Neuvoston asetus (EY) N:o 1763/2002, annettu 30 päivänä syyskuuta 2002, lopullisten polkumyyntitoimenpiteiden käyttöönotosta muun muassa Intiasta peräisin olevien polyeteenistä tai polypropeenista valmistettujen säkkien ja pussien tuonnissa annetun asetuksen (EY) N:o 1950/97 muuttamisesta



Virallinen lehti nro L 267 , 04/10/2002 s. 0001 - 0007



Neuvoston asetus (EY) N:o 1763/2002, annettu 30 päivänä syyskuuta 2002, lopullisten polkumyyntitoimenpiteiden käyttöönotosta muun muassa Intiasta peräisin olevien polyeteenistä tai polypropeenista valmistettujen säkkien ja pussien tuonnissa annetun asetuksen (EY) N:o 1950/97 muuttamisesta EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, joka ottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen, ottaa huomioon polkumyynnillä muista kuin Euroopan yhteisön jäsenvaltioista tapahtuvalta tuonnilta suojautumisesta 22 päivänä joulukuuta 1995 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 384/96(1), jäljempänä "perusasetus", ja erityisesti sen 11 artiklan 3 kohdan, ottaa huomioon komission ehdotuksen, jonka tämä on tehnyt neuvoa-antavaa komiteaa kuultuaan, sekä katsoo seuraavaa: A MENETTELY 1 Aiemmat tutkimukset (1) Neuvosto otti asetuksella (EY) N:o 1950/97(2) käyttöön lopulliset polkumyyntitoimenpiteet tiettyjen muun muassa Intiasta peräisin olevien polyeteenistä tai polypropeenista valmistettujen säkkien ja pussien, jäljempänä "tarkasteltavana oleva tuote", tuonnissa. (2) Asetusta muutettiin myöhemmin asetuksilla (EY) N:o 96/1999(3) ja (EY) N:o 2744/2000(4) polkumyyntimarginaalien määrittämiseksi uusille viejille perusasetuksen 11 artiklan 4 kohdan mukaisesti. 2 Tämä tutkimus i) Tutkimuksen vireillepano (3) European Association for Textile Polyolefins -järjestö, jäljempänä "hakija", esitti perusasetuksen 11 artiklan 3 kohdan mukaisen välivaiheen tarkastelua koskevan pyynnön, joka oli rajattu koskemaan kyseisen Intiasta peräisin olevan tuotteen polkumyyntiin liittyviä näkökohtia, sellaisten eurooppalaisten tuottajien puolesta, joiden tuotanto muodostaa pääosan eli tässä tapauksessa 65 prosenttia tarkasteltavana olevan tuotteen kokonaistuotannosta yhteisössä. (4) Kuultuaan neuvoa-antavaa komiteaa komissio päätti, että oli olemassa riittävä näyttö välivaiheen tarkastelun panemiseksi vireille, mistä syystä se julkaisi Euroopan yhteisöjen virallisessa lehdessä(5) tarkastelun vireillepanoa koskevan ilmoituksen ja pani vireille asiaa koskevan tutkimuksen. ii) Tutkimus ja otanta (5) Komissio ilmoitti tarkastelun vireillepanosta virallisesti niille vientiä harjoittaville tuottajille, joita asian tiedettiin koskevan, alkuperämaan edustajille sekä hakijalle ja antoi kaikille osapuolille, joita asia suoraan koski, tilaisuuden esittää kantansa kirjallisesti ja pyytää saada tulla kuulluiksi. (6) Useat asianomaisten maiden vientiä harjoittavat tuottajat sekä yhteisön tuojat esittivät kantansa kirjallisesti. Kaikille kuulemista pyytäneille osapuolille annettiin mahdollisuus tulla kuulluiksi. (7) Komissio on tutkimustensa perusteella todennut, että tarkasteltavana olevan tuotteen vientiä harjoittavien tuottajien määrä Intiassa on kasvanut merkittävästi alkuperäisen tutkimuksen jälkeen. Tämän vuoksi päätettiin soveltaa otantamenetelmää perusasetuksen 17 artiklan mukaisesti. (8) Pystyäkseen valitsemaan otoksen komissio kehotti vientiä harjoittavia tuottajia ja niiden edustajia ilmoittautumaan 15 päivän kuluessa tarkastelun vireillepanoa koskevan ilmoituksen julkaisemisesta ja toimittamaan perustiedot tuotannostaan sekä kotimarkkina- ja vientimyynnistään. Lisäksi komissio otti yhteyttä asianomaisen maan viranomaisiin ja pyysi niitä auttamaan otoksen valinnassa. (9) Otantaa koskevaan kyselyyn vastasi asetetussa määräajassa yhteensä 45 yritystä. Niistä 22 oli tuottanut tarkasteltavana olevaa tuotetta ja myynyt sitä yhteisöön 1 päivän joulukuuta 1999 ja 30 päivän marraskuuta 2000 välisenä aikana, jäljempänä "tutkimusajanjakso". (10) Otos valittiin yhteistyössä asianomaisten yritysten edustajien ja viejämaan viranomaisten kanssa. Otokseen sovittiin otettavan kahdeksan yritystä, joiden vienti muodosti yli 80 prosenttia asianomaisen tuotteen koko viennistä yhteisöön tutkimusajanjaksona. (11) Yhdeksän yritystä, joita ei valittu otokseen, pyysi yksilöllistä tarkastelua. Koska pyyntöjä oli näin paljon ja niiden määrä jopa ylitti otokseen valittujen yritysten määrän, yksilölliset tarkastelut katsottiin perusasetuksen 17 artiklan 3 kohdassa tarkoitetulla tavalla kohtuuttoman vaivalloisiksi. Tästä syystä näihin pyyntöihin ei voitu suostua. (12) Komissio lähetti kyselylomakkeet otokseen valituille yrityksille ja teki tarkastuksia seuraavien intialaisten yritysten toimitiloissa: - Gilt Pack Ltd, Indore, - Hyderabad Polymers Private Ltd, Hyderabad, - Kanpur Plastipack Ltd, Kanpur, - Neo Sack Ltd, Indore, - Polyspin Private Ltd, Rajapalayam, ja siihen etuyhteydessä oleva yritys Polyspin Exports Ltd, Rajapalayam, - Pithampur Poly Products Ltd, Indore, - Shankar Packaging Ltd, Vadodara. (13) Intiassa suoritettujen tarkastusten jälkeen komissio hankki tietoja tarkasteltavana olevan tuotteen tuojilta yhteisössä. Tässä yhteydessä käytiin seuraavien tuojien toimitiloissa: - Cojubel NV, Lendelede, Belgia, - Eurea BVBA, Antwerpen, Belgia, - Rova NV, Oudenaarde, Belgia, - Texbern SARL, Lyon, Ranska, - Markopulos SA, Ateena, Kreikka, - Alex Pak SA, Ateena, Kreikka. (14) Komissio hankki tietoja myös jäsenvaltioiden tulliviranomaisilta ja teki käyntejä niiden toimipaikkoihin. (15) Tapauksen monimutkaisuuden ja siinä ilmenneiden vaikeuksien vuoksi tutkimus on kestänyt yli 12 kuukautta. B TARKASTELTAVANA OLEVA TUOTE JA SAMANKALTAINEN TUOTE 1 Tarkasteltavana oleva tuote (16) Tarkastelun kohteena oleva tuote on sama kuin asetuksessa (EY) N:o 1950/97 tarkasteltu tuote. (17) Kyseessä ovat Intiasta peräisin olevat tavaroiden pakkaamiseen käytettävät kudotut säkit ja pussit, muuta kuin neulosta, jotka on valmistettu enintään 120 g/m2 painavaa kudottua kangasta olevista polyeteeni- tai polypropeenikaistaleista tai sen kaltaisista tuotteista. Tuote luokitellaan tällä hetkellä CN-koodeihin 6305 32 81 , 6305 33 91 , ex 3923 21 00 , ex 3923 29 10 ja ex 3923 29 90. 2 Samankaltainen tuote (18) Intian markkinoilla myytyjen säkkien ja pussien ja Intiasta yhteisöön vietyjen säkkien ja pussien todettiin olevan fyysisiltä ominaisuuksiltaan ja käyttötarkoituksiltaan samanlaisia tai suuresti toisiaan muistuttavia. Tämän vuoksi näitä säkkejä ja pusseja pidettiin samankaltaisina tuotteina perusasetuksen 1 artiklan 4 kohdan mukaisesti. C POLKUMYYNTI 1 Yhteistyöstä kieltäytyminen (19) Komission tutkimus osoitti, että neljä viejää, joiden vienti muodosti pääosan Intiasta peräisin olevasta viennistä, toimitti vääriä ja harhaanjohtavia tietoja ja joissakin tapauksissa jopa harkitusti väärensi ja peukaloi asiakirjoja. Todettuihin väärinkäytöksiin kuuluivat muun muassa tuotetyyppien, ominaisuuksien, vientikohteiden, määrien ja/tai arvon virheellinen ilmoittaminen kauppalaskuissa ja kuljetusasiakirjoissa keskimääräisen vientihinnan nostamiseksi polkumyyntihintaa korkeammalle tasolle, liiketoimien tarkoituksellinen ilmoittamatta jättäminen ja epäluotettavien kirjanpitotietojen esittäminen. Etuyhteydettömien tuojien ja tulliviranomaisten toimittamissa virallisessa asiakirjoissa esitetyt tuotteiden kuvaukset, määrät ja painot olivat usein erilaisia kuin yrityksissä tehtyjen tarkastusten yhteydessä annetut vastaavat tiedot ja komissiolle kyselyvastauksissa ilmoitetut tiedot. Lisäksi saatiin näyttöä siitä, että ainakin kahdessa tapauksessa tuojia oli yritetty taivutella toimittamaan komissiolle vääristeltyjä asiakirjoja. (20) Yhteistyöhön osallistumattomille viejille ilmoitettiin kullekin erikseen komission tähän liittyvistä päätelmistä. Eräät niistä katsoivat, että kotimarkkinamyyntiä ja tuotantokustannuksia koskevat todennetut tiedot olisi joka tapauksessa otettava huomioon, koska mainitut sääntöjenvastaisuudet liittyivät pelkästään vientiä koskeviin tietoihin. (21) Väärien ja harhaanjohtavien tietojen luonne ja laajuus antavat kuitenkin aihetta epäillä kaikkien kyseisten yritysten toimittamien tietojen todenmukaisuutta, liittyivätpä ne sitten vienti- tai kotimarkkinoihin. Tästä syystä päätettiin, että kaikki toimitetut tiedot jätetään huomioon ottamatta näiden neljän yrityksen osalta ja että niiden sijaan käytetään muita käytettävissä olevia tietoja perusasetuksen 18 artiklan mukaisesti. Näille yrityksille ei määritetty yksilöllisiä polkumyyntimarginaaleja. (22) Yhden muunkin yrityksen osalta katsottiin, että sen tuotantokustannuksia koskevat tiedot eivät olleet täysin luotettavia, mistä syystä pidettiin välttämättömänä jättää huomiotta osa toimitetuista tiedoista ja käyttää niiden sijasta käytettävissä olevia tietoja perusasetuksen 18 artiklan 1 kohdan mukaisesti. Päätelmät tehtiin kuitenkin pääosin yrityksen toimittamien tietojen perusteella. (23) Jäljellä olevien kolmen yrityksen osalta katsottiin, että toimitetut tiedot, joita oikaistiin tarvittaessa yrityksissä tehtyjen tarkastusten tulosten huomioon ottamiseksi, antoivat mahdollisuuden tehdä suhteellisen tarkkoja päätelmiä polkumyynnin esiintymisestä. 2 Normaaliarvo (24) Normaaliarvo määritettiin perusasetuksen 2 artiklan mukaisesti. Ensin määritettiin näin ollen, oliko yritysten samankaltaisen tuotteen kokonaismyynti kotimarkkinoilla edustavaa verrattuna niiden tarkasteltavana olevan tuotteen yhteisöön suuntautuvaan kokonaisvientiin. Samankaltaisen tuotteen kotimarkkinamyyntiä pidettiin perusasetuksen 2 artiklan 2 kohdan mukaisesti edustavana kolmella niistä neljästä yrityksestä, joille määritettiin yksilöllinen polkumyyntimarginaali, sillä niiden kotimarkkinamyynnin kokonaismäärä oli enemmän kuin viisi prosenttia yhteisöön suuntautuvan vientimyynnin kokonaismäärästä. (25) Vastaava määritys tehtiin tämän jälkeen kaikille kotimarkkinoilla myydyille tuotetyypeille, jotka olivat samanlaisia kuin yhteisöön vietäväksi myydyt tyypit tai niihin suoraan verrattavissa. Kunkin tuotetyypin kotimarkkinamyynnin todettiin olevan perusasetuksen 2 artiklan 2 kohdan mukaisesti riittävän edustavaa, jos sen myynti oli enemmän kuin viisi prosenttia samanlaisten tai siihen verrattavissa olevien yhteisöön vietyjen tuotetyyppien myynnistä. (26) Komissio tutki myös, voitiinko kunkin tuotetyypin kotimarkkinamyyntiä pitää tavanomaisessa kaupankäynnissä tapahtuneena, määrittämällä, kuinka suuri osuus kyseisen tyypin riippumattomille asiakkaille suuntautuneesta myynnistä oli ollut kannattavaa. Kotimarkkinamyyntiä pidettiin kannattavana, kun nettomyyntiarvo vastasi vähintään asianomaisen tuotetyypin laskennallisia tuotantokustannuksia, jäljempänä "kannattava myynti". (27) Tuotantokustannuksista voidaan todeta, että yhdelläkään yrityksistä ei ollut vakiintunutta kustannuslaskentajärjestelmää. Kustannusten kohdentamismenetelmiin, joita yritykset olivat kehittäneet pelkästään tätä tutkimusta varten, oli tehtävä useita korjauksia yrityksissä tehtyjen tarkastusten tulosten perusteella erityisesti siltä osin kuin oli kyse raaka-ainekustannusten kohdentamisesta. (28) Kunkin kotimarkkinoilla myydyn tuotetyypin tuotantokustannuksia, joihin oli tehty edellä selostetut korjaukset, verrattiin sen nettomyyntihintaan kotimarkkinoilla. Tapauksissa, joissa tuotetyypin kannattava myynti oli vähintään 80 prosenttia koko myynnin määrästä, normaaliarvon perusteena käytettiin kotimarkkinoiden todellista myyntihintaa, joka laskettiin määrittämällä kaiken tutkimusajanjakson aikana tapahtuneen kotimarkkinamyynnin hintojen painotettu tuotetyyppikohtainen keskiarvo riippumatta siitä, oliko kaikki myynti kannattavaa vai ei. Tapauksissa, joissa kannattavan myynnin määrä oli alle 80 prosenttia mutta vähintään kymmenen prosenttia kotimarkkinamyynnin kokonaismäärästä, normaaliarvo määritettiin kotimarkkinoiden kannattavassa myynnissä veloitettujen hintojen painotetun keskiarvon perusteella. (29) Jos tietyn tuotetyypin kannattavan myynnin määrä oli alle kymmenen prosenttia kokonaismyynnin määrästä, kyseisen tyypin myyntiä pidettiin riittämättömänä, eikä kotimarkkinahinnan katsottu soveltuvan normaaliarvon määrittämisperusteeksi. Tämä oli tilanne kaikkien tuotetyyppien osalta yhden yrityksen yhtä tuotetyyppiä lukuun ottamatta. (30) Koska muut tuottajat eivät myyneet kyseisiä tuotetyyppejä kotimarkkinoilla tavanomaisessa kaupankäynnissä, normaaliarvoa ei voitu määrittää muiden myyjien tai tuottajien hintojen perusteella. (31) Normaaliarvo muodostettiin tästä syystä laskennallisesti perusasetuksen 2 artiklan 3 kohdan mukaisesti lisäämällä vietävien tuotetyyppien tuotantokustannuksiin, joita oikaistiin tarvittaessa, kohtuullinen prosenttiosuus myynti-, hallinto- ja yleiskustannuksia sekä kohtuullinen voittomarginaali. (32) Tässä yhteydessä käytettiin yritysten omia myynti-, hallinto- ja yleiskustannuksia, jos niiden kotimarkkinamyynnin määrä oli edustava. Yhden yrityksen kotimarkkinamyynnin määrä ei ollut edustava. Tämän yrityksen osalta käytettiin kolmelle muulle tutkimuksen kohteena olleelle yritykselle Intian kotimarkkinoilla tapahtuneen samankaltaisen tuotteen tuotannon ja myynnin perusteella vahvistettujen tosiasiallisten määrien painotettua keskiarvoa perusasetuksen 2 artiklan 6 kohdan a alakohdan mukaisesti. (33) Yhdelläkään yhteistyössä toimineella yrityksellä ei ollut kannattavaa myyntiä, jonka määrä olisi ollut vähintään 10 prosenttia tarkasteltavana olevan tuotteen kotimarkkinamyynnin kokonaismäärästä. Koska samaan yleiseen luokkaan kuuluvien tuotteiden myyntiä, jonka perusteella voiton määrä olisi voitu määrittää, ei ollut, komissio päätti käyttää viiden prosentin voitto-osuutta perusasetuksen 2 artiklan 6 kohdan c alakohdan mukaisesti. Tätä pidetään varovaisena arviona, ja se vastaa aiempien tutkimusten päätelmiä. 3 Vientihinta (34) Kaikki yritykset veivät tuotetta suoraan yhteisön riippumattomille tuojille. Vientihinnat määritettiin tämän vuoksi perusasetuksen 2 artiklan 8 kohdan mukaisesti kyseisten riippumattomien tuojien tosiasiallisesti maksamien tai niiden maksettavaksi tulevien hintojen perusteella. 4 Vertailu (35) Normaaliarvon ja vientihinnan tasapuolisen vertailun varmistamiseksi otettiin asianmukaisesti huomioon, oikaisujen muodossa, hintojen vertailukelpoisuuteen vaikuttavat kuljetus-, vakuutus-, käsittely-, lastaus- ja liitännäiskustannusten sekä luottokustannusten, palkkioiden ja kaupan portaiden erot perusasetuksen 2 artiklan 10 kohdan mukaisesti. (36) Kaikki yritykset pyysivät oikaisun tekemistä kaupan portaiden erojen mukaisesti sillä perusteella, että ne myyvät tuotetta kotimarkkinoilla loppukäyttäjille ja vientimarkkinoilla kauppiaille. (37) Tutkimus osoitti, että vientihinnat olivat normaaliarvoon nähden kaupan eri portaassa ja että näiden kaupan portaiden toiminnoissa oli selviä eroja perusasetuksen 2 artiklan 10 kohdan d alakohdassa edellytetyllä tavalla. Vallitsevaa eroa kaupan eri portaissa ei kuitenkaan voitu määrittää kyseisten kaupan portaiden puuttuessa Intian kotimarkkinoilta, joten tässä tapauksessa tehtiin erityisoikaisu perusasetuksen 2 artiklan 10 kohdan d alakohdan ii alakohdan mukaisesti. Oikaisun määräksi vahvistettiin kymmenen prosenttia normaaliarvojen määrittämisessä käytetystä bruttomarginaalista, koska muita tietoja ei ollut käytettävissä. (38) Jotkut yritykset pyysivät tullinpalautusta koskevaa oikaisua perusasetuksen 2 artiklan 10 kohdan b alakohdan mukaisesti. Yksikään yrityksistä ei kuitenkaan pystynyt osoittamaan, että samankaltaisesta tuotteesta tai siihen fyysisesti sisältyvistä materiaaleista kannettiin tuontimaksuja tai välillisiä veroja, jos tuote oli tarkoitettu kulutettavaksi viejämaassa, kuten perusasetuksen 2 artiklan 10 kohdan b alakohdassa edellytetään. Tästä syystä tätä oikaisua ei voitu tehdä. (39) Jotkut yritykset pyysivät normaaliarvon oikaisemista sillä perusteella, että raaka-ainekustannukset olivat niiden mukaan erilaiset vienti- ja kotimarkkinoille tarkoitettujen tuotteiden tuotannossa. Nämä erot johtuvat siitä, että jos raaka-aineet hankitaan kotimaasta, tuottaja voi joko edelleen saada tullinpalautusta vastaavan määrän viedessään tuotteet maasta tai hän voi hankkia tuontilisenssin, siirtää sen kotimaiselle tavarantoimittajalle ja saada vastineeksi alennusta raaka-aineiden hinnasta. (40) Tällainen järjestelmä kuuluu kuitenkin perusasetuksen 2 artiklan 10 kohdan b alakohdan soveltamisalaan, mistä syystä siihen liittyviä pyyntöjä olisi tarkasteltava kyseisen artiklan säännösten valossa. Näin ollen perusteita 2 artiklan 10 kohdan k alakohdan mukaisen oikaisun tekemiseen ei ole. Kuten edellä johdanto-osan 38 kappaleessa selitettiin, myöskään 2 artiklan 10 kohdan b alakohdan mukainen oikaisu ei ole aiheellinen. (41) Useat yritykset väittivät, että tässä tarkastelussa käytettiin eri menetelmää kuin tullin käyttöönottoon johtaneessa tutkimuksessa. Ne katsoivat, että komissio oli pyytänyt tarkempaa tuoteluokittelua normaaliarvon vertaamiseksi vientihintaan kuin alkuperäisessä tutkimuksessa. (42) Tätä väitettä ei voida hyväksyä. Selkeän, tarkan ja totuudenmukaisen erittelyn pyytämistä tuotetun ja myydyn tuotteen eri tyypeistä ei voida pitää menetelmän vaihtamisena. Tutkimus vahvisti, että komission pyyntö oli asianmukainen ja oikeutettu eikä aiheuttaisi kohtuutonta vaivaa asianomaisille yrityksille. Koska tuotteen ominaisuuksilla on vaikutusta sen kustannuksiin ja markkina-arvoon, tarvittiin alkuperäisessä tutkimuksessa käytettyä tarkempi tuote-erittely. Tällainen yksityiskohtaisempi tuotekuvaus mahdollistaisi selvästi määriteltyjen, identtisten tuotetyyppien normaaliarvon ja vientihinnan aiempaa tarkemman vertailun. Kun yrityksille ilmoitettiin niistä ilmiselvistä hinta- ja kustannuseroista, joita oli havaittu yritysten samaksi tuotetyypiksi väittämien tuotteiden välillä, yksi yrityksistä, jotka olivat kieltäytyneet toimittamasta pyydettyjä tuotetyyppikohtaisia tietoja, harkitsi asiaa uudelleen ja toimitti kyseiset tiedot 24 tunnin kuluessa. 5 Polkumyyntimarginaalit i) Yritykset, joille määritettiin yksilöllinen polkumyyntimarginaali (43) Polkumyyntimarginaalit määritettiin yksilöllisesti niille otokseen kuuluneille yrityksille, joihin ei sovellettu perusasetuksen 18 artiklan säännöksiä (ks. johdanto-osan 23 kappale), vertaamalla kunkin tuotetyypin painotettua keskimääräistä normaaliarvoa saman tuotetyypin painotettuun keskimääräiseen vientihintaan. (44) Polyspin Exports -yrityksen ja Polyspin Private -yrityksen todettiin olleen etuyhteydessä toisiinsa tutkimusajanjakson aikana. Yrityksillä on kaksi yhteistä johtajaa. Yritysten tiiviiden yhteyksien vuoksi kahden eri polkumyyntimarginaalin määrittäminen aiheuttaisi huomattavan polkumyyntitoimenpiteiden kiertämisriskin, sillä yhteisöön suuntautuva vienti voitaisiin toteuttaa alhaisemman polkumyyntimarginaalin omaavan yrityksen kautta. Tästä syystä pääteltiin, että kyseisille yrityksille olisi vahvistettava ainoastaan yksi marginaali, joka perustuu kullekin yritykselle määritettyjen polkumyyntimarginaalien painotettuun keskiarvoon, kuten tehtiin myös alkuperäisessä tutkimuksessa. Polkumyyntimarginaalit ilmaistuina prosentteina cif-nettohinnasta vapaasti yhteisön rajalla ennen tullia ovat seuraavat: >TAULUKON PAIKKA> (45) Sen yrityksen osalta, johon sovellettiin osittain perusasetuksen 18 artiklan säännöksiä (ks. johdanto-osan 22 kappale), todettiin, että vientihintojen rakenteessa oli eri ostajien ja alueiden välillä huomattavia eroja. Vientihinnat vaihtelivat merkittävästi alueen ja ostajan mukaan. Näin ollen harjoitetun polkumyynnin tosiasiallinen laajuus ei käynyt ilmi tuotetyyppikohtaisen painotetun keskimääräisen normaaliarvon ja tuotetyyppikohtaisen painotetun keskimääräisen vientihinnan vertailusta. Yritys väitti, että asiakkaiden ja alueiden väliset erot johtuivat itse asiassa siitä, että kyse oli eri tuotetyypeistä. Tuotetyypeittäin tehty erittely kuitenkin osoitti, että samantapaista vaihtelua esiintyy niiden tuotetyyppien osalta, joiden myynti on riittävää tällaisen analyysin tekemiseksi. Näin ollen väite hylättiin. Yksittäisten vientihintojen ja yksittäisten normaaliarvojen vertailu kunkin liiketapahtuman osalta ei puolestaan olisi ollut mahdollista, eikä se näin ollen olisi paljastanut polkumyynnin tosiasiallista laajuutta, mikä johtuu erityisesti siitä, että vertailukelpoisia kotimaisia liiketoimia ei ollut riittävästi. Koska vientihintojen rakenteessa todettiin olevan huomattavia eroja eri ostajien ja alueiden välillä ja koska polkumyynnin tosiasiallinen laajuus ei olisi käynyt ilmi painotettujen keskiarvojen tai yksittäisten liiketapahtumien vertailuun perustuvien menetelmien avulla, polkumyyntimarginaali määritettiin vertaamalla tuotetyyppikohtaista painotettua keksimääräistä normaaliarvoa yksittäisten vientitapahtumien hintoihin perusasetuksen 2 artiklan 11 kohdan mukaisesti. Polkumyyntimarginaali ilmaistuna prosentteina cif-nettohinnasta vapaasti yhteisön rajalla ennen tullia on seuraava: >TAULUKON PAIKKA> ii) Yritykset, joille ei määritetty yksilöllistä marginaalia (46) Niille yrityksille, jotka olivat toimittaneet perusasetuksen 17 artiklassa vaaditut tiedot määräajassa, jotka olivat ilmoittaneet haluavansa kuulua otokseen ja jotka olivat tuottaneet asianomaista tuotetta ja vieneet sitä yhteisöön tutkimusajanjakson aikana mutta joita ei ollut valittu otokseen eikä tarkasteltu yksilöllisesti, polkumyyntimarginaalit määritettiin otokseen kuuluneiden yritysten polkumyyntimarginaalien painotetun keskiarvon perusteella perusasetuksen 9 artiklan 6 kohdan mukaisesti. Koska kyseisen artiklan mukaan perusasetuksen 18 artiklassa tarkoitetuissa olosuhteissa määritettyjä marginaaleja ei saa ottaa huomioon, otokseen kuuluvien yritysten vienti vastaa nyt vain 20:tä prosenttia yhteistyöhön halukkaiden yritysten yhteisöön tutkimusajanjaksona viemästä tuotemäärästä. Näissä olosuhteissa, eli kun uutta edustavampaa otosta ei ole mahdollista valita, tätä pidetään edelleen riittävän edustavana osuutena kokonaisviennistä yhteisöön. Olisi myös huomattava, että niidenkin yritysten, joita ei valittu otokseen, osuus Intian kokonaisviennistä yhteisöön on vain 20 prosenttia (ks. johdanto-osan 10 kappale). Painotettu keskimääräinen polkumyyntimarginaali ilmaistuna prosentteina cif-nettohinnasta vapaasti yhteisön rajalla ennen tullia on 20,6 prosenttia. (47) Komissio käytti käytettävissä olevia tietoja perusasetuksen 18 artiklan mukaisesti niiden neljän yrityksen tapauksessa, joille ei voitu määrittää yksilöllistä polkumyyntimarginaalia johdanto-osan 20 kappaleessa selostetuista syistä. Komissio katsoi myös, että näille yrityksille vahvistettavan polkumyyntimarginaalin olisi oltava tasoltaan sellainen suhteessa yhteistyössä toimineille yrityksille vahvistettuun marginaaliin, että se ei kannustaisi yhteistyöstä kieltäytymiseen. Tästä syystä niiden marginaali päätettiin vahvistaa niiden yritysten, joiden osalta voitiin tehdä yksilöllinen laskelma, edustavassa määrin myymille tuotetyypeille määritettyjen korkeimpien polkumyyntimarginaalien painotetun keskiarvon perusteella; marginaalin suuruus on tämän perusteella 33,5 prosenttia. Tätä tullia olisi sovellettava myös Naviska Packaging -yritykseen, joka on etuyhteydessä Gilt Pack Ltd:hen ja joka muutti nimensä Giltpac International India Private Limitediksi tutkimusajanjakson jälkeen. (48) Kaikkien muiden yhteistyöhön osallistumattomien yritysten polkumyyntimarginaali vahvistettiin käytettävissä olevien tietojen perusteella samantasoiseksi kuin johdanto-osan 47 kappaleessa tarkoitettujen yritysten marginaali. Tätä menettelyä pidettiin välttämättömänä yhteistyöstä kieltäytymisen laajuuden vuoksi ja toimenpiteiden kiertämisriskin välttämiseksi. D EHDOTUS TARKASTELUN KOHTEENA OLEVIEN TOIMENPITEIDEN MUUTTAMISEKSI (49) Perusasetuksen 9 artiklan 4 kohdan mukaan tullit eivät saisi ylittää määritettyä polkumyyntimarginaalia vaan niiden olisi oltava tätä marginaalia alhaisempia, jos alhaisempi tulli riittää poistamaan yhteisön tuotannonalalle aiheutuneen vahingon. Koska tämä tarkastelu on rajattu koskemaan polkumyyntiin liittyviä näkökohtia, käyttöön otettavat tullit eivät saisi olla korkeampia kuin alkuperäisessä tutkimuksessa todetut vahinkotasot. (50) Koska alkuperäisessä tutkimuksessa havaitut vahinkotasot ovat kaikissa tapauksissa korkeampia kuin tässä tarkastelussa määritetyt polkumyyntimarginaalit, tullit olisi vahvistettava määritettyjen polkumyyntimarginaalien suuruisiksi: >TAULUKON PAIKKA> E SITOUMUKSET (51) Ottaen huomioon vuoden 1994 tullitariffeja ja kauppaa koskevan yleissopimuksen VI artiklan täytäntöönpanosta tehdyn sopimuksen 15 artiklan säännökset kehitysmaajäsenistä komissio ilmoitti yhteistyössä toimineille vientiä harjoittaville tuottajille olevansa valmis selvittämään mahdollisuudet rakentavien keinojen käyttöön, mahdolliset hintasitoumukset mukaan lukien. (52) Neljätoista intialaista vientiä harjoittavaa tuottajaa tarjosi hintasitoumusta perusasetuksen 8 artiklan 1 kohdan mukaisesti. (53) Tutkimuksen mukaan tarkasteltavana olevassa tuotteessa on lukuisia ja jatkuvasti kehittyviä erityispiirteitä, jotka voivat vaikuttaa merkittävästi myyntihintaan. Näiden piirteiden vuoksi mahdolliset hintasitoumusjärjestelmät (jotka perustuvat vähimmäistuontihintoihin) olisivat erityisen monimutkaisia ja vaikeita toteuttaa, etenkin kun otetaan huomioon yritysten otantamenettelyn yhteydessä osoittama yhteistyöhaluttomuus. (54) Esitetty tuotteen luokittelu ei myöskään useissa tapauksissa ollut riittävän yksityiskohtainen asianmukaisen valvonnan mahdollistamiseksi, tai ehdotettu hintataso ei riittänyt vahingollisen polkumyynnin poistamiseen. (55) Lisäksi useimmat sitoumusta tarjonneet viejät myyvät samankaltaisia mutta tämän tutkimuksen alaan kuulumattomia tuotteita (kuten "suursäkkejä") pääosin samoille asiakkaille yhteisössä ja tekevät erityyppisiä urakkatöitä muille intialaisille yrityksille. Tästä syystä katsotaan, että on olemassa suuri vaara, että toimenpiteitä kierrettäisiin hinnantasausjärjestelyjen ja viennin ohjailun keinoin. (56) Edellä selostetun perusteella pääteltiin, että sitoumuksista aiheutuisi sekä huomattavia valvonta- ja täytäntöönpano-ongelmia että kohtuuttomia riskejä. Näin ollen yhtään tarjotuista sitoumuksista ei katsottu voitavan hyväksyä. F TOIMENPITEISTÄ ILMOITTAMINEN JA NIIDEN VOIMASSAOLOAIKA (57) Asianomaisille yrityksille ilmoitettiin niistä tosiasioista ja huomioista, joiden perusteella aiotaan ehdottaa asetuksen (EY) N:o 1950/97 muuttamista, ja niille annettiin tilaisuus esittää huomautuksensa. Saadut huomautukset otettiin tarpeen mukaan huomioon. (58) Tämä tarkastelu ei vaikuta päivään, jona asetuksen (EY) N:o 1950/97 voimassaolon on määrä päättyä perusasetuksen 11 artiklan 2 kohdan mukaisesti, ON ANTANUT TÄMÄN ASETUKSEN: 1 artikla Korvataan asetuksen (EY) N:o 1950/97 1 artiklan 2 kohdan a alakohta seuraavasti: "a) 33,5 prosenttia Intiasta peräisin olevien säkkien ja pussien osalta (Taric-lisäkoodi 8900 ), lukuun ottamatta jäljempänä mainittujen yritysten valmistamien tuotteiden tuontia, johon sovelletaan seuraavia tulleja: >TAULUKON PAIKKA>" 2 artikla Tämä asetus tulee voimaan sitä päivää seuraavana päivänä, jona se julkaistaan Euroopan yhteisöjen virallisessa lehdessä. Tämä asetus on kaikilta osiltaan velvoittava, ja sitä sovelletaan sellaisenaan kaikissa jäsenvaltioissa. Tehty Brysselissä 30 päivänä syyskuuta 2002. Neuvoston puolesta Puheenjohtaja P. S. Møller (1) EYVL L 56, 6.3.1996, s. 1. Asetus sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna asetuksella (EY) N:o 2238/2000 (EYVL L 257, 11.10.2000, s. 2). (2) EYVL L 276, 9.10.1997, s. 1. (3) EYVL L 11, 16.1.1999, s. 1. (4) EYVL L 316, 15.12.2000, s. 67. (5) EYVL C 26, 26.1.2001, s. 2.