KOMISSION TÄYTÄNTÖÖNPANOASETUS (EU) 2022/1395,

annettu 11 päivänä elokuuta 2022,

lopullisen polkumyyntitullin käyttöönotosta Venäjältä ja Turkista peräisin olevan tietyn korroosionkestävän teräksen tuonnissa

EUROOPAN KOMISSIO, joka

ottaa huomioon Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen,

ottaa huomioon polkumyynnillä muista kuin Euroopan unionin jäsenvaltioista tapahtuvalta tuonnilta suojautumisesta 8 päivänä kesäkuuta 2016 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) 2016/1036 (1), jäljempänä ’perusasetus’, ja erityisesti sen 9 artiklan 4 kohdan,

sekä katsoo seuraavaa:

1. MENETTELY

1.1 Vireillepano

(1) Euroopan komissio, jäljempänä ’komissio’, pani 24 päivänä kesäkuuta 2021 vireille Venäjältä ja Turkista, jäljempänä ’asianomaiset maat’, peräisin olevan tietyn korroosionkestävän teräksen tuontia koskevan polkumyynnin vastaisen tutkimuksen perusasetuksen 5 artiklan nojalla. Se julkaisi Euroopan unionin virallisessa lehdessä menettelyn vireillepanoa koskevan ilmoituksen (2), jäljempänä ’vireillepanoilmoitus’.

(2) Komissio pani tutkimuksen vireille sen jälkeen, kun eurooppalainen teräsalan järjestö Eurofer, jäljempänä ’Eurofer’ tai ’valituksen tekijä’, oli tehnyt valituksen 12 päivänä toukokuuta 2021. Valitus tehtiin tiettyä korroosionkestävää terästä valmistavan unionin tuotannonalan puolesta perusasetuksen 5 artiklan 4 kohdan mukaisesti. Valitus sisälsi riittävästi näyttöä polkumyynnistä ja siitä aiheutuneesta merkittävästä vahingosta tutkimuksen vireillepanoa varten.

1.2 Asianomaiset osapuolet

(3) Vireillepanoilmoituksessa komissio pyysi asianomaisia osapuolia ottamaan siihen yhteyttä tutkimukseen osallistumista varten. Lisäksi komissio ilmoitti tutkimuksen vireillepanosta erikseen valituksen tekijälle, muille tiedossa oleville unionin tuottajille, tiedossa oleville vientiä harjoittaville tuottajille ja Venäjän ja Turkin viranomaisille, tiedossa oleville tuojille ja käyttäjille sekä järjestöille, joita asian tiedettiin koskevan, ja kehotti niitä osallistumaan tutkimukseen.

(4) Asianomaisilla osapuolilla oli mahdollisuus esittää huomautuksia tutkimuksen vireillepanosta ja pyytää kuulemista komission ja/tai kauppaan liittyvissä menettelyissä kuulemisesta vastaavan neuvonantajan kanssa. Komissio järjesti kuulemisen yhden turkkilaisen vientiä harjoittavan tuottajan kanssa 17 päivänä syyskuuta 2021.

1.3 Otanta

(5) Komissio ilmoitti vireillepanoilmoituksessa, että se saattaa soveltaa asianomaisiin osapuoliin perusasetuksen 17 artiklan mukaista otantaa.

1.3.1 Unionin tuottajien otanta

(6) Komissio ilmoitti vireillepanoilmoituksessa, että se oli alustavasti valinnut unionin tuottajien otoksen. Komissio valitsi otoksen käyttämällä perusteena unionin tuotanto- ja myyntimäärää, jonka unionin tuottajat olivat ilmoittaneet vireillepanoa edeltävässä vaiheessa edustavuutta koskevan arvioinnin yhteydessä, ottaen huomioon myös yritysten maantieteellisen sijainnin. Alustavassa otoksessa oli kolme unionin tuottajaa, jotka sijaitsivat kolmessa eri jäsenvaltiossa. Otos kattoi yli 23 prosenttia samankaltaisten tuotteiden tuotannosta ja myynnistä unionissa. Komissio kehotti asianomaisia osapuolia esittämään huomautuksia alustavasta otoksesta (3). Yksikään osapuoli ei esittänyt huomautuksia asetetussa määräajassa.

(7) Erään otokseen valitun unionin tuottajan toimitiloihin tehdyn tarkastuskäynnin aikana havaittiin, että yrityksen antamiin vastauksiin sekä edustavuutta koskevaan kyselylomakkeeseen että polkumyyntiä koskevaan kyselylomakkeeseen sisältyi virheellisesti merkittävä osuus tutkimuksen ulkopuolelle jääviä tuotteita koskevia tietoja. Jotta tilanne ei vaikuttaisi otoksen edustavuuteen, komissio päätti säilyttää asianomaisen yrityksen otoksen piirissä ja lisätä ostokseen uuden yrityksen. Näin määritelty lopullinen otos koostui neljästä unionin tuottajasta, jotka sijaitsivat kolmessa eri jäsenvaltiossa ja joiden osuus samankaltaisen tuotteen arvioidusta kokonaistuotanto- ja myyntimäärästä unionissa oli noin 25 prosenttia. Komissio kehotti asianomaisia osapuolia esittämään huomautuksia lopullisesta otoksesta (4). Yksikään osapuoli ei esittänyt huomautuksia asetetussa määräajassa.

1.3.2 Tuojien otanta

(8) Päättääkseen otannan tarpeellisuudesta ja valitakseen tarvittaessa otoksen komissio pyysi etuyhteydettömiä tuojia toimittamaan vireillepanoilmoituksessa mainitut tiedot.

(9) Vireillepanoilmoituksen liitteen määräajassa toimittaneista yrityksistä yksikään ei ilmoittanut tuoneensa tarkasteltavana olevaa tuotetta. Komissio päätti luopua otannasta. Tästä päätöksestä ei saatu huomautuksia.

1.3.3 Venäjällä toimivia vientiä harjoittavia tuottajia koskeva otanta

(10) Pystyäkseen päättämään otannan tarpeellisuudesta ja tarvittaessa valitsemaan otoksen komissio pyysi kaikkia Venäjällä toimivia vientiä harjoittavia tuottajia toimittamaan vireillepanoilmoituksessa täsmennetyt tiedot. Lisäksi komissio pyysi Venäjän federaation pysyvää edustustoa Euroopan unionissa yksilöimään muita mahdollisia vientiä harjoittavia tuottajia, jotka voisivat olla kiinnostuneita osallistumaan tutkimukseen, ja/tai ottamaan yhteyttä niihin.

(11) Kolme venäläistä vientiä harjoittavaa tuottajaa/tuottajaryhmää, joiden osuus tarkasteltavana olevan tuotteen viennistä Venäjältä unioniin oli noin 98 prosenttia, toimitti pyydetyt tiedot ja suostui osallistumaan otokseen. Komissio valitsi perusasetuksen 17 artiklan 1 kohdan mukaisesti kahden yrityksen otoksen, joka perustui unioniin suuntautuneen viennin suurimpaan edustavaan määrään, jota voitiin kohtuudella tutkia käytettävissä olevassa ajassa. Kaikkia tiedossa olleita asianomaisia vientiä harjoittavia tuottajia ja Venäjän viranomaisia kuultiin otoksen valinnasta perusasetuksen 17 artiklan 2 kohdan mukaisesti.

(12) Komissio sai otosta koskevia huomautuksia yritykseltä PJSC Novolipetsk Steel. Yritys huomautti, että tutkimuksen tekemiseen kolmen eikä kahden vientiä harjoittavan tuottajan osalta oli olemassa vahvat oikeudelliset perusteet, etenkin jos toinen alun perin otokseen valituista yrityksistä kieltäytyisi yhteistyöstä. Tällainen kieltäytyminen vaikeuttaisi polkumyyntimarginaalin määrittämistä otokseen kuulumattomille yhteistyössä toimineille vientiä harjoittaville tuottajille.

(13) Lisäksi yritys korosti, että komissio valitsi otokseen venäläisen vientiä harjoittavan tuottajan PJSC Magnitogorsk Iron and Steel Works ja sen turkkilaisen tytäryhtiön MMK Metalurji Sanayi Ticaret ve Liman İşletmeciliği A.Ş. Yritys totesi, että kyseiset kaksi toisiinsa etuyhteydessä olevaa vientiä harjoittavaa tuottajaa jakoivat osan myyntikanavistaan. Tämä vähentäisi komission työmäärää ja mahdollistaisi siten NLMK:n tutkinnan.

(14) Analysoituaan NLMK:n huomautukset komissio totesi etenkin 12 kappaleessa kuvatut väitteet perustelluiksi ja päätti luopua otannasta venäläisten vientiä harjoittavien tuottajien osalta. Komissio ilmoitti tästä päätöksestä kyseiselle yritykselle ja Venäjän viranomaisille.

1.3.4 Turkissa toimivia vientiä harjoittavia tuottajia koskeva otanta

(15) Pystyäkseen päättämään otannan tarpeellisuudesta ja tarvittaessa valitsemaan otoksen komissio pyysi kaikkia Turkissa toimivia vientiä harjoittavia tuottajia toimittamaan vireillepanoilmoituksessa täsmennetyt tiedot. Lisäksi komissio pyysi Turkin edustustoa Euroopan unionissa yksilöimään muita mahdollisia vientiä harjoittavia tuottajia, jotka voisivat olla kiinnostuneita osallistumaan tutkimukseen, ja/tai ottamaan yhteyttä niihin.

(16) Kahdeksan turkkilaista vientiä harjoittavaa tuottajaa/tuottajaryhmää, joiden osuus tarkasteltavana olevan tuotteen viennistä Turkista unioniin oli noin 100 prosenttia, toimitti pyydetyt tiedot ja suostui osallistumaan otokseen. Komissio valitsi perusasetuksen 17 artiklan 1 kohdan mukaisesti kolmen yrityksen otoksen, joka perustui unioniin suuntautuneen viennin suurimpaan edustavaan määrään, jota voitiin kohtuudella tutkia käytettävissä olevassa ajassa. Kaikkia tiedossa olleita asianomaisia vientiä harjoittavia tuottajia ja asianomaisen maan viranomaisia kuultiin otoksen valinnasta perusasetuksen 17 artiklan 2 kohdan mukaisesti. Otosta koskevasta ehdotuksesta ei saatu huomautuksia. Näin määritetyn lopullisen otoksen osuus tarkasteltavana olevan tuotteen kokonaisviennistä Turkista unioniin oli 62,6 prosenttia.

1.4 Yksilöllinen tarkastelu

(17) Yksi turkkilainen vientiä harjoittava tuottaja pyysi perusasetuksen 17 artiklan 3 kohdan mukaista yksilöllistä tarkastelua. Komissio päätti, että pyynnön tarkastelu olisi ollut kohtuuttoman työlästä ja estänyt tutkimuksen loppuun saattamisen ajallaan. Tämä johtuu kyseisen yrityksen monimutkaisesta yritysrakenteesta. Sen vuoksi yksilöllistä tarkastelua koskeva pyyntö hylättiin.

1.5 Kyselyvastaukset

(18) Komissio lähetti kyselylomakkeen valituksen tekijälle ja pyysi neljää otokseen valittua unionin tuottajaa (5), kolmea venäläistä vientiä harjoittavaa tuottajaa ja kolmea otokseen valittua turkkilaista vientiä harjoittavaa tuottajaa täyttämään asiaa koskevat kyselylomakkeet, jotka asetettiin vireillepanopäivänä saataville verkossa (6).

(19) Kyselyvastaukset saatiin otokseen valituilta neljältä unionin tuottajalta, valituksen tekijältä, Venäjän kolmelta vientiä harjoittavalta tuottajalta, Turkin kolmelta otokseen valitulta vientiä harjoittavalta tuottajalta ja yksilöllistä tarkastelua pyytäneeltä Turkin vientiä harjoittavalta tuottajalta.

1.6 Tarkastuskäynnit

(20) Komissio hankki ja tarkasti kaikki polkumyynnin, siitä johtuvan vahingon ja unionin edun määrittämistä varten tarpeellisina pitämänsä tiedot. Perusasetuksen 16 artiklan mukaisia tarkastuskäyntejä tehtiin seuraavien yritysten toimitiloihin: Unionin tuottajat: — Acciaieria Arvedi S.p.A, Cremona, Italia — ArcelorMittal Poland, Dabrowa Górnicza, Puola — Marcegaglia Carbon Steel S.p.A, Gazoldo degli Ippoliti, Italia — U.S. Steel Košice, s.r.o., Košice, Slovakia Venäläisiin vientiä harjoittaviin tuottajiin etuyhteydessä olevat kauppiaat ja tuojat: — MMK Steel Trade AG, Lugano, Sveitsi — NLMK Trading SA, Lugano, Sveitsi — Severstal Export GmbH, Manno, Sveitsi — SIA Severstal Distribution (Severstal Distribution Europe, jäljempänä ’SDE’), Riika, Latvia

(21) Komissio suoritti seuraavia osapuolia koskevat etätarkastukset: Unionin tuottajien järjestö: — Eurofer, Bryssel, Belgia Venäjällä toimivat vientiä harjoittavat tuottajat: — PJSC Magnitogorsk Iron and Steel Works, jäljempänä ’MMK’, Magnitogorsk, Venäjä — Novolipetsk Steel, jäljempänä ’NLMK’, Lipetsk, Venäjä — PAO Severstal, jäljempänä ’PAOS’, Cherepovets, Venäjä Venäläisiin vientiä harjoittaviin tuottajiin etuyhteydessä olevat kotimaiset kauppiaat: — LLC Torgovy dom MMK, Magnitogorsk, Venäjä — Novolipetsk Steel Service Center LLC, jäljempänä ’NSSC’, Lipetsk, Venäjä — Torgovy dom NLMK LLC, jäljempänä ’NLMK Shop’, Moskova, Venäjä — JSC Severstal Distribution (Severstal Distribution Russia), Cherepovets, Venäjä Turkissa toimivat vientiä harjoittavat tuottajat: — MMK Metalurji Sanayi Ticaret ve Liman İşletmeciliği A.Ş., jäljempänä ’MMK Turkki’, Dortyol, Turkki — TatMetal Çelik Sanayi ve Ticaret A.Ş., jäljempänä ’Tatmetal’, Istanbul, Turkki — Tezcan Galvanizli Yapi Elemanlari Sanayi ve Ticaret A.Ş., jäljempänä ’Tezcan’, Kartepe-Kocaeli, Turkki

1.7 Tutkimusajanjakso ja tarkastelujakso

(22) Polkumyyntiä ja vahinkoa koskeva tutkimus kattoi 1 päivän tammikuuta 2020 ja 31 päivän joulukuuta 2020 välisen ajanjakson, jäljempänä ’tutkimusajanjakso’. Vahinkoa koskevaan arvioon vaikuttavien kehityssuuntausten tarkastelu kattoi 1 päivän tammikuuta 2017 ja tutkimusajanjakson päättymisen välisen jakson, jäljempänä ’tarkastelujakso’.

(23) Turkkilainen järjestö CIB ja useat vientiä harjoittavat tuottajat pitivät valittua tutkimusajanjaksoa ja tarkastelujaksoa puolueellisina. Niiden mielestä ne eivät olleet asianmukaisia, koska 2017 oli teräsalan kannalta suhteellisen hyvä vuosi, kun taas covid-19-pandemia vaikutti kielteisesti vuoteen 2020. Ne väittivät, että alku- ja loppupään vertailu ei edustaisi unionin tuotannonalan tulosta ja tilannetta. Jotkin tuottajat pyysivät neljännesvuosittaista analyysia vertailun parantamiseksi.

(24) Komissio hylkäsi väitteet, sillä sekä tarkastelujakso että tutkimusajanjakso olivat asianmukaisia, kun otetaan huomioon valituksen tekopäivä ja sovellettavat säännöt. Joka tapauksessa komission analyysi ei perustu perusvuoden ja tutkimusajanjakson väliseen vertailuun, vaan kehityssuuntauksiin koko tarkastelujakson aikana mukaan lukien korroosionkestävän teräksen markkinoihin unionissa mahdollisesti vaikuttavat tekijät, jotka otetaan huomioon tutkimuksessa, kuten muun muassa jäljempänä 5 jaksossa osoitetaan.

(25) Lopullisten päätelmien ilmoittamisen jälkeen CIB ja useat vientiä harjoittavat tuottajat olivat eri mieltä komission kannasta. Ne väittivät, että komission olisi pitänyt ottaa huomioon tutkimusajanjakson jälkeinen kehitys, sillä kuumasinkittyjen tuotteiden, korroosionkestävä teräs mukaan lukien, hinnat sekä kuumasinkittyjen terästuotteiden keskimääräinen marginaali suhteessa kuumavalssattuihin keloihin olisivat nousseet voimakkaasti unionissa vuoden 2021 ensimmäisten kahdeksan kuukauden aikana. Samaan aikaan vuonna 2021 unionin tuotannonalan tuotanto olisi elpynyt vuoden 2019 tasolle. Ne viittasivat unionin yleisen tuomioistuimen asiassa Rusal Armenal ZAO vs. neuvosto (7) antamaan tuomioon ja väittivät, että tässä kehityksessä on nähtävissä tosiseikkoja, joiden vuoksi ehdotettu polkumyyntitulli olisi selvästi epäasianmukainen, ja että komission on otettava nämä tosiseikat huomioon laajentamalla tutkimusajanjaksoa kattamaan vuoden 2021 sekä vuoden 2022 ensimmäisen neljänneksen.

(26) Komissio analysoi väitettä. Se totesi, ettei hintojen nousu vuonna 2021 itsessään ole osoitus minkäänlaisesta unionin tuotannonalan kannattavuuden paranemisesta. Komissio huomautti, että hintojen nousulla voi olla myönteinen vaikutus tuotannonalan tilanteeseen edellisvuoteen verrattuna vain, jos se on huomattavasti suurempi kuin kustannusten nousu samalla ajanjaksolla. Tätä tukevaa näyttöä ei esitetty. Tuotannon osalta komissio myönsi, että eräillä tuottajilla oli vuonna 2021 ajoittain vaikeuksia vastata korroosionkestävän teräksen kysyntään markkinoilla, etenkin vuoden alussa. Se painotti kuitenkin, että kyseessä oli tilapäinen ilmiö eikä sillä ollut käytettävissään tietoja, jotka osoittaisivat tämän koskevan koko tuotannonalaa. Sen vuoksi komissio katsoi, ettei yksikään asianomaisten osapuolten esittämistä väitteistä osoittanut tutkimusajanjakson jälkeisen kehityksen tekevän ehdotetusta polkumyyntitullista selvästi epäasianmukaista. Näin ollen komissio hylkäsi tämän väitteen.

1.8 Väliaikaisten toimenpiteiden käyttöönotosta luopuminen

(27) Perusasetuksen 7 artiklan 1 kohdan mukaisesti väliaikaisten toimenpiteiden käyttöönoton määräaika oli 23 päivänä helmikuuta 2022. Komissio ilmoitti 26 päivänä tammikuuta 2022 perusasetuksen 19 a artiklan 2 kohdan mukaisesti asianomaisille osapuolille, ettei se aio ottaa käyttöön väliaikaisia toimenpiteitä, ja antoi asianomaisille osapuolille tilaisuuden esittää lisätietoja ja/tai tulla kuulluiksi. Yksikään osapuoli ei esittänyt huomautuksia eikä pyytänyt tulla kuulluksi.

(28) Lopullisten päätelmien ilmoittamisen jälkeen Venäjän viranomaiset esittivät, että väliaikaisten toimenpiteiden käyttöönotosta luopuminen osoitti, että unionin tuotannonala oli vakaa eikä komission ollut tarpeen puuttua siihen vahingon estämiseksi. Komissio hylkäsi tämän väitteen. Perusasetuksen 7 artiklan 1 kohdan mukaisesti väliaikaisia toimenpiteitä voidaan ottaa käyttöön. Komissiolla ei ole velvollisuutta ottaa käyttöön väliaikaisia toimenpiteitä, vaikka unionin tuotannonalalle aiheutuu vahinkoa. Sen vuoksi unionin tuotannonalan tilanteesta ei voi tehdä johtopäätöksiä sen perustella, että komissio päättää jatkaa tutkimusta sen sijaan, että se ottaisi käyttöön väliaikaisia toimenpiteitä, kuten tässä tapauksessa.

(29) Koska väliaikaisia polkumyyntitoimenpiteitä ei otettu käyttöön, tuontia ei kirjattu.

1.9 Myöhempi menettely

(30) Komissio jatkoi kaikkien lopullisia päätelmiään varten tarpeellisina pitämiensä tietojen hankkimista ja tarkistamista.

(31) Kerättyjen ja tarkistettujen tietojen analysoinnin jälkeen komissio ilmoitti MMK:lle ja PAOS:lle aikomuksestaan soveltaa käytettävissä olevia tietoja kyselyvastausten tiettyihin osiin perusasetuksen 18 artiklan mukaisesti. Komissio antoi yrityksille mahdollisuuden esittää huomautuksia. Käytettävissä olevien tietojen soveltamisen syitä ja yritysten esittämiä huomautuksia käsitellään tämän asetuksen 3.1.2 jaksossa.

(32) Lopullisia päätelmiä tehdessään komissio otti huomioon asianomaisten osapuolten esittämät huomautukset.

(33) Komissio ilmoitti kaikille asianomaisille osapuolille niistä olennaisista tosiasioista ja huomioista, joiden perusteella se aikoi ottaa käyttöön lopullisen polkumyyntitullin Venäjältä ja Turkista peräisin olevan korroosionkestävän teräksen tuonnissa, jäljempänä ’lopullisten päätelmien ilmoittaminen’. Kaikille osapuolille annettiin määräaika, jonka kuluessa ne voivat esittää huomautuksensa lopullisista päätelmistä.

(34) Lopullisten päätelmien ilmoittamisen jälkeen saatiin huomautuksia valituksen tekijältä, Venäjän viranomaisilta, kaikilta kolmelta yhteistyössä toimineelta venäläiseltä vientiä harjoittavalta tuottajalta, Turkin viranomaisilta, kaikilta kolmelta turkkilaiselta yhteistyössä toimineelta vientiä harjoittavalta tuottajalta ja Turkin teräsviejien järjestöltä. MMK, NLMK, Turkin viranomaiset, Tezcan ja Turkin teräsviejien järjestö pyysivät kuulemisia, ja ne järjestettiin. Osapuolten toimittamia ja/tai kuulemisissa esitettyjä huomautuksia käsitellään tämän asetuksen eri osissa.

(35) Yksittäisten täydentävien lopullisten päätelmien ilmoittamisen jälkeen Tezcan ja MMK pyysivät lisäksi kuulemismenettelystä vastaavan neuvonantajan osallistumista.

(36) Lopullisten päätelmien ilmoittamisen jälkeen CIB väitti, että tutkimusajanjakson jälkeen markkinoilla tapahtuneiden muutosten vuoksi polkumyyntitoimenpiteitä olisi perusasetuksen 14 artiklan 4 kohdan mukaisesti oltava väliaikaisesti soveltamatta. CIB viittasi erityisesti korroosionkestävän teräksen jyrkkiin hinnankorotuksiin tutkimusajanjakson päättymisen jälkeen, tiettyjen unionin tuottajien vahvasti parantuneeseen kannattavuuteen sen jälkeen sekä Venäjän vastaisiin pakotteisiin, jotka takaisivat, että vahinko ei todennäköisesti toistuisi toimenpiteiden soveltamatta jättämisen seurauksena.

(37) Toimenpiteet voidaan 14 artiklan 4 kohdan mukaisesti jättää väliaikaisesti soveltamatta vain, jos unionin tuotannonalalle aiheutuva vahinko ei todennäköisesti toistuisi soveltamatta jättämisen seurauksena. Komission asiakirja-aineistossa ei ole tietoja, jotka osoittaisivat unionin tuotannonalan tilanteen parantuneen tutkimusajanjakson päättymisen jälkeen niin, että vahingon toistuminen olisi epätodennäköistä. Korroosionkestävän teräksen hintojen mahdollinen nousu tutkimusajanjakson päättymisen jälkeen ei yksistään riitä perusteeksi väittämälle, että Unionin tuotannonalalle ei enää aiheutuisi vahinkoa, vaikka CIB:n väite ”tiettyjen unionin tuottajien” kannattavuudesta olisikin hyväksytty. Tutkimuksen vireillepanolla on itsessään voinut olla tällaisia vaikutuksia, ja nämä vaikutukset häviäisivät nopeasti, jos toimenpiteet jätettäisiin väliaikaisesti soveltamatta. Komissio voi jättää toimenpiteet väliaikaisesti soveltamatta vain, jos se on ensin analysoinut huolellisesti unionin tuotannonalan tutkimusajanjakson jälkeistä tilannetta sekä väitettyjä markkinaolosuhteiden muutoksia, mikä edellyttää yksityiskohtaisten tietojen keräämistä. Tämä arviointi tehdään yleensä tutkintamenettelyn ulkopuolella, etenkin jos kyseiset väitteet esitetään myöhäisessä vaiheessa ja ilman asiaa tukevaa tarvittavaa näyttöä, kuten tässä tapauksessa.

(38) Lopullisten päätelmien ilmoittamisen jälkeen Venäjän viranomaiset väittivät, että perusasetuksen 18 artiklan soveltaminen kahteen venäläiseen vientiä harjoittavaan tuottajaan ei ollut oikeutettua, sillä yritykset osoittivat yhteistyöhalukkuutta, toimittivat kattavat vastaukset kyselylomakkeeseen ja lisätietopyyntöihin, mukaan lukien välivaiheen laskelmat, sekä tekivät pyydetyt oikaisut. Lisäksi Venäjän viranomaiset huomauttivat, että 18 artiklan soveltamista koskevat kirjeet lähetettiin yli kuukausi tarkastusten ja etätarkastusten päättymisen jälkeen.

(39) Komissio huomautti, että perusasetuksen 18 artiklan soveltamisen perusteet oli asianmukaisesti ilmoitettu ja selitetty asianomaisille yrityksille sen jälkeen, kun kaikki kyselylomakkeesta ja puutteita koskeviin kirjeisiin toimitetuista vastauksista saadut tiedot sekä tarkastusten ja etätarkastusten aikana kerätyt tiedot oli analysoitu asianmukaisesti. PAOS:n osalta asiaa käsitellään yksityiskohtaisesti 93–109 kappaleessa. MMK:n osalta asiaa käsitellään yleisesti 75–90 kappaleessa ja luottamuksellisista syistä tarkemmin yrityskohtaisissa päätelmissä. Näin ollen komissio hylkäsi perusasetuksen 18 artiklan soveltamista koskevat Venäjän viranomaisten väitteet.

2. TARKASTELTAVANA OLEVA TUOTE JA SAMANKALTAINEN TUOTE

2.1 Tarkasteltavana oleva tuote

(40) Tarkasteltavana oleva tuote on Venäjältä ja Turkista peräisin olevat raudasta tai seosteräksestä tai seostamattomasta teräksestä valmistetut valssatut levyvalmisteet, jotka on pinnoitettu kuumasinkityksellä sinkillä ja/tai alumiinilla ja/tai magnesiumilla, mukaan lukien piiseosteiset, ja passivoitu kemiallisesti, joilla voi olla myös muu pintakäsittely, kuten öljyäminen tai orgaaninen passivointi, ja jotka sisältävät enintään 0,5 painoprosenttia hiiltä, enintään 1,1 painoprosenttia alumiinia, enintään 0,12 painoprosenttia niobiumia, enintään 0,17 painoprosenttia titaania ja enintään 0,15 painoprosenttia vanadiumia, kelattuina, määrämittaan leikattuina levyinä ja kapeina nauhoina ja jotka luokitellaan tällä hetkellä CN-koodeihin ex 7210 41 00, ex 7210 49 00, ex 7210 61 00, ex 7210 69 00, ex 7210 90 80, ex 7212 30 00, ex 7212 50 61, ex 7212 50 69, ex 7212 50 90, ex 7225 92 00, ex 7225 99 00, ex 7226 99 30, ex 7226 99 70 (Taric-koodit: 7210410020, 7210410030, 7210490020, 7210490030, 7210610020, 7210610030, 7210690020, 7210690030, 7210908092, 7212300020, 7212300030, 7212506120, 7212506130, 7212506920, 7212506930, 7212509014, 7212509092, 7225920020, 7225920030, 7225990022, 7225990023, 7225990041, 7225990092, 7225990093, 7226993010, 7226993030, 7226997013, 7226997093, 7226997094), jäljempänä ’tarkasteltavana oleva tuote’. Tutkimukseen eivät sisälly seuraavat tuotteet: — ruostumatonta terästä, piiseosteista sähköteknistä terästä ja pikaterästä olevat tuotteet, — ei enempää valmistetut kuin kuumavalssatut tai kylmävalssatut tuotteet.

(41) Korroosionkestävää terästä valmistetaan siten, että valssatut teräskelat, -levyt ja -nauhat pinnoitetaan upottamalla ne sulaan metalli- tai sinkkiseoskylpyyn. Pinnoitemetalli yhdistyy teräsalustaan metallurgisessa reaktiossa ja muodostaa monikerroksisen teräkseen kiinnittyvän seosrakenteen. Tuotteen pinnalle tehdään kemiallinen passivointikäsittely, joka suojaa pintaa kosteudelta ja vähentää korroosion riskiä varastoinnin ja kuljetuksen aikana.

(42) Korroosionkestävää terästä käytetään pääasiassa rakennusteollisuudessa erilaisissa verhoukseen tarkoitetuissa rakennusmateriaaleissa mutta myös kodinkoneiden valmistuksessa sekä syväveto- ja kuviointiprosesseissa ja pienissä hitsatuissa putkissa.

2.2 Samankaltainen tuote

(43) Tutkimuksessa kävi ilmi, että seuraavilla tuotteilla on samat fyysiset, kemialliset ja tekniset perusominaisuudet ja peruskäyttötarkoitukset: — tarkasteltavana oleva tuote, — Venäjän ja Turkin kotimarkkinoilla tuotettu ja myyty tuote sekä — unionin tuotannonalan unionissa tuottama ja myymä tuote.

(44) Komissio päätti, että kyseiset tuotteet ovat näin ollen perusasetuksen 1 artiklan 4 kohdassa tarkoitettuja samankaltaisia tuotteita.

2.3 Tuotteen määritelmää koskevat väitteet

(45) Eräs tuoja pyysi paksuudeltaan alle 0,40 mm olevan korroosionkestävän teräksen, jäljempänä ’ohuet kokoluokat’, jättämistä määrittelyn ulkopuolelle. Osapuoli väitti, että enemmän työvoimaa vaativat ja kalliimmat ohuet kokoluokat muodostavat erillisen segmentin, jota unionin tuotannonala ei tuota riittävästi. Osapuoli lisäsi, että ohuiden kokoluokkien jättäminen määrittelyn ulkopuolelle ei heikentäisi valituksen tekijän vaatimien toimien korjaavaa vaikutusta, kun taas ohuita kokoluokkia koskevien polkumyyntitoimenpiteiden käyttöönotto aiheuttaisi vahinkoa käyttäjille (koska kyseisiä tuotteita ei olisi saatavilla kilpailukykyisin hinnoin).

(46) Komissio ei pitänyt pyyntöä perusteltuna, koska unionin tuotannonalalla on kapasiteettia korroosionkestävän teräksen kaikkien tarvittavien kokojen tuottamiseen (8). Komissio totesi myös, että koosta tai tuontipaikasta riippumatta kaikentyyppiset korroosionkestävät teräkset tuotetaan kuumasinkityslinjoilla ja niillä on samat fyysiset ja tekniset perusominaisuudet sekä lopulliset käyttötarkoitukset, ja ne ovat keskenään vaihdettavissa. Tämän vuoksi komissio hylkäsi määritelmän ulkopuolelle jättämistä koskevan pyynnön.

(47) Turkkilainen Tezcan, joka tuottaa muun muassa alumiini-sinkkiseoksella päällystettyä korroosionkestävä terästä, jäljempänä ’alusinkki-teräs’, tuottaja, pyysi alusinkki-teräksen jättämistä toimenpiteiden soveltamisalan ulkopuolelle. Osapuolen mukaan alusinkki-terästuotteet ovat erillinen korroosionkestävän teräksen segmentti, joka ei kilpaile unionin tuotannonalan tuottamien tuotteiden kanssa. Osapuoli totesi, että alusinkki-terästuotteita ei tuotettu unionissa ”kaupallisesti kannattavia määriä” ja että kyseistä tuotetta valmistava unionin tuottaja ei pystynyt toimittamaan unionin kysynnän tyydyttämiseksi vaadittavaa määrää alusinkki-terästä.

(48) Komissio ei pitänyt pyyntöä perusteltuna, koska unionin tuotannonalalla on olemassa kapasiteettia alusinkki-teräksen tuottamiseen, vaikka sen valmistaminen unionissa olikin tilapäisesti vähäistä. Komissio totesi myös, että pinnoitteesta riippumatta kaikentyyppiset korroosionkestävät teräkset tuotetaan kuumasinkityslinjoilla. Lisäksi alusinkki-teräksellä ja muilla pinnoitteilla varustetuilla korroosionkestävillä teräksillä on samat fyysiset ja tekniset perusominaisuudet sekä lopulliset käyttötarkoitukset, ja ne ovat keskenään vaihdettavissa (9). Näin ollen komissio hylkäsi toimenpiteiden soveltamisalan ulkopuolelle jättämistä koskevan pyynnön.

(49) Lopullisten päätelmien ilmoittamisen jälkeen Tezcan toisti pyyntönsä. Se väitti, että unionissa ei ole tuotantoa ainoan alusinkki-teräksen tuottajan huonon taloudellisen hallinnon vuoksi. Tezcan painotti, että alusinkki ja alusinkki-teräs ovat tuotantoprosessinsa ja eräiden ominaisuuksiensa perusteella fyysisesti, kemiallisesti ja teknisesti aivan eri tuote kuin sinkitty korroosionkestävä teräs.

(50) Komissio ei pitänyt Tezcanin pyyntöä perusteltuna, koska Tezcanin mainitsemalla tuottajalla oli toteuttamiskelpoinen liiketoimintasuunnitelma ja se oli edelleen elinkelpoinen osa unionin tuotannonalaa. Komissio oli myös todennut, että pinnoitteesta riippumatta korroosionkestävä teräs tuotetaan kuumasinkityslinjoilla, minkä Tezcan vahvisti todetessaan, että alusinkki-teräksen ainoalla unionin tuottajalla on yksi kuumasinkityslinja, mutta kahta pataa keskenään vaihtamalla tuottaja voi päättää, tuotetaanko alusinkki-terästä vai muita tuotteita. Lisäksi väite siitä, että kaikilla korroosionkestävän teräksen pinnoitteilla ei ole täsmälleen samoja ominaisuuksia, ei muuta sitä tosiasiaa, että alusinkki-teräksellä ja muilla pinnoitteilla varustetuilla korroosionkestävillä teräksillä on samat fyysiset ja tekniset perusominaisuudet sekä lopulliset käyttötarkoitukset, ja ne ovat keskenään vaihdettavissa (10). Näin ollen komissio hylkäsi toimenpiteiden soveltamisalan ulkopuolelle jättämistä koskevan pyynnön.

3. POLKUMYYNTI

3.1 Venäjä

3.1.1 Normaaliarvo

(51) Komissio tutki ensin, oliko kunkin yhteistyössä toimineen vientiä harjoittavan tuottajan kotimarkkinamyynnin kokonaismäärä edustava perusasetuksen 2 artiklan 2 kohdan mukaisesti. Kotimarkkinamyyntiä pidetään edustavana, jos samankaltaisen tuotteen riippumattomille asiakkaille suuntautuvan kotimarkkinamyynnin osuus vientiä harjoittavaa tuottajaa kohden on vähintään viisi prosenttia sen tarkasteltavana olevan tuotteen kokonaisvientimäärästä unioniin tutkimusajanjakson aikana. Tällä perusteella kunkin yhteistyössä toimineen vientiä harjoittavan tuottajan samankaltaisen tuotteen kokonaismyynti kotimarkkinoilla todettiin edustavaksi.

(52) Tämän jälkeen komissio yksilöi ne kotimarkkinoilla myydyt tuotelajit, jotka olivat samanlaisia kuin unioniin vietäviksi myydyt tuotelajit tai niihin verrattavissa.

(53) Seuraavaksi komissio tutki perusasetuksen 2 artiklan 2 kohdan mukaisesti, oliko kunkin yhteistyössä toimineen vientiä harjoittavan tuottajan kotimarkkinamyynti edustavaa kunkin sellaisen tuotelajin osalta, joka on samanlainen kuin unioniin vietäviksi myydyt tuotelajit tai verrattavissa niihin. Tuotelajin kotimarkkinamyynti on edustavaa, jos kyseisen tuotelajin riippumattomille asiakkaille suuntautuvan kotimarkkinamyynnin kokonaismäärä tutkimusajanjakson aikana on vähintään 5 prosenttia samanlaisen tai siihen verrattavissa olevan tuotelajin kokonaisvientimäärästä unioniin.

(54) Komissio vahvisti, että MMK ei myynyt yhtä tuotelajia edustavassa määrin kotimarkkinoilla. Lisäksi yksikään kolmesta yhteistyössä toimineesta venäläisestä vientiä harjoittavasta tuottajasta ei myynyt tiettyjä tuotelajeja lainkaan kotimarkkinoilla.

(55) Seuraavaksi komissio määritti kunkin tuotelajin osalta kotimarkkinoiden riippumattomille asiakkaille suuntautuvan kannattavan myynnin osuuden tutkimusajanjaksolla, jotta se voisi päättää, käytetäänkö normaaliarvon laskemisessa tosiasiallista kotimarkkinamyyntiä perusasetuksen 2 artiklan 4 kohdan mukaisesti.

(56) Normaaliarvo perustuu kunkin tuotelajin tosiasialliseen kotimarkkinahintaan riippumatta siitä, oliko myynti kannattavaa vai ei, jos a) vähintään laskettuja tuotantokustannuksia vastaavalla nettomyyntihinnalla tapahtuneen tuotelajin myynnin määrä oli yli 80 prosenttia tämän tuotelajin kokonaismyyntimäärästä ja b) tuotelajin painotettu keskimääräinen myyntihinta vastaa vähintään tuotannon yksikkökustannuksia.

(57) Tässä tapauksessa normaaliarvo on kyseisen tuotelajin koko kotimarkkinamyynnin hintojen painotettu keskiarvo tarkastelua koskevan tutkimusajanjakson aikana.

(58) Normaaliarvo on tuotelajien pelkästään kannattavan kotimarkkinamyynnin tuotelajikohtainen tosiasiallinen kotimarkkinahinta tarkastelua koskevan tutkimusajanjakson aikana, jos a) tuotelajin kannattavan myynnin määrä on enintään 80 prosenttia tämän tuotelajin kokonaismyyntimäärästä, tai b) tuotelajin painotettu keskimääräinen hinta alittaa tuotannon yksikkökustannukset.

(59) Kotimarkkinamyynnin analyysi osoitti, että tuotelajista riippuen 47–100 prosenttia MMK:n kaikesta kotimarkkinamyynnistä, 43–100 prosenttia NLMK:n kaikesta kotimarkkinamyynnistä ja 24–100 prosenttia PAOS:n kaikesta kotimarkkinamyynnistä oli kannattavaa ja myynnin painotettu keskimääräinen myyntihinta oli tuotantokustannuksia korkeampi. Näin ollen normaaliarvo laskettiin kaiken kotimarkkinamyynnin hintojen painotettuna keskiarvona tutkimusajanjaksolla tai pelkän kannattavan myynnin painotettuna keskiarvona.

(60) Niiden tuotelajien osalta, joiden painotettu keskimääräinen myyntihinta oli tuotantokustannuksia alempi, normaaliarvo laskettiin kyseisen tuotelajin kannattavan myynnin painotettuna keskiarvona.

(61) Jos samankaltaisen tuotteen tuotelajia ei myyty tavanomaisessa kaupankäynnissä tai jos tuotelajia ei myyty edustavassa määrin kotimarkkinoilla, komissio muodosti laskennallisen normaaliarvon perusasetuksen 2 artiklan 3 ja 6 kohdan mukaisesti.

(62) Laskennallinen normaaliarvo määritettiin lisäämällä yhteistyössä toimineiden vientiä harjoittavien tuottajien samankaltaisen tuotteen keskimääräisiin tuotantokustannuksiin tutkimusajanjakson aikana seuraavat: a) painotetut keskimääräiset myynti-, yleis- ja hallintokustannukset, jotka aiheutuivat yhteistyössä toimineiden vientiä harjoittavien tuottajien samankaltaisen tuotteen kotimarkkinamyynnistä tavanomaisessa kaupankäynnissä tutkimusajanjakson aikana, ja b) yhteistyössä toimineiden vientiä harjoittavien tuottajien saama painotettu keskimääräinen voitto samankaltaisen tuotteen kotimarkkinamyynnistä tavanomaisessa kaupankäynnissä tutkimusajanjakson aikana.

(63) Sellaisiin tuotelajeihin, joita ei myyty edustavassa määrin kotimarkkinoilla, lisättiin keskimääräiset myynti-, yleis- ja hallintokustannukset sekä voitto tavanomaisessa kaupankäynnissä kotimarkkinoilla kyseisten tuotelajien osalta suoritetuista liiketoimista. Sellaisiin tuotelajeihin, joita ei myyty kotimarkkinoilla lainkaan, lisättiin painotetut keskimääräiset myynti-, yleis- ja hallintokustannukset sekä voitto kaikista tavanomaisessa kaupankäynnissä kotimarkkinoilla suoritetuista liiketoimista.

(64) Tuotantokustannuksia oikaistiin, jos se oli perusteltua perusasetuksen 2 artiklan 5 kohdan mukaisesti. Kaikki kolme yhteistyössä toiminutta vientiä harjoittavaa tuottajaa hankkivat tiettyjä raaka-aineita etuyhteydessä olevilta toimittajilta. Komissio tutki, ostettiinko kyseiset raaka-aineet markkinaehtoisella hinnalla, ja oikaisi tarvittaessa tuotantokustannuksia siten, että ne kuvastavat kohtuullisesti tarkasteltavana olevan tuotteen tuotantoon ja myyntiin liittyviä kustannuksia.

(65) Lopullisten päätelmien ilmoittamisen jälkeen NLMK väitti, että kyseiset oikaisut olivat perusteettomia erityisesti siksi, että komissio ei ottanut huomioon NLMK:lle ja etuyhteydettömille asiakkaille eri toimitusehdoilla myytyjen tutkittujen raaka-aineiden hintaan sisältyvien rahtikustannusten vaikutusta, vaikka nämä tiedot olivat saatavilla. Komissio hyväksyi väitteen tiettyjen raaka-aineiden osalta ja tarkisti normaaliarvoa sen mukaisesti. Tarkistetut laskelmat annettiin yritykselle tiedoksi.

(66) Lopullisten päätelmien ilmoittamisen jälkeen PAOS esitti, että perusasetuksen 2 artiklan 5 kohdan mukainen raaka-ainekustannusten oikaisu oli lainvastainen. Yritys väitti erityisesti, että perusasetuksen 2 artiklan 5 kohta sallii komission poiketa yrityksen kirjanpidosta kahdessa tilanteessa: a) mikäli kirjanpitomerkintöjä ei ole tehty kyseisessä maassa yleisesti hyväksyttyjen kirjanpitoperiaatteiden mukaisesti ja b) mikäli kirjanpitomerkinnät eivät anna kohtuullisen hyvää käsitystä kyseisen tuotteen valmistukseen ja myyntiin liittyvistä kustannuksista. Jälkimmäisen tilanteen osalta yritys viittasi WTO:n valituselimen raportin Ukraine – Ammonium Nitrate (Russia) (11) 6.97 kohtaan, jonka mukaan ”[WTO:n polkumyynnin vastaisen sopimuksen] 2.2.1.1 artiklan ensimmäisen virkkeen toinen edellytys koskee sitä, vastaako tai toisintaako tutkimuksen kohteena olevan viejän tai tuottajan kirjanpito asianmukaisesti ja riittävästi tutkimuksen kohteena olevalle viejälle tai tuottajalle aiheutuneita kustannuksia, joilla on todellinen yhteys tarkasteltavana olevan tuotteen tuotantoon ja myyntiin”.

(67) Komissio huomautti, että valituselimen raportin Ukraina – Ammonium Nitrate (Russia) 6.97 kohtaa olisi tarkasteltava sitä edeltävissä kohdissa esitetyssä asiayhteydessä. Valituselin hyväksyi jo asiassa EU – Biodiesel (Argentiina) (12), että etuyhteydessä olevien osapuolten välisten raaka-ainehintojen ei voitu katsoa olevan markkinaehtoisia, joten ne voitiin hylätä. Valituselimen raportin Ukraina – Ammonium Nitrate (Russia) 6.97 kohdassa selvennetään, että paneelin raportissa EU – Biodiesel (Argentina) mainittuja tilanteita ei pitäisi pitää yleisinä poikkeuksina, vaan niitä olisi tarkasteltava tapauskohtaisesti. Tässä tapauksessa komissio hylkäsi PAOS:n etuyhteydessä olevilta toimittajilta ostamien tiettyjen raaka-aineiden hinnat asianmukaisen analyysin perusteella ja siten täysin WTO:n sääntöjen mukaisesti. Komissio vertasi etuyhteydessä olevan toimittajan PAOS:ltä veloittamia hintoja etuyhteydessä olevan toimittajan etuyhteydettömiltä asiakkailta veloittamiin hintoihin. Tämän perusteella komissio katsoi, että etuyhteydessä olevan tavarantoimittajan PAOS:ltä veloittamat hinnat eivät olleet markkinaehtoisia. Näin ollen väite hylättiin.

(68) Lisäksi PAOS väitti, että komissio ei käyttänyt asianmukaista menetelmää analysoidessaan, oliko PAOS:n siihen etuyhteydessä oleville toimittajille maksama tiettyjen raaka-aineiden hinta markkinaehtoinen. Yritys väitti, että komission olisi pitänyt verrata keskenään hintoja, joita PAOS maksoi ostaessaan raaka-ainetta siihen etuyhteydessä olevilta toimittajilta, ja hintoja, joita riippumattomat toimittajat veloittivat.

(69) Tältä osin komissio totesi, että etuyhteydessä olevan toimittajan veloittamien hintojen käyttö markkinaehtoisten hintojen analyysissä oli vakiintunut käytäntö. Tässä tapauksessa etuyhteydessä olevan toimittajan myyntihinnat PAOS:lle ja etuyhteydettömille asiakkaille olivat saatavilla ja tarkastettuja. Näin ollen komissio katsoi asianmukaiseksi käyttää tarkastettuja tietoja analyysissään. Yritys ei myöskään antanut hintaerolle muuta selitystä kuin toimittajan ja PAOS:n välisen etuyhteyden. Näin ollen komissio hylkäsi väitteen.

(70) Lisäksi PAOS kommentoi useita markkinaehtoisten hintojen analyysiin liittyviä teknisiä yksityiskohtia. Ensinnäkin yhtiö vastusti rahoitustuottojen hylkäämistä laskettaessa hiilentoimittajan kärsimää tappiota. Toiseksi yritys väitti, että komissio ei ottanut hintavertailussa asianmukaisesti huomioon PAOS:n ostamien tiettyjen hiililaatujen eroja. Kolmanneksi yritys toi esiin laskuvirheen hiilen kokonaiskulutusta koskevissa laskelmissa. Neljänneksi yritys väitti, että komissio vertasi virheellisesti rautamalmipellettien myyntihintaa etuyhteydettömille asiakkaille PAOS:ltä veloitettuun hintaan rautamalmipelleteistä, jotka ostettiin etuyhteydessä olevalta toimittajalta yksinomaan jälleenmyyntiä varten. Viidenneksi yritys väitti, että komissio ei ottanut huomioon PAOS:lle ja etuyhteydettömille asiakkaille toimitettujen rautamalmipellettien erilaisia toimitusehtoja ja niistä johtuvia eroja myyntihintaan sisältyvissä kuljetuskustannuksissa. Kuudenneksi, kun komissio teki hinta-analyysin laajasta valikoimasta rautamalmipellettejä (fluksattu ja ei-fluksattu), yritys väitti, että tiettyjä pellettejä, joita koskevia tietoja ei ollut eritelty ostoluettelossa, olisi pidettävä joko fluksattuina tai ei-fluksattuina.

(71) Komissio tutki väitteet ja totesi, että 70 kappaleessa kuvatut toinen, kolmas ja neljäs kohta oikeuttivat kustannusten oikaisua koskevan laskelman korjaamiseen. Tältä osin komissio vertasi kyseisen hiililaadun hintaa mahdollisimman samankaltaiseen hiililaatuun, oikaisi laskuvirheen hiilen kokonaiskulutusta koskevissa laskelmissa ja käytti markkinaehtoisen hinnan analyysissä PAOS:n kulutukseen tarkoitettujen rautamalmipellettien myyntihintaa. Korjatut luvut annettiin yritykselle uudelleen tiedoksi.

(72) Komissio kuitenkin hylkäsi 70 kappaleessa esitetyt ensimmäisen, viidennen ja kuudennen väitteen seuraavista syistä: — Rahoitustuotot hylättiin, koska ne muodostuivat myönnetyistä lainoista saaduista koroista. Sen vuoksi komissio ei katsonut kyseisen tuoton liittyvän raaka-aineen tuottamiseen ja myyntiin. — Komissio ei voinut ottaa huomioon eri toimitusehdoilla myytyjen tuotteiden hintaan sisältyvien rahtikustannusten eroja, koska etuyhteydessä oleva toimittaja tai PAOS eivät kumpikaan raportoineet aiheutuneita rahtikuluja. — PAOS:n toimittamia tietoja siitä, olivatko tietyntyyppisiset rautamalmipelletit fluksattuja vai ei-fluksattuja, ei voitu varmentaa tutkimuksen tässä vaiheessa. Yritys ei myöskään esittänyt näyttöä väitteensä tueksi.

3.1.2 Vientihinta

(73) Venäläiset yhteistyössä toimineet vientiä harjoittavat tuottajat veivät unioniin perusasetuksen 2 artiklan 9 kohdan mukaisena tuojana toimivien etuyhteydessä olevien yritysten tai kolmannessa maassa sijaitsevien etuyhteydessä olevien kauppiaiden kautta.

(74) MMK ilmoitti korroosionkestävän teräksen myynnistä unioniin Sveitsissä sijaitsevan etuyhteydessä olevan kauppiaan MMK Steel Traden kautta sekä toisen Sveitsissä sijaitsevan yrityksen kautta, jota MMK kuvasi etuyhteydettömäksi, jäljempänä ’sveitsiläinen kauppias’.

(75) Sveitsiläisen kauppiaan osalta komissio tiedusteli sen ja MMK:n välisen suhteen luonnetta. Komissio analysoi erityisesti MMK:n julkaisemat julkisesti saatavilla olevat asiakirjat, kuten MMK-ryhmän konsernitilinpäätökset (13), tiedot liiketoimista asianomaisten osapuolten kanssa (14), vuosikertomukset liitteineen (15) sekä markkinaseurantatietokannoissa, kuten Dun & Bradstreetissa, helposti saatavilla olevat tiedot.

(76) Yrityksen toimittamien ja komission muista lähteistä keräämien tietojen perusteella komissio päätteli, että MMK toimitti harhaanjohtavia tietoja suhteestaan sveitsiläiseen kauppiaaseen, mikä vaikeutti tutkimusta. Luottamuksellisuussyistä komission päätelmän perustana oleva analyysi on annettu tiedoksi ainoastaan MMK:lle.

(77) Näin ollen komissio ei pystynyt määrittämään vientihintaa yhdelle yrityksen myyntikanavalle unionin markkinoilla, koska sillä ei ollut tietoja sveitsiläisen kauppiaan kautta tapahtuneen myynnin ensimmäiseltä riippumattomalta asiakkaalta unionissa veloitettujen liiketoimien jälleenmyyntihinnoista eikä sen konkreettisista toiminnoista. Sen vuoksi komissio ilmoitti yritykselle aikomuksestaan soveltaa perusasetuksen 18 artiklaa niiden tietojen osalta, joita yritys ei toimittanut.

(78) MMK:n toimittamat selitykset, jotka se toimitti 18 artiklan aiottua soveltamista koskevan kirjeen jälkeen, eivät muuttaneet komission päätelmää siitä, että MMK toimitti harhaanjohtavia tietoja suhteestaan sveitsiläiseen kauppiaaseen vaikeuttaen täten tutkimusta. Luottamuksellisuussyistä MMK:n toimittamien perusasetuksen 18 artiklan aiottua soveltamista koskevien huomautusten analyysi paljastettiin ainoastaan MMK:lle.

(79) Näin ollen komissio vahvisti, että perusasetuksen 18 artiklaa sovelletaan sveitsiläisen kauppiaan kautta tapahtuvaan myyntiin unionin markkinoilla. Tältä osin komissio käyttää kyseisen myyntikanavan polkumyyntimarginaalin määrittämisessä perustana MMK Steel Traden kautta tapahtuneelle myynnille laskettuja polkumyyntimarginaaleja.

(80) MMK esitti lopullisia päätelmiä koskevissa huomautuksissaan, että komissio teki virheen soveltaessaan MMK:hon perusasetuksen 18 artiklaa sveitsiläisen kauppiaan osalta. Tältä osin yritys väitti, että komissio ei ottanut huomioon tiettyjä MMK:n toimittamia asiakirjoja, ja toisti selityksensä komission toteamista ristiriitaisuuksista. Lisäksi MMK väitti, että komissio rikkoi perusasetuksen 18 artiklassa asetettua käytettävissä olevien tietojen valintaa koskevaa oikeudellista periaatetta valitsemalla tarkoituksellisesti MMK:ta rankaisevia tietoja ja soveltamalla käytettävissä olevia epäsuotuisia tietoja, mikä on täysin ristiriidassa perusasetuksen 18 artiklan tavoitteen ja tarkoituksen kanssa.

(81) MMK ei toimittanut uutta näyttöä yhteydestä sveitsiläiseen kauppiaaseen. Komissio oli jo analysoinut huolellisesti kaikki tiedot, yrityksen mainitsemat asiakirjat mukaan luettuina. Lisäksi komissio totesi, että yritys ei toimittanut näyttöä, joka tukisi MMK:n ja sveitsiläisen kauppiaan yhteyttä koskevia ristiriitaisuuksia koskevia selityksiä. Näin ollen komissio vahvisti perusasetuksen 18 artiklan soveltamiseen.

(82) Komissio on eri mieltä väitteestä, jonka mukaan se olisi rikkonut perusasetuksen 18 artiklan oikeudellista periaatetta. Kuten edellä on selitetty, komissio ei pystynyt määrittämään vientihintaa yhden kokonaisen myyntikanavan kautta unioniin tapahtuvan myynnin osalta, joten se laski kyseisen myyntikanavan polkumyyntimarginaalin etuyhteydessä olevan kauppiaan MMK Steel Traden kautta tapahtuneen myynnin perusteella, sillä sen osalta komissio pystyi määrittämään vientihinnan.

(83) Tämä lähestymistapa on täysin asiaa koskevien WTO:n sääntöjen ja EU:n lainsäädännön mukainen. WTO:n paneelin raportissa United States – Anti-dumping and countervailing duties on certain products and the use of facts available (16) todetaan, että kun tutkivat viranomaiset soveltavat käytettävissä olevia tietoja, niiden on valittava puolueettomasti ja objektiivisesti tiedot, jotka muodostavat kohtuullisen korvikkeen kyseessä olevassa tapauksessa puuttuville tosiseikkoihin ja olosuhteisiin liittyville ”tarpeellisille” tiedoille. Näin tehdessään tutkivien viranomaisten on otettava huomioon kaikki asianmukaisesti saatavilla olevat tiedot. WTO:n polkumyynnin vastaisen sopimuksen 6.8 artiklassa ei edellytetä tutkivien viranomaisten valitsevan yhteistyöstä kieltäytyvän osapuolen kannalta mahdollisimman ”suotuisia” tietoja korvaavia tietoja valitessaan. Tutkivat viranomaiset voivat ottaa huomioon asian käsittelyyn liittyvät olosuhteet, joissa tietoja puuttuu, mutta 6.8 artiklassa ei sallita korvaavien tietojen valitsemista sillä perusteella, että niillä rankaistaisiin asianomaista osapuolta.

(84) Komission lähestymistapa noudatti täysin tätä määräystä. Komissio otti puolueettomasti huomioon MMK:n tosiasiallisen ja todennetun hinnoittelukäytännön myyntikanavassa, jonka asiaankuuluvat tiedot se pystyi tarkistamaan, ja käytti sitä mallina sen kanavan hinnoittelukäytännölle, jonka tietoja ei toimitettu. Se käytti keskimääräistä polkumyynnin määrää tuotelajille, joka vastasi tiedossa olevaa yrityksen polkumyyntipotentiaalia tutkimusajanjaksolla. Tilanteessa, jossa yritys on valinnut olla toimittamatta komissiolle tietoja suuresta osasta vientimyynnistään, yrityksen tutkimusajanjaksolla noudattaman tosiasiallisen ja todennetun hinnoittelukäytännön käyttöä mallina ei voida pitää puolueellisena tai rankaisevana. Näin saadaan mahdollisimman täsmälliset polkumyynti- ja vahinkomarginaalit yhteistyön puutteen ollessa merkittävä, mikä on siten MMK:n mainitseman WTO:n oikeuskäytännön mukaista. Näin ollen komissio hylkäsi väitteen.

(85) Kuten 35 kappaleessa mainitaan, MMK pyysi kuulemista kuulemismenettelystä vastaavan neuvonantajan kanssa. Kuulemisen aikana MMK toi esiin, että 18 artiklan aiottua soveltamista koskevassa kirjeessään komissio ilmoitti aikovansa soveltaa perusasetuksen18 artiklan 3 kohtaa. Yritys pyysi oikeusperustan selventämistä, sillä yleiset päätelmät sisältävässä asiakirjassa mainittiin ainoastaan perusasetuksen 18 artikla. Tältä osin yritys väitti, että komission olisi pitänyt soveltaa perusasetuksen 18 artiklan 3 kohdan säännöksiä, koska MMK vastasi kaikkiin komission pyyntöihin saada tarvittavia tietoja, ei toimittanut harhaanjohtavia tietoja eikä vaikeuttanut tutkimusta. Lisäksi yritys väitti, että komissio ei ollut koskaan pyytänyt tietoja sveitsiläisen kauppiaan vientihinnoista. Lopuksi MMK toisti väitteen, jonka mukaan komissio rikkoi perusasetuksen 18 artiklan oikeudellista periaatetta soveltaessaan käytettävissä olevia tietoja.

(86) Viittaus 18 artiklan 3 kohtaan 18 artiklan aiottua soveltamista koskevassa kirjeessä oli ilmeinen kirjoitusvirhe, sillä kirjeessä todettiin myös komission yksiköiden päätelleen, että MMK toimitti harhaanjohtavia tietoja vaikeuttaen näin tutkimusta perusasetuksen 18 artiklan 1 kohdan mukaisesti. 18 artiklan aiottua soveltamista koskevan kirjeen sanamuodoista ja asiaan liittyvistä tosiseikoista käy selvästi ilmi, että perusasetuksen 18 artiklan 3 kohdan mukaiset puutteellisten tietojen hyväksymisen edellytykset eivät täyttyneet, koska tietoja – vientihintoja ensimmäiselle riippumattomalle asiakkaalle – ei toimitettu eikä näin ollen voitu tarkistaa. Lisäksi on selvää, että osapuoli ei toiminut parhaan kykynsä mukaan. Komissio totesi myös, että MMK:n vastaus 18 artiklan aiottua soveltamista koskevaan kirjeeseen osoitti yksiselitteisesti MMK:n ymmärtäneen, että tässä tilanteessa sovellettaisiin perusasetuksen 18 artiklan 1 kohtaa ja että komissio tarkastelisi käyttäisi käytettävissä olevia tietoja. Tästä syystä MMK perusteli kyseisessä vastauksessaan, mitä tietokokonaisuuksia olisi käytettävä puuttuvien tietojen sijasta.

(87) Lisäksi se tosiseikka, että yleiset päätelmät sisältävässä asiakirjassa ei ollut viittausta perusasetuksen 18 artiklan 3 kohtaan, vahvistaa kyseisen viittauksen perusasetuksen 18 artiklan 3 kohtaan olleen kirjoitusvirhe.

(88) Yrityksen yhteistyötä koskevien 85 kappaleessa esitettyjen väitteiden osalta komissio totesi, että yritys johti komissiota harhaan MMK:n ja sveitsiläisen kauppiaan välisestä yhteydestä väittämällä edelleen, että yritykset eivät olleet etuyhteydessä. Yritys ei myöskään toimittanut sveitsiläisen kauppiaan vientihintoja eli polkumyyntimarginaalin määrittämiseen tarvittavia tietoja. Komissio piti katteettomana yrityksen väitettä siitä, että komissio ei olisi missään vaiheessa pyytänyt sveitsiläisen kauppiaan vientihintoja. Kauppapolitiikan pääosaston verkkosivustolla tutkimuksen vireillepanopäivänä julkaistussa vientiä harjoittaville tuottajille tarkoitetussa kyselylomakkeessa pyydettiin selkeästi tutkimuksen kohteena olevan tuotteen unioniin suuntautuvaan vientiin osallistuvia yrityksiä täyttämään kyselylomakkeen liite I (17). Näin ollen MMK:n ja sveitsiläisen kauppiaan välisen yhteyden jatkuva kieltäminen ja sveitsiläisen kauppiaan vientihintojen toimittamatta jättäminen vaikeuttivat tutkimusta.

(89) Näin ollen komissio vahvisti, että se katsoi tosiseikkojen täyttävän perusasetuksen 18 artiklan 1 kohdan kriteerit. Kuten 82–84 kappaleessa selitetään, komissio pyrki kuitenkin määrittämään, mitkä käytettävissä olevat tiedot – kyseisen yrityksen toimittamien tosiasiallisten tietojen pohjalta – muodostaisivat kohtuullisen vastineen tässä tapauksessa tarvittaville puuttuville tiedoille.

(90) Kuulemismenettelystä vastaavan neuvonantajan suositusten mukaisesti komissio tarkasteli huolellisesti yrityksen kuulemisessa esiin tuomia asioita ja ilmoitti päätelmistään neuvonantajalle.

(91) Edellä 81–84 ja 86–89 kappaleessa esitettyjen selvennysten lisäksi komissio paljasti yksityiskohtaisemman analyysin MMK:n tekemistä lopullisia päätelmiä koskevista huomautuksista ja esitti sen luottamuksellisuussyistä ainoastaan yritykselle kuulemistilaisuudessa.

(92) PAOS harjoitti vientiä unioniin Sveitsissä sijaitsevan etuyhteydessä olevan kauppiaan Severstal Export GmbH:n sekä Latviassa sijaitsevan etuyhteydessä olevan tuojan SIA Severstal Distributionin kautta. SDE on palvelukeskus, joka myi korroosionkestävää terästä unionin asiakkaille sekä jalostamattomana että jatkojalostuksen jälkeen.

(93) SDE ei toimittanut tietoja korroosionkestävän teräksen ostoista eikä varastoista kyselylomakkeessaan eikä puutteita koskeviin kirjeisiin toimittamissaan vastauksissa. Yritystä muistutettiin tietojen toimittamisesta 15 päivänä marraskuuta 2021 ja 25 päivänä tammikuuta 2022 lähetetyillä sähköposteilla. Puutteita koskevassa kirjeessä esitetystä pyynnöstä ja edellä mainituista muistutuksista huolimatta yritys toimitti puuttuvat tiedot vasta tarkastuskäynnin ensimmäisenä päivänä. Komissiolla ei näin ollen ollut mahdollisuutta analysoida ostotietoja ennen tarkastuskäyntiä eikä etenkään tarkistaa niiden johdonmukaisuutta kyselylomakkeen muiden osien ja puutteita koskeviin kirjeisiin toimitettujen vastausten kanssa. Etuyhteydessä olevan kauppiaan ostotietoja käytetään yleensä yhdistämään vientiä harjoittavan tuottajan myynti sen kauppiaaseen tai jälleenmyyntiä harjoittavaan tuojaan, ja tiedot ovat ratkaisevia vientihinnan määrittämisen kannalta.

(94) Komissio totesi jo SDE:n toimitiloihin tehdyn tarkastuskäynnin aikana, että SDE:n jälleenmyyntitapahtumiin kirjattuihin tuotelajeihin liittyi ongelmia, joista se ilmoitti yritykselle. Komissio valitsi jälleenmyyntitapahtumista otoksen, ja tarkasti saatavilla olevat asiakirjat, jotka tukivat yrityksen toimittamia tietoja, mukaan lukien myytyjen tuotteiden tekniset eritelmät. Komissio keräsi kahdestatoista myyntilaskusta muodostuvaan otokseen liittyvät asiakirjat. Neljässä tapauksessa komissio totesi, että tuotelaji oli kirjattu virheellisesti. Yritys suostui tekemään korjauksia. Se kuitenkin väitti, että olisi liian työlästä verrata kaikkia jälleenmyyntitapahtumia, joita asia mahdollisesti koskee, ja myyntitilauksissa sovittuja teknisiä eritelmiä keskenään. Sen vuoksi yritys ehdotti käytettäväksi menetelmää, joka perustuu PAOS:n SDE:lle myymiin tuotelajeihin. Ongelma kirjattiin asianmukaisesti tarkastusraporttiin, joka on annettu tiedoksi yritykselle. Yrityksellä oli mahdollisuus esittää huomautuksia mahdollisista asiavirheistä. SDE ei kuitenkaan vastustanut tarkastusraporttia miltään osin.

(95) Tarkastuskäynnin jälkeen komissio vertasi SDE:n vasta tarkastuskäynnin aikana toimittamia ostotietoja PAOS:n vastaaviin myyntitietoihin. Komissio totesi, että nämä kaksi tietoaineistoa olivat edelleen epäjohdonmukaisia tuotelajien osalta.

(96) SDE:n ilmoittamat tuotelajit, jotka ostettiin tutkimusajanjaksolla PAOS:ltä, mutta joita PAOS ei ilmoittanut myynniksi SDE:lle, muodostavat noin 30 prosenttia SDE:n ilmoittamasta ostetusta kokonaismäärästä.

(97) Sen sijaan, että komissio olisi hylännyt tietoaineiston kokonaisuudessaan, se käytti virheellisesti luokiteltujen tuotelajien jälleenmyyntitapahtumien polkumyyntimarginaalin määrittämisessä perustana niitä jälleenmyyntitapahtumia, joissa tuotelajit oli luokiteltu oikein.

(98) Komissio totesi, että PAOS ei toimittanut tarvittavia tietoja asetetussa määräajassa, mikä vaikeutti tutkimusta. Komissio ilmoitti yritykselle aikomuksestaan soveltaa perusasetuksen 18 artiklaa niiden tietojen osalta, joita yritys ei toimittanut.

(99) Yritys ilmoitti 18 artiklan aiottua soveltamista koskevaa kirjettä koskevissa huomautuksissaan toimittaneensa kaikki tiedot, mukaan lukien välivaiheen tiedostot, kun niitä on pyydetty. Se muistutti lisäksi, että tuotelajien luominen selitettiin komissiolle, joka tarkasti ne. Kun komissio havaitsi virheitä ilmoitetuissa tuotelajeissa, yritys teki korjauksia. PAOS väitti, että ostotietoja ei käytetty polkumyyntilaskelmissa. Lisäksi se huomautti, että komissio ei ottanut näitä kysymyksiä esille etätarkastusten ja tarkastuskäyntien aikana. Mitä tulee komission päätelmään SDE:n unionin markkinoilla myymien tuotelajien yksilöimisen mahdottomuudesta, yritys muistutti selityksistä, jotka se oli toimittanut vastauksessaan puutteita koskevaan kirjeeseen. Yrityksen mukaan SDE ei pystynyt osoittamaan ostettujen ja myytyjen tavaroiden välillä liiketoimikohtaista yhteyttä varastoinnin vuoksi sekä siksi, että ostettujen ja myytyjen tavaroiden valikoimat eivät vastaa toisiaan.

(100) Komissio ei kiistä sitä, että PAOS ja SDE toimittivat lopulta kyselylomakkeessa pyydetyt tiedot. Tiettyjen tietojen toimittaminen myöhässä kuitenkin haittasi vakavasti komission kykyä analysoida tietoja asianmukaisesti.

(101) Vaikka ostotietoja ei itsessään käytetä polkumyyntimarginaalin laskennassa, niiden avulla tarkistetaan ja varmennetaan laskennassa käytettävien tuottajan ja siihen etuyhteydessä olevan tuojan toimittamien tietojen keskinäinen johdonmukaisuus. Tässä tapauksessa PAOS:n myyntitietojen vertaaminen SDE:n ostotietoihin samalta ajalta eli tutkimusajanjaksolta paljasti, että joko PAOS tai SDE raportoi tuotelajeista virheellisesti.

(102) Lisäksi komissio ei voinut olla tietoinen tämän ongelman laajuudesta etätarkastusten ja tarkastuskäynnin aikana, koska SDE toimitti ostotietonsa vasta tarkastuksen ensimmäisenä päivänä, joten komissiolla ei ollut mahdollisuutta analysoida tietoja etukäteen. Komissio kuitenkin huomautti jo tarkastuskäynnin aikana, että eräät tuotelajit oli ilmoitettu virheellisesti otokseen valituissa myyntitapahtumissa, jotka tarkastettiin yksityiskohtaisesti.

(103) Lopuksi on todettava, että PAOS:n myyntitietojen ja SDE:n jälleenmyyntitietojen välisen suoran yhteyden puuttuminen ei ollut varsinainen ongelma. Komissio totesi, että SDE:n tutkimusajanjakson aikana jälleenmyymät tuotteet oli tietyssä määrin ostettu ennen tutkimusajanjaksoa. Pääasiallinen ongelma oli kuitenkin se, että tuotelajit, jotka SDE ilmoitti ostetuiksi tutkimusajanjaksolla PAOS:ltä, eivät monissa tapauksissa vastanneet tuotelajeja, jotka PAOS ilmoitti myyneensä tutkimusajanjaksolla SDE:lle. Tästä syystä komissio ei pystynyt määrittämään tai todentamaan, mitä PAOS:n tuottamia tuotelajeja SDE tosiasiallisesti jälleenmyi unionin markkinoilla tutkimusajanjakson aikana.

(104) Edellä esitetyn perusteella komissio vahvisti, että perusasetuksen 18 artiklaa sovelletaan SDE:n kautta tapahtuvaan tiettyjen tuotteiden myyntiin unionin markkinoilla.

(105) Näin ollen niiden liiketoimien osalta, joissa tuotelaji oli asianmukaisesti yksilöity, SDE:n kautta unioniin tapahtuneen PAOS:n myynnin vientihinta määritettiin perusasetuksen 2 artiklan 9 kohdan mukaisesti sen hinnan perusteella, jolla tuotu tuote jälleenmyytiin ensimmäisen kerran riippumattomille asiakkaille unionissa. Tällöin hintaan tehtiin oikaisuja kaikkien tuonnin ja jälleenmyynnin välisten kustannusten, muun muassa myynti-, hallinto- ja yleiskustannusten, jalostuskustannusten sekä voiton huomioon ottamiseksi. Komissio käytti käytettävissä olevia tietoja määrittääkseen vientihinnan ja sen jälkeen polkumyyntimarginaalin SDE:n kautta unioniin myydyille tuotelajeille, jotka oli kirjattu virheellisesti.

(106) Lopullisten päätelmien ilmoittamisen jälkeen PAOS väitti, että perusasetuksen 18 artiklan soveltaminen ei ollut perusteltua. Erityisesti yritys väitti, että sen toimittamat tiedot ”eivät ole ihanteellisia kaikilta osin” mutta ne toimitettiin ajoissa, sillä komissio sai aiemmin puuttuvat tiedot hyvissä ajoin ennen lopullisten päätelmien ilmoittamista. Lisäksi yritys väitti, että komission olisi pitänyt ottaa yhteyttä yritykseen havaitessaan epäjohdonmukaisuuksia ilmoitetuissa tuotelajeissa. PAOS väitti epäjohdonmukaisuuksien johtuvan siitä, että tuottaja käytti tuotannossa mitattua tosiasiallista sinkkipinnoitteen massaa ja SDE käytti yrityksen tuotekoodeihin sisältyvää nimellismassaa.

(107) Perusasetuksen 18 artiklan soveltamista koskevan komission päätöksen lisäksi PAOS väitti myös käytettävissä olevien tietojen valinnan olevan väärä. Komission olisi pitänyt soveltaa myyntimäärältään mahdollisimman edustavan tuotelajin polkumyyntimarginaalia sen sijaan, että kyseisille tuotelajeille asetettiin korkein polkumyyntimarginaali, joka laskettiin tuotelajille, jonka osuus yrityksen viennistä tutkimusajanjaksolla oli vain 0,01–0,03 prosenttia. Vaihtoehtoisesti yritys ehdotti, että komissio soveltaisi oikein ilmoitettujen tuotelajien keskimääräistä polkumyyntimarginaalia.

(108) Ensinnäkin komissio ei ole samaa mieltä yrityksen arviosta, että tiedot, jotka ”eivät olleet kaikilta osin ihanteellisia” olisi toimitettu hyvissä ajoin. SDE:n ostoja koskevien tietojen toimittamisen ajankohdasta johtuen komission oli mahdotonta tarkistaa mahdollisia tarkastusten ja/tai etätarkastusten jälkeen tehtyjä korjauksia. Näin ollen sillä ei olisi ollut vaikutusta, että komissio olisi ottanut yhteyttä yritykseen epäjohdonmukaisuuksien havaitsemisen jälkeen. Tuotelajien virheellinen luokittelu ei myöskään ole vähäpätöinen haittatekijä. Asianmukaisen vertailun mahdollistamiseksi komissio määritteli tutkimuksen alussa tuotelajit tiettyjen korroosionkestävän teräksen kustannuksiin vaikuttavien ominaisuuksien perusteella. Ilman oikeita tuotelajeja on mahdotonta verrata kotimarkkinoiden myyntihintaa tuotantokustannuksiin tuotelajikohtaisen normaaliarvon määrittämiseksi sekä normaaliarvoa vientihintoihin tuotelajikohtaisen polkumyyntimarginaalin määrittämiseksi. Toiseksi se, että epäjohdonmukaisuuksien väitettiin johtuvan PAOS:n ja SDE:n erilaisista käytännöistä sinkkipinnoitteen massan ilmoittamiseen, ei muuttanut sitä tosiseikkaa, että tuotelajit oli luokiteltu virheellisesti. Yrityksen vastuulla oli varmistaa raportoinnin täsmällisyys ja johdonmukaisuus. PAOS:n etätarkastuksesta ilmenee lisäksi, että se käytti tosiasiallisesti kolmea erilaista menetelmää sinkkipinnoitteen massan määrittämiseen. Lopullisten päätelmien ilmoittamisen jälkeen toimitettua selvennystä ei siten voitu hyväksyä. Näin ollen komissio hylkäsi väitteen, jonka mukaan perusasetuksen 18 artiklan soveltaminen ei ollut perusteltua.

(109) Käytettävissä olevien tietojen valinnan osalta komissio totesi, että yksikään tuotelaji ei ollut merkittävästi edustavampi PAOS:n kokonaismyynnin osalta unionin markkinoilla. Yrityksen ehdottaman tuotelajin osuus yrityksen vientimyynnistä oli vain 1–3 prosenttia. Lisäksi kaikkien asianmukaisesti ilmoitettujen tuotelajien keskimääräisen polkumyyntimarginaalin soveltamisella olisi sama vaikutus yleiseen polkumyyntimarginaaliin kuin tuntemattomien tuotelajien huomiotta jättämisellä. Tässä tapauksessa kyseiset myyntitapahtumat muodostivat valtaosan kaikesta PAOS:n myynnistä unionissa. Sen vuoksi komissio katsoi, että tuotelajille määritetyn korkeimman keskimääräisen polkumyyntimäärän käyttäminen kuvasti asianmukaisesti yrityksen polkumyyntipotentiaalia. Tästä johtuen komissio hylkäsi PAOS:n väitteen, joka koski käytettävissä olevien tietojen valintaa.

3.1.3 Vertailu

(110) Komissio vertasi normaaliarvoa ja vientiä harjoittavien tuottajien vientihintaa noudettuna lähettäjältä -tasolla.

(111) Tasapuolisen vertailun varmistamiseksi komissio oikaisi tarvittaessa normaaliarvoa ja/tai vientihintaa, jotta hintoihin ja niiden vertailukelpoisuuteen vaikuttavat erot voitiin ottaa huomioon perusasetuksen 2 artiklan 10 kohdan mukaisesti. Oikaisuja tehtiin kuljetus-, vakuutus-, käsittely- lastaus- pakkaus- ja luottokustannusten sekä palkkioiden osalta.

(112) Kaksi yritystä vaati oikaisua alennusten osalta perusasetuksen 2 artiklan 10 kohdan c alakohdan mukaisesti. Komissio hylkäsi nämä vaatimukset, koska yritykset eivät pystyneet täsmäyttämään vaaditun oikaisun määrää kirjanpitonsa kanssa.

(113) Lopullisten päätelmien ilmoittamisen jälkeen NLMK kiisti komission laskelmat tietyistä vientihintaan tehdyistä oikaisuista. Yritys väitti, että komission olisi pitänyt oikaista vientihintaa käyttämällä kauppiaalle ennen tutkimusajanjaksoa tosiasiallisesti aiheutuneita rahtikustannuksia sellaisten tavaroiden osalta, jotka vietiin tutkimusajanjaksolla, mutta jotka etuyhteydessä oleva kauppias oli ostanut ennen tutkimusajanjaksoa (sen sijaan, että käytettiin tutkimusajanjaksolla samoilla toimitusehdoilla ja samaan kohdemaahan aiheutuneita rahtikustannuksia). Yritys väitti erityisesti, että vähennys olisi ollut pienempi, jos komissio olisi käyttänyt ennen tutkimusajanjaksoa aiheutuneita rahtikustannuksia.

(114) Komissio arvioi väitteen ja totesi sen perusteettomaksi. Yrityksen esiin tuoma ero ei johtunut erityisesi tutkimusajanjaksolla aiheutuneiden rahtikustannusten soveltamisesta, vaan siitä että vientihintaan tehty oikaisu kattoi rahtikustannusten lisäksi myös pakkauskustannukset. Näin ollen väite hylättiin. Luottamuksellisuussyistä väitteen yksityiskohtainen analyysi lähetettiin vain NLMK:lle.

(115) Lopullisten päätelmien ilmoittaminen jälkeen PAOS väitti, että komission ei olisi pitänyt hylätä yrityksen ja siihen etuyhteydessä olevan kotimaisen kauppiaan välisiä eikä etuyhteydessä olevan kauppiaan varastojen välisiä toteutuneita rahtikustannuksia koskevia vähennyksiä, koska kustannukset sisältyvät myyntihintaan. Yritys väitti myös, että komission ei olisi pitänyt hylätä alennuksia koskevia vähennyksiä, sillä yritys pystyi täsmäyttämään tutkimusajanjaksolla suurimman alennuksen saaneelle yritykselle myönnetyn alennuksen kirjanpitonsa kanssa.

(116) Rahtikustannusten osalta komissio totesi, että niiden tosiasiallinen aiheutuminen yritykselle ja/tai siihen etuyhteydessä olevalle kauppiaalle ei ollut kiistanalaista. Tässä tapauksessa perusasetuksen 2 artiklan 1 kohdan mukaisesti asianmukaisimpana paikkana kotimaassa tapahtuvan myynnin noudettuna lähettäjältä -hinnan määrittämiseksi pidettiin paikkaa, jossa myynti ensimmäiselle etuyhteydettömälle asiakkaalle tapahtuu – tuottajan tilat, mikäli kyseessä oli suora kotimarkkinamyynti etuyhteydettömille asiakkaille, ja muissa tapauksissa etuyhteydessä olevan kotimaisen kauppiaan tilat.

(117) Alennusten osalta komissio toisti, että etätarkastuksen aikana yritys ei kyennyt täsmäyttämään pyytämäänsä alennusten vähennystä kirjanpitonsa kanssa muiden kuin yhden asiakkaan osalta. Lopullisten päätelmien ilmoittamisen jälkeen yrityksen esittämien huomautusten jälkeen komissio tutki, missä määrin kyseiselle asiakkaalle myönnettyjen alennusten arvo oli mahdollista täsmäyttää. Komissio selvensi, että pyydetty oikaisu täsmäsi erääseen yrityksen väliaikaisessa valmistelupaperissa olevaan arvoon, mutta ei kirjanpitoon. Muiden satunnaisotannalla tarkastukseen valittujen asiakkaiden osalta pyydetty oikaisu ei täsmännyt edes väliaikaiseen valmistelupaperiin. Näin ollen komissio vahvisti hylkäävänsä pyynnön.

(118) Kaikkien kolmen yhteistyössä toimineen venäläisen vientiä harjoittavan tuottajan vienti unioniin tapahtui kolmannessa maassa sijaitsevien etuyhteydessä olevien kauppiaiden kautta.

(119) MMK Steel Trade harjoitti toimintaa, joka vastaa palkkioperusteisen edustajan toimintaa perusasetuksen 2 artiklan 10 kohdan i alakohdassa tarkoitetulla tavalla. Sen vuoksi komissio oikaisi vientihintaa tasapuolisen vertailun varmistamiseksi. Komissio vähensi ensimmäiseltä riippumattomalta asiakkaalta veloitetusta vientihinnasta MMK Steel Traden myynti-, hallinto- ja yleiskustannukset sekä kohtuullisen voiton, joka perustui etuyhteydettömän tuojan voittoon.

(120) Yksikään etuyhteydetön tuoja ei ilmoittautunut nyt käsillä olevassa tutkimuksessa Sen vuoksi komissio käytti unionin etuyhteydettömän tuojan voittoa, joka määritettiin tutkimuksen kohteena olevan tuotteen kanssa samankaltaisten tuotteiden tuontia koskevan aiemman tutkimuksen päätelmien perusteella (18). Voitto oli 2 prosenttia.

(121) NLMK harjoitti vientiä unioniin Sveitsissä sijaitsevan etuyhteydessä olevan kauppiaan NLMK Trading SA:n kautta. Toimintojen analyysin perusteella NLMK Tradingin katsottiin harjoittavan toimintaa, joka vastaa palkkioperusteisen edustajan toimintaa perusasetuksen 2 artiklan 10 kohdan i alakohdassa tarkoitetulla tavalla. Luottamuksellisuussyistä komission analyysi on annettu tiedoksi ainoastaan NLMK:lle.

(122) Näin ollen komissio oikaisi vientihintaa tasapuolisen vertailun varmistamiseksi. Komissio vähensi ensimmäiseltä riippumattomalta asiakkaalta veloitetusta vientihinnasta NLMK Tradingin myynti-, hallinto- ja yleiskustannukset sekä kohtuullisen voiton, joka perustui etuyhteydettömän tuojan voittoon.

(123) Lopullisten päätelmien ilmoittamisen jälkeen NLMK väitti, että komissiolla ei ollut oikeusperustaa kyseisen vähennyksen tekemiseen perusasetuksen 2 artiklan 9 kohdan mukaisesti. Vähennys on kuitenkin tehty perusasetuksen 2 artiklan 10 kohdan i alakohdan mukaisesti, kuten 121 ja 122 kappaleessa todetaan, joten komissio hylkäsi väitteen.

(124) NLMK väitti myös, että päätelmät, jotka komissio teki siihen etuyhteydessä olevasta yrityksestä vientimarkkinoiden suhteen, pätivät myös kotimarkkinoilla eli etuyhteydessä olevilla yrityksillä oli samanlaiset toiminnot kotimarkkina- ja vientimyynnissä. Tämän vuoksi yritys pyysi komissiota oikaisemaan normaaliarvoa perusasetuksen 2 artiklan 10 kohdan i alakohdan mukaisesti NNSC:n ja NLMK Shopin kautta tapahtuneen kotimarkkinamyynnin osalta.

(125) Komissio huomautti, että normaaliarvon määrittämistä koskevan perusasetuksen 2 artiklan 1 kohdan, ja vientihinnan määrittämistä koskevan perusasetuksen 2 artiklan 8 ja 9 kohdan sanamuodot eroavat toisistaan. Perusasetuksen 2 artiklan 1 kohdan mukaisesti normaaliarvo on määritettävä kotimarkkinamyynnissä ensimmäiseltä riippumattomalta asiakkaalta veloitetun hinnan perusteella. Perusasetuksen 2 artiklan 10 kohdan i alakohdan mukaisessa oikaisussa oletettaisiin, että normaaliarvon määrittämisessä huomioon otettava myynti olisi pikemminkin NLMK:n ja NLMK Shopin/NSSC:n välinen myynti. Kyseinen myynti ei kuitenkaan ollut myyntiä riippumattomille asiakkaille. Näissä olosuhteissa NLMK Shopin/NSSC:n voittomarginaalin vähennys ei olisi perusasetuksen 2 artiklan 1 kohdan mukaista.

(126) Perusasetuksen 2 artiklan 1 kohdan sanamuoto eroaan 2 artiklan 8 ja 9 kohdan lähestymistavasta ja sanamuodosta. Perusasetuksen 2 artiklan 10 kohdan i alakohdan toinen, voittoa koskeva virke on laadittu nimenomaan sen varmistamiseksi, että unionin ulkopuolelle sijoittautuneen kauppiaan veloittama voittomarginaali voidaan vähentää vientihinnasta. Muussa tapauksessa etuyhteydessä olevan kauppiaan käyttö voisi hämärtää erityisesti joitakin vientiin liittyviä eroja, joita normaaliarvon ja noudettuna lähettäjältä -tason vientihinnan vertailulla pyritään poistamaan. Sen sijaan kotimarkkinoilla tavarat liikkuvat usein etuyhteydessä olevien yritysten tai varastojen välillä ennen niiden myyntiä, joten etuyhteydessä olevia yrityksiä on perusteltua kohdella yhtenä taloudellisena yksikkönä siltä osin kuin etuyhteydessä olevien osapuolten myyntikustannukset ja toiminnot kotimarkkinoilla ovat päällekkäisiä.

(127) Rajoittamatta edellä esitettyä komissio toteaa lisäksi, että NSSC on palvelukeskus, joka harjoittaa NLMK:n tuottaman korroosionkestävän teräksen jatkojalostusta ja muodostaa näin ollen jatkeen NLMK:n tuotannolle (19). Yritys sijaitsee Lipetskissä NLMK:n tehtaan välittömässä läheisyydessä. Koska NSSC on integroitunut NLMK:n tuotantoketjuun, sen toiminnan ei näin ollen voida katsoa muistuttavan perusasetuksen 2 artiklan 10 kohdan i alakohdassa tarkoitettua palkkioperusteisen edustajan toimintaa.

(128) Lisäksi komissio muistutti NLMK Shopin osalta, että tutkimusajanjakson aikana sen osuus samankaltaisen tuotteen myynnistä kotimarkkinoilla oli mitättömän pieni (alle 2 prosenttia). Perusasetuksen 2 artiklan 10 kohdan i alakohtaan perustuvalla oikaisulla olisi näin ollen mitätön vaikutus normaaliarvoon ja siihen perustuvaan polkumyyntimarginaaliin (alle 0,1 prosentin muutos marginaaliin) Koska NLMK:n lopullinen polkumyyntitulli perustui vahinkomarginaaliin, sen NLMK Shopin kautta tapahtuvan kotimarkkinamyynnin oikaisu ei olisi vaikuttanut tutkimuksen tulokseen.

(129) Näin ollen komissio hylkäsi väitteen.

(130) Kuten 92 kappaleessa mainitaan, PAOS harjoitti vientiä unioniin SDE:n lisäksi myös Sveitsissä sijaitsevan etuyhteydessä olevan kauppiaan Severstal Export GmbH:n kautta. Severstal Export GmbH harjoitti toimintaa, joka vastaa palkkioperusteisen edustajan toimintaa perusasetuksen 2 artiklan 10 kohdan i alakohdassa tarkoitetulla tavalla. Sen vuoksi komissio oikaisi vientihintaa tasapuolisen vertailun varmistamiseksi. Komissio vähensi ensimmäiseltä riippumattomalta asiakkaalta veloitetusta vientihinnasta Severstal Export GmbH:n myynti-, hallinto- ja yleiskustannukset sekä kohtuullisen voiton, joka perustui etuyhteydettömän tuojan voittoon.

(131) Lopullisten päätelmien ilmoittamisen jälkeen NLMK väitti, että sen polkumyyntimarginaali olisi laskettava neljännesvuosittain, koska sen tuotantokustannusten, normaaliarvon ja vientihinnan suuntaus tarkastelujaksolla oli nouseva ja myynti unioniin jakautui epätasaisesti.

(132) Komissio totesi, että neljännesvuosittaiset laskelmat olisivat perusteltuja vain hyvin erityisissä olosuhteissa, esimerkiksi jos tuotantokustannukset kohoaisivat merkittävästi koko tutkimusajanjaksolla ja vientimyynti olisi keskittynyt yhteen osaan tutkimusajanjaksoa ja kotimarkkinamyynti toiseen. Tässä tapauksessa tuotanto ja kotimarkkinamyynti jakautuivat tasaisesti koko tutkimusajanjaksolle. Lisäksi yksikköhinta kotimarkkinoilla (nousu 6–10 prosenttia toisella neljänneksellä, 10–13 prosenttia kolmannella neljänneksellä ja 25–26 prosenttia viimeisellä neljänneksellä) ja yksikkökohtaiset tuotantokustannukset (nousu 1–4 prosenttia toisella neljänneksellä, 10–13 prosenttia kolmannella neljänneksellä ja 25–26 prosenttia viimeisellä neljänneksellä) noudattivat samanlaista suuntausta tutkimusajanjaksolla. Yrityksen hinnoittelupäätökset unionin markkinoilla noudattivat kuitenkin täysin erilaista suuntausta. Vientihinnat nousivat ensimmäisen ja toisen neljänneksen välillä 28–32 prosenttia, laskivat hieman kolmannella neljänneksellä mutta jatkoivat nousuaan ja olivat viimeisellä neljänneksellä nousseet 43–47 prosenttia ensimmäisen neljänneksen arvoista. Tämä nousu ei ollut yhtenevä tuotantokustannusten kanssa, jotka nousivat vain hieman ensimmäisen ja toisen neljänneksen välillä, hieman jyrkemmin kolmannella neljänneksellä ja merkittävästi viimeisellä neljänneksellä. Yrityksen päätöksellä unioniin suuntautuva vienti hinnoiteltiin huomattavasti alhaisemmalle tasolle sillä vuosineljänneksellä, johon vientimäärät olivat keskittyneet eniten. Näin ollen komissio katsoi, että neljännesvuosittaista laskentaa koskeva pyyntö oli tässä tapauksessa perusteeton ja hylkäsi väitteen.

(133) 65 kappaleessa mainitun täydentävien lopullisten päätelmien tiedoksi antamisen jälkeen NLMK väitti, että perusasetuksen 2 artiklan 10 kohdan j alakohdan mukaisesti komission olisi tässä tapauksessa hyväksyttävä polkumyyntilaskelmissa käytettävien vientimyyntitapahtumien osalta sopimuksen päivämäärä päiväksi, jolloin olennaiset kauppaehdot määriteltiin. Tältä osin yritys viittasi myös aiempaan tutkimukseen (20), jossa olennaisten kauppaehtojen määrittämiseen käytettiin laskun päivämäärän sijaan sopimuksen/ostotilauksen päivämäärää.

(134) Komissio totesi, että perusasetuksen 2 artiklan 10 kohdan j alakohta koskee valuutan muuntamista ja käytetyn vaihtokurssin päivämäärää tapauksissa, joissa valuutan muuntaminen oli tarpeen vertailua varten. Komissio totesi, ettei näitä säännöksiä voitu soveltaa määritettäessä polkumyyntimarginaalin laskentaan käytettäviä liiketoimitapahtumia. Komissio huomautti myös, että aiemmassa tutkimuksessa sopimuksen/ostotilauksen päivämäärä oli ratkaiseva ainoastaan käytettävän vaihtokurssin päivämäärän määrittämisen. Perusasetuksen 2 artiklan 10 kohdan j alakohdan mukaisesti mahdollisesti tehtävää oikaisua voi soveltaa vain tässä laajuudessa. Kyseistä säädöstä ei voi soveltaa liiketoimitapahtumien jättämiseksi polkumyyntilaskelmien ulkopuolelle.

(135) Näin ollen komissio hylkäsi väitteen.

3.1.4 Polkumyyntimarginaalit

(136) Komissio vertasi yhteistyössä toimineiden vientiä harjoittavien tuottajien samankaltaisen tuotteen kunkin tuotelajin painotettua keskimääräistä normaaliarvoa tarkasteltavana olevan tuotteen vastaavan tuotelajin painotettuun keskimääräiseen vientihintaan perusasetuksen 2 artiklan 11 ja 12 kohdan mukaisesti.

(137) Kuten 12 ja 14 kappaleessa selitetään, venäläisiä vientiä harjoittavia tuottajia koskeva otanta hylättiin ja tutkimus tehtiin kaikkien yhteistyössä toimineiden yritysten osalta.

(138) Kaikkien muiden venäläisten vientiä harjoittavien tuottajien polkumyyntimarginaalin komissio määritti käytettävissä olevien tietojen perusteella perusasetuksen 18 artiklan mukaisesti. Tätä varten komissio määritti vientiä harjoittavien tuottajien yhteistyössä toimimisen asteen. Yhteistyössä toimimisen aste on yhteistyössä toimineiden vientiä harjoittavien tuottajien unioniin suuntautuvan viennin määrä ilmaistuna osuutena asianomaisesta maasta unioniin tutkimusajanjaksolla tulleesta kokonaistuonnista, joka määritettiin Surveillance 2 -tietokannan perusteella 201 kappaleessa selitetyllä tavalla.

(139) Yhteistyössä toimimisen aste on tässä tapauksessa korkea, koska yhteistyössä toimineiden vientiä harjoittavien tuottajien viennin osuus oli tutkimusajanjaksolla noin 98 prosenttia kokonaistuonnista. Tämän perusteella komissio piti asianmukaisena vahvistaa yhteistyöstä kieltäytyneiden vientiä harjoittavien tuottajien polkumyyntimarginaalin samaksi kuin sen yhteistyössä toimineen yrityksen, jonka polkumyyntimarginaali oli korkein.

(140) Lopullisten päätelmien ilmoittamisen jälkeen tehdyt muutokset huomioon ottaen lopulliset polkumyyntimarginaalit – ilmaistuina prosentteina CIF-hinnasta unionin rajalla tullaamattomana – ovat seuraavat: Yritys Polkumyyntimarginaali PJSC Magnitogorsk Iron and Steel Works 36,6 % Novolipetsk Steel 12,7 % PAO Severstal 39,8 % Kaikki muut yritykset 39,8 %

3.2 Turkki

3.2.1 Normaaliarvo

(141) Komissio tutki ensin, oliko kunkin otokseen valitun vientiä harjoittavan tuottajan kotimarkkinamyynnin kokonaismäärä edustava perusasetuksen 2 artiklan 2 kohdan mukaisesti. Kotimarkkinamyyntiä pidetään edustavana, jos samankaltaisen tuotteen riippumattomille asiakkaille suuntautuvan kotimarkkinamyynnin osuus vientiä harjoittavaa tuottajaa kohden on vähintään viisi prosenttia sen tarkasteltavana olevan tuotteen kokonaisvientimäärästä unioniin tutkimusajanjakson aikana. Tällä perusteella kunkin otokseen valitun vientiä harjoittavan tuottajan samankaltaisen tuotteen kokonaismyynti kotimarkkinoilla todettiin edustavaksi.

(142) Tämän jälkeen komissio yksilöi ne kotimarkkinoilla myydyt tuotelajit, jotka olivat samanlaisia kuin niiden vientiä harjoittavien tuottajien, joiden kotimarkkinamyynti oli edustavaa, unioniin vietäviksi myymät tuotelajit tai verrattavissa niihin.

(143) Sitten komissio tutki, oliko kunkin otokseen valitun vientiä harjoittavan tuottajan kotimarkkinamyynti kunkin sellaisen tuotelajin osalta, joka on samanlainen kuin unioniin vietäviksi myydyt tuotelajit tai verrattavissa niihin, edustavaa perusasetuksen 2 artiklan 2 kohdan mukaisesti. Tuotelajin kotimarkkinamyynti on edustavaa, jos kyseisen tuotelajin riippumattomille asiakkaille suuntautuvan kotimarkkinamyynnin kokonaismäärä tutkimusajanjakson aikana on vähintään 5 prosenttia samanlaisen tai siihen verrattavissa olevan tuotelajin kokonaisvientimäärästä unioniin.

(144) Kunkin kolmen otokseen valitun viejän osalta joidenkin unioniin tutkimusajanjaksolla vietyjen tuotelajien kotimarkkinamyyntiä ei joko ollut lainkaan tai kyseisen tuotelajin kotimarkkinamyynti oli määrältään alle 5 prosenttia, eikä se näin ollen ollut edustavaa.

(145) Seuraavaksi komissio määritti kunkin tuotelajin osalta kotimarkkinoiden riippumattomille asiakkaille suuntautuvan kannattavan myynnin osuuden tutkimusajanjaksolla, jotta se voisi päättää, käytetäänkö normaaliarvon laskemisessa tosiasiallista kotimarkkinamyyntiä perusasetuksen 2 artiklan 4 kohdan mukaisesti.

(146) Normaaliarvo perustuu kunkin tuotelajin tosiasialliseen kotimarkkinahintaan riippumatta siitä, oliko myynti kannattavaa vai ei, jos a) vähintään laskettuja tuotantokustannuksia vastaavalla nettomyyntihinnalla tapahtuneen tuotelajin myynnin määrä oli yli 80 prosenttia tämän tuotelajin kokonaismyyntimäärästä ja b) tuotelajin painotettu keskimääräinen myyntihinta vastaa vähintään tuotannon yksikkökustannuksia.

(147) Tässä tapauksessa normaaliarvo on kyseisen tuotelajin koko kotimarkkinamyynnin hintojen painotettu keskiarvo tarkastelua koskevan tutkimusajanjakson aikana.

(148) Normaaliarvo on tuotelajien pelkästään kannattavan kotimarkkinamyynnin tuotelajikohtainen tosiasiallinen kotimarkkinahinta tarkastelua koskevan tutkimusajanjakson aikana, jos a) tuotelajin kannattavan myynnin määrä on enintään 80 prosenttia tämän tuotelajin kokonaismyyntimäärästä, tai b) tuotelajin painotettu keskimääräinen hinta alittaa tuotannon yksikkökustannukset.

(149) Kotimarkkinamyynnin analyysi osoitti, että tuotelajista riippuen 14–100 prosenttia MMK Turkin koko kotimarkkinamyynnistä, 28–100 prosenttia Tatmetalin koko kotimarkkinamyynnistä ja 19–100 prosenttia Tezcanin koko kotimarkkinamyynnistä oli kannattavaa ja myynnin painotettu keskimääräinen myyntihinta oli tuotantokustannuksia korkeampi. Näin ollen normaaliarvo laskettiin kaiken kotimarkkinamyynnin hintojen painotettuna keskiarvona tutkimusajanjaksolla tai pelkän kannattavan myynnin painotettuna keskiarvona.

(150) Niiden tuotelajien osalta, joiden painotettu keskimääräinen myyntihinta oli tuotantokustannuksia alempi, normaaliarvo laskettiin kyseisen tuotelajin kannattavan myynnin painotettuna keskiarvona.

(151) Jos samankaltaisen tuotteen tuotelajia ei myyty tavanomaisessa kaupankäynnissä tai jos tuotelajia ei myyty edustavassa määrin kotimarkkinoilla, komissio muodosti laskennallisen normaaliarvon perusasetuksen 2 artiklan 3 ja 6 kohdan mukaisesti.

(152) Laskennallinen normaaliarvo määritettiin lisäämällä otokseen valittujen vientiä harjoittavien tuottajien samankaltaisen tuotteen keskimääräisiin tuotantokustannuksiin tutkimusajanjakson aikana seuraavat: a) painotetut keskimääräiset myynti-, yleis- ja hallintokustannukset, jotka aiheutuivat otokseen valittujen vientiä harjoittavien tuottajien samankaltaisen tuotteen kotimarkkinamyynnistä tavanomaisessa kaupankäynnissä tutkimusajanjakson aikana, ja b) otokseen valittujen vientiä harjoittavien tuottajien saama painotettu keskimääräinen voitto samankaltaisen tuotteen kotimarkkinamyynnistä tavanomaisessa kaupankäynnissä tutkimusajanjakson aikana.

(153) Sellaisiin tuotelajeihin, joita ei myyty edustavassa määrin kotimarkkinoilla, lisättiin keskimääräiset myynti-, yleis- ja hallintokustannukset sekä voitto tavanomaisessa kaupankäynnissä kotimarkkinoilla kyseisten tuotelajien osalta suoritetuista liiketoimista. Sellaisiin tuotelajeihin, joita ei myyty kotimarkkinoilla lainkaan, lisättiin painotetut keskimääräiset myynti-, yleis- ja hallintokustannukset sekä voitto kaikista tavanomaisessa kaupankäynnissä kotimarkkinoilla suoritetuista liiketoimista.

(154) Lopullisten päätelmien ilmoittamisen jälkeen MMK Turkki väitti, että komissio teki virheen jättäessään osan yrityksen rahoituskustannuksista pois myynti- yleis- ja hallintokustannuksista normaaliarvon laskennassa.

(155) Pois jätetyt rahoituskustannukset olivat valuutan vaihtokurssien voittoja/tappioita, jotka eivät olleet varsinaisia kuluja vaan seurausta laskutusvaluutan ja kirjanpitovaluutan valuuttakurssien välisestä erosta liiketoimen toteutuspäivänä ja maksupäivänä, eivätkä ne näin ollen kuvasta tutkimuksen kohteena olevan tuotteen tuotantoon tai myyntiin liittyviä tosiasiallisia myynti-, yleis- ja hallintokustannuksia. Komissio huomautti myös, että se sovelsi samaa lähestymistapaa kaikkiin otokseen valittuihin yrityksiin riippumatta siitä, aiheutuiko niille voittoa vai tappiota valuuttakursseista. Tämän lähestymistavan syynä on se, että muutoin myynti-, yleis- ja hallintokulut voisivat äärimmäisissä tapauksissa olla negatiivisa, mikä ei kuvastaisi todellisia myynti-, yleis- ja hallintokustannuksia. Näin ollen tämä väite hylättiin.

(156) Lopullisten päätelmien ilmoittamisen jälkeen Tezcan huomautti, että yhden raaka-aineen kustannusten laskennassa oli virhe, sillä alkuvarasto oli laskettu kahteen kertaan. Komissio korjasi virheen ja antoi korjatut luvut Tezcanille uudelleen tiedoksi. Korjauksen vaikutus ei muuttanut yrityksen polkumyyntimarginaalia, koska lopulliset polkumyyntimarginaalit ilmaistaan pilkkua seuraavan desimaalin tarkkuudella.

(157) Yritys väitti myös, että sen tuotantokustannuksiin tehdyissä oikaisuissa komissio ei ottanut huomioon yrityksen hyödyntämästä tullivapautusmenetelmästä johtuvaa eroa vientiin tarkoitetun ja kotimarkkinoilla myytävän korroosionkestävän teräksen tuotannossa käytettyjen kelojen kustannuksissa.

(158) Tutkimuksessa kävi ilmi, että tuotuja ja kotimarkkinoilta ostettuja keloja ei voitu suoraan yhdistää joko vientiin tarkoitettujen tai kotimarkkinoilla myytävien tuotteiden valmistukseen ja että tullivapautusmenetelmän osalta vientiä harjoittavalla tuottajalla on mahdollisuus käyttää ”vastaavia tavaroita” lupatodistuksessa mainittujen tuotujen tavaroiden sijasta. Tästä syystä komissio ei pystynyt määrittämään tullivapautusmenetelmästä johtuvaa eroa vientiin tarkoitetun ja kotimarkkinoilla myytävän korroosionkestävän teräksen tosiasiallisissa valmistuskustannuksissa. Näin ollen tämä väite hylättiin.

(159) Lisäksi Tezcan väitti päätelmien ilmoittamisen jälkeen esittämissään huomautuksissa sekä komission yksiköiden kanssa järjestetyssä kuulemisessa, että komissio käytti virheellisesti kotimarkkinamyyntiin liittyviä tuotantokustannuksia EU:hun suuntautuvaan vientiin liittyvien tuotantokustannusten sijaan muodostaessaan normaaliarvoa niille tuotetyypeille, joita ei myyty kotimarkkinoilla tutkimusajanjaksolla. Yritys väitti tämän olevan ristiriidassa komission erillisissä päätelmissä esitetyn menetelmän kuvauksen, komission ”pitkäaikaisen käytännön” ja EU:n oikeuskäytännön kanssa. Yritys väitti myös, että EU:hun suuntautuvaan vientiin liittyviä tuotantokustannuksia olisi pitänyt käyttää normaaliarvon muodostamiseen myös niiden tuotelajien osalta, joiden kotimarkkinamyynti tutkimusajanjaksolla oli ”äärimmäisen vähäistä”.

(160) Komission käytäntönä on muodostaa normaaliarvo kotimarkkinamyyntiin liittyvien tuotantokustannusten, myynti-, yleis- ja hallintokustannusten sekä tavanomaisessa kaupankäynnissä kotimarkkinoilla tehtyjen liiketoimien voiton perusteella. EU:hun suuntautuvaan vientiin liittyviä tuotantokustannuksia käytetään vain, jos tietyille tuotelajeille ei ole kotimarkkinamyyntiin liittyviä tuotantokustannuksia tutkimusajanjaksolla. Tämä käytäntö on yhdenmukainen Tezcanin mainitseman tuomioistuimen tuomion kanssa, jonka mukaan ”normaaliarvon muodostamisen tarkoituksena on määrittää tuotteen myyntihinta, jos se olisi myynnissä alkuperä- tai vientimaassa (21)”. Tässä tutkimuksessa kyseisiä tuotelajeja valmistettiin tutkimusajanjaksolla kotimarkkinoille, mutta niitä ei myyty, eli ne olivat edelleen varastossa tutkimusajanjakson lopussa. Yritys ilmoitti asianmukaisesti kotimarkkinamyyntiin liittyvät tuotantokustannukset kyseisille tuotelajeille. Komissio tarkasti kustannukset. Komission erillisissä päätelmissä esitetyssä menetelmän kuvauksessa olevalla ilmaisulla, jolla viitataan tuotelajeihin, joita ”ei myyty kotimarkkinoilla” ja joihin käytetään EU:hun suuntautuvaan vientiin liittyviä tuotantokustannuksia, tarkoitetaan tuotelajeja, joille ”ei ole olemassa kotimarkkinamyyntiin liittyviä tuotantokustannuksia”. Ilmaisu on yleinen kuvaus siitä, kuinka komissio toimii normaaliarvoa muodostaessaan, eikä sitä ole mukautettu epätavallisiin tapauksiin, joissa on olemassa erityisiä kotimaisia tuotantokustannuksia mutta ei myyntiä. Ilmaisu ei kuitenkaan vastaa komission käytäntöä, joka noudattaa vientiä harjoittavan tuottajan mainitsemaa oikeuskäytäntöä, johon viitattiin myös edellä, sillä normaaliarvon olisi ensisijaisesti perustuttava kotimarkkinoiden kustannuksiin ja hintoihin. Sen vuoksi väite hylättiin.

(161) Kuten 35 kappaleessa mainitaan, Tezcan pyysi kuulemismenettelystä vastaavan neuvonantajan osallistumista asiaan. Tezcan toisti 159 kappaleessa kuvatun väitteen ja lisäsi, että komissio oli komission yksiköiden kanssa järjestetyssä kuulemisessa suullisesti suostunut hyväksymään tämän väitteen. Komissio haluaa selventää tilannetta. Kuulemisen aikana komissio ilmoitti yritykselle, että sen väite perusteineen on ymmärretty ja että voitiin siirtyä seuraaviin kohtiin. Komissio kehotti yritystä vielä toimittamaan väitteen kirjallisesti. Kuulemisen jälkeen tehdyn tarkemman analyysin jälkeen komissio päätteli kuitenkin, että 160 kappaleessa selitetyistä syistä väite ei ollut perusteltu. Komissio ilmoitti lisäkommenteistaan ja päätelmistään kuulemismenettelystä vastaavalle neuvonantajalle.

3.2.2 Vientihinta

(162) Kaikki otokseen valitut vientiä harjoittavat tuottajat harjoittivat vientiä unioniin suoraan riippumattomille asiakkaille. Tämän vuoksi niiden vientihinta oli perusasetuksen 2 artiklan 8 kohdan mukaisesti unioniin vietäväksi myydystä tuotteesta tosiasiallisesti maksettu tai maksettava hinta.

3.2.3 Vertailu

(163) Komissio vertasi normaaliarvoa ja otokseen valittujen vientiä harjoittavien tuottajien vientihintaa noudettuna lähettäjältä -tasolla.

(164) Tasapuolisen vertailun varmistamiseksi komissio oikaisi tarvittaessa normaaliarvoa ja/tai vientihintaa, jotta hintoihin ja niiden vertailukelpoisuuteen vaikuttavat erot voitiin ottaa huomioon perusasetuksen 2 artiklan 10 kohdan mukaisesti. Oikaisuja tehtiin kuljetus-, vakuutus-, käsittely-, lastaus- ja liitännäiskustannusten sekä luottokustannusten, palkkioiden ja pakkauskustannusten osalta.

(165) Lopullisten päätelmien ilmoittamisen jälkeen MMK Turkki väitti, että komissio oli virheellisesti käsitellyt eräitä yrityksen kahden tuotantolaitoksen välisiä kuljetuskustannuksia kotimaassa sisäisinä kuljetuskustannuksina ja toimitti näyttöä siitä, että kyseiset kustannukset eivät olleet sisäisiä. Näytön perusteella komissio piti väitettä perusteltuna ja antoi korjatun polkumyyntilaskelman MMK:lle uudelleen tiedoksi. Tämän seurauksena MMK Turkin polkumyyntimarginaali laski 10,6 prosentista 10,5 prosenttiin.

(166) Kaksi otokseen valittua vientiä harjoittavaa tuottajaa pyysi perusasetuksen 2 artiklan 10 kohdan b alakohdan nojalla tullinpalautusta koskevaa oikaisua ja väitti, että tiettyjen panosraaka-aineiden tullinpalautusjärjestelmä asianomaisessa maassa merkitsee sitä, että niiden kaikki kotimarkkinamyynti sisältää välillisen veron vientimyyntiin verrattuna.

(167) Turkissa sovelletaan tuontitullia kuumavalssattuihin keloihin, joita käytetään korroosionkestävän teräksen valmistuksessa. Sisäisen jalostusmenettelyssä kotimaiset tuottajat vapautetaan tällaisen tullin maksamisesta, jos tuotua raakamateriaalia käytetään valmistettaessa lopputuotteita, jotka lopulta viedään maasta. Kaksi otokseen valittua viejää väitti, että niiden tullien määrä, jotka ne olisivat joutuneet maksamaan, jos viimeistelty korroosionkestävä teräs olisi myyty kotimarkkinoilla viennin sijaan, olisi otettava huomioon, jotta normaaliarvoa voidaan tasapuolisesti verrata vientihintaan.

(168) Tutkimuksessa kävi kuitenkin ilmi, että kumpikaan otokseen valituista viejistä ei maksanut tuontitulleja tutkimusajanjakson aikana kotimarkkinamyynnin eikä vientimyynnin osalta, sillä ne täyttivät kuhunkin sisäiseen jalostusmenettelyyn liittyvän vientisitoumuksen. Näin ollen hintojen vertailtavuuteen ei liittynyt ongelmia vertailtaessa vientiin tarkoitettua korroosionkestävää terästä, jonka valmistuksessa käytetyistä kuumavalssatuista keloista ei maksettu tullia, ja kotimarkkinoille tarkoitettua korroosionkestävää terästä, jonka valmistuksessa käytetyistä kuumavalssatuista keloista maksettiin tuontitulli (koska jälkimmäistä tilannetta ei koskaan ilmennyt tutkimusajanjakson aikana). Kumpikaan vientiä harjoittava tuottaja ei pystynyt esittämään näyttöä siitä, että – tuontitullien tosiasiallisen maksun puuttuessa – kuumavalssattujen kelojen tuontitullin kustannukset olisi sisällytetty kotimarkkinoilla myytyyn korroosionkestävään teräkseen, kun kyseistä tuontitullia ei ollut tosiasiallisesti maksettu. Asia ei voi perustua pelkälle olettamukselle. Näistä syistä vaatimus hylättiin perusteettomana.

(169) Lopullisten päätelmien ilmoittamisen jälkeen Tatmetal toisti tullinpalautusoikaisua koskevat väitteensä, mutta ei toimittanut mitään uutta näyttöä, joka voisi muuttaa komission 129 kappaleessa selitettyjä päätelmiä. Näin ollen väite hylättiin.

(170) Turkin korkean inflaation ja Turkin liiran arvon laskun vuoksi yksi otantaan valittu tuottaja pyysi komissiota käyttämään neljännesvuosittaista menetelmää yksilöllisen polkumyyntimarginaalin määrittämisen.

(171) Komissio tarkasteli tätä väitettä ja katsoi, että keskimääräinen inflaatioaste ja Turkin liiran arvon heikentyminen tutkimusajanjaksolla eivät olleet niin suuria, että olisi perusteltua poiketa komission vakiintuneesta käytännöstä, jonka mukaan polkumyyntimarginaali lasketaan vuosittain. Lisäksi lähes kaikki yrityksen kotimarkkinamyynti ja kaikki raaka-aineiden ostot olivat Yhdysvaltain dollareina, joten valuuttakurssin vaikutus normaaliarvoon ja vientihintaan olisi samanlainen. Myynti ei myöskään painottunut kotimarkkinoiden eikä viennin osalta mihinkään vuosineljännekseen vaan jakautui tasaisesti tutkimusajanjaksolle lukuun ottamatta kaikkien kolmen otokseen valitun yrityksen vientimyynnin laskua kolmannella vuosineljänneksellä, jolloin covid-19-rajoitukset vaikuttivat selvästi. Tämän vuoksi polkumyyntimarginaalien neljännesvuosittaista määrittämistä koskeva pyyntö hylättiin.

(172) Lopullisten päätelmien ilmoittamisen jälkeen Tezcan toisti väitteensä, jonka mukaan polkumyyntimarginaali olisi laskettava neljännesvuosittain. Yritys ei toimittanut uutta näyttöä mutta väitti, että aiemmissa tutkimuksissa – joista useat kohdistuivat Turkkiin – komissio on turvautunut tähän menetelmään ja että Turkin liiran 12 prosentin inflaatio ja Turkin liiran 37 prosentin devalvaatio euroon nähden tarkastelujaksolla oikeuttaisivat tämän lähestymistavan.

(173) Yritys väitti lisäksi, että neljännesvuosittaiset laskelmat johtaisivat asianmukaisempaan polkumyyntimarginaaliin, sillä tilanteessa, jossa kustannukset ovat 12 kuukauden painotettuja keskiarvoja kun taas kotimarkkinamyynnin kannattavuutta analysoidaan liiketoimikohtaisesti, joitakin todellisuudessa kannattavia liiketoimia pidettiin tappiollisina, mikä johti vääristyneeseen polkumyyntimarginaaliin.

(174) Komissio pysyi kannassaan, että inflaatio ja Turkin liiran devalvaatio eivät kumpikaan olleet tasolla, joka olisi oikeuttanut neljännesvuosittaisten laskelmien käyttöön. Komissio huomautti, että aiemmissa Turkkia koskevissa tutkimuksissa, joihin Tezcan viittasi, inflaatio oli huomattavasti korkeampi.

(175) Samoin komissio piti voimassa päätelmänsä siitä, että kotimarkkina- tai vientimyynti ei tässä tutkimuksessa keskittynyt tietylle vuosineljännekselle, mikä oikeuttaisi neljännesvuosittaisten laskelmien käyttöön. Kotimarkkinamyynnissä ja vientimyynnissä esiintyy luonnostaan vaihtelua vuosineljännesten välillä, mutta komissio voi poiketa vakiomenetelmästään ainoastaan poikkeuksellisissa tilanteissa, kuten esimerkiksi 132 kappaleen ensimmäisessä virkkeessä kuvatussa tilanteessa. Komissio ei pitänyt vaihtelua tässä tapauksessa niin merkittävänä, että se olisi oikeuttanut neljännesvuosittaisiin laskelmiin. Komissio toisti, ettei sillä voi olla velvollisuutta poiketa perusasetuksessa vahvistetusta vakiomenetelmästä aina vientiä harjoittavan tuottajan pyytäessä eri menetelmää polkumyyntimarginaalinsa parantamiseksi.

(176) Näin ollen komissio vahvisti hylkäävänsä tämän väitteen.

3.2.4 Polkumyyntimarginaalit

(177) Lopullisten päätelmien ilmoittamisen jälkeen Tezcan väitti, että mikäli komissio ei jätä alusinkki-terästä tuotteen määritelmän ulkopuolelle, sen olisi laskettava polkumyyntimarginaali ilman alusinkki-terästä, koska Tezcan lopetti sen tuotannon syyskuusta 2021 alkaen. Näin Tezcanin polkumyyntimarginaali vastaisi asianmukaisesti ja riittävästi tämänhetkistä tilannetta. Tezcan lisäsi, että tuotannon lopettaminen on ilmeistä, kiistatonta ja pysyvää. Tezcan esitti tämän väitteen myös kuulemismenettelystä vastaavan neuvonantajan kanssa järjestetyssä kuulemisessa, vaikka alkuperäinen kuulemista koskeva pyyntö rajoittui EU:hun suuntautuvaan vientiin liittyvien tuotantokustannusten käyttöön kotimarkkinamyynnin sijaan ja Tezcan pyysi lisäämään tämän osan ja toimitti asiaa koskevan esityksensä vasta päivää ennen kuulemista.

(178) Komissio ei ollut väitteestä samaa mieltä. Perusasetuksen 6 artiklan 1 kohdan mukaisesti tutkimusajanjakson jälkeistä aikaa koskevia tietoja ei yleensä oteta huomioon. Komission käytännön mukaan tutkimusajanjakson jälkeiseen aikaan liittyvät tapahtumat voidaankin ottaa huomioon vain, jos ne ovat ilmeisiä, kiistattomia ja pysyviä. Mikä tärkeämpää, tällaisten tapahtumien olisi tehtävä polkumyyntitullista selvästi epäasianmukaista, kuten unionin yleinen tuomioistuin selvensi asiassa T-462/04 (22). Näin ei ole tässä tutkimuksessa, sillä komissio ei tarkastamiensa tosiseikkojen perusteella voi riittävällä varmuudella todeta, että Tezcan ei tulevaisuudessa tuottaisi alusinkki-terästä. Vaikka näin olisi ollutkin, vientiä harjoittava tuottaja ei väittänyt eikä esittänyt näyttöä siitä, että ehdotettu tulli olisi selvästi epäasianmukainen. Näin ollen komissio hylkäsi tämän väitteen.

(179) Komissio vertasi otokseen valittujen yhteistyössä toimineiden vientiä harjoittavien tuottajien samankaltaisen tuotteen kunkin tuotelajin painotettua keskimääräistä normaaliarvoa tarkasteltavana olevan tuotteen vastaavan tuotelajin painotettuun keskimääräiseen vientihintaan perusasetuksen 2 artiklan 11 ja 12 kohdan mukaisesti.

(180) Otoksen ulkopuolisten yhteistyössä toimineiden vientiä harjoittavien tuottajien osalta komissio laski painotetun keskimääräisen polkumyyntimarginaalin perusasetuksen 9 artiklan 6 kohdan mukaisesti. Tämä marginaali määritettiin näin ollen kolmen otokseen valitun vientiä harjoittavan tuottajan marginaalien perusteella.

(181) Tällä perusteella otoksen ulkopuolisten yhteistyössä toimineiden vientiä harjoittavien tuottajien lopullinen polkumyyntimarginaali on 8 prosenttia. MMK Turkin ja Tezcanin yksilöllisiin polkumyyntimarginaaleihin tehdyillä 156 ja 165 kappaleessa kuvatuilla vähäisillä muutoksilla ei ollut vaikutusta tähän marginaaliin.

(182) Kaikkien muiden turkkilaisten vientiä harjoittavien tuottajien polkumyyntimarginaalin komissio määritti käytettävissä olevien tietojen perusteella perusasetuksen 18 artiklan mukaisesti. Tätä varten komissio määritti vientiä harjoittavien tuottajien yhteistyössä toimimisen asteen. Yhteistyössä toimimisen aste on yhteistyössä toimineiden vientiä harjoittavien tuottajien unioniin suuntautuvan viennin määrä ilmaistuna osuutena asianomaisesta maasta unioniin tutkimusajanjaksolla tulleesta kokonaistuonnista, joka määritettiin Surveillance 2 -tietokannan perusteella 201 kappaleessa selitetyllä tavalla.

(183) Yhteistyössä toimimisen aste on tässä tapauksessa korkea, koska yhteistyössä toimineiden vientiä harjoittavien tuottajien viennin osuus oli tutkimusajanjaksolla 100 prosenttia kokonaistuonnista. Tämän perusteella komissio piti asianmukaisena vahvistaa yhteistyöstä kieltäytyneiden vientiä harjoittavien tuottajien polkumyyntimarginaalin samaksi kuin sen otokseen valitun yrityksen, jonka polkumyyntimarginaali oli korkein.

(184) Tällä perusteella lopulliset painotetut keskimääräiset polkumyyntimarginaalit – ilmaistuina prosentteina CIF-hinnasta unionin rajalla tullaamattomana – ovat seuraavat: Yritys Polkumyyntimarginaali MMK Turkki 10,5 % Tatmetal 2,4 % Tezcan 11,0 % Yhteistyössä toimineet otoksen ulkopuoliset yritykset 8,0 % Kaikki muut yritykset 11,0 %

4. VAHINKO

4.1 Unionin tuotannonalan ja unionin tuotannon määritelmä

(185) Samankaltaista tuotetta valmisti tutkimusajanjaksolla 20 unionin tuottajaa. Nämä tuottajat muodostavat perusasetuksen 4 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun ’unionin tuotannonalan’.

(186) Venäläiset vientiä harjoittavat tuottajat väittivät, että valituksen tekijöihin etuyhteydessä olevat teräspalvelukeskukset toivat tutkimuksen kohteena olevaa tuotetta Venäjältä ja Turkista ja että tällaiset unionin tuottajat olisi jäävättävä valituksen tekijänä.

(187) Venäläiset vientiä harjoittavat tuottajat eivät toimittaneet näyttöä unionin tuottajien Venäjältä ja Turkista harjoittamasta tuonnista eikä siitä, että niihin etuyhteydessä olevat teräspalvelukeskukset olisivat harjoittaneet tällaista tuontia merkittävissä määrin. Tarkastuskäynneillä vahvistettiin, että venäläisten tuottajien väite oli perusteeton otokseen valittujen unionin tuottajien osalta. Komissio hylkäsi väitteen.

(188) Venäläiset tuottajat viittasivat yhden valitusta tukeneen tuottajan ja turkkilaisten viejien välisiin yhteyksiin, ja pyysi komissiota jättämään asianomaisen yrityksen unionin tuotannonalan määritelmän ulkopuolelle.

(189) Kyseinen yritys myönsi alkuvaiheessa itse, että sillä on liiketoiminnallisia intressejä Turkissa (23). Komissio katsoi kuitenkin, että kyseiset edut eivät olleet niin merkittäviä, että ne olisivat jäävänneet yrityksen unionin tuottajana tässä tutkimuksessa, sillä ne koskivat lähinnä tulevia suunnitelmia. Näin ollen ei ollut mitään objektiivista syytä jättää kyseistä tuottajaa määritelmän ulkopuolelle.

(190) Unionin kokonaistuotannoksi tutkimusajanjaksolla vahvistettiin 9 797 517 tonnia, mukaan luettuna kytkösmarkkinatuotanto. Komissio määritti tämän luvun Euroferilta ja otokseen valituilta unionin tuottajilta saatujen kyselylomakevastausten perusteella.

(191) Kuten 7 kappaleessa todetaan, otokseen valitun neljän unionin tuottajan osuus samankaltaisen tuotteen unionin kokonaistuotannosta oli 25 prosenttia.

4.2 Unionin markkinoiden määrittämin