Euroopan oikeusasiamies siten tutkii, onko yhteisön toimielin tai laitos toiminut sitä sitovien määräysten ja periaatteiden mukaisesti, hänen ensimmäinen ja olennaisin tehtävänsä on väistämättä todeta, onko se toiminut lainmukaisesti. Tätä tehtävää suorittaessaan oikeusasiamies pitää aina mielessään sen, että tuomioistuin on ylin auktoriteetti yhteisön lain merkityksen ja tulkinnan osalta, kuten oikeusasiamiehen vuosikertomuksessa 1995 todettiin. Oikeusasiamies ei EY:n perustamissopimuksen 138 e artiklan mukaisesti myöskään voi suorittaa tutkimuksia, kun epäilyksenalaisia seikkoja käsitellään tai on käsitelty oikeudenkäynnissä. Jotkut Euroopan oikeusasiamiehelle osoitetut kantelut nostavat esiin kansalliseen lainsäädäntöön liittyviä kysymyksiä. Erityisesti silloin, kun kantelu koskee kantelijan ja yhteisön toimielimen välistä sopimussuhdetta, sopimukseen sovelletaan kyseisen kansallisen lain säännöksiä. Monissa jäsenvaltioissa oikeusasiamies ei käsittele sopimuskiistoja joko niiden yleisten ominaisuuksien vuoksi, joita tällaisilla sopimuksilla on kansallisen lain mukaan, tai siksi, että oikeusasiamiehen toimivallasta säätävässä laissa nimenomaisesti suljetaan sopimusasiat toimivallan ulkopuolelle. Kuten vuosikertomuksessa 1995 todettiin, Euroopan oikeusasiamiehen tehtävänä on osaksi vähentää oikeudenkäynneistä syntyvää työtä edistämällä sovintoratkaisuja ja tekemällä suosituksia, jotka tekevät oikeuskäsittelyn tarpeettomaksi. Euroopan oikeusasiamies käsittelee siksi kanteluja, jotka koskevat sopimussuhteisiin liittyviä hallinnollisia epäkohtia. Hän ei kuitenkaan pyri määrittelemään, onko jompikumpi osapuoli rikkonut sopimusta. Tätä kysymystä voitaisiin käsitellä tehokkaasti ainoastaan toimivaltaisessa tuomioistuimessa, jolla olisi mahdollisuus kuulla osapuolten argumentit kyseisestä kansallisesta lainsäädännöstä ja arvioida mahdollisista asiakysymyksistä esitettyjä ristiriitaisia todisteita. On kuitenkin hyvän hallintotavan mukaista, että jos julkinen viranomainen joutuu yksityisen osapuolen kanssa kiistaan sopimuksesta, sen pitäisi aina pystyä esittämään oikeusasiamiehelle johdonmukainen selvitys toimintansa oikeudellisista perusteista ja selvittämään, miksi se pitää sopimukseen liittyvää kantaansa perusteltuna. Hyvän hallintotavan säännöt ja periaatteet Se, mitä hyvä tai huono hallinto käytännössä merkitsee, on tavallisesti määritelty ja konkretisoitu tapauksien pohjalta. Asiaa voidaan selvittää myös antamalla säädös tai menettelysäännöt, jotka koskevat hyvää hallintotapaa, kuten on tehty monissa jäsenvaltioissa. Vetoomusvaliokunnan toimintaa vuosina 1996-1997 käsitelleen mietinnön esittelijä, Euroopan parlamentin jäsen Roy Perry (8) on tehnyt merkittävän aloitteen, kun hän ehdotti, että yhteisön toimielimille ja laitoksille laadittaisiin säännöt siitä, mitä on hyvä hallintotapa. Euroopan komission pääsihteeri ilmoitti oikeusasiamiehelle kokouksessa Strasbourgissa 21. lokakuuta 1997, että komissio on ryhtynyt laatimaan tällaisia virkamiehiinsä sovellettavia sääntöjä. Tällaisia aloitteita on pidettävä erittäin tervetulleina. Hyvän hallintotavan säännöt julkaistussa muodossa antaisivat virkamiehille tietoa siitä, millaista palvelua heidän olisi annettava kansalaisille, ja kansalaisille tietoa siitä, mitä he voivat odottaa. Ne parantaisivat siten sekä hallintotyön laatua että suhteita kansalaisiin. Euroopan oikeusasiamiehen virasto on siksi toiminut komission pääsihteerin apuna valmistelutyössä ja toimittanut tietoja ja esimerkkejä jäsenvaltioista saaduista kokemuksista sekä kommentoinut luonnostelun alkuvaiheessa noudatettuja periaatteita. Oikeusasiamies toimitti pääsihteerille erityisesti Tanskan lain julkishallinnosta (1985) ja Suomen hallintomenettelylain (1982), jotka molemmat sisältävät yksityiskohtaisia säännöksiä menettelyistä, kuten vastausten perustelemisesta, oikeudesta tulla kuulluksi ja velvollisuudesta antaa tietoa muutoksenhausta. Oikeusasiamies toimitti pääsihteerille kopiot myös Portugalin hallintomenettelymääräyksistä (1991) sekä hallinnon ja yleisön suhteita koskevasta tuoreesta ranskalaisesta lakiluonnoksesta, joka sisältää säännöksiä vastaanottoilmoituksesta, velvollisuudesta välittää kirjeenvaihto toimivaltaiselle yksikölle, vastausten määräajoista sekä oikeudesta esittää kirjallisia ja suullisia huomautuksia ennen päätöstä. Lisäksi hän toimitti lausunnon periaatteista, jotka sisältyvät Yhdistyneen kuningaskunnan "Citizen's Charter" -asiakirjaan, sekä Irlannin ja Hongkongin oikeusasiamiesten laatiman luettelon hyvän hallintotavan piirteistä sekä muuta aiheeseen liittyvää aineistoa. Hallinnollisen epäkohdan rajat Vuosikertomuksen tämän jakson päätteeksi voi olla eduksi selvittää hallinnollisen epäkohdan rajat ensinnä hallinnollisen harkintavallan käytön ja toiseksi parlamentin poliittisen työn suhteen. Kun yhteisön toimielin tai laitos hoitaa sille perustamissopimuksissa tai niiden mukaisesti annettuja tehtäviä, sillä voi olla lailliset valtuudet valita kahdesta tai useammasta toimintamallista. Jos komissio esimerkiksi katsoo, että jäsenvaltio ei ole täyttänyt sille EY:n perustamissopimuksen mukaan kuuluvaa velvollisuutta, se voi tarvittavien menettelyvaiheiden jälkeen viedä asian tuomioistuimeen perustamissopimuksen 169 artiklan mukaisesti. Tämä on harkintavaltaa, ja komissiota ei siksi voida vaatia käynnistämään rikkomismenettelyä tuomioistuimessa. Oikeusasiamies ei pyri kyseenalaistamaan harkinnanvaraisia hallinnollisia päätöksiä, jos kyseinen toimielin tai laitos on toiminut sillä laillisesti olevien valtuuksien mukaisesti. Näitä valtuuksia rajoittaa yleisesti tuomioistuimen oikeuskäytäntö, jonka mukaan hallinnollisten viranomaisten on esimerkiksi toimittava johdonmukaisesti ja hyvässä uskossa, vältettävä syrjintää, noudatettava suhteellisuuden, yhdenvertaisuuden ja oikeutettujen odotusten periaatteita sekä kunnioitettava ihmisoikeuksia ja perusvapauksia (9). Vaikka EY:n perustamissopimuksen 138 e artiklassa nimenomaan suljetaankin oikeusasiamiehen toimivallan ulkopuolelle tuomioistuimen toiminta lainkäyttöelimenä, siinä ei mainita Euroopan parlamentin poliittista työtä. Perinteinen pohjoismainen oikeusasiamiehen virasto on kuitenkin asetettu valvomaan julkista hallintoa kansanedustuslaitoksen puolesta, ei valvomaan kansanedustuslaitoksen poliittista toimintaa. Muidenkaan jäsenvaltioiden oikeusasiamiehet eivät ilmeisesti valvo parlamenttiensa poliittista työtä. Euroopan oikeusasiamies on siten jäsenvaltioille yhteistä valtiosääntöperiaatetta noudattaen päättänyt, että hän ei suorita tutkimuksia, jotka koskevat Euroopan parlamentin poliittista toimintaa. Tämä kysymys oli otettava esiin käytännössä, koska toiminnan varhaisvaiheessa oikeusasiamiehen virasto sai joukon kanteluja, joissa syytettiin Euroopan parlamentin vetoomusvaliokuntaa hallinnollisesta epäkohdasta vetoomusten käsittelyssä. Koska valiokunta on poliittinen elin, joka käsittelee vetoomuksia, mikä on parlamentin poliittinen tehtävä, näiden kantelujen ei katsottu kuuluvan oikeusasiamiehen toimivallan piiriin. 2.2.2 KANTELUIDEN OTTAMINEN TUTKITTAVAKSI Oikeusasiamiehen toimivaltaan kuuluvan kantelun on täytettävä myös muita ehtoja, ennen kuin oikeusasiamies voi ottaa asian tutkittavakseen. Oikeusasiamiehen ohjesäännössä on esitetty seuraavat perusteet: 1) kantelusta on käytävä ilmi sen tekijä sekä kantelun kohde (ohjesäännön 2 artiklan 3 kohta) 2) oikeusasiamiehellä ei ole oikeutta puuttua tuomioistuimissa käsiteltäviin tapauksiin tai kyseenalaistaa tuomioistuinten päätöksiä (1 artiklan 3 kohta) 3) kantelu on tehtävä kahden vuoden kuluessa siitä päivämäärästä, jolloin sen perustana olevat tosiseikat tulivat kantelun tekijän tietoon (2 artiklan 4 kohta) 4) ennen kantelua on otettava hallintoteitse asianmukaisella tavalla yhteyttä kyseisiin toimielimiin ja laitoksiin (2 artiklan 4 kohta) 5) jos on kyse kantelusta, joka koskee yhteisön toimielinten ja laitosten sekä niiden virkamiesten ja muun henkilöstön välisiä työsuhteita, kaikki mahdollisuudet sisäisten hallinnollisten hakemusten ja kanteluiden tekemiseen on pitänyt käyttää ennen kantelun tekemistä (2 artiklan 8 kohta). Esimerkkejä kanteluista, joita ei voitu ottaa tutkittavaksi Lokakuussa 1997 kreikkalainen kansainvälisen oikeuden ja yhteisön oikeuden Ph. D -tutkija kanteli oikeusasiamiehelle Euroopan komissiota vastaan. Kantelu perustui seuraaviin seikkoihin. Tutkija oli vuonna 1990 suljettu kansallisuutensa vuoksi kilpailuista, jotka oli järjestetty yliopiston tutkijan virkojen täyttämiseksi Rooman "La Sapienza" -yliopiston oikeustieteellisessä tiedekunnassa ja Milanon "Instituto Universitario Di Lingue Moderne" -laitoksessa. Hän valitti komissiolle maalis- ja kesäkuussa 1990 lähettämissään kirjeissä siitä, että hänen sulkemisensa kilpailuista loukkasi EY:n perustamissopimuksen 48 artiklaa. Oikeusasiamiehelle lähetetyn kantelun mukaan komissio ei ollut ryhtynyt riittäviin toimenpiteisiin estääkseen syrjinnän, vaikka se olikin vastannut hänen kirjeisiinsä touko- ja heinäkuussa 1990. Oikeusasiamies päätti, että kantelua ei voitu ottaa tutkittavaksi, koska kantelija ei ollut ollut yhteydessä komissioon sitten heinäkuun 1990, eli seitsemään vuoteen, ennen kanteluaan oikeusasiamiehelle. Ohjesäännön 2 artiklan 4 kohdassa asetettu aikaraja oli siten ylitetty huomattavasti. (Kantelu 937/97/OV) Yritys kanteli oikeusasiamiehelle komissiota vastaan tarjousmenettelystä, johon se oli osallistunut. Tarjouksessa käytettiin rajoitettua menettelyä, ja se koski diplomaattilähetysten ja muun postin kuljetuspalveluja. Kantelijan mukaan tilanne oli seuraava. Komissio pyysi yritystä esittämään tarjouksen ja asetti määräajaksi 29. syyskuuta 1997. Yritys pyysi 10. ja 24. syyskuuta lisätietoja ja selvityksiä joistakin tarjousasiakirjojen näkökohdista. Komissio vastasi 19. ja 25. syyskuuta, että se ei voinut toimittaa pyydettyjä tietoja. Kantelijan mukaan kaikki, joilla oli hallussaan aikaisempi sopimus, hyötyivät siitä, että heillä oli enemmän taustatietoa. Yritys kanteli siksi oikeusasiamiehelle ja pyysi häntä selvittämään tilanteen. Vaikka kantelija oli ollut yhteydessä komissioon tarjouspyyntömenettelyn aikana, ei ollut osoitettu, että yritys oli ilmoittanut komissiolle olevansa tyytymätön siihen, miten tarjouspyyntömenettely oli toteutettu, tai sen tulokseen. Oikeusasiamies päätti siksi, että kantelua ei voitu ottaa tutkittavaksi, koska yritys ei ollut ottanut komissioon yhteyttä hallintoteitse asianmukaisella tavalla, kuten ohjesäännön 2 artiklan 4 kohdassa määrätään. Kantelijayritystä kehotettiin ottamaan yhteyttä komissioon ja tuomaan selvästi esiin kysymyksensä tarjouspyyntömenettelystä. Jos se olisi tyytymätön komission vastaukseen, se voisi sitten kannella oikeusasiamiehelle. (Kantelu 1136/97/IJH) 2.2.3 TUTKIMUSTEN PERUSTEET Oikeusasiamies voi käsitellä toimivaltaansa kuuluvia kanteluja, jotka täyttävät tutkittavaksi ottamisen ehdot. EY:n perustamissopimuksen 138 e artiklassa määrätään, että oikeusasiamies "suorittaa tutkimukset, joita hän pitää perusteltuina". Joissakin tapauksissa perusteita oikeusasiamiehen tutkinnalle ei ehkä ole, vaikka kantelu teknisesti voitaisiin ottaa tutkittavaksi. Jos kantelu on jo ollut käsiteltävänä vetoomuksena Euroopan parlamentin vetoomusvaliokunnassa, oikeusasiamies ei tavallisesti pidä perusteltuna käynnistää tutkimuksia, ellei uusia todisteita esitetä. Jos kantelussa väitetään vain, että kirjeeseen ei ole vastattu, oikeusasiamiehen virasto pyrkii selvittämään asian epävirallisesti puhelimitse. Jos toimielin tai laitos sen jälkeen lähettää viipymättä vastauksen kantelijalle, oikeusasiamies katsoo tavallisesti, että hänellä ei ole aihetta jatkotutkimuksiin, ja asian käsittely päätetään tästä syystä. Esimerkkejä kanteluista, joissa ei ollut perusteltua käynnistää tutkimusta Rouva S. kanteli oikeusasiamiehelle heinäkuussa 1997 siitä, että lausunnossa, jonka kaksi komission virkamiestä oli antanut Euroopan parlamentin vetoomusvaliokunnalle, ei ollut tyydyttävästi selitetty ja perusteltu komission näkemystä, että elinympäristödirektiiviä 92/43/ETY ei ollut rikottu Newburyn ohitustien tapauksessa. Koska kantelun asiakysymykset koskivat asiaa, joka oli jo vetoomusvaliokunnan tutkittavana kun se käsitteli Newburyn ohitustietä koskevia vetoomuksia, oikeusasiamies katsoi, että hänellä ei ollut perusteita tutkia kantelua, ja S:lle ilmoitettiin tästä. (Kantelu 646/97/IJH) Neiti V. kanteli oikeusasiamiehelle 10. helmikuuta 1997 komission toiminnasta BSE-taudin ("hullun lehmän taudin") yhteydessä. Hän syytti komissiota siitä, että se oli jättänyt huomiotta brittiläisten ja muiden eurooppalaisten tutkijoiden näkemykset. Euroopan parlamentti oli 18. heinäkuuta 1996 asettanut EY:n perustamissopimuksen 138 c artiklan mukaisesti väliaikaisen tutkintavaliokunnan tutkimaan BSE-tapausta. Valiokunta tarkasteli sekä komission että neuvoston ja Yhdistyneen kuningaskunnan hallituksen vastuuta. Valiokunta julkaisi 7. helmikuuta 1997 kertomuksen (10), joka sisälsi komission arvostelua ja suosituksia tulevaisuuden varalle. Koska väliaikainen tutkintavaliokunta oli jo tutkinut komission vastuun BSE-asiassa, oikeusasiamies katsoi, että hänellä ei ollut perusteita tutkia kantelua, ja V:lle ilmoitettiin tästä. (Kantelu 143/97/JMA) 2.3 KANTELUIDEN TUTKIMINEN Niistä 2 321 kantelusta, jotka kansliassa on rekisteröity siitä lähtien kun oikeusasiamies aloitti toimintansa, 14,9 prosenttia oli peräisin Ranskasta, 14,7 prosenttia Saksasta, 14 prosenttia Espanjasta, 12,5 prosenttia Yhdistyneestä kuningaskunnasta ja 11 prosenttia Italiasta. Täydellinen erittely kantelujen jakautumisesta maittain on liitteessä A, tilastot, s. xx. Vuonna 1997 kaikista kanteluista tutkittiin 97 prosenttia sen selvittämiseksi, kuuluiko kantelu oikeusasiamiehen toimivaltaan, täyttikö se tutkittavaksi ottamisen ehdot ja antoiko se aihetta tutkimuksiin. 27 prosenttia tutkituista kanteluista kuului oikeusasiamiehen toimivallan piiriin. Näistä 230 täytti tutkittavaksi ottamisen ehdot, mutta 34 ei antanut aihetta tutkimuksiin. Tutkimukset käynnistettiin siten 196 tapauksessa. Useimmat tutkimukseen johtaneista kanteluista koskivat Euroopan komissiota (80 %). Komissio on keskeisin yhteisön elin, joka tekee päätöksiä, joilla on suoranaisia vaikutuksia kansalaisiin. Siksi on normaalia, että se on kansalaisten kantelujen pääasiallinen kohde. Euroopan parlamenttia vastaan esitettiin 18 ja Euroopan unionin neuvostoa vastaan 14 kantelua. Hallinnolliset epäkohdat, joista kanneltiin eniten, olivat avoimuuden puute (60 tapausta), syrjintä (42 tapausta), epätyydyttävät menettelyt tai puolustautumisoikeuden kunnioittamisen laiminlyönti (32 tapausta), epäoikeudenmukaisuus tai vallan väärinkäyttö (23 tapausta), vältettävissä ollut viivytys tai huolimattomuus (molemmat 22 tapausta), velvollisuuden täyttämisen varmistamisen laiminlyönti, ts. Euroopan komissio on laiminlyönyt tehtävänsä "perustamissopimusten vartijana" jäsenvaltioiden suhteen (20 tapausta) ja oikeudellinen virhe (14 tapausta). 2.4 OHJAUS MUIDEN LAITOSTEN PUOLEEN SEKÄ SIIRROT Jos kantelu ei kuulu oikeusasiamiehen toimivallan piiriin tai sitä ei voida ottaa tutkittavaksi, oikeusasiamies pyrkii aina neuvomaan kantelijalle toisen laitoksen, joka voi käsitellä kantelua. Mahdollisuuksiensa mukaan oikeusasiamies siirtää kantelun suoraan toiselle toimivaltaiselle elimelle kantelijan suostumuksella, sillä edellytyksellä, että kantelu näyttää perustellulta. Vuonna 1997 opastusta annettiin 490 tapauksessa, joista useimmat liittyivät yhteisön oikeutta koskeviin kysymyksiin. 254 tapauksessa kantelijaa kehotettiin tekemään kantelu kansalliselle tai alueelliselle oikeusasiamiehelle tai vastaavalle elimelle. Lisäksi 3 kantelua välitettiin kantelijan suostumuksella suoraan kansalliselle oikeusasiamiehelle ja yksi vetoomuksena kansalliselle kansanedustuslaitokselle. 86:aa kantelijaa kehotettiin esittämään vetoomus Euroopan parlamentille, ja lisäksi 13 kantelua välitettiin kantelijan suostumuksella Euroopan parlamentille käsiteltäviksi vetoomuksina. 76 tapauksessa kantelijaa neuvottiin kääntymään Euroopan komission puoleen. Tämä luku sisältää joitakin tapauksia, joissa komissiota vastaan tehtyä kantelua ei voitu ottaa tutkittavaksi, koska komissiota ei ollut lähestytty hallintoteitse. 73 tapauksessa kantelijaa kehotettiin ottamaan yhteyttä muihin elimiin. 2.5 PÄÄTÖKSET OIKEUSASIAMIEHEN TUTKIMUKSEN JÄLKEEN Kun oikeusasiamies päättää ryhtyä tutkimaan kantelua, kantelu ja mahdolliset liitteet lähetetään ensin lausuntoa varten kyseiselle yhteisön toimielimelle tai laitokselle. Kun ensimmäinen lausunto on saatu, se lähetetään kantelijalle huomautuksia varten. Joissakin tapauksissa toimielin tai laitos sopii itse asian kantelijaa tyydyttävällä tavalla. Jos lausunto ja huomautukset osoittavat, että näin on tapahtunut, asian käsittely lopetetaan, koska "toimielin on sopinut asian". Joissakin tapauksissa kantelija päättää luopua kantelusta, ja käsittely lopetetaan tästä syystä. Jos toimielin ei korjaa epäkohtaa eikä kantelija peruuta kanteluaan, oikeusasiamies jatkaa tutkimustaan. Jos tutkimuksessa ei tule esiin hallinnollista epäkohtaa, kantelijalle sekä toimielimelle tai laitokselle ilmoitetaan asiasta ja käsittely lopetetaan. Jos oikeusasiamiehen tutkimukset paljastavat hallinnollisen epäkohdan, hän pyrkii sovintoratkaisuun poistaakseen epäkohdan ja täyttääkseen kantelijan vaatimukset. Kokouksessaan Strasbourgissa 21. lokakuuta 1997 oikeusasiamies ja komission pääsihteeri Carlo Trojan sopivat, että epävirallinen tapaaminen voisi joskus olla asianmukainen tapa pyrkiä sovintoratkaisuun tapauksissa, joissa komissio on osallisena. Jos sovintoratkaisu ei ole mahdollinen, tai jos siihen ei päästä, oikeusasiamies joko lopettaa asian käsittelyn ja antaa toimielimelle tai laitokselle kriittisen huomautuksen tai toteaa havainneensa hallinnollisen epäkohdan ja esittää suositusluonnoksia epäkohdan korjaamiseksi. Kriittistä huomautusta pidetään aiheellisena tapauksissa, joissa hallinnollisella epäkohdalla ei näytä olevan laajempia vaikutuksia ja joissa oikeusasiamiehen suorittama seuranta ei vaikuta tarpeelliselta. Tapauksissa, joissa seuranta on tarpeen (toisin sanoen kun on kyse vakavammista hallinnollisista epäkohdista tai tapauksissa, joilla on yleisiä vaikutuksia), oikeusasiamies esittää toimielimelle tai laitokselle päätöksen, joka sisältää suositusluonnoksia. Oikeusasiamiehen ohjesäännön 3 artiklan 6 kohdan mukaisesti toimielimen tai laitoksen on tällöin annettava yksityiskohtainen lausunto asiasta kolmen kuukauden kuluessa. Tässä lausunnossaan se voi hyväksyä oikeusasiamiehen päätöksen sekä kuvata, millaisiin toimenpiteisiin se on ryhtynyt pannakseen suositukset täytäntöön. Jos yhteisön toimielin tai laitos ei vastaa tyydyttävästi suositusluonnokseen, 3 artiklan 7 kohdassa määrätään, että oikeusasiamies lähettää kertomuksen Euroopan parlamentille ja kyseiselle toimielimelle tai laitokselle. Kertomus voi sisältää suosituksia. Se, että Euroopan oikeusasiamiehellä on mahdollisuus esittää tällainen erityiskertomus, on korvaamatonta hänen työnsä kannalta. Jotkut kansalliset oikeusasiamiehet ovat kamppailleet pitkään saadakseen vastaavan mahdollisuuden. Erityiskertomuksia ei siten pitäisi esittää liian usein, vaan ainoastaan tärkeissä asioissa, joissa parlamentti voi ryhtyä toimenpiteisiin auttaakseen oikeusasiamiestä oikeusasiamiehen ohjesäännön mukaisesti. Oikeusasiamies esitti ensimmäisen erityiskertomuksen parlamentille 15. joulukuuta saatuaan päätökseen tutkimuksensa, johon hän oli ryhtynyt omasta aloitteestaan selvittääkseen yhteisön toimielinten ja laitosten hallussa olevien asiakirjojen julkisuutta (katso luku 4). Vuonna 1997 oikeusasiamies käynnisti 200 tutkimusta, 196 niistä kantelun johdosta ja neljä omasta aloitteestaan. 16 tapauksessa toimielin tai laitos sopi asiasta itse. Kahdessa tapauksessa kantelija peruutti kantelunsa. 59 tapauksessa oikeusasiamiehen tutkimuksissa ei todettu hallinnollista epäkohtaa. Kriittisiä huomautuksia esitettiin toimielimille 21 tapauksessa. Sovintoratkaisuun päästiin kolmessa tapauksessa. Vuonna 1997 toimielimille ei annettu suosituksia. (Lisätietoja liitteessä A, tilastot). 3 PÄÄTÖKSET TUTKIMUKSEN JÄLKEEN 3.1 EI HALLINNOLLISTA EPÄKOHTAA 3.1.1 EUROOPAN PARLAMENTTI PÄÄTÖS TEHTÄVISTÄ VAPAUTTAMISESTA HENKILÖSTÖSÄÄNTÖJEN 41 ARTIKLAN NOJALLA Päätös kantelun 483/4.3.96/DG/L/KT johdosta Euroopan parlamenttia vastaan Kantelu Rouva G. kanteli oikeusasiamiehelle 27. helmikuuta 1996 Euroopan parlamentin päätöksestä vapauttaa hänet tehtävistään henkilöstösääntöjen 41 artiklan nojalla. Hän oli jo kannellut oikeusasiamiehelle samasta aiheesta 12. helmikuuta 1996. Tätä kantelua (424/14.2.96/DG/L/KT) ei ollut voitu ottaa käsiteltäväksi, koska kaikkia mahdollisuuksia sisäisten hallinnollisten kanteluiden ja hakemusten tekemiseen ei ollut käytetty (oikeusasiamiehen ohjesäännön 2 artiklan 8 kohta). Tammikuun 1996 alussa Euroopan parlamentti ilmoitti G:lle päätöksestään vapauttaa hänet tehtävistään. Itse päätös oli päivätty 21. joulukuuta 1995, ja se tuli voimaan 15. joulukuuta 1995. G. kirjoitti pääsihteerille arvostellen sitä, että päätös oli annettu tiedoksi kolmen viikon kuluttua sen tekemisestä ja että se vaikutti takautuvasti. Lisäksi hän huomautti, että hänet oli määrätty sairaslomalle helmikuuhun 1996 asti. Kantelija oli tyytymätön pääsihteerin vastaukseen ja teki uuden kantelun oikeusasiamiehelle. Tutkimus Parlamentin lausunto Kantelu toimitettiin Euroopan parlamentille. Seuraavassa yhteenveto parlamentin lausunnosta: G. oli yksi niistä 34 virkamiehestä, jotka olivat heinäkuussa 1994 ilmoittaneet luopuvansa vapaaehtoisesti, kun he olivat saaneet tietää ehdotuksesta vähentää virkoja henkilöstösääntöjen 41 artiklan mukaisesti. Hän ei ollut tämän jälkeen ilmoittanut aikomustensa muuttumisesta yksikölleen tai hallinnolle. Siksi missään vaiheessa ei ollut syytä uskoa, että päätös vapauttaa hänet hänen tehtävistään olisi hänen kannaltaan muuta kuin äärimmäisen suotuisa. Päätös vapauttaa G. tehtävistään oli tehtävä vuoden lopulla, koska budjettivallan käyttäjä oli päättänyt poistaa enintään 15 virkaa vuoden 1995 ohjelman kuluessa. Mitä tuli päätöksen takautuvuuteen, nimittävän viranomaisen oli kuultava sekä pariteettikomiteaa että arviointikomiteaa ennen kuin se päätti tehtävistä vapauttamisesta. Nämä kuulemiset saatiin päätökseen 15. marraskuuta 1995. G. pyysi 9. tammikuuta 1996, että tehtävistä vapauttamisen päivämääräksi muutettaisiin 1. maaliskuuta 1996, jotta hän voisi käyttää kokonaisuudessaan lääkärin hänelle myöntämän sairasloma-ajan 24. lokakuuta 1995-29. helmikuuta 1996. Kun parlamentin vuoden 1996 henkilöstötaulukon sanamuoto mahdollisti toteuttamattomien tai käyttämättömien 41 artiklan mukaisten menettelyjen siirtämisen vuodesta 1995 vuoteen 1996, henkilöstöyksikkö ehdotti, että päivä, jona päätös vapauttaa G. tehtävistään tulisi voimaan, muutettaisiin 1. päiväksi helmikuuta 1996. Varainhoidon valvoja kuitenkin katsoi, että asiaan vaikuttavat tekijät eivät antaneet aihetta muuttaa alkuperäistä päätöstä. Euroopan parlamentin lausunto välitettiin G:lle, ja häntä kehotettiin esittämään siitä halutessaan huomautuksensa. Hän ei vastannut. Päätös Henkilöstösääntöjen 41 artiklan 2 kohdan mukaan nimittävä viranomainen laatii luettelon tehtävistään vapautettavista virkamiehistä. Kaikki virkamiehet, jotka toimivat sellaisessa virassa, joita virkojen määrän vähentäminen koskee ja jotka ilmoittavat olevansa halukkaita luopumaan tehtävistään, merkitään automaattisesti tähän luetteloon. Virkamiehet, joiden nimi on tässä luettelossa, vapautetaan tehtävistään nimittävän viranomaisen päätöksellä. Oikeusasiamiehen käytettävissä olevien tietojen perusteella vaikutti siltä, että G. halusi tulla vapautetuksi tehtävistään ja että Euroopan parlamentti uskoi vapauttamispäätöksensä olevan hänen kannaltaan suotuisa. Oikeusasiamiehelle ei esitetty todisteita siitä, että Euroopan parlamentti olisi tässä tapauksessa rikkonut henkilöstösääntöjä. Kävi myös ilmi, että parlamentti oli vastannut G:n pyyntöön lykätä tehtävistä vapauttamispäätöksen voimaantulopäivää, mutta että varainhoidon valvoja katsoi, että asiaan vaikuttavat tekijät eivät antaneet aihetta muuttaa alkuperäistä päätöstä. Oikeusasiamiehelle ei esitetty todisteita, jotka olisivat saattaneet kyseenalaiseksi varainhoidon valvojan tavan käyttää harkintavaltaansa. Suoritetun tutkimuksen perusteella oikeusasiamies katsoi, että hallinnollista epäkohtaa ei ollut ilmennyt, ja lopetti asian käsittelyn. VALITUKSEN KÄSITTELY Päätös kantelun 130/97/HMA johdosta Euroopan parlamenttia vastaan Kantelu Herra X. kanteli helmikuussa 1997 Euroopan parlamentin ylläpitämän lastentarhan hallintokomiteaa vastaan. Puolentoista vuoden aikana muut lastentarhan lapset olivat kuudesti purreet X:n poikaa. X. oli ollut useasti yhteydessä lastentarhan johtajaan ja hallintokomiteaan ongelman ratkaisemiseksi. Hän valitti hallintokomitealle, että lastentarhan johtaja ei tehnyt mitään suojellakseen hänen poikaansa puremiselta vastaisuudessa. Hänen mielestään hallintokomitea ei käsitellyt hänen valitustaan asianmukaisesti. Kantelija esitti seuraavat syytökset: - Hallintokomitea oli toiminut huolimattomasti, kun se ei suojellut vaarassa olevia lapsia. - Valtaa käytettiin väärin nöyryytykseen ja uhkailuun. X. väitti, että hänelle oli kerrottu, että tässä tilanteessa hänen tulossa olevaa vauvaansa ei ehkä otettaisi lastentarhaan. - Tilanne oli epätasa-arvoinen ja syrjivä, kun lapsia, jotka purivat muita, kohdeltiin paremmin kuin lapsia, joita purtiin. X. väitti, että hänelle oli sanottu, että hän voi vapaasti ottaa poikansa pois lastentarhasta, jos hän ei ole tyytyväinen tilanteeseen. - Hallintokomitea kieltäytyi ilmoittamasta X:n poikaa purreiden lasten nimiä eikä koskaan selittänyt, mihin konkreettisiin toimiin lastentarhassa oli ryhdytty suhteessa lapsiin, jotka purivat muita, ja suhteessa siihen, että samanlaisten tapausten toistuminen estettäisiin. Ohjesäännön 2 artiklan 3 kohdan mukaisesti kantelu käsiteltiin kantelijan pyynnöstä luottamuksellisena. Tutkimus Parlamentin lausunto Kantelu välitettiin Euroopan parlamentille. Yhteenvetona parlamentin lausunnossa esitettiin seuraavaa: Tapauksessa ei ollut kyse huolimattomuudesta, koska kyseiset viranomaiset olivat käsitelleet valituksen yksityiskohtaisesti. Asiakirjoista kävi ilmi, että hallintokomitean jäsen oli ollut todistamassa vastaavaa tapausta lastentarhassa ja nähnyt, miten asia hoidettiin. Nöyryytys- ja uhkailusyytökset olivat perusteettomia. Ei ollut mitään estettä sille, että X:n tuleva vauva pääsisi lastentarhaan. Vallan väärinkäyttöä koskevat syytökset liittyivät osaksi siihen, että hallintokomitea kieltäytyi hakemasta X:n pojalle siirtoa komission lastentarhaan. Siirtohakemuksiin sovelletaan tiukkoja määräyksiä, ja tällainen pyyntö on perusteltu ainoastaan tapauksessa, jossa hakija täyttää vaatimukset, jotka koskevat ensisijaista oikeutta lastentarhapaikkaan, ja parlamentin tarhassa ei ole paikkoja. Siksi ei ollut kyse vallan väärinkäytöstä. Lastentarhan johtaja antoi hallintokomitealle yksityiskohtaisen selvityksen kuvatuista tapahtumista sekä henkilökuntansa politiikasta tällaisten tapausten selvittämisen suhteen. Näiden selvitysten pohjalta hallintokomitea ei katsonut syrjinnän tulleen näytetyksi toteen. Parlamentin mukaan X:ää ei ollut koskaan pakotettu ottamaan lastaan pois Eastman-lastentarhasta. Se, että X:n poikaa purreen lapsen nimeä ei paljastettu, oli perusteltua. Tätä politiikkaa noudatettiin, jotta vältyttäisiin lastentarhassa olevien lasten vanhempien välisiltä mahdollisilta ikäviltä kohtauksilta, jotka vaikuttaisivat kielteisesti kaikkiin osapuoliin. Asiaa käsiteltiin lastentarhan ja X:n poikaa purreen lapsen vanhempien kesken. Parlamentti totesi, että muilta osin X. oli saanut tietoa menettelyistä sekä kaikista hallintokomitean ja lastentarhan johtajan tekemistä päätöksistä. X:ää pyydettiin keskustelemaan asiasta lisää lastentarhan johtajan kanssa. Kantelijan huomautukset X. vastasi, että vaikka hallintokomitea olisikin käsitellyt hänen valituksensa, tämä ei merkinnyt sitä, etteikö tutkimuksen sisällön ja tuloksen osalta olisi syyllistytty huolimattomuuteen. Hän vastusti sitä, että häntä "kiellettiin" olemasta suoraan yhteydessä poikaansa purreen lapsen vanhempiin. Hän väitti myös, että johtaja ei koskaan ollut ilmoittanut hänelle aikovansa puhua itse vanhempien kanssa eikä siitä, mihin konkreettisiin toimenpiteisiin oli ryhdytty ongelman ratkaisemiseksi. Uhkausten osalta X. pysyi väitteessään siitä, että hänen tulevaa vauvaansa oli uhattu olla hyväksymättä lastentarhaan näissä olosuhteissa. Päätös Hallintokomitean huolimatonta toimintaa koskevan väitteen osalta oli ilmeistä, että komitea oli tutkinut valituksen ja tiedustellut lastentarhan johtajalta asiaa, jolloin oli suoritettu tutkimus, joka oli ilmeisesti hyvän hallintotavan periaatteiden mukainen. Vallan väärinkäyttöä koskevan väitteen osalta parlamentti oli lausunnossaan todennut, että ei ollut mitään estettä kantelijan tulevien lasten hyväksymiselle lastentarhaan. Mitä tuli kantelijan pyyntöön, joka koski lapsen siirtoa komission lastentarhaan, ei vaikuttanut aiheelliselta tutkia pitemmälle syitä miksi tämä pyyntö evättiin, koska lapsi oli tällä välin siirretty toiseen lastentarhaan. Syrjintäsyytöksen osalta oli ilmeistä, että lastentarhassa noudatettua pedagogiikkaa sovellettiin kaikkiin lapsiin samalla tavalla, joten syrjintää ei ilmennyt. Ei ollut todisteita siitä, että kantelija oli pakotettu ottamaan lapsensa pois lastentarhasta. Mitä tuli siihen, että johtaja kieltäytyi hallintokomitean tukemana paljastamasta X:n poikaa purreiden lasten nimiä, tämä perustui pedagogisiin syihin. Lastentarhan johtaja oli ilmeisesti tietoinen siitä, että vanhemmat usein vastustavat tällaista päätöstä, mutta hän piti parempana, että vanhempien suuttumus kohdistui häneen itseensä kuin muihin vanhempiin ja näiden lapsiin. Tämä luonteeltaan pedagoginen päätös ei ilmeisesti loukannut hyvän hallintotavan periaatteita. Asiakirjoista kävi ilmi, että kantelija oli saanut tietää, että lapsia, jotka purivat muita, rangaistiin lastentarhan noudattaman pedagogiikan mukaisesti, ja että johtaja keskusteli näiden lasten vanhempien kanssa ongelman ratkaisemiseksi. Kantelijaa pyydettiin käymään asiasta lisäkeskusteluja johtajan kanssa. Päätös olla paljastamatta, mihin konkreettisiin toimenpiteisiin oli ryhdytty, liittyi ilmeisesti työetiikkaan. Tämä luonteeltaan eettinen päätös ei ilmeisesti loukannut hyvän hallintotavan periaatteita. Suoritetun tutkimuksen perusteella oikeusasiamies katsoi, että hallinnollista epäkohtaa ei ollut ilmennyt, ja lopetti asian käsittelyn. 3.1.2 EUROOPAN PARLAMENTTI, EUROOPAN KOMISSIO, TILINTARKASTUSTUOMIOISTUIN, ALUEIDEN KOMITEA SEKÄ TALOUS- JA SOSIAALIKOMITEA ACTIO POPULARIS -KANTELU: PALVELUKSEENOTTOKILPAILUJEN IKÄRAJAT Päätös kantelun 1042/25.11.96/SKTOL/FIN/BB johdosta Euroopan komissiota, Euroopan parlamenttia, tilintarkastustuomioistuinta, alueiden komiteaa sekä talous- ja sosiaalikomiteaa vastaan Kantelu Herra B. kanteli oikeusasiamiehelle marraskuussa 1996 Suomen Käännöstoimistojen Liitto r.y.:n puolesta ikärajoista, joita käytettiin yhteisön toimielinten ja laitosten julkaisemissa kilpailuilmoituksissa ja erityisesti kilpailuilmoituksissa KOM/A/1029, EUR/LA/118 ja EUR/LA/119. Kantelijan mukaan kääntäjien ammattikunta katsoi, että yhteisön toimielinten nykyinen käytäntö syrji henkilöitä iän perusteella ja oli siten yhtäläisen kohtelun periaatteen ja mahdollisesti jopa Yhdistyneiden kansakuntien peruskirjan vastainen. Kääntäjät katsoivat, että oli sitä huolestuttavampaa, että tämä käytäntö vallitsi Euroopan unionissa, joka korostaa vapaata kilpailua ja kansalaisten Eurooppaa. B. pyysi oikeusasiamiestä tutkimaan kaikkien ikärajojen laillisuuden ja toteuttamaan tarvittavat toimenpiteet asian ratkaisemiseksi. Tutkimus Kantelu välitettiin kyseisille toimielimille ja laitoksille. Komission lausunto Komission lausunnon alussa viitattiin tausta-asiakirjaa koskevaan lausuntoon, jonka se oli lähettänyt oikeusasiamiehelle 31. lokakuuta 1996. Lisäksi komissio totesi, että ikärajojen soveltaminen kilpailuissa on henkilöstösääntöjen mahdollistama vaihtoehto, ja sitä voidaan soveltaa joustavasti olosuhteiden sekä kilpailujen erityistavoitteiden mukaisesti. Komissio selitti myös, että ikärajojen soveltaminen on ollut yksi tapa selvitä mahdollisten hakemusten suuresta määrästä. Lopuksi komissio totesi, että ikärajat eivät estäneet naisia hakemasta. Lisäksi uusia jäsenvaltioita koskeneiden kilpailujen tulokset ovat osoittaneet, että ikä on tärkeä liikkuvuuteen vaikuttava tekijä. Parlamentin lausunto Parlamentti totesi, että yhteisön toimielinten järjestämissä avoimissa kilpailuissa hakijoille voidaan henkilöstösääntöjen mukaisesti asettaa ikäraja. On kulloistenkin nimittävien viranomaisten asia päättää oman arvostelukykynsä ja hyvän hallintoperiaatteen pohjalta, onko ikäraja perusteltu. Parlamentti korosti, että kaikki toimielimet soveltavat palvelukseenottopolitiikassaan ikärajoja. Eri toimielimillä on seuraavia erilaisia syitä ikärajojen soveltamiseen: a) urarakenteen ylläpito b) vaikeudet soveltua monikulttuuriseen ja monikieliseen ympäristöön kaukana kotoa kasvavat iän myötä c) hallinto- ja rahoitusongelmat lisääntyisivät, jos ikärajat poistettaisiin, koska palvelukseen ottaminen muuttuisi kömpelömmäksi ja kalliimmaksi, eikä täytettävien paikkojen määrä samanaikaisesti lisääntyisi. Tilintarkastustuomioistuimen lausunto Tilintarkastustuomioistuin yhtyi 19. maaliskuuta 1997 annettuun komission lausuntoon. Alueiden komitea sekä talous- ja sosiaalikomitea Alueiden komitea sekä talous- ja sosiaalikomitea antoivat yhteisen lausunnon, jossa ne yhtyivät 19. maaliskuuta 1997 annettuun komission lausuntoon. Päätös 1. Ikärajat yhteisön toimielinten palvelukseenottopolitiikassa 1.1 Oli ilmeistä, että kaikki yhteisön toimielimet soveltavat pääsääntöisesti ikärajoja kilpailuihin hyväksyttäviin hakijoihin. Tämä mahdollisuus annetaan henkilöstösääntöjen liitteessä III ja erityisesti sen 1 artiklan g kohdassa, jossa todetaan, että avointa kilpailua koskevassa ilmoituksessa on tarvittaessa määriteltävä ikäraja sekä ikärajan mahdolliset pidennykset silloin kun kyseessä on toimielimen henkilöstöön kuuluva henkilö, joka on työskennellyt toimielimessä yli vuoden pituisen ajan. 1.2 Oli ilmeistä, että ikärajaa voidaan nostaa ainakin silloin, kun kyseessä ovat hakijat, jotka ovat suorittaneet pakollista asepalvelusta tai huolehtineet elätettävänä olevasta lapsesta, joka on alle kouluikäinen tai kärsii vakavasta kehitysvammasta tai fyysisestä vammasta, sekä hakijat, joilla on fyysinen vamma. 1.3 Toimielimet pitävät ikärajoja tärkeänä välineenä, jolla taataan oma virkamieskunta ja toimielinten lakisääteisten velvollisuuksien täyttäminen. Toimielinten periaatteena on ottaa henkilöstöä palvelukseen alimpaan palkkaluokkaan, jolloin tämän periaatteen muutoksilla voisi olla kielteisiä vaikutuksia motivaation ja hyvän johtamisen kannalta. Komission mukaan tutkimukset ovat osoittaneet, että mitä korkeampi ikäraja, sitä selkeämpi maantieteellinen epätasapaino. Lisäksi komissio väitti kokemuksen osoittaneen, että avoimiin A8-kilpailuihin osallistuu enemmän naisia kuin A7/6-kilpailuihin. 2. Euroopan oikeusasiamiehen tutkimus hänen omasta aloitteestaan ikärajojen soveltamisesta yhteisön toimielinten palvelukseen ottamisessa 2.1 Euroopan oikeusasiamies on saanut useita kanteluita, joissa yhteisön toimielimiä syytetään hallinnollisesta epäkohdasta, kun ne soveltavat ikärajoja ottaessaan palvelukseensa henkilöstöä. 2.2 Tutkimukset, joita oikeusasiamies suoritti tämän kantelun ja useiden muiden ikärajojen soveltamista koskevien kanteluiden (jotka koskivat eri toimielimiä) pohjalta, saivat oikeusasiamiehen tekemään sen johtopäätöksen, että olisi aiheellista suorittaa yleisempi tutkimus ikärajojen käytöstä. 2.3 Oikeusasiamiehelle tulleiden kantelujen pohjalta oli ilmeistä, että toimielinten nykyisin soveltama ikärajakäytäntö herätti huomattavaa tyytymättömyyttä Euroopan kansalaisten ja erityisesti uusien jäsenvaltioiden kansalaisten keskuudessa. 2.4 Euroopan yhteisöjen perustamissopimuksen 138 e artiklan mukaisesti Euroopan oikeusasiamiehellä on valtuudet suorittaa omasta aloitteestaan tutkimuksia, jotka koskevat yhteisön toimielinten tai laitosten toimintaan liittyviä mahdollisia epäkohtia. Tämän määräyksen nojalla oikeusasiamies käynnisti omasta aloitteestaan 14. heinäkuuta 1997 tutkimuksen, joka koskee ikärajojen käyttöä Euroopan yhteisöjen virkamiesten ja muun henkilöstön palvelukseen ottamisen yhteydessä. JOHTOPÄÄTÖS Niiden tutkimusten valossa, joita Euroopan oikeusasiamies on suorittanut tämän kantelun ja muiden ikärajojen käyttöä vastustavien kanteluiden johdosta, oli perusteltua käynnistää yleinen tutkimus ikärajojen käytöstä. Oikeusasiamiehen omasta aloitteesta käynnistettiin 14. heinäkuuta 1997 tutkimus, joka koskee ikärajojen käyttöä yhteisön toimielinten palvelukseen ottamisessa. Tässä kantelussa esiin nostetut seikat otetaan huomioon omasta aloitteesta toteutettavassa tutkimuksessa. Oikeusasiamies lopetti siksi asian käsittelyn. 3.1.3 EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO PALVELUKSEEN OTTAMINEN: KILPAILUSTA SULKEMINEN Päätös kantelun 725/16.7.96/GD/FR/KH johdosta neuvostoa vastaan Kantelu Herra D. kanteli oikeusasiamiehelle heinäkuussa 1996 siitä, että häntä ei ollut hyväksytty neuvoston järjestämään yleiseen kilpailuun (C/360). Hän oli läpäissyt kirjalliset kokeet ja saanut 15. toukokuuta 1996 päivätyllä kirjeellä kutsun osallistua suullisiin kokeisiin Pariisissa 10. kesäkuuta 1996. Kirje oli lähetetty D:n osoitteeseen Marseillessa, jonka hän oli neuvostolle antanut. D. lähti Marseillesta Brysseliin 22. toukokuuta 1996 ja pyysi isäänsä toimittamaan postinsa hänelle. Soittaessaan vanhemmilleen 16. kesäkuuta hän sai kuulla, että hänelle oli saapunut kirje neuvostosta. Vasta kun hän sai kirjeen 20. kesäkuuta 1996, hän sai tiedon kutsusta suullisiin kokeisiin. Kun hän otti yhteyttä neuvostoon, hänelle ilmoitettiin, että valintalautakunta oli saanut työnsä päätökseen 17. kesäkuuta 1996. Kirjeessään lautakunnan puheenjohtajalle 21. kesäkuuta 1996 D. pyysi järjestämään ylimääräisen suullisen kokeen häntä varten. Hän perusteli pyyntöään muun muassa sillä, että hakijoihin tavallisesti sovellettavan ikärajan vuoksi hän ei voisi uudelleen osallistua yhteisön toimielinten järjestämiin kilpailuihin. Valintalautakunnan puheenjohtaja ilmoitti 25. kesäkuuta 1996 D:lle kirjallisesti, että lautakunta oli saanut työnsä päätökseen ja että hänet oli suljettu pois kilpailusta. Tutkimus Neuvoston lausunto Kantelu toimitettiin neuvostolle. Lausunnossaan neuvosto esitti seuraavaa: Jos D. olisi ottanut yhteyttä neuvoston pääsihteeristöön varhain 17.6.1996, lautakunta olisi ehkä vielä voinut saada hänet mukaan suullisiin kokeisiin. Varallaololuettelon laatimishetkestä lähtien kaikkien hakijoiden tasa-arvoisuuden periaate kuitenkin esti neuvostoa käynnistämästä kilpailumenettelyä uudelleen järjestämällä suullisen kokeen vain D:tä varten. Kantelijan huomautukset Huomautuksissaan neuvoston lausuntoon D. piti kiinni alkuperäisestä kantelustaan. Päätös Oikeusasiamies totesi, että neuvoston lausunnon mukaan kantelijan pyyntöön olisi voitu vastata myönteisesti, jos se olisi esitetty ajoissa. Pyyntö oli kuitenkin saapunut neuvostoon kilpailumenettelyn päättymisen jälkeen, ja sen hyväksyminen olisi merkinnyt menettelyjen käynnistämistä uudelleen. Suoritetun tutkimuksen perusteella oikeusasiamies katsoi, ettei hallinnollista epäkohtaa ollut ilmennyt, ja lopetti siksi asian käsittelyn. Oikeusasiamiehen lisähuomautukset Oikeusasiamies huomautti, että koska niin monet hänelle tulleet kantelut koskivat toimielinten soveltamia ikärajoja henkilöstön palvelukseenottamisessa, hän oli päättänyt käynnistää omasta aloitteestaan tutkimuksen, jossa tarkastellaan tätä käytäntöä. 3.1.4 EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO JA EUROOPAN KOMISSIO SYRJINTÄ AVOIMISSA KILPAILUISSA Päätös kantelun 851/3.9.96/ALC/ES/VK johdosta Euroopan komissiota ja Euroopan unionin neuvostoa vastaan Kantelu Espanjalainen herra L.C. kanteli elokuussa 1996 oikeusasiamiehelle väittäen, että komission ja Euroopan unionin neuvoston palvelukseenottojärjestelmissä ilmeni hallinnollisia epäkohtia. Kantelija esitti kolme väittämää: 1 Hän katsoi, että komission espanjaksi julkaistun kirjasen "La carrera en la Comisión de las Comunidades europeas" ja toimielimen todellisen palvelukseenottopolitiikan välillä vallitsi ero. 2 Kansalaisuuden perusteella tapahtuvan syrjinnän kieltämisen periaatetta oli rikottu, kun voimaan oli tullut 20 pävänä maaliskuuta 1995 annettu neuvoston asetus (EY) N:o 626/95 (11), jolla otettiin käyttöön erityisiä ja väliaikaisia toimenpiteitä, jotka hänen mielestään olivat henkilöstösääntöjen vastaisia. 3 Neuvosto ja komissio harjoittivat ikäsyrjintää, koska ne tavallisesti sovelsivat ikärajoja virkamiesten palvelukseen ottamisen yhteydessä. Hän pyysi poistamaan kaikki ikärajat kaikista yhteisön avoimista kilpailuista ja varmistamaan, että kansalaisuuteen perustuvan syrjinnän kieltämisen periaatetta noudatetaan. Tutkimus Kantelu välitettiin komissiolle ja neuvostolle. Komission lausunto Oikeusasiamiehen aikaisemman pyynnön johdosta komissio oli jo toimittanut lausuntonsa, joka koski yleistä kysymystä ikärajojen soveltamisesta. Se korosti, että toimielimet olivat soveltaneet yhteisön virkamiesten palvelukseen ottamiseen ikärajoja henkilöstösääntöjen liitteessä III olevan 1 artiklan mukaisesti. Koska useat Euroopan parlamentin jäsenet olivat kuitenkin arvostelleet noita ikärajoja, komissio oli perusteellisesti arvioinut, miten ikärajojen poistaminen vaikuttaisi. Komission mielestä tärkeimmät ikärajojen puolesta puhuvat syyt olivat seuraavat: 1) henkilöstöresurssien tasapainoisen hoitamisen kannalta parempien olosuhteiden takaaminen, 2) toimielinten virkamieskunnan maantieteellisen tasapainon edistäminen ja 3) naisten hakemusten tukeminen. L.C.:n kantelun yksityiskohtien osalta komissio totesi, että kantelijan mainitsemalla kirjasella ei ollut mitään oikeudellista arvoa, ja se oli tarkoitettu tiedotustarkoituksiin. Mitä tuli kansalaisuuden perusteella tapahtuvan syrjinnän kieltävän periaatteen rikkomiseen, neuvoston asetuksella (EY) N:o 626/95 otettiin käyttöön erityisiä ja tilapäisiä toimenpiteitä, joiden tavoitteena oli edistää unioniin 1. tammikuuta 1995 liittyneistä uusista jäsenvaltioista kotoisin olevien virkamiesten palvelukseen ottamista. Komissio korosti, että kantelija oli aikaisemmin lähettänyt Euroopan parlamentille samaa asiaa koskevan vetoomuksen (n:o 898/95). Vetoomusvaliokunta oli jo käsitellyt vetoomuksen ja päättänyt komission vastauksen valossa lopettaa asian käsittelyn. Neuvoston lausunto Neuvosto korosti ensinnäkin, että palvelukseenottopolitiikkansa täytäntöönpanossa toimielimen on otettava huomioon käytännössä saatavilla olevat virat sekä budjettirajoitukset. Toiseksi neuvoston asetuksella (EY) N:o 625/95, jolla otettiin käyttöön erityisiä ja väliaikaisia toimenpiteitä uusista jäsenvaltioista kotoisin olevien virkamiesten palvelukseen ottamisen edistämiseksi, ei rikottu kansalaisuuteen perustuvan syrjinnän kieltämisen periaatetta. Kantelijan huomautukset L. C. väitti, että mahdollisuus soveltaa ikärajoja, mistä määrätään henkilöstösääntöjen liitteessä III olevassa 1 artiklassa, oli Euroopan ihmisoikeusyleissopimuksen ja Espanjan perustuslain vastainen. Väite, että iältään vanhemman uuden virkamiehen ylenemismahdollisuudet voisivat olla rajalliset, oli sivuseikka, koska kaikki eivät pitäneet uran aikana tapahtuvaa ylenemistä ensisijaisen tärkeänä. Lopuksi hän uskoi, että kaikkien jäsenvaltioiden kansalaisten tasapuolista edustusta ei voitaisi saavuttaa pelkästään rajoittamalla pääsyä avoimiin kilpailuihin kansalaisuuden perusteella vaan pikemminkin edistämällä sitä, että nuo kilpailut olisivat yhtä avoimia kaikille unionin kansalaisille. Päätös Tutkimuksen perusteella oli ilmeistä, että kyseisestä esitteestä kävi sekä esittämistavan että sisällön osalta selväksi, että sen tavoitteena ei ollut luoda oikeudellisia puitteita, jotka määrittelevät oikeuden päästä unionin virkamieheksi, vaan pikemminkin antaa yleistä tietoa toimielinten avoimista kilpailuista. Oikeusasiamies päätteli, että vallitsevan tilanteen ja esitteen yleisen tavoitteen välisiä mahdollisia eroja ei voitaisi pitää hallinnollisena epäkohtana, johon komissio olisi syyllistynyt. Mitä tuli kansalaisuuden perusteella tapahtuvaan syrjintään, kantelija oli osoittanut Euroopan parlamentille samaa asiaa koskevan vetoomuksen, jota oli käsitelty vetoomusvaliokunnassa vetoomuksena n:o 858/95. Oikeusasiamies katsoi siksi, että hänellä ei ollut aihetta tutkia asiaa enempää. Ikärajakysymys oli oikeusasiamiehen omasta aloitteesta 14. heinäkuuta 1997 käynnistetyn tutkimuksen aiheena, ja oikeusasiamies ei siksi pitänyt tarpeellisena tutkia tätä kantelua enempää. Kantelijalle kuitenkin ilmoitetaan omasta aloitteesta toteutettavan tutkimuksen tuloksesta. Tätä taustaa vasten Euroopan oikeusasiamies lopetti asian käsittelyn. PALVELUKSEEN OTTAMINEN: TYÖKOKEMUKSEN ARVIOINTI JA VASTAAMISEN LAIMINLYÖNTI Päätös kantelun 940/11.10.96/AS/SW/BB johdosta Euroopan komissiota ja Euroopan unionin neuvostoa vastaan Kantelu Neiti S. kanteli oikeusasiamiehelle lokakuussa 1996 työkokemuksen arvioinnista komission järjestämässä kilpailussa EUR/LA/75 sekä siitä, että neuvosto oli jättänyt vastaamatta hänen pyyntöönsä saada kopio hänen kilpailussa NEUVOSTO/LA/369 jättämästään korjatusta koepaperista. S. oli suljettu avoimesta kilpailusta EUR/LA/75 sillä perusteella, että hänellä ei ollut vaadittua 12 vuoden työkokemusta. S:n pyynnöstä valintalautakunta tarkisti päätöstään, mutta pitäytyi alkuperäisessä päätöksessään. Myöhemmin S. kirjoitti valintalautakunnalle uudelleen ja väitti, että lautakunta ei ollut eritellyt, miten se oli arvioinut hänen työkokemuksensa. Lisäksi S. väitti, että hän ei ollut ollut tietoinen siitä, että työskentelyn kanssa samanaikaisesti suoritettuja opiskelujaksoja ei otettu huomioon. Siksi hän ei ollut lähettänyt opintoviikkotodistuksiaan vaan ainoastaan todistuksen, josta kävivät ilmi kunkin aineen päättymisajankohdat. Lopuksi S. oli laskenut, että hänen opintoviikkotodistuksensa osoittivat, että hänellä oli vaadittu 12 vuoden työkokemus. S. pyysi valintalautakuntaa tarkistamaan päätöstään uudelleen. Tammikuussa 1996 valintalautakunta vastasi ja ilmoitti tarkistaneensa päätöstään uudelleen. Lautakunta viittasi ilmoituksen kohtaan B.3 ja virallisessa lehdessä C 219 A24. lokakuuta 1995 julkaistun hakulomakkeen kohtiin V.B.2, VI.2 ja XI, ja totesi, että näistä säännöistä ei sallittu poikkeuksia. Oikeusasiamiehelle osoittamassaan kantelussa S. väitti, että komissio ei ollut ilmoittanut työkokemuksen arvioinnissa käyttämiään kriteerejä. Hän korosti, että hakijoiden tasa-arvoinen kohtelu edellytti, että valintalautakunta antaa tietoa arviointimenetelmistään. Helmikuussa 1996 S. lähetti neuvostolle kirjeen, jossa hän pyysi kopiota korjatusta englanninkielisestä koevastauksestaan, jonka hän oli antanut kilpailussa NEUVOSTO/LA/369. Oikeusasiamiehelle osoittamassaan kantelussa hän väitti, että hän ei koskaan ollut saanut vastausta kirjeeseensä. Tutkimus Kantelu välitettiin komissiolle ja neuvostolle. Komission lausunto Yhteenvetona komissio esitti lausunnossaan seuraavaa: Kilpailuilmoituksen mukaan hakijoilla oli oltava vähintään kahdentoista vuoden ammattikokemus yliopistollisen tutkinnon suorittamisen jälkeen. Kilpailuilmoituksessa määrättiin, että asianmukaisesti todennetut asiantuntija- tai kertauskurssit luetaan myös ammattikokemukseksi. Muiden harjoituskurssien tapauksessa niiden on oltava tasoltaan vähintään sellaisia kuin kilpailuun hyväksyminen edellyttää. Siten asiantuntija- tai kertauskurssit ja muut harjoituskurssit voidaan ottaa huomioon ammattikokemuksen laskemisessa. Jotta harjoittelu kuitenkin voidaan lukea kokemukseksi, sen on oltava kokopäiväistä. Sama sääntö koskee ammattikokemusta. Jos harjoittelu toisin sanoen tapahtuu työssä olon aikana, sitä ei voida lisätä ammattikokemusjaksoon. Kilpailuilmoituksen kohdan XI mukaisesti hakemukseen on liitettävä valokopiot, jotka osoittavat, että hakija täyttää ehdot. S:n ammattikokemus laskettiin hänen alun perin jättämiensä hakemuksen ja asiakirjojen pohjalta. Kaiken kaikkiaan hänen ammattikokemuksensa oli yksitoista vuotta ja kuusi kuukautta. Kilpailuilmoituksen teksti on oikeudellisesti sitova, ja valintalautakunnan on kunnioitettava sitä. Neuvoston lausunto Yhteenvetona neuvosto esitti lausunnossaan seuraavaa: Tammikuussa 1996 S:lle ilmoitettiin, että hän ei voinut osallistua suullisiin kokeisiin, koska hänen tuloksensa kirjallisen kokeen osassa 3 olivat negatiiviset. Helmikuussa 1996 S. pyysi saada kopion kirjallisen kokeen korjatusta vastauksestaan. Valintalautakunnan puheenjohtaja antoi yksityiskohtaisen vastauksen hänen pyyntöönsä ja teki selkoa menettelyistä mutta kieltäytyi palauttamasta korjattua koepaperia. Lokakuussa 1996 S. ilmoitti oikeusasiamiehelle siitä, että neuvosto oli kieltäytynyt palauttamasta korjattua koepaperia. Samana päivänä hän kirjoitti apulaispääjohtaja Brunmayrille vastausta pyytäen. Lokakuussa 1996 kantelijalle lähetettiin jälleen 27. helmikuuta 1996 päivätyn kirjeen jäljennös. Korjattuja koepapereita koskee valintalautakunnan menettelyjen salassapitovelvollisuus, josta määrätään henkilöstösääntöjen liitteessä III olevassa 6 artiklassa. Osallistujien suuri määrä tekisi korjattujen vastauksien kopioita koskevien pyyntöjen hyväksymisen harkitsemisen erittäin vaikeaksi. Kantelijan huomautukset Huomautuksissaan S. esitti yhteenvetona seuraavaa: Työkokemuksen arvioinnin osalta hän katsoi edelleen, että kilpailuilmoituksessa ei mainittu, että työssä olon aikana hankittua lisäkoulutusta ei voitaisi lisätä ammattikokemukseen. Jos ilmoituksessa olisi selvästi ilmoitettu tästä, S. totesi, että hän olisi lähettänyt Tukholman yliopistosta saamansa opintoviikkotodistuksen jo avoimeen kilpailuun EUR/LA/369 lähettämänsä alkuperäisen hakemuksen yhteydessä. Kun hän pyysi tarkistamaan päätöstä, jolla hänet oli suljettu edellä mainitusta kilpailusta, komission olisi pitänyt laskea hänen työkokemuksensa tarkistuspyyntöön oheistetun opintoviikkotodistuksen pohjalta. S. väitti, että jos hänen opintoviikkonsa otettaisiin huomioon, hän täyttäisi 12 vuoden työkokemusta koskevan vaatimuksen. Neuvoston 27. helmikuuta 1996 päivätyn kirjeen osalta S. totesi, että hän oli saanut kopion tuosta kirjeestä vasta lokakuussa 1996. Hän väitti, että neuvosto ei koskaan ollut lähettänyt hänelle ensimmäistä kirjettä. Hän pitäytyi pyynnössään saada kopio korjatusta koepaperistaan. Päätös 1. Työkokemuksen arviointi 1.1 Tuomioistuimen oikeuskäytännön mukaan valintalautakunnilla on laaja harkintavalta. Tätä valtaa käyttäessään valintalautakuntien on kunnioitettava toimintansa oikeudellisia puitteita, joista määrätään kilpailuilmoituksessa. 1.2 19. joulukuuta 1995 päivätyssä kirjeessään ja oikeusasiamiehelle antamassaan lausunnossa komissio tiedotti S:lle tavasta, jolla valintalautakunta oli arvioinut työkokemusta. Lisäksi lausunnossa täsmennettiin, miten hakijan työkokemus oli laskettu. 1.3 Kantelun johdosta toteutettujen oikeusasiamiehen tutkimusten pohjalta oli ilmeistä, että valintalautakunta oli toiminut ilmoituksen mukaisesti. 2. Jättäminen vastaamatta kirjeenvaihtoon 2.1 Neuvosto toimitti oikeusasiamiehelle 27. helmikuuta 1997 päivätyn kirjeensä kopion. Tässä kirjeessä neuvosto vastasi, että se ei pääsääntöisesti lähettänyt korjattujen koepaperien kopioita. 2.2 Oikeusasiamies totesi, että ei ollut todisteita, jotka olisivat tukeneet kantelijan väitettä, jonka mukaan neuvosto ei koskaan ollut lähettänyt edellä mainittua kirjettä. 3. Korjatun koepaperin kopio 3.1 Yhteisön lain nykytilanteessa ei ole oikeudellista perustaa katsoa, että neuvosto on millään tavoin velvollinen luovuttamaan korjatun koepaperin kopion sitä pyytävälle hakijalle. 3.2 Oikeusasiamies on saanut useita kanteluita palvelukseenotosta, erityisesti menettelyjen avoimuuden puutteesta. Kantelijat ovat muun muassa valittaneet, että heille ei ole pyynnöstä luovutettu korjattujen koepaperien kopioita. 3.3 Euroopan yhteisöjen perustamissopimuksen 138 e artiklan mukaisesti Euroopan oikeusasiamiehellä on valtuudet suorittaa omasta aloitteestaan tutkimuksia, jotka koskevat yhteisön toimielinten tai laitosten toimintaan liittyviä mahdollisia epäkohtia. Tämän määräyksen nojalla oikeusasiamies käynnisti 7. marraskuuta 1997 omasta aloitteestaan tutkimuksen, joka koskee komission palvelukseenottomenettelyihin kuuluvaa salassapitoa. 3.4 Tämän oman aloitteen osana oikeusasiamies tutkii, aikooko komissio ryhtyä toimenpiteisiin, jotta korjatuista koepapereista voitaisiin luovuttaa kopiot hakijalle. Suoritetun tutkimuksen perusteella oikeusasiamies katsoi, että komissio tai neuvosto eivät olleet syyllistyneet hallinnolliseen epäkohtaan, ja lopetti asian käsittelyn. Lisähuomautuksia Koska oikeusasiamies oli saanut huomattavan määrän kanteluita, jotka koskivat avoimuuden puutetta yhteisön toimielinten järjestämissä palvelukseenottokilpailuissa, hän käynnisti omasta aloitteestaan asiaa koskevan tutkimuksen 7. marraskuuta 1997. 3.1.5 EUROOPAN KOMISSIO HARJOITTELIJOIDEN VALINTA: PÄÄSY "SINISEEN KIRJAAN" Päätös kantelun 111/95/VK johdosta Euroopan komissiota vastaan Kantelu Herra X. kanteli syyskuussa 1995 Euroopan oikeusasiamiehelle siitä, että komission harjoittelupaikkoja ei myönnetty ansioiden pohjalta vaan sen mukaan, kenellä oli oikeat suhteet korkeassa asemassa oleviin henkilöihin. Väitteidensä tueksi X. viittasi kahteen komissiolle osoittamaansa hylättyyn harjoittelijahakemukseen. Hän piti mahdottomana ymmärtää, miten hän pääsi komission ns. "siniseen kirjaan" ensimmäisellä kerralla, mutta ei toisella kerralla, jolloin hänen pätevyytensä oli huomattavasti parempi. Ohjesäännön 2 artiklan 3 kohdan mukaisesti kantelua käsiteltiin kantelijan pyynnöstä luottamuksellisena. Tutkimus Komission lausunto Kantelu välitettiin komissiolle, joka totesi lausunnossaan X:n täyttävän tarvittavat hyväksymisvaatimukset harjoittelijoita koskevien määräysten mukaisesti. Koska kunakin vuonna kuitenkin saatiin runsaasti hakemuksia, oli suoritettava esivalinta, joka perustui hakijoiden todellisiin opintotuloksiin ja mahdollisiin opintoihin, jotka koskivat Euroopan yhdentymistä tai yhteisön lainsäädäntöä. Komissio totesi, että X. oli merkitty siniseen kirjaan erinomaisen ansioluettelonsa vuoksi ja että hän ei ollut täyttänyt vaatimuksia myöhemmässä vaiheessa. Lisäksi komissio korosti, että periaatteessa oli otettava huomioon maantieteellinen tasapaino sekä kunakin vuonna saatujen hakemusten määrä. Kantelijan huomautukset Komission lausunto lähetettiin kantelijalle, joka pitäytyi kantelussaan. Kantelija lisäsi, että ainoastaan korkea-arvoisen henkilön suositus oli toisella hakukerralla auttanut hänet lopulta sinisen listan täydennysluetteloon. Lisätutkimukset Oikeusasiamies pyysi komissiolta lisätietoja menettelystä, jolla hakijat kirjattiin siniseen kirjaan. Lisäksi oikeusasiamies pyysi kopioita muiden samaa kansallisuutta kuin X. edustavien hakijoiden hakulomakkeista arvioidakseen heidän pätevyysprofiiliaan. Komissio toimitti täydentävän lausunnon sekä kopiot muiden samaa kansallisuutta kuin X. edustavien hakijoiden hakulomakkeista. Komissio korosti, että täydentävää luetteloa käytettiin hakemusten lisäarviointiin ja sitä hyödynnettiin teknisten virheiden ja painovirheiden korjaamiseen. Päätös Oikeusasiamies totesi, että hakijoihin sovelletut valintaperiaatteet, sellaisina kuin komissio oli ne toimittanut, eivät olleet perusteettomia. Oli muistettava, että hallintoviranomaisella oli harkintavaltaa määritellessään, täyttikö hakemus avointa paikkaa koskevat ehdot. Oikeusasiamiehen tutkittua samaa kansallisuutta kuin X. edustaneiden muiden hakijoiden hakemukset ei vaikuttanut siltä, että komissio olisi jättänyt huomiotta asettamansa kriteerit. X. väitti, että hänet oli merkitty sinisen kirjan täydentävään luetteloon, koska hän oli saanut suosituksen korkea-arvoiselta henkilöltä. Koska ei ollut esitetty mitään henkilötietoja, jotka koskivat tätä henkilöä tai sitä tai niitä henkilöitä, joihin vaikutusvaltaa oli väitteen mukaan käytetty, väitteen enemmälle tutkimiselle ei ollut perusteita. Oikeusasiamies lopetti siksi asian käsittelyn. KIELTÄYTYMINEN HYVÄKSYMÄSTÄ NORSUNLUURANNIKOLTA PERÄISIN OLEVAA EUR 1 -TODISTUSTA Päätös kantelun 187/17.10.95/FS/B/IJH johdosta Euroopan komissiota vastaan Kantelu Herra S. kanteli oikeusasiamiehelle lokakuussa 1995 B. NV -nimisen yrityksen puolesta. Kantelija totesi, että B. NV oli huhtikuussa 1994 ostanut Yhdistyneessä kuningaskunnassa toimivan välittäjän kautta pitkäjyväistä riisiä Norsunluurannikolta tuotavaksi yhteisöön. Riisiin, joka tuodaan Lomén yleissopimusmaihin kuuluvalta Norsunluurannikolta, sovelletaan alennettuja tuontimaksuja. B. NV esitti Belgian tulliviranomaisille EUR 1 -todistuksen osoitukseksi riisin alkuperästä. Tulliviranomaiset kuitenkin epäilivät, että riisi ei ollut alun perin Norsunluurannikolta, ja kieltäytyivät hyväksymästä todistusta. Saadakseen riisin tullista B. NV antoi tulliviranomaisille takuun, joka oli 10 % lisätullimaksuista, jotka perittäisiin, jos riisi ei ollut peräisin Norsunluurannikolta. Belgian tulliviranomaiset ottivat riisistä näytteitä kokeita varten ja ryhtyivät lisätutkimuksiin varmistaakseen EUR 1 -todistuksen oikeellisuuden. Maaliskuussa 1995 B. NV sai tietää, että Norsunluurannikon hallitus oli todentanut EUR 1 -todistuksen aitouden. B. NV pyysi sitten vapauttamaan antamansa takuun. Belgian tulliviranomaiset ilmoittivat B. NV:lle 28. heinäkuuta 1995 päivätyllä kirjeellään, että yhteisön petoksia tutkiva osasto kieltäytyi vapauttamasta takuita ja halusi jatkaa tutkimuksia. Kantelussaan oikeusasiamiehelle S. väitti, että koska todentamismenettely oli saatu päätökseen, B. NV:n antamat takuut olisi vapautettava. Hän totesi, että Norsunluurannikon myöntämiä EUR 1 -todistuksia koskevien epäilysten pitäisi olla yhteisön viranomaisten ja Norsunluurannikon hallituksen välinen asia. Tutkimus Komission lausunto Kantelu toimitettiin komissiolle tammikuussa 1996. Lausunnossaan komissio viittasi syihin, joiden vuoksi Belgian tulliviranomaiset ja komission yksiköt epäilivät, että riisi ei ollut peräisin Norsunluurannikolta. Lausunnossa todettiin myös seuraavaa: Vaikka Norsunluurannikolta saatu vastaus vahvisti todistuksen aitouden ja tavaroiden alkuperän, aikaisemmat kokemukset olivat osoittaneet, että Norsunluurannikon viranomaisten esittämiin vahvistuksiin ei aina voinut luottaa ja että kyse oli usein todistuksen olemassaolon vahvistamisesta eikä tavaroiden alkuperän todentaminen. Lomén yleissopimuksen pöytäkirjassa n:o 1 olevan 26 artiklan mukaisesti komissio pyysi Norsunluurannikon viranomaisia tutkimaan riisin alkuperän ja tarjoutui lähettämään yhteisön edustajia avustamaan tässä. Pyyntö tehtiin 22. kesäkuuta 1995 ja uusittiin 12. syyskuuta 1995. Koska myöhemmässä kirjeenvaihdossa ei saatu vastausta esitettyihin kysymyksiin, komission yksiköt veivät asian EY AKT-tulliyhteistyökomiteaan. Vaikka ei ollutkaan todisteita siitä, että B. NV olisi osallistunut petokseen, EUR 1 -todistuksen aitoutta epäiltiin edelleen voimakkaasti. Norsunluurannikon viranomaisten kanssa oli päästy keskusteluyhteyteen. He olivat pyytäneet ja saaneet lisätietoja. Lausunto päättyi toivomukseen, että yhteys johtaisi asian ratkeamiseen lähitulevaisuudessa. Kantelijan huomautukset Komission lausunto toimitettiin S:lle huhtikuussa 1996. Hän kiisti huomautuksissaan EUR 1 -todistuksen aitoutta koskevat todisteet ja väitti, että ei voinut olla sellaista "aihetta epäilyyn", joka oikeuttaisi Lomén sopimuksen mukaisiin todentamiseen ja varotoimenpiteisiin. Kantelija toi esille myös uutena kysymyksenä sen, että Belgian viranomaisten väitettiin viivytelleen, kun nämä olivat toimittaneet EUR 1 -todistuksen Norsunluurannikon viranomaisille todennettavaksi. Lisätutkimukset Maaliskuussa 1997 Euroopan oikeusasiamies kirjoitti jälleen komissiolle tiedustellakseen, oliko Norsunluurannikon viranomaisten kanssa päästy ratkaisuun, ja jos ei, niin mihin muihin toimenpiteisiin komissio aikoi ryhtyä ratkaistakseen asian. Vastauksessaan komissio kertoi yksityiskohtaisesti jatkotoimistaan asian ratkaisemiseksi. Se mainitsi erityisesti AKT EY-tulliyhteistyökomiteassa toukokuussa 1996 uudelleen esitetyn yhteistyöpyynnön ja hallinnollisen yhteistyömatkan marraskuussa 1996. Vastauksen mukaan yhteisön valtuuskunta (johon kuului komission ja Belgian tulliviranomaisten edustajia) ja Norsunluurannikon viranomaiset olivat edelleen erimielisiä asiasta. Vastauksessa päädyttiin seuraavaan johtopäätökseen: Komissio on saanut tietää, että Belgian viranomaiset ovat nostaneet B. NV:n maksamaa talletusta (suosituimmuustullin ja muun kuin suosituimmuustullin välinen 10 prosentin ero nostettiin 100 prosenttiin). On Belgian toimivaltaisten viranomaisten asia tehdä johtopäätökset tästä asiasta. Belgian hallitus ei tällä hetkellä pysty antamaan maahantuojalle (B. NV) ilmoitusta tullivelasta, koska ei ole olemassa kiistattomia todisteita siitä, että riisi ei ole peräisin Norsunluurannikolta. Komissio voi vain jälleen kerran korostaa, että se käyttää toimivaltaansa tarkasti suojellakseen unionin taloudellisia etuja mahdollisimman tehokkaasti (omien varojen menetysten lisäksi on otettava huomioon AKT-maiden kanssa tehtyjen sopimusten soveltamiseen liittyvät seikat). Se pahoittelee kuitenkin sitä, että vastoin toiveita, jotka heräsivät 3. huhtikuuta 1996 pidetyssä kokouksessa, Norsunluurannikon viranomaisten yhteistyön taso on ollut riittämätöntä, niin kuin edellä on kuvattu. Päätös 1. Alustavat huomautukset 1.1 Yhteisön tullilainsäädännön täytäntöönpano ja tarvittavat hallinnolliset menettelyt ovat kansallisten tulliviranomaisten vastuulla. Vaikka kansalliset tulliviranomaiset panevat täytäntöön yhteisön lainsäädäntöä, ne eivät ole yhteisön toimielimiä tai laitoksia, eikä niiden toimintaa voida alistaa Euroopan yhteisöjen oikeusasiamiehen tutkittavaksi. 1.2 Oikeusasiamies ei siten ollut toimivaltainen tutkimaan kantelua siltä osin kuin se liittyi Belgian tulliviranomaisten hallinnolliseen toimintaan. Oikeusasiamies ei varsinkaan voinut tutkia kantelijan väitettä, jonka hän esitti huomautuksissaan komission lausuntoon, että Belgian tulliviranomaiset olisivat aiheettomasti viivytelleet välittäessään EUR 1 -todistuksen Norsunluurannikon viranomaisille varmistettavaksi. 1.3 Tutkiessaan, oliko Euroopan komission toiminnassa ilmennyt hallinnollisia epäkohtia, oikeusasiamies ei voinut ratkaista kysymystä riisin alkuperästä. Tämän kysymyksen voi ratkaista toimivaltainen tuomioistuin, jolla on mahdollisuus kuulla todistajanlausuntoja ja arvioida keskenään ristiriitaista tieteellistä näyttöä. 2. Komission rooli 2.1 Komission lausunnon perusteella sen toimivalta tässä asiassa perustuu kahteen lähteeseen: - sen osallisuuteen Lomén yleissopimuksen pöytäkirjassa n:o 1 olevalla 30 artiklalla perustetussa tulliyhteistyökomiteassa (12), joka käsittelee pöytäkirjan 26 artiklan 7 kohdan ja 27 artiklan 7 kohdan mukaisia kiistoja, - sen vastuuseen yhteisön talousarvion täytäntöönpanijana varmistaa, että maksettavat tullimaksut (jotka kuuluvat yhteisön varoihin) tilitetään asianmukaisesti. 3. Komissio ja Norsunluurannikon viranomaiset 3.1 Oikeusasiamiehen saatavilla olleiden todisteiden mukaan komissio oli: - pyytänyt Norsunluurannikon viranomaisia suorittamaan asianmukaiset tutkimukset yleissopimuksen pöytäkirjassa n:o 1 olevan 26 artiklan mukaisesti, - pyytänyt hallinnollista yhteistyömatkaa Norsunluurannikolle ja osallistunut siihen, - ottanut asian esille useissa AKT EY-tulliyhteistyökomitean kokouksissa. 3.2 Komission todisteiden mukaan se, että edellä tarkoitettu toiminta ei riittänyt ratkaisemaan ongelmaa, johtui Norsunluurannikon viranomaisten yhteistyöhalun puutteesta. 3.3 Komissio oli siten ilmeisesti käyttänyt täysin ne mahdollisuudet, jotka sillä oli toimia tässä kiistassa Lomén sopimuksen määräysten mukaisesti. 4. Komissio ja Belgian tulliviranomaiset 4.1 Komissio ei lausunnossaan kiistänyt väitettä, jonka mukaan komission yksiköt kieltäytyivät vapauttamasta B. NV:n maksamaa takuuta. Saatavilla olleiden rajallisten todisteiden valossa näytti todennäköiseltä, että käytännössä komission yksiköillä oli ratkaiseva rooli. 4.2 Täyttäessään tehtäväänsä yhteisön talousarvion täytäntöönpanijana komissio on velvollinen suojelemaan yhteisön taloudellisia etuja, mitä tilintarkastustuomioistuimen kertomuksissa on toistuvasti korostettu. 4.3 Niiden vastausten valossa, joita komissio oli tässä tapauksessa antanut, vaikutti ilmeiseltä, että epäilykset riisin alkuperästä perustuivat todisteisiin ja siten antoivat "aihetta epäillä" Lomén sopimuksen pöytäkirjan n:o 1 26 artiklan tarkoittamalla tavalla. 4.4 Kun ongelman ratkaisu viivästyi, koska komissio jatkuvasti epäili oliko riisi peräisin Norsunluurannikolta, ei viivästystä tässä tilanteessa voitu pitää hallinnollisena epäkohtana, niin kuin olisi ollut asianlaita, jos viivästys olisi ollut vältettävissä. Suoritetun tutkimuksen perusteella oikeusasiamies katsoi, että hallinnollista epäkohtaa ei ollut ilmennyt. Oikeusasiamies totesi lisäksi, että kantelijalla oli edelleen mahdollisuus viedä kiista riisin alkuperästä toimivaltaiseen tuomioistuimeen nostamalla kanne kansallisia tulliviranomaisia vastaan. Oikeusasiamies lopetti näin ollen asian käsittelyn. PALVELUKSEEN OTTAMINEN: SUULLINEN VALINTAMENETTELY Päätös kantelun 252/22.11.95/TMF/VK johdosta Euroopan komissiota vastaan Kantelu Kantelussaan oikeusasiamiehelle marraskuussa 1995 herra R. väitti, että hän oli saanut valintalautakunnan käytöksestä vaikutelman, että hän oli läpäissyt komission PO XII:n järjestämässä suullisessa valintamenettelyssä. Hänen mukaansa valintalautakunnan jäsenet esittivät hänelle kysymyksiä hänen tulevasta työstään ja kättelivät häntä haastattelun päätteeksi. Lisäksi hän kanteli siitä, että komissio ei halunnut julkistaa valintalautakunnan jäsenten nimiä. Tutkimus Komission lausunto Kantelu toimitettiin komissiolle helmikuussa 1996. Lausunnossaan komissio totesi, että se oli hankkinut selvitystä asiaan valintalautakunnan sihteeriltä. Tämän mukaan hakijalle ei ollut annettu mitään viitettä siitä, että hän olisi tullut valituksi, eikä häntä ollut onniteltu. Lisäksi komissio korosti, että valintalautakunnan jäsenille on annettu ohjeet, miten käyttäytyä, ja että heidän ei pitäisi toiminnassaan tai reaktioissaan antaa mitään viitettä siitä, miten hakija on suoriutunut. Valintalautakunnan sihteeri valvoo tätä. Huomautuksissaan komission lausuntoon R. piti kiinni kantelustaan. Päätös Kantelijan mukaan hänelle esitettiin työpaikkaan ja käytännön työhön liittyviä kysymyksiä. Komissio ei kiistä näiden kysymysten sisältöä. On luonnollista, että tuleva työnantaja tekee tällaisia kysymyksiä arvioidakseen esimerkiksi sitä, miten hakija reagoisi tietyissä työtilanteissa. Kysymysten sisällön ei siten voi katsoa viittaavan siihen, että ehdokas on valittu tehtävään. R. väitti valintalautakunnan jäsenten onnitelleen häntä. Tämä kysymys on kiistanalainen. Kättely haastattelun jälkeen voidaan ymmärtää paremminkin kohteliaaksi eleeksi kuin onnentoivotukseksi. Yhteisön nykyisen lainsäädännön valossa ei ole laitonta olla paljastamatta valintalautakunnan jäsenten nimiä. Suoritetun tutkimuksen perusteella oikeusasiamies katsoi, ettei hallinnollista epäkohtaa ollut ilmennyt, ja lopetti siksi asian käsittelyn. VAPAA LIIKKUMINEN: KOMISSIOLLE ESITETTYJEN VALITUSTEN KÄSITTELY Päätös kantelun 259/27.11.95/PL/UKI/PD johdosta Euroopan komissiota vastaan Kantelu Herra L. kanteli 20. marraskuuta 1995 oikeusasiamiehelle B:n veljesten puolesta ja kansalaisvapauksien kansallisen neuvoston (National Council for Civil Liberties (jäljempänä "Liberty")) edustajana. Kantelussa väitettiin, että kahden Euroopan komissiolle esitetyn valituksen käsittelyssä oli ilmennyt hallinnollinen epäkohta. Kantelun tausta Marraskuussa 1990 walesilaiset veljekset, G.B. ja R.B., matkustivat junalla Belgiaan nähdäkseen Walesin jalkapallo-ottelun. Belgian poliisi poisti veljekset junasta Belgian ja Luxemburgin rajalla. Heiltä otettiin henkilötiedot ja heidät valokuvattiin. Tiedot välitettiin myöhemmin Yhdistyneen kuningaskunnan keskusrikosrekisteriin (UKI National Criminal Intelligence Service, NCIS) ja tallennettiin tietokoneelle. Tallennetut tiedot välitettiin Belgian poliisille marraskuussa 1992. Tällöin pelattiin toinen jalkapallo-ottelu, ja B:n veljekset olivat sitä katsomassa. Veljekset vietiin Kortrijkissa poliisiasemalle, ja myöhemmin heidät alistettiin henkilöllisyyden tarkastukseen Brysselissä. Lisäksi R.B. joutui viettämään Brysselissä 16 tuntia poliisiasemalla. Hänelle tehtiin ruumiintarkastus ja hänet valokuvattiin. Myöhemmin hänet karkotettiin. R.B:n mukaan syyksi ilmoitettiin, että hänen nimensä oli tallennettu NCIS:n luetteloon. Belgian sisäministeriön NCIS:lle lähettämässä virallisessa raportissa todettiin, että R.B. pidätettiin 17. marraskuuta 1992, koska tämä oli alkoholin vaikutuksen alainen ja häiritsi yleistä järjestystä henkilöllisyyden tarkastamisen aikana, ja koska tällä ei ilmeisesti ollut henkilötodistusta. B:n veljekset sekä heidän kansallisen parlamenttinsa ja Euroopan parlamentin jäsenet pyrkivät kansalliseen ratkaisuun, mutta tässä ei onnistuttu. Valitus Euroopan komissiolle Libertyn edustamat B:n veljekset valittivat 8. heinäkuuta 1994 Euroopan komissiolle. Komissio kirjasi valitukset numerolla 94/4998 Yhdistynyttä kuningaskuntaa vastaan ja numerolla 94/4999 Belgiaa vastaan. Liberty pyysi, että komissio välittäisi valitukset tiedoksi kyseisille jäsenvaltioille ja hankkisi sitoumuksen siitä, että jäsenvaltiot noudattaisivat yhteisön oikeuden vaatimuksia. Liberty myös vaati kaikkien B:n veljeksiä koskevien tietojen poistamista. Lisäksi komissiota pyydettiin hankkimaan B:n veljeksille vakuudet siitä, että he saisivat vapaasti liikkua Euroopan unionissa, ja että heihin ei kohdistettaisi rajoituksia, jotka eivät EY:n perustamissopimuksen mukaan olleet sallittuja. Jos jompikumpi valtio ei panisi näitä toimenpiteitä tyydyttävästi täytäntöön, komissiota pyydettiin käynnistämään EY:n perustamissopimuksen 169 artiklan mukainen rikkomismenettely. Komission pääosasto XV vastasi 20. lokakuuta 1994 ja totesi: Belgian ja Yhdistyneen kuningaskunnan on vakavasti harkittava veljesten pyyntöä tulla poistetuiksi mahdollisilta "mustilta listoilta", joilla heidän nimensä mahdollisesti esiintyvät. Olen kirjoittanut molemmille jäsenvaltioille tässä tarkoituksessa ja pyytänyt niitä poistamaan asiakkaidenne nimet tällaisilta "mustilta listoilta", ja jos näin ei tehdä, perustelemaan, miksi heitä pidetään tällaisilla listoilla. Komission PO XV ilmoitti 6. lokakuuta 1995 päivätyllä kirjeellä saaneensa vastauksen Yhdistyneeltä kuningaskunnalta: Asiakysymyksen osalta Yhdistyneen kuningaskunnan viranomaiset ilmoittavat, että AB ei ole koskaan ollut NCIS:n tiedostoissa, ja että vaikka sekä GB että RB on merkitty tiedostoihin, heitä koskevia yksityiskohtaisia merkintöjä ei enää ole. Se, että NCIS:n tiedostoissa ei ole asiakkaitanne koskevia merkintöjä, antaa meille aiheen päätellä, että tällä hetkellä Yhdistyneen kuningaskunnan viranomaiset eivät suunnittele heidän vapaan liikkuvuutensa rajoittamista. Tämän johdosta on katsottava, että kyseisessä asiassa ei rikota yhteisön lainsäädäntöä, ja aion ehdottaa komissiolle valituksenne käsittelyn lopettamista. Koska Belgian viranomaisilta ei ollut saatu vastausta, komissio vaati sitä uudestaan. Liberty vastasi 11. lokakuuta 1995 päivätyllä kirjeellä ja toisti kysymykset, joita se edelleen piti ratkaisemattomina: - Veljeksille ei ollut ilmoitettu tai täsmennetty, millä listoilla heidän nimensä olivat. - Veljeksille ei ollut ilmoitettu, olivatko muut valtiot ja järjestöt saaneet kyseisen listan tai kyseiset listat. - Kysymystä siitä, oliko heidän nimensä alun perin listattu laillisesti, ei ollut käsitelty tyydyttävästi. Kantelu Euroopan oikeusasiamiehelle Liberty väitti seuraavista syistä, että komission toiminnassa oli ilmennyt hallinnollinen epäkoht