Vuosikertomus 1996 - Euroopan oikeusasiamies



Virallinen lehti nro C 272 , 08/09/1997 s. 0001 - 0064



VUOSIKERTOMUS 1996 (97/C 272/01) Strasbourgissa 21. huhtikuuta 1997 JOSÉ MARÍA GIL-ROBLES GIL-DELGADO Euroopan parlamentin puhemies 97-113, rue Belliard B - 1047 Bryssel Arvoisa Puhemies, Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 138 e artiklan 1 kohdan ja oikeusasiamiehen tehtävien suorittamista koskevista määräyksistä ja yleisistä ehdoista annetun Euroopan parlamentin päätöksen 3 artiklan 8 kohdan mukaisesti toimitan täten kertomukseni vuodelle 1996. JACOB SÖDERMAN, Euroopan oikeusasiamies SISÄLLYS Sivu 1. EUROOPAN OIKEUSASIAMIEHEN ALKUSANAT . 4 2. KANTELUT OIKEUSASIAMIEHELLE . 6 2.1. Oikeusasiamiehen työn oikeudellinen perusta . 6 2.2. Kanteluiden käsittely . 6 2.2.1. Euroopan oikeusasiamiehen toimivalta . 7 2.2.2. Kanteluiden ottaminen tutkittavaksi . 7 2.2.3. Tutkintaperusteet . 8 2.3. Kanteluiden tutkinta . 8 2.4. Ohjaus muiden laitosten puoleen . 8 2.5. Päätökset oikeusasiamiehen tutkinnan jälkeen . 8 3. PÄÄTÖKSET TUTKINNAN JÄLKEEN . 10 3.1. Ei hallinnollista epäkohtaa . 10 3.1.1. Euroopan parlamentti . 10 Työsopimuksen irtisanominen . 10 3.1.2. Euroopan komissio . 10 Ydinkokeet Ranskan Polynesiassa . 10 LIEN Phare-Tacis -hakemusten arviointimenetelmä . 11 Oikeus saada tietoja komissiolta . 13 Varallaololuettelossa olevien henkilöiden oikeudet . 13 Tiedonsaanti komission ohjelmista . 14 Oikeus saada komission asiakirjoja . 14 Ydinmateriaalia koskevan tiedon luottamuksellisuus . 15 Toimenpiteet sen jälkeen kun tullivalvonta lopetettiin rajoilla . 16 Bruxelles II:n Eurooppa-koulun liian suuret oppilasmäärät . 17 Palvelukseen ottaminen varallaololuettelosta kilpailun jälkeen . 18 Kansalaisuus apurahan edellytyksenä . 18 3.2. Kantelija luopui kantelusta . 19 3.2.1. Euroopan komissio ja Euroopan parlamentti . 19 Väärää tietoa Euroopan komission ja Euroopan parlamentin tiedotustoimistoista Roomassa . 19 3.3. Toimielin sopi asian . 20 3.3.1. Euroopan parlamentti . 20 Oikeus saada tietoja Euroopan parlamentin jäsenten läsnäololuettelosta . 20 3.3.2. Euroopan unionin neuvosto . 20 Oikeus saada neuvoston hallussa olevia asiakirjoja . 20 3.3.3. Euroopan komissio . 22 Korvaus valmistelutyöstä . 22 Viivästys vastaamisessa tiedusteluun . 22 Luvatun tuen suorittamatta jättäminen . 23 Puhtaudesta kertovan sinisen lipun myöntäminen uimarannalle . 23 Sivu Myöhästys laskun maksamisessa . 24 Direktiivi muusta ensivakuutuksesta kuin henkivakuutuksesta . 24 Matka- ja oleskelukulujen korvaukset . 25 Tiedonsaanti kilpailujen tuloksista . 25 Komission vastauksen viipyminen . 26 3.3.4. Euratom-tutkimuslaitos . 26 Sopimusvelvoitteen jättäminen täyttämättä . 26 3.4. Oikeusasiamiehen kriittinen huomautus . 26 3.4.1. Euroopan parlamentti . 26 Avoin kilpailu: Hakijan kirjeen hukkaaminen . 26 3.4.2. Euroopan unionin neuvosto . 27 Hylkääminen kilpailusta . 27 3.4.3. Euroopan komissio . 28 Euroopan komission tapa käsitellä valituksia siitä, että ympäristövaikutukset oli jätetty arvioimatta: Newbury Bypass . 28 Euroopan komission tapa käsitellä valituksia siitä, että ympäristövaikutukset oli jätetty arvioimatta: Moottoritie M40 . 32 Jättäminen vastaamatta lisäaikapyyntöön . 36 3.5. Hallinnollinen epäkohta ja oikeusasiamiehen suositusluonnokset . 39 3.5.1. Euroopan ympäristökeskus . 39 Syiden ilmoittaminen hylätylle hakijalle . 39 3.6. Oikeusasiamiehen omat aloitteet . 40 Asiakirjojen julkisuus . 40 4. SUHTEET EUROOPAN PARLAMENTTIIN JA EUROOPAN KOMISSIOON . 44 4.1. Euroopan parlamentti ja vetoomusvaliokunta . 44 4.2. Euroopan komissio . 45 5. SUHTEET KANSALLISIIN OIKEUSASIAMIEHIIN JA VASTAAVIIN LAITOKSIIN . 46 6. TIEDOTUSTOIMINTA . 47 6.1. Julkaisut . 47 6.2. Kokoukset ja tapaamiset . 47 6.3. Suhteet tiedotusvälineisiin . 49 LIITTEET . 50 A. Tilastotietoja Euroopan oikeusasiamiehen toiminnasta vuonna 1996 . 50 B. Kokoukset ja vierailut . 55 C. Oikeusasiamiehen puheet . 57 D. Artikkelit ja haastattelut . 58 E. Kulut . 62 F. Oikeusasiamiehen henkilöstö . 63 1. EUROOPAN OIKEUSASIAMIEHEN ALKUSANAT Euroopan oikeusasiamiehen vuosikertomus 1996 on ensimmäinen, joka kattaa kokonaisen toimintavuoden. Vuoden 1995 kertomuksessa esittelin perusteellisesti viraston toimintaa ja työmenetelmiä sekä hallinnollisia tehtäviä, jotka liittyivät sen luomiseen. Toin myös esiin sen, miten tärkeää on, että oikeusasiamiehen työ on julkista, ja millaisia sääntöjä tässä suhteessa noudatettaisiin. Tässä vuosikertomuksessa keskitytään enemmän työhön, jota oikeusasiamiehen virasto on tehnyt käsitellessään tapauksia. KANTELUIDEN JA OMIEN ALOITTEIDEN KÄSITTELY Viraston perustaminen vaati huomattavan määrän hallinnollista työtä. Oli palkattava henkilöstö sekä luotava työskentelymenetelmät ja tekniset informaatiopalvelut. Samaan aikaan ryhdyttiin käsittelemään kanteluja yhä tehokkaammin. Vuoden 1996 aikana oikeusasiamiehen virasto käsitteli 1 041 tapausta. Näistä 842 oli uusia vuonna 1996 tulleita kanteluita. Useimmat tulivat yksityishenkilöiltä. Vain 86 oli peräisin yrityksiltä tai yhdistyksiltä. Euroopan parlamentin jäsenet olivat tehneet 29 kantelua, ja 10 vetoomusta siirrettiin vetoomusvaliokunnasta vetoomuksen esittäjän suostumuksella oikeusasiamiehelle käsiteltäviksi kanteluina. Omasta aloitteestaan oikeusasiamies otti vuoden kuluessa tutkittavakseen kolme asiaa. Tutkinta käynnistettiin 210 tapauksessa, mukaan luettuna kolme omaa aloitetta. Tutkinta saatettiin loppuun 102 tapauksessa. Tutkinta osoitti 82 tapauksessa, että hallinnollista epäkohtaa ei ollut. Kaksi kantelijaa luopui kantelustansa. Toimielin sopi 12 tapauksessa asiasta kantelijaa tyydyttävällä tavalla. Näissä tapauksissa osallisena oli yleensä Euroopan komissio. Se on merkki myönteisestä asenteesta kansalaisia ja oikeusasiamiehen työtä kohtaan. Osittain tästä johtuen sellaisia tapauksia ei ollut, joissa oikeusasiamiehen toiminta olisi johtanut sopuratkaisuun. Vuoden kuluessa tuli esiin 34 tapausta, joissa oli kyse huonosta hallinnosta. Näistä 32:ssa asian käsittely johti siihen, että toimielimelle tai laitokselle esitettiin kriittinen huomautus. Suositusluonnoksia ei pidetty tarpeellisena näissä tapauksissa. Yksi kantelu ja yksi oma aloite johtivat siihen, että toimielimelle tai laitokselle esitettiin suositusluonnoksia. Vuoden 1996 kanteluiden tulos osoittaa sitä, että Euroopan oikeusasiamiehen virasto eli edelleen toimintansa käynnistysvaihetta. Oikeusasiamiehen ohjesäännössä määrättyjen ja viimevuotisessa kertomuksessa esitettyjen menettelytapojen vuoksi muodollisiin kuulemisiin, tiedon keruuseen ja käännöstyöhön on varattava miltei kuusi kuukautta. Ensimmäinen koko vuoden kertomus heijastelee siksi ensi sijassa toisen vuosipuoliskon tuloksia. Vasta tuolloin päästiin todella ratkaisemaan tapauksia. On selvää, että kantelujen tulokset ovat kantelijoiden kannalta tulevaisuudessa paljon suotuisampia. Mahdollisuudet sopuratkaisuihin kantelujen osapuolina olevien yhteisön toimielinten kanssa sekä mahdollisuudet Euroopan parlamentin ja sen vetoomusvaliokunnan työn seuraamiseen ovat vuonna 1997 paljon suuremmat. Tämä johtuu siitä, että käsitellessään oikeusasiamiehen talousarviota vuodelle 1997 parlamentti teki mahdolliseksi pienen toimiston avaamisen Brysseliin tätä varten. TIEDOTTAMINEN EUROOPAN KANSALAISILLE Vuoden aikana tutkittiin 921 tapausta siltä kannalta, voiko oikeusasiamies ottaa asian tutkittavakseen. 323 tapauksessa (35 %) kantelu kuului Euroopan oikeusasiamiehen toimivaltaan. 598 tapauksessa (65 %) kantelu oli toimivallan ulkopuolella. Kaikille oikeusasiamiehille tulee kanteluita, jotka eivät kuulu heidän toimivaltaansa. Euroopan oikeusasiamiehellä näiden kanteluiden määrä näyttää olevan hitaasti laskemassa, vaikka se on edelleen suhteellisen suuri. Olen pyrkinyt ratkaisemaan tämän ongelman tiedottamalla Euroopan kansalaisille selkeämmin Euroopan oikeusasiamiehen olemassaolosta ja toimivallasta. Olen myös vieraillut jäsenmaissa. Näitä toimia on kuvattu vuosikertomuksessa. Sen lisäksi, että tiedotusvälineitä on informoitu säännöllisesti, oikeusasiamies on toiminut läheisessä yhteistyössä Euroopan parlamentin tiedotustoimistojen, Euroopan komission edustustojen sekä jäsenvaltioiden kansallisten oikeusasiamiesten ja vastaavien laitosten kanssa. Tällä tavoin on pyritty jakamaan täsmällistä tietoa juuri niille kansalaisille, yrityksille ja yhdistyksille, joilla voi todella olla tarve valittaa epäkohdista yhteisön toimielinten ja laitosten toiminnassa. Tämä tiedotuskampanja jatkuu vuonna 1997 ja siinä keskitytään erityisesti alueellisiin oikeusasiamiehiin ja vastaaviin laitoksiin, joilla on monissa jäsenvaltioissa suuri merkitys. Toimivallan ulkopuolelle jääneissä 243 tapauksessa kantelija voitiin opastaa toimivaltaisen elimen puoleen. Useimmiten kyseessä oli kansallinen oikeusasiamies tai vastaava laitos (130 tapausta). Yhteensä 47 tapauksessa kantelijaa joko kehotettiin esittämään vetoomus parlamentille, tai kantelu ohjattiin kantelijan suostumuksella suoraan käsiteltäväksi vetoomuksena. Monet toimivallan ulkopuolelle jääneet kantelut käsittelivät yhteisön oikeuteen liittyviä kysymyksiä. Olen siksi käynnistänyt joustavan yhteistyön niiden Euroopan ja kansallisen tason laitosten kanssa, jotka käsittelevät yhteisön oikeuteen liittyviä kanteluja. Tästä voi tulevaisuudessa kehittyä aktiivinen verkosto. Strasbourgissa järjestettiin 12.-13. syyskuuta 1996 seminaari, johon osallistuivat Euroopan parlamentti, neuvosto ja komissio, samoin kuin kansalliset oikeusasiamiehet ja vastaavat laitokset (useimmiten vetoomusvaliokunta). Euroopan parlamentin vetoomusvaliokunnalle lähetettiin erityinen kutsu, ja se oli edustettuna kokouksessa. Kokouksessa sovittiin, että yhteistyön olisi oltava vapaamuotoista, joustavaa ja tasa-arvoista. Yhteistyö käsittäisi yhteisön oikeuteen liittyvien tietojen, näkemysten ja neuvojen vaihtoa, ja sen tarkoituksena olisi käsitellä kansalaisten pyyntöjä ja kanteluita tehokkaammin. Kokouksessa päätettiin myös luoda yhteyshenkilöverkosto, mikä tehtiinkin vuonna 1996. Seuraavana vuonna on tarkoitus ruveta julkaisemaan uutiskirjettä yhteyshenkilöille sekä järjestää seminaari ensi sijassa yhteyshenkilöille. Seminaarissa pyritään syventämään heidän tietojaan yhteisön oikeuteen liittyvissä asioissa. Tämä yhteistyö voi olla ensiarvoisen tärkeää, kun yhteisön oikeudesta halutaan tehdä elävää todellisuutta kaikilla Euroopan unionin tasoilla. Haluaisin kiittää kaikkia yhteisön toimielimiä ja laitoksia rakentavasta ja avuliaasta asenteesta, joka niillä on ollut kuluneen vuoden aikana kanssakäymiseen Euroopan oikeusasiamiehen viraston kanssa. Haluaisin myös kiittää kansallisia oikeusasiamiehiä ja kansallisia vetoomusvaliokuntia siitä yhteistyöhengestä, jota ne ovat osoittaneet yhteisessä toiminnassamme. Lopuksi haluaisin osoittaa kiitokseni Euroopan parlamentin jäsenille ja virkamiehille siitä opastuksesta ja avusta, jota olen saanut uuden toimielimen luomisen yhteydessä. Yhteistyöhenkinen ja myönteinen ilmapiiri, jossa olen vuoden aikana työskennellyt, osoittaa mielestäni, että osapuolet ovat aidosti sitoutuneet pyrkimään kohti inhimillisempää ja sosiaalisempaa kansalaisten Eurooppaa. JACOB SÖDERMAN 2. KANTELUT OIKEUSASIAMIEHELLE Euroopan oikeusasiamiehen tärkein tehtävä on käsitellä hallinnollisia epäkohtia yhteisön toimielinten ja laitosten toiminnassa. Mahdolliset hallinnolliset epäkohdat tulevat oikeusasiamiehen tietoon pääasiassa kanteluina Euroopan kansalaisilta. Oikeusasiamies voi myös käynnistää tutkinnan omasta aloitteestaan Kaikki Euroopan kansalaiset tai jäsenvaltioissa asuvat muiden valtioiden kansalaiset voivat kannella oikeusasiamiehelle. Yritykset, yhdistykset tai muut elimet, joiden rekisteröity toimipaikka on unionissa, voivat myös kannella hänelle. Kantelu voidaan osoittaa oikeusasiamiehelle joko suoraan tai Euroopan parlamentin jäsenen kautta. Jos kantelija pyytää, hänen kantelunsa käsitellään luottamuksellisesti. Kuten oikeus-asiamiehen vuosikertomuksessa 1995 ja vetoomusvaliokunnan mietinnössä tästä kertomuksesta todettiin, kantelut oikeusasiamiehelle ovat julkisia, jos kantelija ei pyydä, että hänen kantelunsa käsitellään luottamuksellisesti. On tärkeää, että oikeusasiamies toimii mahdollisimman avoimesti, jotta Euroopan kansalaiset voivat seurata ja ymmärtää hänen työtään, sekä ollakseen myös esimerkkinä muille. Vuoden 1996 kuluessa oikeusasiamies käsitteli 1 041 tapausta. Näistä 842 oli uusia vuoden 1996 kanteluja. 717 tapauksessa kantelija oli yksittäinen kansalainen, 46 tuli yhdistyksiltä ja 40 yrityksiltä. Euroopan parlamentin jäsenet välittivät 29 kantelua ja Euroopan parlamentin vetoomusvaliokunta siirsi 10 Euroopan parlamentille esitettyä vetoomusta oikeusasiamiehelle käsiteltäviksi kanteluina. Vuodelta 1995 oli peräisin 196 tapausta. Oikeusasiamies käynnisti myös kolme tutkimusta oma aloitteestaan. (ks. Liite A, Tilastot, s. 50) 2.1. OIKEUSASIAMIEHEN TYÖN OIKEUDELLINEN PERUSTA Oikeusasiamiehen työssä noudatetaan Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 138 e artiklaa ja oikeusasiamiehen ohjesääntöä (1). Ohjesäännön 14 artiklassa määrätään, että oikeusasiamies hyväksyy täytäntöönpanoa koskevat säädökset. Koska Euroopan oikeusasiamiehen toiminnasta saadut kokemukset ovat vielä rajalliset, täytäntöönpanosäädökset otettiin käyttöön vuonna 1996 suuntaa-antavina ja väliaikaisina. Säädökset annettiin 4. syyskuuta 1996. Ne koskevat oikeusasiamiehen viraston sisäistä toimintaa. Jotta ne kuitenkin muodostaisivat kansalaisten kannalta ymmärrettävän ja hyödyllisen asiakirjan, ne sisältävät myös jonkin verran aineistoa muista toimielimistä ja laitoksista joka sisältyy jo oikeusasiamiehen ohjesääntöön. Oikeusasiamies on ilmoittanut Euroopan parlamentin vetoomusvaliokunnalle ja työjärjestysvaliokunnalle antaneensa täytäntöönpanoa koskevat säädökset suuntaa-antavina ja väliaikaisina. Muodolliset ja pysyvät täytäntöönpanosäädökset hän antaa vuoden 1997 aikana. Kuten vuoden 1995 oikeusasiamiehen kertomuksessa ja vetoomusvaliokunnan vastaavassa mietinnössä todettiin, valiokunnan ja oikeusasiamiehen välillä vallitsee yksimielisyys kanteluiden ja vetoomusten siirroista toinen toiselle tarpeen tullen. Vuoden 1996 aikana 10 vetoomusta siirrettiin vetoomuksen esittäjän luvalla oikeusasiamiehelle käsiteltäviksi kanteluina. Viisi kantelua siirrettiin kantelijan suostumuksella vetoomusvaliokunnalle käsiteltäviksi vetoomuksina. Lisäksi 42 tapauksessa oikeusasiamies kehotti kantelijaa esittämään vetoomuksen Euroopan parlamentille. Koska yksimielisyys on vallinnut ja toiminta on käytännössä sujunut tyydyttävästi, oikeusasiamies ei ole pitänyt tarpeellisena laatia ehdotusta, josta on määrätty Euroopan parlamentin työjärjestyksen 161 artiklan 1 kohdassa. Jos parlamentti kuitenkin katsoo tarvitsevansa määräykset omia menettelytapojaan varten suhteessa oikeusasiamiehen ohjesäännön 3 artiklan 7 ja 8 kohtaan, oikeusasiamies on valmis harkitsemaan ehdotuksen tekemistä. 2.2. KANTELUIDEN KÄSITTELY Kaikki oikeusasiamiehelle tulevat kantelut rekisteröidään ja niiden lähettäjälle ilmoitetaan kantelun vastaanotosta. Vastaanottoilmoituksessa kantelijalle kerrotaan kantelun käsittelymenettelystä sekä sitä käsittelevän lakimiehen nimi ja puhelinnumero. Seuraavaksi tutkitaan, kuuluuko kantelu oikeusasiamiehen toimivallan piiriin. 2.2.1. EUROOPAN OIKEUSASIAMIEHEN TOIMIVALTA EY:n perustamissopimuksen 138 e artiklassa on määritelty oikeusasiamiehen toimivalta. Sen mukaan hänellä on valtuudet ottaa vastaan kanteluita unionin kansalaisilta sekä niiltä luonnollisilta henkilöiltä tai oikeushenkilöiltä, joiden asuinpaikka tai sääntömääräinen kotipaikka on jossakin jäsenvaltiossa. Kantelut voivat koskea yhteisön toimielinten ja laitosten toiminnassa ilmenneitä hallinnollisia epäkohtia, lukuun ottamatta yhteisön tuomioistuimen ja yhteisön ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen toimintaa lainkäyttöeliminä. Kantelu ei siten kuulu oikeusasiamiehen toimivaltaan, jos 1) kantelija ei ole henkilö, jolla on oikeus tehdä kantelu, 2) kantelu ei koske yhteisön toimielintä tai laitosta, 3) se koskee yhteisön tuomioistuimen ja yhteisön ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen toimintaa lainkäyttöeliminä, tai 4) se ei koske hallinnollista epäkohtaa. Kenellä on oikeus kannella? Kolumbian kansalainen valitti oikeusasiamiehelle Saksan viranomaisista, joiden hän väitti loukkaavan hänen ihmisoikeuksiaan, koska nämä pitivät häntä vankilassa sen sijaan, että olisivat karkottaneet hänet Kolumbiaan. Oikeusasiamies katsoi, että kantelija oli henkilö, jolla perustamissopimuksen mukaan oli lupa tehdä kantelu, koska hän oleskelee unionin alueella. Kantelu ei kuitenkaan kuulunut oikeusasiamiehen toimivaltaan, koska se ei kohdistunut yhteisön toimielimeen tai laitokseen. Oikeusasiamies ei siksi ryhtynyt tutkimaan kantelua. (Kantelu 972/24.10.96/FMO/DE/DT) Esimerkkejä kanteluista, jotka eivät koskeneet hallinnollista epäkohtaa Euroopan parlamentin jäsen kanteli oikeusasiamiehelle epäkohdasta vetoomusvaliokunnan toiminnassa. Hän katsoi, että valiokunta käsitteli vetoomuksia huomattavan hitaasti, harjoitti syrjintää hollanninkielisiä kansalaisia kohtaan ja järjesti valiokunnan kokousaikataulun siten, että sen kokoukset olivat samaan aikaan kuin muiden parlamentin valiokuntien kokoukset. Päätöksessään oikeusasiamies muistutti, että jokaisen unionin kansalaisen oikeus vedota Euroopan parlamenttiin perustuu oikeudellisesti perustamissopimuksen 8 d ja 138 d artiklaan ja että tällä oikeudella on siten "valtiosääntöarvo". Tämän vuoksi tapa, jolla vetoomukset käsitellään, on erityisen tärkeä. Vakavat ja jatkuvat vaikeudet vetoomusten käsittelyssä voisivat loukata kansalaisten oikeutta tutkituttaa vetoomuksensa kohtuullisen tehokkaasti. Euroopan parlamentti on kuitenkin itse vastuussa siitä, että sen yksiköt organisoidaan tavalla, joka mahdollistaa sen institutionaalisten tehtävien hoitamisen. Kantelu koskettelee pikemminkin poliittisia kysymyksiä kuin hallinnollisia epäkohtia, jotka kuuluisivat oikeusasiamiehen toimivallan piiriin. Oikeusasiamies ei siksi ryhtynyt tutkimaan kantelua. (Kantelu 420/9.2.96/PLMP/B) Toisessa tapauksessa espanjalainen kantelija arvosteli Euroopan komission väitettyä päätöstä, jolla ympäristöstä vastaavaa komission jäsentä Ritt BJERREGAARDia olisi kielletty julkaisemasta päiväkirjan muotoista kirjaa kokemuksistaan komissiossa ensimmäisen puolivuotisjaksonsa aikana. Lehdistötiedotteessaan BJERREGAARD ilmoitti, että hän oli itse päättänyt peruuttaa kirjansa julkaisemisen. Näin ollen ei ollut olemassa hallinnollista toimenpidettä, joka olisi voinut antaa aiheen kanteluun oikeusasiamiehelle. Oikeusasiamies ei siksi voinut tutkia asiaa. (Kantelu 266/29.11.95/MJA/ES) 2.2.2. KANTELUIDEN OTTAMINEN TUTKITTAVAKSI Oikeusasiamiehen toimivallan piiriin kuuluvan kantelun on täytettävä myös muita ehtoja, ennen kuin oikeusasiamies voi ottaa asian tutkittavakseen. Oikeusasiamiehen ohjesäännössä on esitetty seuraavat perusteet: 1) kantelusta on käytävä ilmi sen tekijä sekä kantelun kohde (ohjesäännön 2 artiklan 3 kohta) 2) kantelu on tehtävä kahden vuoden kuluessa siitä päivämäärästä, jolloin sen perustana olevat tosiseikat tulivat kantelijan tietoon (2 artiklan 4 kohta) 3) ennen kantelua on otettava hallintoteitse asianmukaisella tavalla yhteyttä kyseisiin toimielimiin ja laitoksiin (2 artiklan 4 kohta) 4) jos on kyse kantelusta, joka koskee yhteisön toimielinten ja laitosten sekä niiden virkamiesten ja muun henkilöstön välisiä työsuhteita, kaikki mahdollisuudet sisäisten hallinnollisten hakemusten ja kanteluiden tekemiseen on pitänyt käyttää ennen kantelun tekemistä (2 artiklan 8 kohta) 5) oikeusasiamiehellä ei ole oikeutta puuttua tuomioistuimissa käsiteltäviin tapauksiin tai kyseenalaistaa tuomioistuinten päätöksiä (1 artiklan 3 kohta). Esimerkki kantelusta, jota oikeusasiamies ei voinut ottaa tutkittavakseen Itävallan kansalainen kanteli Euroopan oikeusasiamiehelle siitä, että komission järjestämän hallintovirkamieskilpailun järjestelyt eivät olleet asianmukaiset. Hän valitti muun muassa siitä, että kirjallisten kokeiden arvostelijat eivät olleet valintalautakunnan jäseniä vaan ulkopuolisia Itävallan ulkoasiainministeriöstä, ja että hakijoiden nimettömyyttä ei ollut kunnioitettu. Kantelija oli jo nostanut kanteen ensimmäisen asteen tuomioistuimessa. Koska oikeuskäsittelyssä olivat mukana samat osapuolet ja siinä käsiteltiin samoja tosiseikkoja kuin oikeusasiamiehelle osoitetussa kantelussa, oikeusasiamies ei ohjesääntönsä 1 artiklan 3 kohdan mukaan voinut ryhtyä tutkimaan väitteitä. (Kantelu 216/8.11.95MH/A) 2.2.3. TUTKINTAPERUSTEET Oikeusasiamies voi käsitellä toimivaltansa piiriin kuuluvia kanteluja, jotka täyttävät tutkittavaksi ottamisen ehdot. EY:n perustamissopimuksen 138 e artiklassa määrätään, että oikeusasiamies "suorittaa tutkimukset, joita hän pitää perusteltuina". Joissakin tapauksissa perusteita oikeusasiamiehen tutkinnalle ei ehkä ole, vaikka kantelu teknisesti voitaisiin ottaa tutkittavaksi. Jos kantelu on jo ollut käsiteltävänä vetoomuksena Euroopan parlamentin vetoomusvaliokunnassa, oikeusasiamies ei tavallisesti pidä perusteltuna käynnistää tutkintaa, ellei uusia todisteita esitetä. Esimerkki kantelusta, jossa tutkinnan aloittaminen ei ollut perusteltua Euroopan oikeusasiamiehelle kanneltiin FAS-osuustoimintayksiköstä, jota rahoittaa Euroopan sosiaalirahasto. Kantelija väitti, että FAS:lle osoitettua tukihakemusta ei ollut käsitelty oikeudenmukaisesti. Kantelija ei kuitenkaan esittänyt mitään todisteita väitteensä tueksi. Oikeusasiamies päätti siksi, että ei ollut perusteita käynnistää tutkintaa. (Kantelu 582/12.5.96/MG/IRL) 2.3. KANTELUIDEN TUTKINTA Vuonna 1996 rekisteröidyistä 842 uudesta kantelusta 17 % oli peräisin Yhdistyneestä kuningaskunnasta, 14 % Saksasta, 11 % Espanjasta, 11 % Ranskasta ja 10 % Italiasta. Täydellinen selvitys kantelujen maantieteellisestä jakautumisesta on esitetty Liitteessä A, Tilastot, s. 50. Vuoden 1996 aikana tutkittiin 921 kantelua sen selvittämiseksi, kuuluivatko ne toimivallan piiriin, voiko oikeusasiamies ottaa ne tutkittavakseen ja oliko perusteita ryhtyä tutkimaan asiaa. 35 % tutkituista kanteluista kuului oikeusasiamiehen toimivallan piiriin. Näistä 254 täytti hyväksyttävyysperusteet, mutta 47 tapauksessa ei ollut perusteita ryhtyä tutkimaan asiaa. Tutkinta käynnistettiin siten 207 tapauksessa. Useimmat tutkintaan johtaneet kantelut koskivat Euroopan komissiota (81 %). Kuten vuoden 1995 vuosikertomuksessa todettiin, komissio on se yhteisön elin, joka tekee suurimman osan kansalaisiin suoranaisesti vaikuttavista päätöksistä. Siksi on normaalia, että se on kansalaisten kantelujen pääasiallinen kohde. Euroopan parlamenttia vastaan kanneltiin 19 tapauksessa, ja Euroopan unionin neuvostoon kohdistui neljä kantelua. Kanteluissa tulivat useimmiten esiin seuraavat hallinnolliset epäkohdat: velvollisuuden laiminlyönti, toisin sanoen se, että Euroopan komissio ei ole hoitanut tehtäväänsä "perustamissopimusten vartijana" suhteessa jäsenvaltioihin (83 tapausta), epätyydyttävät menettelyt tai puolustautumisoikeuden jättäminen kunnioittamatta (30 tapausta), avoimuuden puute (30 tapausta), epäoikeudenmukaisuus tai vallan väärinkäyttö (16 tapausta), virhe tai epäpätevyys (18 tapausta), tarpeeton viivästys ja syrjintä (molemmat 15 tapausta). 2.4. OHJAUS MUIDEN LAITOSTEN PUOLEEN Jos kantelu ei kuulu oikeusasiamiehen toimivallan piiriin tai sitä ei voida ottaa tutkittavaksi, oikeusasiamies pyrkii ohjaamaan kantelijan sellaisen laitoksen puoleen, joka voi käsitellä kantelun. Vuoden 1996 aikana näin kävi 243 tapauksessa, joista useimmat koskivat yhteisön oikeutta. 130 tapauksessa kantelijaa kehotettiin kääntymään kansallisen tai alueellisen oikeusasiamiehen tai vastaavan laitoksen puoleen. 42 kantelijaa neuvottiin vetoamaan Euroopan parlamenttiin ja lisäksi viisi kantelua siirrettiin kantelijan luvalla vetoomusvaliokuntaan käsiteltäviksi vetoomuksina. 43 tapauksessa neuvottiin ottamaan yhteyttä Euroopan komissioon; tämä luku sisältää tapaukset, joissa komissiota vastaan tehtyä kantelua ei voitu käsitellä, koska kantelija ei ollut ennen kantelun tekemistä ottanut yhteyttä komissioon hallintoteitse. 2.5. PÄÄTÖKSET OIKEUSASIAMIEHEN TUTKINNAN JÄLKEEN Kun oikeusasiamies päättää ryhtyä tutkimaan kantelua, kantelu ja mahdolliset liitteet lähetetään ensin lausuntoa varten sille yhteisön toimielimelle tai laitokselle, jota kantelu koskee. Kun ensimmäinen lausunto on saatu, se lähetetään kantelijalle hänen huomautuksiaan varten. Joissakin tapauksissa toimielin tai laitos sopii itse asian kantelijaa tyydyttävällä tavalla. Jos lausunto ja huomautukset osoittavat, että näin on tapahtunut, asian käsittely lopetetaan koska "toimielin on korjannut asian". Joissa kin tapauksissa kantelun tekijä päättää luopua kantelusta, ja käsittely lopetetaan tästä syystä. Jos toimielin ei korjaa epäkohtaa eikä kantelija peruuta kantelua, oikeusasiamies jatkaa tutkintaansa. Jos tutkinnassa ei ilmene hallinnollista epäkohtaa, kantelun tekijälle sekä toimielimelle tai laitokselle ilmoitetaan asiasta ja käsittely lopetetaan. Jos tutkinta paljastaa hallinnollisen epäkohdan, oikeusasiamies pyrkii sovintoratkaisuun poistaakseen epäkohdan ja täyttääkseen kantelijan vaatimukset. Jos sovintoratkaisu ei ole mahdollinen, tai jos siihen ei päästä, oikeusasiamies joko lopettaa asian käsittelyn ja antaa toimielimelle tai laitokselle kriittisen huomautuksen tai toteaa havainneensa hallinnollisen epäkohdan ja esittää suositusluonnoksia epäkohdan korjaamiseksi. Kriittistä huomautusta pidetään aiheellisena tapauksissa, joissa hallinnollisella epäkohdalla ei näytä olevan laajempia vaikutuksia ja joissa oikeusasiamiehen suorittama seuranta ei vaikuta tarpeelliselta. Tapauksissa, joissa seuranta on tarpeen, toisin sanoen kun on kyse vakavammista epäkohdista tai tapauksista, joilla on yleisiä vaikutuksia), oikeusasiamies esittää toimielimelle tai laitokselle päätöksen, jossa hän esittää suositusluonnoksia. Oikeusasiamiehen ohjesäännön 3 artiklan 6 kohdan mukaan toimielimen tai laitoksen on tällöin annettava yksityiskohtainen lausunto asiasta kolmen kuukauden kuluessa. Yksityiskohtaisessa lausunnossaan se voi hyväksyä oikeusasiamiehen päätöksen sekä kuvata millaisiin toimenpiteisiin se on ryhtynyt suositusten täytäntöönpanemiseksi. Vuonna 1996 oikeusasiamies käynnisti 210 tutkintaa, joista 207 kanteluiden pohjalta ja kolme omasta aloitteestaan. Kahdessatoista tapauksessa toimielin tai laitos korjasi asian itse. Kahdessa tapauksessa kantelija peruutti kantelunsa. 82 tapauksessa oikeusasiamiehen tutkinnassa ei todettu hallinnollista epäkohtaa. Kriittisiä huomautuksia esitettiin toimielimelle 32 tapauksessa. Suosituksia esitettiin toimielimille ja laitoksille kahdessa tapauksessa, joista molemmissa toimielimellä tai laitoksella on lausunnon antamista varten kolmen kuukauden määräaika, joka päättyy vuonna 1997. (Tarkemmin Liitteessä A, Tilastot, s. 50.) 3. PÄÄTÖKSET TUTKINNAN JÄLKEEN 3.1. EI HALLINNOLLISTA EPÄKOHTAA 3.1.1. EUROOPAN PARLAMENTTI TYÖSOPIMUKSEN IRTISANOMINEN Päätös kanteluun 11/3.1.95/DK/UK/EF-en Euroopan parlamenttia vastaan Kantelu K. Yhdistyneestä kuningaskunnasta kanteli Euroopan oikeusasiamiehelle 5. joulukuuta 1994 siitä, että Luxemburgissa toimiva Euroopan parlamentti oli irtisanonut hänen työsopimuksensa ilman irtisanomisaikaa, koska hän oli kieltäytynyt allekirjoittamasta epätarkkoja kokouspöytäkirjoja. Tutkimus Tutkimukset alkoivat, kun Euroopan oikeusasiamies oli valittu. Hän sai 22. helmikuuta 1996 Euroopan parlamentilta lausunnon kantelusta. Se toimitettiin kantelijalle 8. maaliskuuta 1996, ja tämä teki huomautuksensa siitä 12. maaliskuuta 1996. Päätös 1) Oikeudelliset seikat ja epäkohdan mahdollinen laajuus 1.1. Euroopan oikeusasiamies ei hyväksynyt väitettä, että kantelijan ja Euroopan parlamentin välillä vallitsi työsuhde. On totta, että kantelijalla oli sopimus T.C.S. Ltd:n kanssa, ja tällä puolestaan oli sopimus Euroopan parlamentin kanssa. Tämä sopimus näyttää muodostaneen kantelijan ja Euroopan parlamentin välisen työsuhteen oikeudellisen perustan. 1.2. Työsopimuksen puute ei ole huonoa hallintoa koskevan kysymyksen kannalta ratkaisevaa. Parlamentissa työskentelevän henkilön saama kohtelu kantelijan tilanteessa voisi olla huonoa hallintoa. 2) Tosiseikat 2.1. Kantelijan antamien tietojen ja täydentävien asiakirjojen sekä suoritettujen tutkimusten valossa oli selvää, että kantelijan ja hänen pääasiallisen esimiehensä B:n väliset suhteet olivat heikentyneet ennen tapahtumia, jotka lopulta johtivat kantelun esittämiseen. Ei voitu todeta, että tämä työsuhteen heikkeneminen johtui tai että siihen liittyi huonoa hallintoa. 2.2. Pöytäkirjavälikohtaukseen liittyneistä seikoista vallitsi erimielisyys. Ei ollut epäselvää, missä ja milloin eri kokouksia pidettiin ja kuka oli läsnä, mutta erimielisyyksiä oli asioista ja eri kohtien tulkinnoista, siitä mitä kokouksissa tapahtui ja mikä oli tapahtumien merkitys. Oikeusasiamies ei löytänyt todisteita, jotka viittaisivat siihen, että tämä aiheutui hallintovirheestä tai oli itse sellainen. Näytti epätodennäköiseltä, että lisätutkimukset antaisivat oikeusasiamiehelle mahdollisuuden ratkaista kiistakysymykset kantelijan eduksi. Edellä esitettyjen oikeudellisten ja asiallisten seikkojen valossa oikeusasiamies päätti, että lisätutkimukset eivät olleet tarpeen, ja päätti kantelun käsittelyn. 3.1.2. EUROOPAN KOMISSIO YDINKOKEET RANSKAN POLYNESIASSA Päätös kanteluihin 34/21.7.95/PMK/EN, 148/28.9.95/BL/ES-DE, 215/07.11.95/FJRC/ES, 242/20.11.95/DS/UK-EN, 243/20.11.95/JF/UK-EN, 244/20.11.95/RSS/UK-EN, 246/22.11.95/JML/UK-EN, 247/22.11.95/HW/UK-EN, 248/22.11.95/DT/UK-EN, 250/22.11.95/GMA/UK-EN, 251/22.11.95/MG/UK-EN, 285/14.12.HNDG/PO-PO, 294/3.1.96/AB/UK-EN, 296/3.1.96/PS/UK-EN, 297/3.1.96/FDN/UK-EN, 299/12.1.96/APW/UK-EN, 301/13.12.95/PB/UK-EN, 323/4.1.96/JM/UK-EN, 326/8.1.96/WMC/UK-EN, 329/8.1.96/CG/UK-EN, 341/8.1.96/JB/UK-EN, 342/8.1.96/RN/UK-EN, 343/8.1.96/CRJ/UK-EN, 344/8.1.96/MD/UK-EN, 345/13.12.95/PM/UK-EN, 351/11.1.96/PLT/UK-EN, 352/10.1.96/DP/UK-EN, 353/10.1.96/RW/UK-EN, 368/16.1.MO/UK-EN, 369/16.1.96/DH/UJ-EN, 370/16.1.96/RB/UK-EN, 375/18.1.96/LF/UK-EN, 379/26.1.96/PE/UK-EN, 380/25.1.96/AS/UK-EN, 386/22.1.96/AH/UK-EN, 399/31.1.96/J & J/UK-EN, 410/7.2.96/EHW/UK-EN, 440/20.2.96/AW/UK-EN Euroopan komissiota vastaan Kantelut Oikeusasiamies sai syksyllä 1995 ja vuoden 1996 ensimmäisten kuukausien aikana suhteellisen paljon kanteluita ydinkokeista, joita Ranskan hallitus oli kesäkuussa 1995 ilmoittanut suorittavansa Ranskan Polynesiassa. Kantelut koskivat pääasiassa komission toimettomuutta asiassa. Tutkimus Komissio kiinnitti asiaa koskevassa ensimmäisessä lausunnossaan oikeusasiamiehen huomion siihen, että useat henkilöt olivat nostaneet kanteen samassa asiassa Euroopan yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa. Se ei tämän vuoksi antanut lausuntoa siitä, olivatko kantelut perusteltuja. Voidakseen asianmukaisesti arvioida, pitäisikö oikeusasiamiehen päättää kanteluiden tutkiminen ohjesäännön 1 artiklan 3 kohdan ja 2 artiklan 7 kohdan mukaisesti tuomioistuimessa käsiteltävän asian ja kanteluiden samanlaisuuden vuoksi, oikeusasiamies pyysi komissiota toimittamaan hänelle jäljennöksen tuomioistuimessa käsiteltävästä asiasta. Komissio ei toimittanut pyydettyjä asiakirjoja, ja samanaikaisesti kantajat tuomioistuimessa peruuttivat kanteensa. Tämän jälkeen komissio ilmoitti kantansa siitä, olivatko kantelut perusteltuja. Komissio katsoi asiasisällön osalta seuraavaa: "Yhtä kantelua lukuun ottamatta kaikissa kanteluissa katsotaan, ettei komissio ole asianmukaisesti valvonut yhteisön oikeuden noudattamista Ranskan Polynesiassa suoritettujen ydinkokeiden kohdalla. Vaikka useimmissa kanteluissa ei eritelty sitä, mitä oikeudellisia säännöksiä on rikottu, voidaan katsoa, että niissä kaikissa arvostellaan komissiota sitä, että se on kantelijoiden mielestä laiminlyönyt Euratomin perustamissopimuksen 34 artiklan soveltamisen Ranskan suorittamaan ydinkokeiden sarjaan. Ensinnäkin on tehtävä selväksi, että huolimatta siitä, mitä eräissä kanteluissa väitetään, lausunto, joka komission on annettava jäsenvaltion pyynnöstä Euratomin perustamissopimuksen 34 artiklan nojalla, ei liity siihen, onko erityisen vaarallisten kokeiden suorittaminen perusteltua, vaan täydentäviin terveysja turvallisuustoimenpiteisiin, joihin asianomaisten jäsenvaltioiden on ryhdyttävä. Vaikka Ranska ei ole pyytänyt lausuntoa Euratomin perustamissopimuksen 34 artiklan mukaisesti uudesta ydinkokeiden sarjasta, joka aloitettiin vuonna 1995, komissio on sitä koskevan ilmoituksen antamisen jälkeen yrittänyt varmistaa perustamissopimuksen määräyksien ehdottoman noudattamisen. Tätä tarkoitusta varten se on kerännyt asiaa koskevaa tietoa eri lähteistä, ja se on arvioinut tällä tavoin saatua tietoa sekä sillä olevaa tietoa. Luettelo merkittävimmistä asiakirjoista on tämän tiedonannon liitteenä. Komissio haluaisi kiinnittää huomiota Karlsruhessa sijaitsevan Transuraanin tutkimuslaitoksen 19. lokakuuta 1995 laatimaan kertomukseen Mururoan ja Fangataufan maanalaisten ydinkokeiden räjähdyksien aiheuttamien syvennysten veteen osittain tai kokonaan päässeen radioaktiivisuuden seurauksista. Kertomuksen lopussa pääteltiin, että juomaveden nauttimista koskevia vuosirajoituksia olisi noudatettava edelleen olettaen, että maanalaisten räjähdysten muodostamien syvennysten veden sisältämä radioaktiivisuus olisi levinnyt niistä kokonaan. Ranskan komissiolle antamien ympäristön radioaktiivisuuden tasoja koskevien tietojen paikkansapitävyyden tarkastamiseksi 18.-29. syyskuuta 1995 Ranskan Polynesiassa suoritettiin tarkastus Euratomin perustamissopimuksen 35 artiklan mukaisesti radioaktiivisuuden tasoa ilmassa, vedessä ja maaperässä alueella seuraavien laitosten toimivuuden ja tehokkuuden toteamiseksi. Sotilaallisten laitosten kanssa suoritetut tarkastustoimet olivat yleisesti ottaen tyydyttäviä, eivätkä ne antaneet aihetta merkittävien huomautusten esittämiseen toiminnan luotettavuuden, laitosten tehokkuuden ja seurantaohjelmien riittävyyden osalta. Komissio keskusteli asiasta useita kertoja syyskuussa ja lokakuussa 1995, ja sen 23. lokakuuta 1995 pidetyssä kokouksessa todettiin, että Ranskan Polynesiassa suoritettujen viimeisten kokeiden erityiset olosuhteet olivat sellaiset, että niiden perusteella oli pääteltävä, etteivät nämä kokeet aiheuttaneet työntekijöiden tai väestön ionisoidulle säteilylle altistumisen havaittavissa olevaa vaaraa ja ettei 34 artiklan säännöksiä voi näin ollen soveltaa." Komission huomautusten liitteenä oli luettelo 25 merkittävimmästä asiakirjasta, joiden perusteella komissio oli tehnyt johtopäätöksensä. Huomautukset toimitettiin kantelijoille, jotka useimmissa tapauksissa eivät toimittaneet vastineita komission kantaan. Päätös Oikeusasiamies katsoi, ettei väite, jonka mukaan komissio oli laiminlyönyt velvollisuutensa asiassa, ollut perusteltu. Hän ilmoitti lisäksi kantelijoiden esittämän aineiston perusteella, ettei komissio ollut käyttänyt toimivaltaansa väärin tai puutteellisesti. Koska oikeusasiamies ei löytänyt komission toiminnassa epäkohtia, hän päätti lopettaa asian käsittelyn. LIEN PHARE-TACIS -HAKEMUSTEN ARVIOINTIMENETELMÄ Päätös kanteluun 52/27.7.95/JL/B Euroopan komissiota vastaan Kantelu L. kirjoitti oikeusasiamiehelle, koska Euroopan komissio oli hylännyt hankkeet, joita hän oli ehdottanut rahoitettaviksi LIEN Phare-Tacis 1994 -ohjelmasta. Tällä ohjelmalla tuettiin Keskija Itä-Euroopan maita ja entistä Neuvostoliittoa. Hylkäyskirjeessä todettiin, ettei komissio ollut velvollinen perustelemaan päätöksiään. L. totesi, että hän itse asiassa sai standardilomakkeella lyhyen selvityksen hylkäämisestä. Hän katsoi, etteivät nämä tiedot olleet riittäviä hakemuksen heikkouksien korjaamiseksi, jos oli aikeissa jättää uuden hakemuksen. Kantelija kysyi, oliko hallinnolla käytössään standardoitu arviointimenetelmä LIEN-hankehakemusten arvioinnissa, ja jos näin oli, miksi tämän menetelmän soveltamisen tuloksia ei ilmoitettu hakijoille. Tutkimus Tutkimukset osoittivat, että LIEN Phare-Tacis 1994 -ohjelman hankkeiden valintamenettely käsitti kolme vaihetta: 1) ehdotukset seuloneen ja arvioineen asiantuntijaryhmän antoi käyttöön European Volunteer Centre/East European Partnership (CEV/EEP), tähän erikoistunut yritys Brysselistä; 2) suositukset käsitteli neuvoa-antava ryhmä, joka koostui komission eri pääosastojen asiantuntijoista; 3) lopullisen valinnan teki komissio neuvoa-antavan ryhmän ehdotusten perusteella. Vuonna 1994 kaikkiaan 590 hakemuksesta hyväksyttiin 53 hanketta. Vastauksessaan oikeusasiamiehen lausuntopyyntöön komissio totesi, että LIEN-kansiossa oli esitetty arviointikaavio, joka sisälsi yksityiskohtaiset kriteerit ja painotukset. Vastauksessa todettiin myös, että neuvoa-antava ryhmä "ottaa omioon myös sellaisia seikkoja kuten oikeudenmukaisen maantieteellisen jakautumisen". Komissio väitti, että käytännössä oli mahdotonta laatia yksityiskohtaista yksilöllistä selvitystä kustakin hylätystä ehdotuksesta. Kirje, jolla hylätyille hakijoille ilmoitettiin asiasta, oli siksi vakiomuotoinen yhteenveto, jossa todettiin yleisluontoisesti syyt ja kehotettiin hylättyjä hakijoita ottamaan yhteyttä CEV/EEP:hen lisätietoja varten. Komission mukaan CEV/EEP ei toimita arvioijien raportteja hakijoille, mutta antaa mahdollisuuden tutustua niihin ja keskustella tuloksista hakijoiden kanssa. Komissio väitti, että L. ei ollut käyttänyt tätä mahdollisuutta pyytää CEV/EEP:ltä lisätietoja hankkeensa hylkäämisestä. Analysoituaan komission lausunnot ja kantelijan huomautukset oikeusasiamies pyysi lisäselvityksiä komissiolta. Vastauksessaan komissio totesi, että asiantuntijaryhmän suorittama laadullinen arviointi koskee vain valintaprosessin ensimmäistä vaihetta. Arvioinnissa ehdotukset jaetaan kahteen pääluokkaan: niihin, jotka saavat pisteitä yli 50 %, ja niihin, jotka saavat alle 50 %. Tämä prosenttiosuus on kansiossa julkaistun painotetun laskelman tulos. Komission mukaan kuitenkin tapauksissa, joissa hylätty hakija tapaa CEV/EEP:n edustajat keskustellakseen hankkeen puutteista, hän saa arviointikertomuksen olennaisten kohtien lisäksi tietoja neuvoa-antavan ryhmän kokouksissa esitetyistä kommenteista sekä komission mahdollisista lisähuomautuksista. Näiden tapaamisten tavoitteena on auttaa hakijaa löytämään hankkeensa vahvat ja heikot puolet, jotta myöhempi hakemus voi menestyä paremmin. Lisäselvitykset koskevat siten koko valintaprosessia. Päätös 1) Perustelujen esittäminen hylätyiksi tulleille hakijoille 1.1. Oikeusasiamiehelle antamissaan vastauksissa komissio ei kiistänyt, ettei sillä ole velvollisuutta esittää LIEN Phare-Tacis -ohjelmassa hylätyille hakijoille perusteluja. Komissio korosti sen sijaan, että se pyrkii - varmistamaan valintamenettelyn avoimuuden ja, - auttamaan hakijoita löytämään hylätyn hankkeen vahvat ja heikot puolet, jotta myöhempi hanke voi menestyä paremmin. 1.2. Kysymys oli siten siitä, olivatko esitetyt hylkäämisen perustelut riittävät näiden päämäärien saavuttamiseksi. Kysymystä oli tarkasteltava osana sitä päätöksentekoprosessia, johon ne kuuluvat. 2) Yhteenveto hylkäämisen syistä ja pyynnöstä annettavat lisätiedot 2.1. On käynyt ilmi, että komissio selitti LIEN Phare-Tacis -ohjelman puitteissa jätettyjen hakemusten hylkäämistä antamalla yhteenvedon hylkäämisperusteista vakiolomakkeella ja antamalla pyynnöstä lisätietoja. 2.2. Komission vastauksista on käynyt ilmi, että talousarviosta johtuvista syistä vain 10 % ehdotetuista hankkeista sai rahoitusta, ja että arvioinnissa hyvin menestyneitä hankkeita ei aina rahoiteta. Hankkeiden valintaprosessi vaikutti siksi piirteiltään vastaavan osittain tarjouskilpailua. 2.3. Tässä yhteydessä on perusteltua viitata analogian vuoksi julkisia palveluja koskevan direktiivin (2) säännöksiin, jotka koskevat hylkäämisen syiden kertomista tarjouskilpailussa hävinneille. Direktiivin 12 artiklassa ei edellytetä, että hylkäämisen syyt on esitettävä automaattisesti, vaan sopimusviranomaisen on ilmoitettava hylätyille hakijoille tai tarjoajille hakemuksen tai tarjouksen hylkäämisen syistä, kun nämä sitä pyytävät. 2.4. LIEN Phare-Tacis -ohjelman puitteissa omaksuttu menettely, että vakiolomakkeella esitetään yhteenveto hylkäämisperusteista ja lisätietoja on mahdollista saada pyynnöstä, ei siksi vaikuta epäasianmukaiselta. 3) Valintamenettelyn avoimuus 3.1. Komission vastausten mukaan pyynnöstä annettavat lisätiedot kattavat valintamenettelyn kaikki kolme vaihetta. 3.2. LIEN-ohjelmakansiossa on luku siitä, kuka tekee hankkeiden tukemista koskevat päätökset ja kuka arvioi ne. Tässä kohdassa todetaan, että asiantuntijaryhmä ottaa vastaan, tutkii ja arvioi hakemukset sekä esittää suosituksia komissiolle, joka suorittaa hankkeiden lopullisen valinnan. Tämä näyttää olevan oikea, vaikkakin lyhennetty, kuvaus prosessista. 3.3. Kansion seuraavassa jaksossa käsitellään hakemusten arviointikriteerejä. Siinä selitetään prosentuaaliset painotukset. Komission vastausten mukaan näitä sovellettiin vain valintamenettelyn ensimmäisessä vaiheessa. 3.4. Kokonaisuutena tarkasteltuna kansio sisältää hyödyllistä tietoa, joka auttaa hakijoita laatimaan ehdotuksia hankkeiksi ja antavat mahdollisuuden ymmärtää, miten komissio toteuttaa kyseisiä yhteisön politiikkoja käytännössä. Annetut tiedot olisivat kuitenkin voineet olla täydellisempiä ja mahdollisilta sekaannuksilta olisi vältytty, jos olisi tehty selväksi, että kriteerit ja prosentuaaliset painotukset koskevat asiantuntija-arviointia ja että komission päätökseen saattaa sisältyä muita tekijöitä. Menettelyn avoimuutta olisi parantanut myös se, jos komissio olisi määritellyt, mitkä lisätekijät se voi ottaa huomioon. Johtopäätös Oikeusasiamiehen tutkimuksissa ei käynyt ilmi, että komissio olisi menetellyt virheellisesti. Valintamenettelyn avoimuus paranisi, jos tehtäisiin selväksi, että komission päätös voi sisältää muita tekijöitä kuin kriteerit ja prosentuaaliset painotukset. Edelleen se paranisi, jos komissio määrittelisi nuo tekijät. OIKEUS SAADA TIETOJA KOMISSIOLTA Päätös kanteluihin 69/16.08.95/WDR/PD/D-de ja 70/16.08.95/SF/PD/D-de Euroopan komissiota vastaan Kantelut Saksan kansalaiset M. ja W. tekivät kantelun komission virkamiehestä. Heidän mukaansa kyseinen virkamies, johon he olivat ottaneet yhteyttä saadakseen tietoa aiheesta, josta he olivat tekemässä reportaasia televisioon, oli kieltäytynyt antamasta tietoa, eikä hän ollut vastannut tämän jälkeen lähetettyihin fakseihin. Koska kummatkin kantelut koskivat samoja tosiseikkoja ja koska ne oli jätetty yhteisesti, oikeusasiamies päätti käsitellä niitä yhdessä. Tutkimus Kantelijoiden mukaan komissio ilmoitti, ettei kyseinen virkamies ollut sellaisessa asemassa, että hän olisi voinut myöntää haastatteluja lehtimiehille, koska komission noudattaman menettelytavan mukaisesti tiedotusyksikkö hoitaa kaiken yhteydenpidon lehtimiehiin. Tämän yksikön vastuulla on näin ollen haastattelujen antaminen lehtimiehille tai tarvittaessa päätösten tekeminen siitä, että toisen yksikön virkamies voi antaa tällaisen haastattelun. Vaikuttaa siltä, että tässä oli syntynyt väärinkäsitys, ja komissio ilmoitti ryhtyvänsä tarvittaviin toimiin vastaavien väärinkäsitysten välttämiseksi tulevaisuudessa. Komissio ilmoitti lisäksi, että kansalaiset voivat saada komission asiakirjoja sen mukaan, mitä komissio on päättänyt asiakirjojensa julkisuudesta 8. helmikuuta 1994. Päätös Koska komission lausunnosta ilmenee, että se myönsi asiassa syntyneen väärinkäsityksen ja että se oli ryhtynyt toimenpiteisiin tällaisten väärinkäsitysten välttämiseksi tulevaisuudessa, oikeusasiamies katsoi, ettei kantelujen tutkimiseen ollut enää syytä. Hän päätti näin ollen asian käsittelyn. VARALLAOLOLUETTELOSSA OLEVIEN HENKILÖIDEN OIKEUDET Päätös kanteluun 71/16.08.95/JD/B Euroopan komissiota vastaan Kantelu D. teki 1. elokuuta 1995 Euroopan oikeusasiamiehelle kantelun kilpailusta COM/A/730, jonka hän oli läpäissyt vuonna 1991. Hän kanteli siitä, ettei kilpailun COM/A/730 varallaololuettelon voimassaoloaikaa jatkettu 31. joulukuuta 1994 jälkeen, että komissio oli palkannut kansallisia asiantuntijoita, vaikka varallaololuettelo oli täysin koskematon ja ettei hän saanut vastausta kirjeeseensä, kun hän oli kiinnittänyt komission huomion asiaan. Tutkimus Oikeusasiamies toimitti kantelun 13. joulukuuta 1995 Euroopan komissiolle pyytäen sitä lausumaan kantansa asiasta. Komissio antoi ensimmäisen lausuntonsa 27. maaliskuuta 1996. Se toimitettiin kantelijalle 30. huhtikuuta 1996. Komission mukaan päätös olla jatkamatta varallaololuettelon voimassaoloa 31. joulukuuta 1994 jälkeen perustui varallaololuettelosta palkattujen määrään (vain 2 ehdokasta oli jäljellä) ja hakijoilta tulevaisuudessa vaadittavaan pätevyyteen. Kansallisten asiantuntijoiden siirtojen komissio katsoi vastaavan tiettyä tarkoitusta. Näin ei toimittu ainoastaan sen vuoksi, että komissio saattoi käyttää hyväkseen tällaisten kansallisten virkamiesten asiantuntemusta ja tietoa, vaan myös siksi, että tällä tavoin voitiin saavuttaa parempi yhteisymmärrys yhteisön ja kansallisten hallintojen välillä. Näin ollen oli täysin ymmärrettävää, ettei kansallisia asiantuntijoita valita kilpailusta selvinneiden ehdokkaiden joukosta. Lopuksi komissio pyysi anteeksi sitä, ettei se ollut vastannut 30. tammikuuta 1995 päivättyyn kirjeeseen, ja ilmoitti, etteivät tällaiset virheet toistuisi vastaavissa tapauksissa tulevaisuudessa. Kantelija esitti huomautuksensa komission lausunnosta 13. syyskuuta 1996. Hänen mielestään arvioitaessa komission toimintatapaa kansallisten asiantuntijoiden siirtojen osalta, olisi otettava huomioon se, että kyseinen kansallinen asiantuntija oli sopimuksen mukaan palkattu väliaikaisena toimenhaltijana. Päätös Komissio on 26. heinäkuuta 1988 tekemässään päätöksessä vahvistanut kansallisten asiantuntijoiden siirtoja koskevat säännöt. Kansallisten asiantuntijoiden siirtoja koskeva menettely on luonteeltaan toisenlainen kuin menettely, jossa virat täytetään kilpailussa menestyneillä ehdokkailla. Tällainen menettely soveltuu myös väliaikaisten toimenhaltijoiden virkoihin. Komission menettelytapa, jossa se ei anna etusijaa varallaololuettelossa oleville ehdokkaille tällaisia virkoja täytettäessä, ei näin vaikuta sääntöjen vastaiselta. Henkilöstösääntöjen liitteessä III oleva 5 artiklassa on velvoite, jonka mukaan varallaololuetteloon on kirjattava enemmän ehdokkaita kuin mitä arvioiden mukaan tullaan palkkaamaan. Komission perustelut, joiden mukaan kilpailussa menestyneillä ehdokkailla ei ole etuoikeutta, kun virkoja täytetään, eivät näin ollen vaikuta kyseenalaisilta. Komissiolla on oikeus jatkaa tietyn varallaololuettelon voimassaoloaikaa. Jos pätevyys, jota edellytetään tulevaisuudessa täytettävissä viroissa, eroaa kilpailussa edellytetystä pätevyydestä, varallaololuettelon voimassaolon jatkaminen voi vaikuttaa perustelemattomalta. Kilpailun COM/A/730 varallaololuettelon osalta komission yksikköä, jota varallaololuettelo erityisesti koski, oli kuultu ennen kuin päätös luettelon voimassaolon jatkamisesta tehtiin. Tämän perusteella päätös olla jatkamatta kilpailun COM/A/730 varallaololuettelon voimassaoloaikaa 31. joulukuuta 1994 jälkeen, vaikka siinä oli vielä kaksi ehdokasta, ei ole vastoin hyvän hallintotavan yleisiä periaatteita. Edellä mainitun perusteella ja ottaen huomioon komission anteeksipyynnön siitä, ettei se ollut vastannut 30. tammikuuta 1995 päivättyyn kirjeeseen, oikeusasiamies katsoi, ettei asiassa ollut kyse hallinnollisesta epäkohdasta, ja päätti asian käsittelyn. TIEDONSAANTI KOMISSION OHJELMISTA Päätös kanteluun 104/1.9.95/IDS/B/PD Euroopan komissiota vastaan Kantelu Ranskan kansalainen B. teki kantelun Euroopan oikeusasiamiehelle Euroopan komissiota vastaan. Hänen mukaansa hän oli lähes vuoden ajan yrittänyt saada käsiinsä maakohtaista luetteloa niistä yhteisöistä ja yhdistyksistä, jotka olivat saaneet Euroopan sosiaalirahastolta tukea vammaisille tarkoitetuista koulutusohjelmista vuosina 1981-1994. Tutkimus Komissio ilmoitti lausunnossaan oikeusasiamiehelle, ettei komissiossa ollut välittömästi saatavilla kantelijan pyytämiä tietoja vuosilta 1989-1994 ja että suostuminen hänen pyyntöönsä olisi ollut kallista ja että se olisi vaatinut jäsenvaltioiden suorittamia selvityksiä. Aikaisemmasta ajanjaksosta sen sijaan komissio ilmoitti, että sillä oli tietoja, joiden pohjalta pyydetyt tiedot olisi voitu löytää. Se oli valmis etsimään tiedot, jos kantelija vahvistaisi olevansa edelleen kiinnostunut tästä ajanjaksosta. Päätös Oikeusasiamies katsoi, että komission ilmoittamat syyt vuosien 1989-1994 osalta olivat perusteltuja, ja pani merkille komission hyvän tahdon aikaisemman ajanjakson osalta. Tällä perusteella hän katsoi, että lisätutkimukset olivat turhia ja hän päätti asian käsittelyn. OIKEUS SAADA KOMISSION ASIAKIRJOJA Päätös kanteluun 180/13.10.95/JPB/PD/B-dk Euroopan komissiota vastaan Kantelu Tanskan kansalainen B. kanteli Euroopan oikeusasiamiehelle, koska komissio oli kieltäytynyt antamasta hänelle tietoja asiakirjoista. Hän oli toukokuussa 1995 pyytänyt komissiolta sen laatimaa kertomusta kasvun edistämisestä. Hänelle ilmoitettiin syyskuussa 1995, ettei komissio suostunut hänen pyyntöönsä, koska se ei halunnut julkistaa kertomusta juuri ennen asian käsittelyä konferenssissa, joka oli määrä järjestää marraskuussa 1995. Kantelija pyysi 11. syyskuuta 1995 komissiota kumoamaan päätöksensä. Koska hän ei saanut vastausta komissiolta, hän kanteli oikeusasiamiehelle. Hän väitti, että komissio oli toiminut vastoin sääntöjään asiakirjojen julkisuudesta, josta se oli päättänyt 8. helmikuuta 1994. Päätöksessä säädetään edellytyksistä, joiden perusteella tietojen antamisesta voidaan kieltäytyä, sekä siitä, miten pyyntöjä käsitellään. Kantelijan mukaan päätökseen sisältyvien pyyntöjen käsittelyä koskevien määräaikojen noudattamatta jättämisen tulisi automaattisesti johtaa asiakirjan julkistamiseen. Tutkimus Komissio ilmoitti ensimmäisessä lausunnossaan, että kantelu oli perusteeton, koska se oli tällä välin lähettänyt kertomuksen kantelijalle. Kantelija ei kuitenkaan luopunut kantelustaan. Komissio myönsi toisessa lausunnossaan, ettei se ollut noudattanut määräaikoja, jotka 8. helmikuuta 1994 tehdyssä päätöksessä asetettiin pyyntöjen käsittelylle, ja se ilmoitti, että se tulevaisuudessa tekisi voitavansa, jotta määräaikoja noudatetaan. Komissio myönsi, että alkuperäinen kieltäytyminen antaa tietoja oli 8. helmikuuta 1994 tehdyn päätöksen mukaisesti mitätön. Päätös Oikeusasiamiehen mukaan komission 8. helmikuuta 1994 tekemän komission asiakirjojen julkisuutta koskevan päätöksen 1 artiklassa säädetään, että komissioon sovelletaan komission ja neuvoston 31. joulukuuta 1993 hyväksymiä yhteisiä käytännesääntöjä asiakirjojen julkisuudesta. Asiakirjoissa olevien tietojen antamisesta voidaan näin ollen kieltäytyä yleisen edun (yleinen turvallisuus, kansainväliset suhteet, valuuttakurssien vakaus, tuomioistuinkäsittely, tarkastukset ja tutkimukset), yksityishenkilöiden ja yksityisyyden, liikeja teollisen salaisuuden, yhteisön taloudellisten etujen, luottamuksellisen tiedon ja komission menettelyjen luottamuksellisuuden suojelemiseksi. Päätöksen 2 artiklassa säädetään menettelystä asiakirjoissa olevan tiedon saamiseksi: komission on ilmoitettava pyynnön esittäjälle yhden kuukauden kuluessa suostutaanko pyyntöön vai ei. Jos pyyntöön ei voida suostua, hakijalle on ilmoitettava, että hänellä on kuukausi aikaa valittaa kieltäytymisestä. Se, ettei kuukauden kuluessa anneta vastausta asiakirjapyyntöön, merkitsee kieltäytymistä tietojen antamisesta. Jos pyyntöön, että asiakirjapyyntöä harkittaisiin uudelleen, ei vastata kuukauden kuluessa, merkitsee sekin kieltäytymistä. Tämän perusteella oikeusasiamies päätteli, ettei ollut perusteltua syytä pitää vastaamatta jättämistä tietojen saamista koskevan hakemuksen hyväksymisenä. Mitä tulee syihin, joiden perusteella kieltäytymistä perusteltiin, oikeusasiamies katsoi, etteivät ne sisältyneet luetteloon seikoista, jotka komission 8. helmikuuta 1994 tekemän päätöksen perusteella oikeuttavat kieltäytymiseen suostumasta hakemukseen. Hänen mukaansa kieltäytyminen ei näin ollen ollut perusteltu ja kyseinen päätös oli tehty virheellisesti. Oikeusasiamies totesi kuitenkin, että kantelija oli saanut pyytämänsä kertomuksen, koska komission pääsihteeri oli korjannut tehdyn virheen. Tämän vuoksi ja ottaen huomioon, että pääsihteeri oli vastauksessaan oikeusasiamiehen tiedonsaantia koskevaan pyyntöön avoimesti myöntänyt komission virheen, ja sen, että komissio tulevaisuudessa tekisi kaiken mahdollisen estääkseen tällaisten virheiden toistumisen, oikeusasiamies totesi, ettei ollut enää perusteita jatkaa kantelun tutkimista. Hän päätti näin ollen asian käsittelyn. YDINMATERIAALIA KOSKEVAN TIEDON LUOTTAMUKSELLISUUS Päätös kanteluun 186/16.10.95/DL/UK/KT Euroopan komissiota vastaan Kantelu L. kirjoitti Euroopan oikeusasiamiehelle lokakuussa 1995 ja valitti Euroopan komission vastauksista parlamentin kahteen ydinaineita koskevaan kirjalliseen kysymykseen. Kantelija piti täysin perusteettomana sitä, että vastatessaan kysymyksiin Euroopan komissio ei Euratomin perustamissopimuksen 194 artiklan salassapitolausekkeen nojalla antanut tietoja köyhdytetyn uraanin varastoista tai ydinlaitoksen hankintasopimuksista. Kantelija pyysi oikeusasiamiestä vetoamaan komissioon, jotta se toimisi avoimuuden hengessä ja toimittaisi pyydetyt tiedot. Tutkimus Oikeusasiamies pyysi komission lausuntoa kantelusta. Komission lausunto Ensimmäisen kysymyksen osalta komissio viittasi Euratomin perustamissopimuksen 194 artiklaan eikä sen nojalla antanut tietoja köyhdytetyn uraanin varastoista tietyissä sijoituspaikoissa Yhdistyneessä kuningaskunnassa. Jäsenvaltion luokiteltua tietyt tiedot salassapidettäviksi komissio katsoo, että kyseinen luokitus sitoo sitä ja velvoittaa sen pitämään tiedot salaisina. Toinen kysymys koski liiketoimintaan liittyviä tietoja yhteisön alueella sijaitsevan ydinlaitoksen hankintasopimuksesta. Myös tämän kysymyksen osalta komissio ilmoitti Euratomin perustamissopimuksen 194 artiklan ja sen mukaisesti annetut asetukset syyksi olla paljastamatta tällaisia liiketoimintaan liittyviä tietoja. Toimijat toimittivat kyseiset tiedot komissiolle Euratomin perustamissopimuksen VI luvun mukaisesti neuvottelujen yhteydessä, mutta ne ovat edelleen kyseisten toimijoiden omaisuutta. Kantelijan huomautukset komission lausunnosta Kantelija huomautti, että komission olisi pitänyt harkita uudelleen salassapitovelvollisuutensa aiheellisuutta, koska sekä Euratomin perustamissopimuksesta että sen mukaisesti annetuista asetuksista päätettiin täysin erilaisissa poliittisissa yhteyksissä. Kylmä sota ja ydinvakoilu olivat todellisia uhkia, ja tilanne oli sen jälkeen ilmiselvästi muuttunut. Päätös Koska komissio molemmissa tapauksissa viittasi 194 artiklaan, salassapitolauseketta käsiteltiin yhtä aikaa molempien kysymysten osalta. 194 artiklassa määrätään, että: "Yhteisön toimielimen (. . .) jäsenet (. . .), jotka (. . .) hankkivat (. . .) tietoja jäsenvaltion (. . .) antamien määräysten mukaan salassapidettävistä (. . .) tiedoista (. . .), eivät saa (. . .) ilmaista niitä muille tietoihin oikeudettomille henkilöille taikka yleisölle." Artiklan 194 hengen ja kirjaimen mukaan näyttää selvältä, että sen määräykset sitovat Euroopan yhteisön toimielimiä, joiden on pidettävä salassa kaikki jäsenvaltion antamien määräysten mukaan salassapidettävät tiedot. Tässä tapauksessa komissio vahvisti vastauksensa Alex Smithin esittämään kysymykseen E-1805/95 ja Ahernin esittämään kysymykseen E-1518/95 ja sanoi, että koska kyseinen jäsenvaltio oli luokitellut pyydetyt tiedot "salassa pidettäviksi", komissiolla ei ole oikeutta paljastaa niitä. Ahernin kysymys (E-1518/95) on jatkoa kahteen muuhun Breyerin esittämään kysymykseen, jotka koskevat Garchinin ydinreaktorin hankintasopimusta. Komissio esitti toisen perustelun, joka koskee liiketoimintaan liittyvien tietojen luottamuksellisuutta. Se viittasi useisiin eri määräyksiin, joissa kaikissa korostettiin liiketoimintaan liittyvien tietojen suojaamista: koska pyydetyt tiedot ovat kahden, kaupallisessa ominaisuudessaan toimivan taloudellisen toimijan omaisuutta, komissio ei voi paljastaa kyseisenkaltaisia liiketoimintaan liittyviä tietoja. Se ehdotti, että parlamentin jäsen pyytäisi tietoja suoraan asianomaisilta toimijoilta. Komissio selitti 21. toukokuuta 1996 päivätyssä lausunnossaan oikeusasiamiehelle seuraavaa: "Euratomin perustamissopimuksen VI luvun mukaisesti (. . .) toimijat toimittavat hankintakeskukselle liiketoimintaan liittyvät tiedot, mukaan lukien varsinainen sopimus sen tekemistä varten. Kyseiset tiedot ovat näiden toimijoiden omaisuutta tuolloin ja jatkossakin. Komission yksiköt eivät saa paljastaa kyseisenkaltaisia liiketoimintaan liittyviä tietoja, jotka ovat asianomaisten toimijoiden omaisuutta." Tämän perustelun laillisuuden määrittämiseksi on tarkasteltava, millä edellytyksillä yleisöllä on oikeus tutustua komission hallussa oleviin asiakirjoihin. Asiasta määrätään komission 8. päivänä helmikuuta 1994 tekemässä päätöksessä yleisön oikeudesta tutustua komission asiakirjoihin. Tässä päätöksessä vahvistetaan periaate, jonka mukaan yleisöllä on laajat oikeudet tutustua komission asiakirjoihin, ottaen huomioon tietyt julkisen edun suojelemiseen tai yksityisyyden suojaan liittyvät poikkeukset. Liitteenä olevissa menettelysäännöissä, jotka koskevat yleisön oikeutta tutustua komission ja neuvoston asiakirjoihin, määrätään, että toimielimet epäävät oikeuden tutustua sellaisiin asiakirjoihin, joiden sisältämien tietojen paljastaminen vaarantaisi liikeja teollisten salaisuuksien suojaamisen. Näin ollen komissio toimi 8. helmikuuta 1994 tehdyn päätöksen mukaisesti vastatessaan, että pyydettyjä tietoja ei voida paljastaa liikesalaisuuden suojaamisen vuoksi, ja neuvoessaan parlamentin jäsentä kääntymään tämänkaltaisten tietojen osalta suoraan asianomaisen toimijan puoleen. Edellä mainitun perusteella oikeusasiamies totesi, ettei komission toiminnassa voitu katsoa ilmenneen hallinnollisia epäkohtia. Näin ollen hän katsoi, että asiaa koskevat lisätutkimukset ovat perusteettomia ja päätti asian käsittelyn. TOIMENPITEET SEN JÄLKEEN KUN TULLIVALVONTA LOPETETTIIN RAJOILLA Päätös kanteluun 189/18.10.95/SP/GR/KT Euroopan komissiota vastaan Kantelu P. kirjoitti Euroopan oikeusasiamiehelle lokakuussa 1995 tehdäkseen kantelun Euroopan komissiosta. Tammikuussa 1993 suoritetun Euroopan unionin jäsenvaltioiden välisten rajojen poistamisen jälkeen hän oli joutunut sulkemaan tulliselvitystoimistonsa, mikä aiheutti hänelle huomattavia taloudellisia menetyksiä. Hän katsoi olevansa oikeutettu rahakorvaukseen. Lisäksi komissio ei ollut vastannut hänen 5. marraskuuta 1993 päivättyyn kirjeeseensä. Tutkimus Oikeusasiamies pyysi komissiolta lausuntoa kantelusta Vastauksessaan komissio katsoi, että toissijaisuusperiaatteen mukaisesti yhteisön tehtävä ei ole vastata jäsenvaltioille kuuluvista asioista ja kyseisestä ammattikunnasta. Ottaen kuitenkin huomioon tilanteen poikkeuksellisuuden, joka johtui tullivalvonnan luonteesta, komissio katsoi olevan perusteltua ehdottaa yhteisön liitännäistoimenpiteitä. Näiden toimenpiteiden mukaisesti ja kantelijan alkuperämaan, Kreikan, tapauksessa myönnettiin yli 3 miljoonaa ecua 39 hankkeelle, jotka maan viranomaiset olivat valinneet tarjouskilpailun perusteella. Määräaika tarjousten toimittamiselle oli 31. maaliskuuta 1993, ja komission hallussa olevien tietojen mukaan P. ei ollut tehnyt hanketarjousta viranomaisille (valtiovarainministeriötä vastaavalle ministeriölle). Komission lausunto lähetettiin P:lle huomautuksia varten. Vastauksessaan kantelija toisti näkemyksensä, jonka mukaan hänelle olisi maksettava rahakorvaus. Hän väitti lisäksi toimittaneensa tarjouksen Kreikan viranomaisille. Päätös Kantelun sekä sen tueksi esitettyjen asiakirjojen ja hankittujen selvitysten perusteella näytti siltä, että komissio oli ehdottanut yhteisön liitännäistoimenpiteitä helpottaakseen kyseisten yritysten rakenneuudistuksia sen jälkeen kun tullitoiminta yhteisön sisärajoilla lakkautettiin 1. päivästä tammikuuta 1993. Muun muassa asetukseen (ETY) N:o 3904/92 sisältyy erityisiä toimenpiteitä tulliasioitsijan ammatin sopeuttamiseksi sisämarkkinoihin. Kreikan tapauksessa maan viranomaisille (valtiovarainministeriö) annettiin yli 3 miljoonaa ecua tullirajojen lakkauttamisesta eniten kärsineiden yritysten avustamiseksi. Tämän summan Kreikan viranomaiset jakoivat 39 hankkeelle, joihin osallistui 1 874 henkilöä ja jotka valittiin maan lehdistössä julkaistun tarjouskilpailun perusteella. Määräaika tarjousten jättämiselle oli 31. maaliskuuta 1993 edellä mainitun asetuksen 6 artiklan mukaisesti. P. ei myöntänyt, ettei hän ollut tehdyt hanketarjousta, ja toimitti asiakirjan, joka osoitti hänen lähettäneen hakemuksen valtiovarainministeriöön. Tämä asiakirja oli kuitenkin päivätty 11. maaliskuuta 1994 eli noin vuosi hakemuksille asetetun määräajan jälkeen. Näin ollen valtiovarainministeriö tuskin oli hyväksynyt hänen hankettaan. Se, että komissio ei vastannut hänen marraskuussa 1993 lähettämäänsä kirjeeseen, on valitettavaa, ja komissiota on pyydetty kiinnittämään huomiota siihen, ettei tällainen toistuisi. Tämän selvityksen perusteella oikeusasiamies katsoi, etteivät lisätutkimukset ole perusteltuja ja päätti asian käsittelyn. BRUXELLES II:N EUROOPPA-KOULUN LIIAN SUURET OPPILASMÄÄRÄT Päätös kanteluun 199/23.10.95/EP/B/KT Euroopan komissiota vastaan Kantelu P. teki lokakuussa 1995 kantelun Bruxelles II:n Eurooppa-koulun liian suurista oppilasmääristä. Hän toi ilmi, että koulun luokat oli sijoitettu tiloihin, jotka oli alunperin tarkoitettu muuhun käyttöön, että oppilaita oli liikaa luokkaa kohti, ja että saniteettitilat olivat huonot eikä turvallisuusmääräyksiä noudatettu. Tutkimus Euroopan oikeusasiamies ilmoitti Euroopan komissiolle kantelusta. Komissio välitti lausuntonsa oikeusasiamiehelle ja muistutti Eurooppa-koulujen perustamisen historiallisesta ja oikeudellisesta taustasta. Komissio selosti lisäksi toimivaltaansa Eurooppa-koulujen hallinnossa. Komission lausunto toimitettiin kantelijalle. Hän ei esittänyt huomautuksia sen johdosta. Päätös Eurooppa-koulujen perustaminen perustuu Eurooppa-kouluista 12. huhtikuuta 1957 tehtyyn yleissopimukseen, jonka allekirjoittivat yhteisön kuusi perustajavaltiota. Yleissopimuksessa luodaan puhtaasti hallitustenvälisen yhteistyön malli, jossa Eurooppa-koulua pidetään yksinomaan jäsenvaltioiden luomuksena. Jäsenvaltiot olivat ainoat yleissopimuksen sopimuspuolet ja ainoat jäsenet johtokunnassa (Conseil supérieur), joka on ylin päättävä elin hallinto-, opetus- ja rahoitusasioissa. Yhteisö on myöhemmin otettu johtokunnan jäseneksi - ei kuitenkaan yleissopimuksen sopimuspuoleksi - jäsenvaltioiden kanssa yhtäläisin oikeuksin, ja hallitustenvälinen yhteistyö on saanut uusia vivahteita yhteisön mukaantulon seurauksena. Näin ollen johtokunta koostuu nykyisin yhteisön jäsenvaltioista ja komissiosta, jolla on yksi ääni. Päätökset tehdään yksimielisesti talousarvioja opetuskysymyksissä sekä :n enemmistöllä hallintokysymyksissä. Rakennusten ja välineistön antaminen Bruxelles II - koulun käyttöön sekä niitten ylläpito sen sijaan on Belgian viranomaisten vastuulla. Yhteisön toimielimenä ja johtokunnan jäsenenä komissio on yrittänyt eri tavoin kannustaa Belgian viranomaisia korjaamaan ongelmat, jotka johtuvat Bruxelles II-koulun liian suurista oppilasmääristä. Kun otetaan huomioon komission rajallinen toimivalta Eurooppa-koulujen hallintoa koskevissa asioissa ja toimenpiteet, joihin komissio oli ryhtynyt toimivaltaisten eli Belgian viranomaisten suhteen Bruxelles II:n Eurooppa-koulun liian suurista oppilasmääristä johtuvien ongelmien vuoksi, oikeusasiamies päätti, ettei komission toiminnassa voitu tässä tapauksessa katsoa ilmenneen hallinnollisia epäkohtia, ja päätti asian käsittelyn. PALVELUKSEEN OTTAMINEN VARALLAOLOLUETTELOSTA KILPAILUN JÄLKEEN Päätös kanteluun 225/13.11.95/JV/B/KT Euroopan komissiota vastaan Komission kilpailun varallaololuetteloon kirjattu hakija V. kääntyi Euroopan oikeusasiamiehen puoleen, koska komissio ei ollut ottanut häneen yhteyttä palvelukseen ottamista varten. Komissio oli käynnistänyt uuden kilpailun samalta alalta hyödyntämättä ensin täysin edellisen kilpailun varallaololuetteloa. Euroopan oikeusasiamies kirjoitti komissiolle ja pyysi lausuntoa kantelusta. Vastauksessaan komissio selitti, ettei varallaololuettelossa oleminen automaattisesti velvoita toimielintä ottamaan hakijaa palvelukseensa. Luetteloon kirjaaminen antaa ainoastaan mahdollisuuden tulla otetuksi palvelukseen työvoimatarpeesta riippuen. Komissio lisäsi myös, että nämä palvelukseenottamistarpeet merkitsevät, ettei komission tarvitse odottaa, ettei varallaololuettelossa ole enää ketään, ennen uuden kilpailun aloittamista Komission lausunto lähetettiin kantelijalle ja hänelle ilmoitettiin, että hän voi halutessaan esittää siitä huomautuksensa. Hänelle ilmoitettiin myös, että jollei hän esitä huomautuksia, oikeusasiamies päättää asian käsittelyn kantelun ja lausunnon perusteella. Kantelija ei esittänyt mitään huomautuksia, ja oikeusasiamies päätti asian käsittelyn. KANSALAISUUS APURAHAN EDELLYTYKSENÄ Päätös kanteluun 258/27.11.95/HNDC/PO/PD-en Euroopan komissiota vastaan Kantelu Portugalin kansalainen N.d C. teki kantelun Euroopan oikeusasiamiehelle Euroopan komissiosta. Hänen mukaansa komission pääosasto XII oli väärin perustein jättänyt myöntämättä hänelle tutkimusapurahan. Kantelija oli hakenut toukokuussa 1995 apurahaa yhteisön ohjelmasta, joka koski tutkijoiden koulutusta ja liikkuvuutta ja josta oli julkaistu ilmoitus Euroopan yhteisöjen virallisessa lehdessä 17. tammikuuta 1995. Neuvosto oli hyväksynyt ohjelman 15. joulukuuta 1994. Tarkoituksena oli parantaa tutkijoiden liikkuvuutta. Komissio oli vastuussa ohjelman toteuttamisesta. Apurahan saaminen ohjelmasta edellyttää, ettei tutkijalla ole sen valtion kansalaisuutta, jossa hän aikoo suorittaa tutkimusta, johin apuraha on myönnetty. Kantelijalla oli sekä Portugalin että Ranskan kansalaisuus, ja hän haki apurahaa tarkoituksenaan tehdä tutkimusta Instituto de Biologia Experimental e Tecnologicassa Portugalissa. Kantelijan mukaan hän oli ennen hakemuksen tekemistä lähettänyt komissiolle 17. tammikuuta 1995 päivätyn kirjeen saadakseen tietää, miten komissio soveltaisi kansalaisuutta koskevaa ehtoa sellaisessa tilanteessa, jossa hän oli, henkilöihin, joilla oli useamman kuin yhden valtion kansalaisuus. Hän ei saanut vastausta tiedusteluunsa. Komissio vastasi hänen hakemukseensa 12. heinäkuuta 1995 päivätyllä kirjeellä. Se ilmoitti hänelle, ettei hän ei voinut saada apurahaa, koska hänellä oli sen valtion kansalaisuus, jossa tutkimuslaitos sijaitsee. Kantelija otti yhteyttä komissioon elokuussa ja syyskuussa 1995 saadakseen komission muuttamaan päätöstään. Hänen mukaansa oli väärin, että komissio sovelsi kansalaisuutta koskevaa ehtoa henkilöihin, joilla on useampi kansalaisuus. Komissio esitti vastauksissaan anteeksipyynnön siitä, ettei se ollut aikaisemmin toimittanut tarkempaa tietoa kansalaisuusehdon soveltamisesta henkilöihin, joilla on useampi kansalaisuus. Sen mukaan ehtoa sovellettiin aikaisempien ohjelmien aikana kehittyneen käytännön mukaisesti, ja komissio oli tämän jälkeen hyväksynyt nimenomaisen säännön, joka koski sellaisten henkilöiden tilannetta, joilla on useampi kansalaisuus, ja joka vahvisti kehittyneen käytännön. Komissio ei näin ollen muuttanut päätöstään. Kantelija ilmoitti kantelussaan, ettei hänelle missään vaiheessa annettu asianmukaista tietoa tavasta, jolla komissio soveltaisi kansalaisuusehtoa henkilöihin, joilla on useampi kansalaisuus, koska komissio ei ollut vastannut hänen tiedusteluunsa ja koska komission tapa soveltaa ehtoa oli vailla oikeudellista perustaa. Hän katsoi joka tapauksessa, että komission tapa soveltaa ehtoa oli epäoikeudenmukainen. Tutkimus Komissio ilmoitti lausunnossaan kantelusta, ettei sillä ollut merkintää asiakirjoissaan tiedustelusta ennen kantelijan tekemää hakemusta toukokuussa 1996. Komissio myönsi, ettei se ollut antanut virallista säännöstä, joka käsittelisi sellaisten henkilöiden ongelmaa, jolla on useampi kansalaisuus, ennen kantelijan hakemuksen hylkäämistä. Se korosti kuitenkin, että tässä virallisessa säännöksessä ainoastaan vahvistetaan aikaisempi käytäntö ja ettei ollut lainvastaista soveltaa kansalaisuutta koskevaa ehtoa henkilöihin, joilla on useampi kansalaisuus, siten, ettei apurahoja voida myöntää tutkimushankkeisiin valtioissa, joiden kansalaisuus kyseisellä henkilöllä on. Tällaisen säännön oikeudenmukaisuudesta komissio ilmoitti, että "mitä tulee mahdollisuuksiin päästä ohjelmaan, useampi kansalaisuus antaa henkilölle lisämahdollisuuden kuulua useampaan sellaiseen valtioon, joiden kansalaiset voivat osallistua kyseiseen ohjelmaan. Se rajoittaa kuitenkin valintaa isäntävaltion osalta. On kuitenkin korostettava, että tällä kansalaisuutta koskevasta ehdosta johtuvalla rajoituksella ei ole vaikutuksia ainoastaan henkilöihin, joilla on useampi kansalaisuus. Myös sellainen ehdokas voi katsoa ehdon olevan epäoikeudenmukainen, jolla on ainoastaan yksi kansalaisuus ja joka ei ole koskaan asunut siinä valtiossa, jonka kansalainen hän on, ja joka tästä huolimatta ei voi saada tukea koulutukseen kyseisessä valtiossa." Päätös Oikeusasiamies katsoi, että hyvän hallintotavan periaatteet edellyttävät, että tietoja koskeviin pyyntöihin on vastattava ilman kohtuutonta viivästystä. Joka tapauksessa tässä nimenomaisessa tapauksessa ei ole osoitettu, että komissio olisi saanut pyyntöä, koska kantelijalla ei hänen oman ilmoituksensa mukaan ole enää hallussaan postin tositetta. Mitä tulee väitteisiin, että komission tulkinta kansalaisuusehdon soveltamisesta henkilöihin, joilla on useampi kansalaisuus, on lainvastainen, oikeusasiamies katsoi, että oli osoitettu, että kantelijan hakemuksen hylkäämisen aikaan ollut olemassa kirjallista sääntöä henkilöistä, joilla on useampi kansalaisuus. Oikeusasiamiehen mukaan tämä ei kuitenkaan tarkoittanut, että komission olisi katsottava, että sellaiset henkilöt, joilla on useampi kansalaisuus, täyttävät kansalaisuusehdon silloin kun heillä oli sekä tutkimuspaikan valtion kansalaisuus että jokin toinen kansalaisuus. Komission oli ratkaistava kysymys henkilöistä, joilla on useampi kansalaisuus, eikä kyseinen päätös oikeusasiamiehen mukaan loukannut oikeusperiaatteita. Oikeusasiamiehen mukaan väite komission kansalaisuutta koskevan edellytyksen soveltamisen epäoikeudenmukaisuudesta ollut tässä tapauksessa perusteltu. Itse asiassa asiakirjoista kävi ilmi, että kantelija oli syntynyt ja opiskellut (1976-1987) Portugalissa, että hän oli erikoistunut Kanadassa ja Ranskassa (1988-1994) ja että hän oli aloittanut tämän jälkeen ammatillisen toimintansa Portugalissa. Oikeusasiamies ei näin ollen löytänyt tässä asiassa epäkohtaa ja hän päätti asian käsittelyn. 3.2. KANTELIJA LUOPUI KANTELUSTA 3.2.1. EUROOPAN KOMISSIO JA EUROOPAN PARLAMENTTI VÄÄRÄÄ TIETOA EUROOPAN KOMISSION JA EUROOPAN PARLAMENTIN TIEDOTUSTOIMISTOISTA ROOMASSA Päätös kanteluun 23/03.06.95/SL/PD/UK-en Euroopan komissiota ja Euroopan parlamenttia vastaan Italian kansalainen L. teki kantelun Euroopan komissiota ja Euroopan parlamenttia vastaan. Hänen mukaansa näiden kahden toimielimen tiedotustoimistot Roomassa olivat antaneet hänelle väärää tietoa yhteisön kilpailuista. Kanteluja koskevissa lausunnoissaan nämä kaksi toimielintä ilmoittivat asiasisällön osalta, ettei niiden henkilöstöllä ollut muistikuvaa kantelijan vierailusta tiedotustoimistoissa ja että toimielimet olivat hämmästyneitä siitä, että hänelle oli annettu väärää tietoa, koska niiden mukaan hänelle annetut tiedot olivat vastoin toimielinten vakiintunutta henkilöstöpolitiikkaa ja koska tiedotustoimistoja oli muistutettu niiden tehtävistä tällä alalla. Lausunnot toimitettiin kantelijalle, joka ilmoitti oikeusasiamiehelle, että hän luopui asiasta. Edellä mainitun perusteella oikeusasiamies päätti asian käsittelyn. 3.3. TOIMIELIN SOPI ASIAN 3.3.1. EUROOPAN PARLAMENTTI OIKEUS SAADA TIETOJA EUROOPAN PARLAMENTIN JÄSENTEN LÄSNÄOLOLUETTELOSTA Päätös kanteluun 26/13.07.1995/MAJQCS/FR/FR Euroopan parlamenttia vastaan Kantelu Kolme ranskalaista lehtimiestä teki kantelun Euroopan parlamenttia vastaan. He olisivat halunneet 13. heinäkuuta 1995 tutustua Euroopan parlamentin jäsenten läsnäololuetteloon, joka oli Parlamentin istuntosalin ulkopuolella Strasbourgissa. Tarkoitus on, että parlamentin jäsenet kirjoittavat nimensä listaan ennen kuin he menevät istuntosaliin. Parlamentin salivahtimestarit olivat estäneet tutustumisen listoihin. Kantelijoiden mukaan läsnäololuettelot olivat täysin avoimessa tilassa yleisön saatavilla ilman fyysisiä esteitä niihin pääsemiselle, eikä esillä ollut ilmoitusta, jossa olisi kielletty yleisöä tutustumasta läsnäololuetteloihin. Kantelijat väittivät myös, ettei yleisö voinut tietää, kuinka monen metrin, desimetrin tai senttimetrin päähän se sai lähestyä läsnäololuetteloita loukkaamatta tällaista läsnäololuetteloihin pääsyä koskevaa kieltoa. Tutkimus Kantelua koskeva Euroopan parlamentin lausunto toimitettiin kantelijoille, jotka ilmaisivat kantansa siitä. Oikeusasiamies pyysi parlamentilta lisätietoja. Näiden seikkojen perusteella kaksi oikeusasiamiehen toimiston virkamiestä tapasi Euroopan parlamentin edustajan. Tämän kokouksen jälkeen oikeusasiamies toimitti ehdotuksen parlamentille. Parlamentin kannasta voidaan esittää seuraava yhteenveto: Läsnäololuettelot ovat sisäisiä asiakirjoja, joita parlamentin hallinto hyödyntää tehdessään päätöksiä eri korvauksista, joihin jäsenet ovat oikeutettuja. Yleisöllä ei koskaan ole ollut oikeutta saada tietoja näistä läsnäololuetteloista, mutta sillä on aina ollut oikeus tutustua lopullisiin luetteloihin, jotka julkistetaan istuntopöytäkirjoissa ja jotka ovat saatavilla seuraavana päivänä. Yleisö voi myös saada tietoonsa nimenhuutoäänestykseen osallistuneiden jäsenten nimet usein noin puoli tuntia äänestyksen jälkeen. Lopuksi parlamentti huomautti, että kyseiset läsnäololuettelot sijaitsivat aikaisemmin istuntosalissa. Ainoa syy sille, miksi läsnäololuettelot olivat nyt istuntosalin ulkopuolella, on se, ettei istuntosalissa ollut niille tilaa uusien jäsenvaltioiden liittymisen jälkeen. Näiden perusteiden vuoksi parlamentti aikoi pitää edelleen voimassa kiellon, joka koskee pääsyä läsnäololuetteloihin. Päätös Oikeusasiamies huomautti, että jokainen yhteisön toimielin on toimivaltainen antamaan sääntöjä sisäistä organisaatiotaan koskevan toimivallan puitteissa asiakirjojensa julkisuudesta, koska yhteisön lainsäätäjä ei ole antanut yleisiä sääntöjä yhteisön toimielinten asiakirjojen julkisuudesta. Toiseksi oikeusasiamies huomautti, että läsnäololuetteloissa olevat tiedot Euroopan parlamentin jäsenen läsnäolosta istuntosalissa tiettynä ajankohtana ovat erittäin rajalliset, koska jäsenet voivat tahtoessaan vapaasti tulla istuntosaliin ja poistua sieltä allekirjoittamatta läsnäololuetteloa uudestaan. Tämän perusteella oikeusasiamies katsoi, että parlamentti voi sisäistä organisaatiotaan koskevan toimivallan perusteella kieltää yleisöä saamasta tietoa näistä läsnäololuetteloista ja että läsnäololuettelot on tarkoitettu ennen kaikkea hallinnollisiin tarkoituksiin. Oikeusasiamies katsoi kuitenkin, ettei ollut asianmukaista sijoittaa läsnäololuetteloita yleisölle avoimeen tilaan, jossa oli lähes mahdotonta varmistaa kiellon noudattaminen, jos parlamentti haluaa, ettei yleisö voi tutustua niihin. Tämän vuoksi oikeusasiamies lopulta ehdotti, ettei yleisön pääsyä läsnäololuetteloihin estettäisi niin kauan kuin läsnäololuettelot ovat istuntosalin ulkopuolella ja että parlamentin salivahtimestarit voisivat tätä tarkoitusta varten laaditulla asiakirjalla antaa tietoa läsnäololuetteloista ja nimenhuutoäänestyksistä asiasta erityisen kiinnostuneille. Parlamentti ilmoitti vastineena tähän ehdotukseen, että pääsihteeriltä oli pyydetty läsnäololuettelojen sijoittamista takaisin istuntosaliin, ja jos tämä osoittautuisi mahdottomaksi, että kiinnostuneille annettaisiin kirjallinen tiedote jäsenten läsnäoloa koskevista tiedonsaantikeinoista. Kun otetaan huomioon edellä mainittu parlamentin toimivalta, joka koskee sen sisäistä organisaatiota, sekä toimenpiteet, joihin oli ryhdytty, oikeusasiamies päätti asian käsittelyn. 3.3.2. EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO OIKEUS SAADA NEUVOSTON HALLUSSA OLEVIA ASIAKIRJOJA Päätös kanteluun 45/26.7.95/JPB/PD/B-dk Euroopan unionin neuvostoa vastaan Kantelu Tanskan kansalainen B. teki kantelun neuvostosta. Hän pyysi, että kaikki olemassa oleva tieto, joka on lainsäädännön ymmärtämisen kannalta tarpeen, julkistetaan, ja hän katsoi, että hänellä oli Euroopan parlamentin jäsenenä oltava tiedossaan kaikki lainsäädäntö, pöytäkirjat mukaan lukien. Kantelun liitteenä oli jäljennös neuvoston oikeudellisen yksikön muistiosta, jossa arvostellaan neuvoston käytäntöä sen kokouksien pöytäkirjoihin sisällytettävien lausumien osalta. Tutkimus Neuvosto esitti kantelua koskevassa lausunnossaan kolme väitettä: Ensinnäkin se väitti, ettei kantelu kuulunut oikeusasiamiehen toimivaltaan. Väitettään se perusteli sillä, ettei kantelussa osoitettu, että neuvoston toiminnassa olisi ilmennyt hallinnollinen epäkohta ja että oikeudellisen yksikön muistio ei muodostanut todistetta tällaisesta epäkohdasta. Neuvosto väitti myös, että kantelija oli osoittanut asian oikeusasiamiehelle Euroopan parlamentin jäsenen ominaisuudessa ja että kantelijan halu saada tietoa kaikesta olemassa olevasta lainsäädännöstä oli poliittisen tahdon osoitus. Toiseksi neuvosto väitti, ettei kantelija ollut suorittanut tarvittavia hallinnollisia menettelyjä neuvostossa ennen kuin hän teki kantelun Euroopan oikeusasiamiehelle. Kolmanneksi neuvosto väitti, että se oli 2. lokakuuta 1995 hyväksynyt käytännesäännöt neuvoston pöytäkirjojen ja niihin sisällytettävien lausumien julkistamisesta neuvoston toimiessa lainsäätäjänä, mikä osoittaa, että neuvosto on muuttanut käytäntöään tällä alalla huomattavasti. Käytännesääntöjen hyväksymisen jälkeen kaikki sellaiset neuvoston kokousten pöytäkirjoihin sisällytettävät lausumat on julkistettu, jotka koskevat säädösten lopullista antamista niin kuin on ilmaistu neuvoston työjärjestyksen liitteessä. Päätös Neuvoston ensimmäisen väitteen osalta oikeusasiamies huomautti, että oikeusasiamies päättää itse, voiko hän ottaa asian tutkittavakseen. Yhteisön toimielimet ja laitokset voivat luonnollisesti saattaa kantansa oikeusasiamiehen tietoon. Tarkasteltaessa kantelun tutkittavaksi ottamista ei voida edellyttää, että kantelija toimittaa ratkaisevaa näyttöä kantelun kohteena olevasta epäkohdasta. Tässä yhteydessä on muistettava, että oikeusasiamiehen tehtäviin kuuluu myös yhteisön toimielinten ja Euroopan kansalaisten välisten suhteiden parantaminen. Oikeusasiamiehen virka perustettiin tukemaan unionin sitoutumista avoimeen, demokraattiseen ja vastuulliseen hallintoon. Jos kansalaisia vaaditaan toimittamaan todistusaineistoa hallinnollisesta epäkohdasta, kun he tekevät kantelun, se asettaisi heille kohtuuttoman taakan ja se vaikeuttaisi kansalaisten turvautumista oikeusasiamieheen. Tällaisella edellytyksellä ei myöskään näytä olevan oikeudellista perustaa. EY:n perustamissopimuksen 138 e artiklan 1 kohdan toisen alakohdan tarkastelun perusteella selviää, että oikeusasiamies tutkii "väitettyjä seikkoja" (ranskaksi "faits allégués"), eikä todeksi osoitettuja tosiseikkoja. Oikeusasiamiehen ohjesäännön 3 artiklan 1 kohdan mukaan oikeusasiamies voi suorittaa tutkimuksia "mahdollisten hallinnollisten epäkohtien selvittämiseksi" (ranskaksi "cas éventuel de mauvaise administration"). Kantelussa väitettiin, ettei kaikki olemassa oleva lainsäädäntö ollut saatavilla. Kantelun olennaisena osana oli muistio. Muistiossa arvosteltiin voimakkaasti neuvoston käytäntöä sen kokousten pöytäkirjoihin sisällytettyjen lausumien osalta. Kantelussa väitettiin näin ollen selkeästi, että kyseessä oli hallinnollinen epäkohta. Kantelijan asema Euroopan parlamentin jäsenenä ei vaikuta käsiteltävänä olevaan asiaan. EY:n perustamissopimuksen 8 d artiklan mukaan "jokainen" unionin kansalainen voi kääntyä oikeusasiamiehen puoleen. Mikään ei näin ollen estä Euroopan parlamentin jäsentä tekemästä kantelua oikeusasiamiehelle. Neuvoston esittämän kantelun "poliittisuutta" koskevan väitteen osalta oikeusasiamies huomautti, että hänen mielestään voimassa olevan lainsäädännön julkisuus on demokraattisen oikeusjärjestyksen perusvaatimus. Kanteluun, jossa väitetään, ettei se ole toteutunut, on luonnollisesti suhtauduttava erittäin vakavasti riippumatta poliittisista syistä, joita neuvosto väittää piilevän kantelun taustalla. Oikeusasiamies ei näin ollen katsonut, että neuvoston ensimmäinen väite olisi antanut hänelle aihetta muuttaa alkuperäistä päätöstään ottaa kantelu tutkittavaksi. Mitä tulee neuvoston ilmoitukseen, jonka mukaan kantelija ei ollut suorittanut "aiheellisia hallinnollisia menettelyjä" neuvostossa ohjesäännön 2 artiklan 4 kohdan mukaisesti, oikeusasiamies huomautti, että tämän säännöksen kohdalla erikieliset versiot eroavat ilmeisesti hieman toisistaan. Tanskaksi käytetään aivan oikein termiä "fornødne", minkä perusteella vaikuttaa siltä, että tällaiset hallinnolliset menettelyt ovat välttämättömiä. Toisaalta esimerkiksi englannin-, ranskan-, saksan-, espanjanja ruotsinkielisissä versioissa käytetään termejä "appropriate", "appropriées", "geeigneten", "adecuadas" ja "lämpliga", joiden perusteella vaikuttaa siltä, että on suoritettava asianmukaiset hallinnolliset menettelyt. Säännöksen todellisen tarkoituksen perusteella oikea tulkinta on luultavasti se, että ensin on suoritettava asianmukaiset hallinnolliset menettelyt. Oikeusasiamiehen tehtävänä on päättää, mikä on asianmukaista yksittäisessä tapauksessa. Tässä tapauksessa vaikuttaa siltä, että neuvoston kokousten pöytäkirjoihin sisällytettäviä lausumia oli pidetty esteinä pöytäkirjojen julkistamiselle. Tätä tulkintaa tukee lisäksi se, että neuvosto katsoi tämän jälkeen tarpeelliseksi hyväksyä käytännesäännöt neuvoston pöytäkirjojen ja pöytäkirjoihin sisällytettävien lausumien julkistamisesta. Näin ollen on oletettava, että niitä ennen vallinneesta hallinnollisesta lähestymistavasta luovuttiin. Näiden edellytysten vallitessa oikeusasiamies ei neuvoston toisen väitteen perusteella näe syytä sille, että hän muuttaisi alkuperäistä päätöstään kantelun ottamisesta tutkittavaksi. Asian perusteiden osalta oikeusasiamies katsoi, että toimielimet arvostavat erittäin paljon asiakirjojen julkisuutta keinona lisätä avoimuutta unionissa (ks. esimerkiksi Maastrichtin sopimuksen liitteenä oleva julistus N:o 17 oikeudesta saada tietoja ja neuvoston 22. tammikuuta 1996 komission lainsäädäntöohjelman vuodelle 1996 yhteydessä antama julistus). Kuten edellä on mainittu, oikeusasiamiehen viran perustamisen tarkoituksena oli korostaa unionin sitoutumista avoimuuteen. Tämän vuoksi on selvä, että avoimuus ja oikeus saada tietoja asiakirjoista kiinnostavat oikeusasiamiestä paljon. Hän totesi, että hyväksymällä 2. lokakuuta 1995 käytännesäännöt neuvosto oli ryhtynyt toimenpiteisiin, joiden on pidettävä välttämättöminä, jotta sellaisten asiakirjojen julkisuus olisi tulevaisuudessa turvattu, joita kantelu koski. Oikeusasiamies katsoi näin ollen, ettei ollut perusteita kantelun tutkimiselle tätä enempää, ja hän päätti asian käsittelyn. 3.3.3. EUROOPAN KOMISSIO KORVAUS VALMISTELUTYÖSTÄ Päätös kanteluun 5/9.11.94/FE/EF-en Euroopan komissiota vastaan Kantelu Lakiasiaintoimisto kanteli asiakkaansa, konferensseja järjestävän yhtiön puolesta Euroopan oikeusasiamiehelle Euroopan komission toiminnasta marraskuussa 1994. Komissio oli vuonna 1992 pyytänyt yhtiötä järjestämään konferenssin. Vähän ennen konferenssia komissio peruutti sen. Peruutus johtui ilmeisesti siitä, että asiasta komissiossa vastaava virkamies ei pystynyt saamaan konferenssille budjettivaroja. Peruutuksesta aiheutui yhtiölle taloudellista vahinkoa, koska konferenssin järjestämiseen oli jo käytetty aikaa ja rahaa. Myöhempi kirjeenvaihto ja yhteydenotot komissioon eivät olleet tuoneet korjausta. Tutkimus Koska Euroopan oikeusasiamies otti tehtävänsä vastaan vasta 27. syyskuuta 1995, hän ei pystynyt käsittelemään kantelua heti sen saavuttua. Lokakuun 31. päivänä 1995 hän pyysi komissiota antamaan lausunnon kantelun johdosta. Komissio ilmoitti oikeusasiamiehelle 15. tammikuuta 1996 faksitse ja 17. tammikuuta 1996 kirjeitse, että se oli marraskuussa 1995 tarjoutunut maksamaan yhtiölle kertakorvauksen kaikista aiheutuneista kustannuksista. Tarjous oli hyväksytty, ja yrityksen vaatimukset oli siten täytetty. Päätös Koska kantelun asia oli ratkaistu molempia osapuolia tyydyttävällä tavalla, Euroopan oikeusasiamies katsoi, että asia on loppuun käsitelty. Yritys kiitti oikeusasiamiestä siitä, että tämä oli tutkinut asiaa, "mikä oli kannustanut komissiota neuvottelemaan vakavasti". VIIVÄSTYS VASTAAMISESSA TIEDUSTELUUN Päätös kanteluun 22/3.5.1995/AP/DE Euroopan komissiota vastaan P. teki 28. huhtikuuta 1995 kantelun Euroopan oikeusasiamiehelle Euroopan komissiota vastaan väittäen, ettei komissio ollut vastannut hänen 12. lokakuuta 1994 ja 15. helmikuuta 1995 päivättyihin kirjeisiinsä. Koska oikeusasiamies aloitti tehtäviensä hoitamisen vasta 27. syyskuuta 1995, hän ei voinut käsitellä kantelua heti sen saavuttua. Hän pyysi 27. lokakuuta 1995 Euroopan komissiolta huomautuksia asiassa. Komissio toimitti 26. tammikuuta 1996 päivätyllä kirjeellä lausuntonsa kantelusta oikeusasiamiehelle ja myönsi, että viivästys vastattaessa kantelijalle oli ollut epätavallisen pitkä. Kantelija oli osoittanut tiedustelunsa komissiolle Luxemburgiin lokakuussa 1994 ja helmikuussa 1995, ja niihin oli vastattu vasta 31. toukokuuta 1995. Komissio ilmoitti oikeusasiamiehelle, että komission pääosasto V on tämän jälkeen muuttanut menettelyjään vastattaessa tällaisiin kirjeisiin välttääkseen vastaisuudessa viivästykset. Kantelijan uuteen 12. kesäkuuta 1995 päivättyyn ja suoraan komissiolle Brysseliin osoitettuun kirjeeseen oli vastattu kirjeitse 7. heinäkuuta 1995. Koska kantelijan pyyntöön vastattiin ja koska oikeusasiamies katsoi komission kirjeenvaihtoa koskevan menettelyn muutoksen olevan tyydyttävä, hän katsoi, etteivät lisätutkimukset olleet perusteltuja, ja päätti asian käsittelyn. LUVATUN TUEN SUORITTAMATTA JÄTTÄMINEN Päätös kantelusta 95/30.8.95/IMI/EF/NL-en Euroopan komissiota vastaan Hollantilaisessa instituutissa työskentelevä Z. teki kantelun oikeusasiamiehelle 23. elokuuta 1994 hallinnollisesta epäkohdasta Euroopan komissiossa. Kantelija väitti, että pääosasto V oli 18. toukokuuta 1994 päivätyssä kirjeessään suostunut osallistumaan 5 000 eculla kyseisen instituutin järjestämän eurooppalaisia vaaleja vuonna 1994 käsittelevän seminaarin kustannuksiin ja ettei komissio kuitenkaan koskaan suorittanut kyseistä tukea. Koska oikeusasiamies aloitti tehtäviensä hoitamisen vasta 27. syyskuuta 1995, hän ei voinut käsitellä kantelua heti sen saavuttua. Hän toimitti 20. marraskuuta 1995 kantelun Euroopan komissiolle huomautuksia varten. Kantelija ilmoitti oikeusasiamiehelle 12. tammikuuta 1996 päivätyllä kirjeellä, että laitoksen ja komission välinen erimielisyys oli ratkaistu ja että hän peruutti kantelun. Oikeusasiamies totesi, että tapaus oli ratkaistu molempia tyydyttävällä tavalla ja päätti asian käsittelyn. PUHTAUDESTA KERTOVAN SINISEN LIPUN MYÖNTÄMINEN UIMARANNALLE Päätös kanteluun 235/16.11.95/JMC-fr Euroopan komissiota vastaan Kantelu C. teki marraskuussa 1995 kantelun, joka koski uimarannan laadusta ja puhtaudesta kertovan sinisen lipun myöntämistä Armaçao de Pêran uimarannalle Algarvessa, Portugalissa sekä EAKR:n varojen käyttöä tämän uimarannan hyväksi. Kantelijan mukaan sinisen lipun myöntäminen Armaçao de Pêran uimarannalle on aiheetonta, koska kyseisellä uimarannalla on haitallisia vaikutuksia ympäristölle ja kansanterveydelle. Hän liitti kanteluunsa useita valokuvia, joista kävi ilmi uimarannalle johtavien alueiden kurja tila sekä sinne kerääntyneiden jätteiden määrä. Lisäksi hän esitti epäilyjä Portugalin viranomaisten tavasta käyttää uimarannan suojeluun myönnettyjä EAKR:n varoja. Tutkimus Euroopan oikeusasiamies antoi Euroopan komissiolle tiedon sinisen lipun myöntämisestä Armaçao de Pêran uimarannalle ja pyysi siltä lausuntoa asiasta. Vastauksessaan komissio huomautti ensiksikin, ettei se ole suoraan vastuussa sinisen lipun myöntämisestä. Tätä toimintaa koordinoi Tanskassa sijaitseva kansalaisjärjestö. Komission osuus rajoittuu siihen, että se toimittaa tiedot yhtä myöntämisperustetta varten. Komissio oli kuitenkin pyytänyt tarkempia tietoja edellä mainitulta järjestöltä ja sitoutui toimittamaan C:lle selvityksensä tulokset. Yhteisön varojen osalta komissio totesi, ettei petosta ole havaittu. Komissio välitti lausuntonsa C:lle, joka ilmoitti olevansa tyytyväinen tapaan, jolla oikeusasiamies oli hoitanut asian, sillä sinistä lippua ei enää myönnetty Armaçao de Pêran uimarannalle vuodeksi 1996, ja hän peruutti kantelunsa. Hän pyysi myös, että edellä mainitut selvityksen tulokset lähetettäisiin hänelle. C. liitti lisäksi mukaan jäljennöksen komission jäsen Ritt BJERREGAARDin kirjeestä, jossa ilmoitettiin, että komissio oli aloittanut perustamissopimuksen 169 artiklan mukaisen menettelyn Portugalin viranomaisia vastaan asiaa koskevien yhteisön säädösten ja erityisesti direktiivin 76/160/ETY (uimavedet) rikkomisesta. Päätös Sinisen lipun myöntämisestä huolehtii ja siitä päättää hallitustenvälinen järjestö, Euroopan ympäristökasvatusrahasto, jonka kotipaikka on Tanskassa. Komissio ei siis ole sinisen lipun myöntävä viranomainen. Se on kuitenkin jossain määrin mukana prosessissa, sillä se toimittaa tiedot yhdestä sinisen lipun myöntämisperusteista eli uimavesien laadusta. Komissio toimitti kantelun edelleen kyseiselle rahastolle ja pyysi kansallista järjestöä toimittamaan tiedot siitä, millä perusteella sininen lippu oli myönnetty kyseiselle uimarannalle. Samaan aikaan komissio on aloittanut perustamissopimuksen 169 artiklan mukaisen rikkomusmenettelyn Portugalia vastaan vesinäyteanalyysin mahdollisen manipuloinnin vuoksi (uimavesistä annetun direktiivin 76/160/ETY rikkominen). Komission selvityksen mukaan siinä, miten Portugalin viranomaiset olivat käyttäneet yhteisön varoja, ei ollut havaittavissa petosta. Ottaen näin ollen huomioon toisaalta, että sinistä lippua ei myönnetty Armaçao de Pêran uimarannalle vuodeksi 1996, ja toisaalta toimenpiteet, joihin komissio oli ryhtynyt toimivaltansa rajoissa toimivaltaisten viranomaisten ja toimielinten suhteen, C:n kantelussaan esittämiin oikeutettuihin kysymyksiin annettuja vastauksia on pidettävä tyydyttävinä. Tämän päätöksen seurauksena C. peruutti kantelunsa, ja oikeusasiamies päätti olla suorittamatta lisätutkimuksia ja lopetti asian käsittelyn. MYÖHÄSTYS LASKUN MAKSAMISESSA Päätös kanteluun 236/17.11.95/AKH/KT-en Euroopan komissiota vastaan Euroopan komission kanssa sopimuksen tehnyt yritys kanteli marraskuussa 1995 Euroopan oikeusasiamiehelle siitä, että Tacis-ohjelmaan kuuluvaan Tonavan ympäristöohjelman (Danube Environmental Program) laskun maksaminen oli myöhästynyt. Lasku oli lähetetty komissiolle helmikuussa 1994, mutta se maksettiin vasta kuukausia myöhemmin, vaikka sopimuksen mukainen maksuaika oli 30 päivää. Oikeusasiamies pyysi komissiolta selitystä asiaan. Vastauksessaan komissio katsoi, että yritykselle maksettiin kohtuuttoman myöhään ja että laskusta olisi maksettava korkoa. Komission vastaus lähetettiin kantelijalle. Yritys oli tyytyväinen komission anteeksipyyntöön ja tarjoukseen maksaa korkoa myöhästyneestä maksusuorituksesta. Tapaus ratkaistiin kantelijaa tyydyttävällä tavalla, joten oikeusasiamies päätti asian käsittelyn. DIREKTIIVI MUUSTA ENSIVAKUUTUKSESTA KUIN HENKIVAKUUTUKSESTA Päätös kanteluihin 256/23.11.95/EA/B-fr, 291/21.12.95/SA/B-fr, 311/4.1.96/CN/B-fr Euroopan komissiota vastaan Kantelut Kantelut koskevat Euroopan komission tulkintaa muuta ensivakuutusta kuin henkivakuutusta koskevasta direktiivistä 92/49/ETY. Ranskassa sijaitseva vakuutusyhtiö ilmoitti lokakuussa 1995 belgialaisille asiakkailleen, kantelijoille, päättäneensä lopettaa ulkomailla asuvien henkilöiden riskien vakuuttamisen ja perusteli tätä "palveluiden vapaata tarjoamista koskevilla yhteisön määräyksillä". Vaikuttimina olivat vakuutuksista annettujen kolmansien direktiivien voimaantulo 1. heinäkuuta 1994 ja näistä direktiiveistä johtuvat velvoitteet. Asiakkaat kääntyivät Euroopan oikeusasiamiehen puoleen ja valittivat Euroopan komission tavasta tulkita näitä yhteisön direktiivejä, joiden he katsoivat olevan syynä sopimuksensa irtisanomiseen. Tutkimus Euroopan oikeusasiamies ilmoitti asiasta Euroopan komissiolle, joka antoi lausunnon. Euroopan komissio selosti ensiksi direktiivien oikeudellisia säännöksiä vakuutusjärjestelmään pääsemisestä ja liiketoiminnan harjoittamisesta. Sen jälkeen se kuvasi yksityiskohtaisesti tietyissä jäsenvaltioissa ennen näiden direktiivien voimaantuloa vallinnutta tilannetta ja täsmensi lopuksi komission kannan näihin kanteluihin. Kantelijat eivät esittäneet huomautuksia komission lausunnosta, vaan pelkästään kiittivät oikeusasiamiestä asian käsittelystä. Päätös Ennen vakuutuksista annettujen direktiivien voimaantuloa tietyissä jäsenvaltioissa, muun muassa Belgiassa, kiellettiin toisessa valtiossa sijaitsevaa vakuutusyhtiötä vakuuttamasta niiden alueella sijaitsevia riskejä, ellei kyseisen yrityksen kotipaikka ollut kyseisten jäsenvaltioiden alueella. Tämän ehdon täyttymättömyydestä oli määrätty seuraamuksia, erityisesti sopimuksen mitättömyys. Tämän järjestelmän mukaisesti kantelijoiden ja vakuutusyhtiön välisellä sopimuksella ei siis ollut minkäänlaisia oikeudellisia takeita, jos vakuutuksenantaja ei täyttänyt kyseistä ehtoa. Vakuutuksista annettujen kolmansien direktiivien tavoitteena on saattaa päätökseen tämä vakuutuspalveluiden vapaan tarjoamisen estävä tilanne ja sallia jokaisen johonkin jäsenvaltioon sijoittautuneen vakuutuksenantajan kattaa toisessa jäsenvaltiossa sijaitsevia riskejä ilman, että se edellyttää kyseiseen jäsenvaltioon sijoittautumista. Tämä edellyttää kuitenkin, että "isäntävaltio" voi valvoa vakuutuksenantajan toimintaa. Tämän vuoksi uudessa järjestelmässä määrätään vakuutuksenantajille tiettyjä velvoitteita. Vakuutuksenantajan, jonka kotipaikka sijaitsee toisessa jäsenvaltiossa, on esimerkiksi noudatettava tiettyjä sen jäsenvaltion, jossa riski katetaan, sääntöjä ja erityisesti verotusta koskevia sääntöjä. Tässä tapauksessa on mahdollista, että kantelijoiden vakuutuksenantaja arvioi velvoitteet liian raskaiksi ja päätti rajoittaa toimintansa Ranskaan. Näin ollen se sanoi irti sopimukset, joilla katettiin riskejä Belgiassa. Tässä on kuitenkin kyse kyseisen yhtiön kauppastrategisesta valinnasta, johon asiaa koskevat yhteisön direktiivit eivät millään tavalla pakottaneet; on muita vakuutuksenantajia, jotka ovat päättäneet jäädä uuden järjestelmän alaisuuteen. Edellä mainitun perusteella oikeusasiamies katsoi, etteivät lisätutkimukset ole perusteltuja ja päätti asian käsittelyn. MATKA- JA OLESKELUKULUJEN KORVAUKSET Päätös kanteluun 450/20.2.96/JF/A/KT-en Euroopan komissiota vastaan Kantelu F. matkusti heinäkuussa 1995 Brysseliin kilpailuun liittyviä suullisia kokeita varten. Komissio neuvoi häntä ottamaan yhteyttä komission matkatoimistoon, joka järjesti hänelle erityishintaisen hotellihuoneen. Lisäksi hänelle korvattiin matkakulut Brysselin lentokentältä kaupunkiin sekä paluulipun hinta. Syyskuussa 1995 komissio kutsui F:n Brysseliin lääkärintarkastusta ja haastattelua varten. Kuten heinäkuussa, F. kääntyi komission matkatoimiston puoleen, josta hänelle kerrottiin, ettei komissio ollut myöntänyt hänelle oikeutta erityishintaiseen hotellihuoneeseen. Halvin hotelli, josta hän onnistui saamaan huoneen, oli heinäkuista hotellia kalliimpi. Tämän vuoksi lääkärintarkastus- ja haastattelukäynnin hotellikulut olivat komission lopullista korvausta korkeammat. Lisäksi hakijalle ei tällä kertaa korvattu matkakuluja Brysselin lentokentältä kaupunkiin eikä metrokuluja Brysselissä. Kantelija otti yhteyttä komissioon asian selvittämiseksi, mutta ei ollut tyytyväinen saamaansa vastaukseen. Tutkimus Euroopan oikeusasiamies kirjoitti Euroopan komissiolle ja pyysi tältä lausuntoa kantelusta. Vastauksessaan komissio selitti, että kilpailuun osallistumaan, haastatteluun tai lääkärintarkastukseen kutsuttujen yhteisön henkilöstöön kuulumattomien henkilöiden matka- ja oleskelukulujen korvausta koskevien sääntöjen (jäljempänä "säännöt") 8 artiklan mukaisesti oleskelukulut korvataan päivärahana, joka on tarkoitettu kiinteämääräiseksi (ei täysimääräiseksi) korvaukseksi hakijan kuluista. Lentokentän ja Brysselin välistä junalippua ei säännöissä määrätä korvattavaksi, mutta käytännössä lipun hinta korvataan hakijan pyynnöstä. Kantelijalle heinäkuussa 1995 järjestetty erityishintainen hotellihuone ei ollut tavanomainen menettely ja toteutettiin poikkeuksellisesti, koska kirjallisten ja suullisten kokeiden välinen aika oli niin lyhyt. Komission lausunto lähetettiin kantelijalle huomautuksia varten. Hän ilmoitti oikeusasiamiehelle, ettei ollut tietoinen säännöistä ja että heinäkuun 1995 erityisjärjestelyn poikkeuksellista luonnetta ei oltu koskaan ilmoitettu hänelle. Päätös Kun komissio kutsui F:n Brysseliin lääkärintarkastusta ja haastattelua varten syyskuussa 1995, kutsukirjeessä ilmoitettiin: "matkakulunne korvataan tarvittaessa oheisessa lomakkeessa esitetyin edellytyksin". Liitteenä olleessa lomakkeessa lueteltiin edellä mainitut säännöt. Näin ollen oli ilmeistä, että "säännöt" oli annettu kantelijalle tiedoksi syyskuussa 1995. Säännöissä mainittiin kaikki asiaankuuluvat edellytykset korvausten maksamiseksi hakijoille. F. sai korvauksen sääntöjen 8 artiklan 3 kohdan perusteella, jossa määrätään kiinteämääräisestä 50 ecun päivärahasta. Tämä kiinteämääräinen korvaus kattoi hakijan kuluista majoituksen, ateriat, kuljetuksen paikan päällä, Brysselin metro mukaan lukien. Junamatkasta lentokentältä Brysseliin aiheutuneiden kulujen osalta komissio vahvisti oikeusasiamiehelle, että tahattomasta virheestä johtuen niitä ei ollut korvattu ja että korvausta ollaan maksamassa. Saatuaan nämä tiedot oikeusasiamies katsoi, etteivät lisätutkimukset ole perusteltuja ja päätti asian käsittelyn. TIEDONSAANTI KILPAILUN TULOKSISTA Päätös kanteluun 485/13.03.96/LV/B/KT-fr Euroopan komissiota vastaan Useita kuukausia sen jälkeen, kun V. oli kirjattu Euroopan komission avoimen kilpailun varallaololuetteloon, komission yksiköt eivät edelleenkään olleet ottaneet yhteyttä häneen mahdollista palvelukseen ottamista varten. V. otti yhteyttä komissioon saadakseen tietää kilpailussa menestyneiden hakijoiden lukumäärän, oman sijansa luettelossa sekä jo palvelukseen otettujen hakijoiden lukumäärän ja sijan luettelossa. Komissio vastasi vain ensimmäiseen kysymykseen ja vetosi kahden muun kysymyksen osalta luottamuksellisuuteen. V. teki kantelun Euroopan oikeusasianmiehelle maaliskuussa 1996. Oikeusasiamies ilmoitti komissiolle kantelusta. Lausunnossaan komissio täydensi kantelijalle aikaisemmin toimittamiaan tietoja vastaamalla myös kahteen muuhun kysymykseen. Lausunto toimitettiin kantelijalle huomautuksia varten. Tämä ilmoitti oikeusasiamiehelle olevansa tyytyväinen komission antamaan täydentävään vastaukseen. Näin ollen oikeusasiamies päätti asian käsittelyn. KOMISSION VASTAUKSEN VIIPYMINEN Päätös kanteluun 493/15.3.96/HMT/DE Euroopan komissiota vastaan Saksan kansalainen T. teki kantelun Euroopan komissiota vastaan. Hänen mukaansa hän oli ottanut yhteyttä komissioon koskien hänen oikeuttaan vapaaseen liikkuvuuteen mutta ei ollut saanut vastausta. Euroopan oikeusasiamiehen toimisto otti yhteyttä komission kyseisiin yksiköihin, jotka esittivät anteeksipyynnön siitä, etteivät ne olleet aikaisemmin ottaneet yhteyttä, ja lupasivat toimittaa kantelijalle vastauksen. Oikeusasiamies päätti tämän vuoksi olla jatkamatta asian tutkimista ja hän päätti lopettaa asian käsittelyn. 3.3.4. EURATOM-TUTKIMUSLAITOS SOPIMUSVELVOITTEEN JÄTTÄMINEN TÄYTTÄMÄTTÄ Päätös kanteluun 30/19.7.1995/A