FI Euroopan unionin virallinen lehti C 447/23

KOMISSION PÄÄTÖS,

annettu 12 päivänä joulukuuta 2014,

kolmannelle maalle annettavasta ilmoituksesta, jonka mukaan se mahdollisesti todetaan laittoman, ilmoittamattoman ja sääntelemättömän kalastuksen torjuntaa koskevaan yhteistyöhön osallistumattomaksi kolmanneksi maaksi

(2014/C 447/11)

EUROOPAN KOMISSIO, joka

ottaa huomioon Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen,

ottaa huomioon laittoman, ilmoittamattoman ja sääntelemättömän kalastuksen ehkäisemistä, estämistä ja poistamista koskevasta yhteisön järjestelmästä, asetusten (ETY) N:o 2847/93, (EY) N:o 1936/2001 ja (EY) N:o 601/2004 muuttamisesta sekä asetusten (EY) N:o 1093/94 ja (EY) N:o 1447/1999 kumoamisesta 29 päivänä syyskuuta 2008 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1005/2008 (1) ja erityisesti sen 32 artiklan,

sekä katsoo seuraavaa:

1. JOHDANTO

(1) Asetuksella (EY) N:o 1005/2008, jäljempänä ’LIS-asetus’, perustetaan laittoman, ilmoittamattoman ja sääntelemättömän kalastuksen ehkäisemistä, estämistä ja poistamista koskeva unionin järjestelmä.

(2) LIS-asetuksen VI luvussa säädetään menettelystä yhteistyöhön osallistumattomien kolmansien maiden yksilöimiseksi, toimenpiteistä kyseisiin maihin nähden, kyseisiä maita koskevan luettelon laatimisesta, luettelosta poistamisesta, luettelon julkisuudesta sekä kiireellisistä toimenpiteistä.

(3) LIS-asetuksen 32 artiklan mukaisesti komission tehtävänä on ilmoittaa kolmansille maille mahdollisuudesta, että ne todetaan yhteistyöhön osallistumattomiksi maiksi. Tällainen ilmoitus on luonteeltaan alustava. Ilmoituksen on perustuttava LIS-asetuksen 31 artiklassa säädettyihin arviointiperusteisiin. Komission olisi toteutettava asianomaisiin kolmansiin maihin nähden myös kaikki LIS-asetuksen 32 artiklassa säädetyt toimenpiteet. Komission on liitettävä ilmoitukseen erityisesti tiedot tällaisen toteamisen perusteena olevista olennaisista tosiseikoista ja huomioista sekä kyseisten maiden mahdollisuudesta vastata ja esittää todisteita toteamisen kiistämiseksi tai tapauksen mukaan tilanteen parantamiseksi laaditusta toimintasuunnitelmasta ja tilanteen korjaamiseksi toteutetuista toimenpiteistä. Komission olisi annettava asianomaisille kolmansille maille riittävästi aikaa vastata ilmoitukseen sekä kohtuullinen aika tilanteen korjaamiseen.

(4) LIS-asetuksen 31 artiklan mukaan komission tehtävänä on yksilöidä ne kolmannet maat, joiden se ei katso osallistuvan LIS-kalastuksen torjuntaa koskevaan yhteistyöhön. Kolmas maa olisi todettava yhteistyöhön osallistumattomaksi, jos se laiminlyö sille lippu-, satama-, ranta- tai markkinavaltiona kansainvälisen oikeuden mukaan kuuluvat LIS-kalastuksen ehkäisemistä, estämistä ja poistamista koskevat velvollisuudet.

(5) Yhteistyöhön osallistumattomaksi kolmanneksi maaksi toteamisen olisi perustuttava kaikkien LIS-asetuksen 31 artiklan 2 kohdassa säädettyjen tietojen tarkasteluun.

(6) LIS-asetuksen 33 artiklan mukaisesti neuvoston tehtävänä on laatia luettelo yhteistyöhön osallistumattomista kolmansista maista. Kyseisiin maihin sovelletaan muun muassa LIS-asetuksen 38 artiklassa säädettyjä toimenpiteitä.

(7) LIS-asetuksen 20 artiklan 1 kohdan mukaan kolmansien maiden lippuvaltiona varmentamat saalistodistukset hyväksytään sillä edellytyksellä, että maat ilmoittavat komissiolle järjestelyistään niiden lakien ja asetusten sekä säilyttämis- ja hoitotoimenpiteiden soveltamiseksi, valvomiseksi ja täytäntöönpanemiseksi, joita kyseisten kolmansien maiden kalastusalusten on noudatettava.

(8) LIS-asetuksen 20 artiklan 4 kohdan mukaan komissio tekee hallinnollista yhteistyötä kolmansien maiden kanssa aloilla, jotka liittyvät kyseisen asetuksen täytäntöönpanoon.

2. MENETTELY TUVALUN SUHTEEN

(9) LIS-asetuksen 20 artiklan 4 kohdassa tarkoitetun hallinnollisen yhteistyön puitteissa komissio teki 18–20 päivänä helmikuuta 2014 tarkastuskäynnin Tuvalulle Euroopan kalastuksenvalvontaviraston tuella.

(10) Käynnin tarkoituksena oli todentaa tiedot, jotka liittyivät Tuvalun järjestelyihin niiden lakien ja asetusten sekä säilyttämis- ja hoitotoimenpiteiden soveltamiseksi, valvomiseksi ja täytäntöönpanemiseksi, joita sen kalastusalusten on noudatettava, sekä toimenpiteisiin, joita Tuvalu on toteuttanut täyttääkseen LIS-kalastuksen torjuntaa koskevat velvollisuutensa.

(11) Tarkastuskäynnin loppuraportti lähetettiin Tuvalulle 18 päivänä maaliskuuta 2014.

(12) Tuvalu toimitti tarkastuskäynnin loppuraporttia koskevat vastauksensa 16 päivänä lokakuuta 2014.

(13) Tuvalu on Länsi- ja Keski-Tyynenmeren laajasti vaeltavien kalakantojen suojelukomission (WCPFC) jäsen. Tuvalu on ratifioinut vuonna 1982 tehdyn Yhdistyneiden Kansakuntien merioikeusyleissopimuksen sekä vuonna 1995 tehdyn Yhdistyneiden Kansakuntien sopimuksen hajallaan olevien kalakantojen ja laajasti vaeltavien kalakantojen säilyttämistä ja hoitoa koskevien 10 päivänä joulukuuta 1982 tehdyn Yhdistyneiden Kansakuntien merioikeusyleissopimuksen määräysten täytäntöönpanosta (YK:n kalakantasopimus). Se on Eteläisen Tyynenmeren alueellisen foorumin kalastusjärjestöä koskevan yleissopimuksen (2) sekä yhteisesti tärkeiden kalavarojen hoitamiseksi tehtävää yhteistyötä koskevan Naurun sopimuksen (3) osapuoli.

(14) Arvioidakseen, miten Tuvalu on täyttänyt johdanto-osan 13 kappaleessa tarkoitetuissa kansainvälisissä sopimuksissa määrätyt sekä samassa kappaleessa tarkoitetun alueellisen kalastuksenhoitojärjestön vahvistamat kansainväliset velvoitteensa lippu-, satama-, ranta- tai markkinavaltiona, komissio hankki ja analysoi kaikki kyseistä arviointia varten tarpeellisiksi katsomansa tiedot.

(15) Komissio käytti myös käytettävissä olevasta alueellisten kalastuksenhoitojärjestöjen, tässä tapauksessa WCPFC:n, julkaisemasta aineistosta johdettuja tietoja sekä julkisesti saatavilla olevia tietoja.

3. TUVALUN TOTEAMINEN MAHDOLLISESTI YHTEISTYÖHÖN OSALLISTUMATTOMAKSI KOLMANNEKSI MAAKSI

(16) LIS-asetuksen 31 artiklan 3 kohdan nojalla komissio analysoi Tuvalun velvollisuuksia lippu-, satama-, rannikko- tai markkinavaltiona. Tarkastelua varten komissio otti huomioon LIS-asetuksen 31 artiklan 4–7 kohdassa luetellut arviointiperusteet.

3.1 LIS-alusten ja LIS-kauppavirtojen toistuvuus (LIS-asetuksen 31 artiklan 4 kohta)

(17) Tuvalun lippua käyttävien alusten osalta todetaan, että alueellisten kalastuksenhoitojärjestöjen alusluetteloista saatujen tietojen perusteella aluksia ei mainita tilapäisissä tai lopullisissa LIS-luetteloissa ja että Tuvalun lippua aiemmin käyttäneistä aluksista ei ole näyttöä, jonka perusteella komissio voisi analysoida Tuvalun toimintaa toistuvan LIS-kalastustoiminnan suhteen LIS-asetuksen 31 artiklan 4 kohdan a alakohdan mukaisesti.

(18) Koska tietoja ja näyttöä ei ole (ks. johdanto-osan 17 kappale), päätellään 31 artiklan 3 kohdan ja 31 artiklan 4 kohdan a alakohdan nojalla, ettei ole tarpeen arvioida, millä tavoin Tuvalun toiminta LIS-kalastuksen ehkäisemiseksi, estämiseksi ja poistamiseksi vastaa sille kansainvälisen oikeuden mukaan lippuvaltiona kuuluvia velvollisuuksia, jotka liittyvät LIS-aluksiin ja sen lipun alla purjehtivien kalastusalusten tai sen kansalaisten harjoittamaan LIS-kalastukseen.

3.2 Yhteistyön ja täytäntöönpanon laiminlyönti (LIS-asetuksen 31 artiklan 5 kohta)

(19) Komissio arvioi, toimiko Tuvalu tosiasiallisesti yhteistyössä komission kanssa antamalla vastaukset komission esittämiin pyyntöihin, joissa sitä pyydetään tutkimaan LIS-kalastusta ja siihen liittyvää toimintaa, raportoimaan siitä ja toteuttamaan sen edellyttämät jatkotoimet.

(20) Tältä osin Tuvalu on haluton toimimaan komission kanssa yhteistyössä komission tarkastuskäynnin aikana todettujen kalastuksenhoitojärjestelmää koskevien ongelmien ratkaisemiseksi. Loppuraporttiin 16 päivänä lokakuuta 2014 toimittamassaan vastauksessa Tuvalu ei esitä sopimukseen perustuvia sitoumuksia komission määrittelemien puutteiden korjaamiseksi. Tarkemmin sanoen Tuvalu tunnustaa ongelmat ja haasteet ja katsoo tarvitsevansa teknistä apua ja aikaa parannusten toteuttamiseksi, mutta se ei tarjoa minkäänlaisia sitoumuksia eikä esitä toimintasuunnitelmaa todettujen puutteiden korjaamiseksi.

(21) Arvioidessaan yleisesti, kuinka Tuvalu täyttää velvollisuutensa lippu-, satama- ja rantavaltiona, komissio arvioi myös, toimiiko Tuvalu yhteistyössä muiden lippuvaltioiden kanssa LIS-kalastuksen torjumiseksi.

(22) YK:n merioikeusyleissopimuksen 63 ja 64 artiklan mukaan ranta- ja lippuvaltioiden olisi tehtävä yhteistyötä laajasti vaeltavien ja hajallaan olevien kalalajien osalta. Yhteistyövelvoitetta laajennetaan edelleen YK:n kalakantasopimuksen 7 ja 20 artiklassa, joissa määrätään yhteensopivista säilyttämis- ja hoitotoimenpiteistä ja varmistetaan niiden noudattaminen ja noudattamisen valvonta. Lisäksi FAO:n toimintaohjeen (4) 7 artiklan 1 kohdan 3 alakohdassa suositetaan, että hajallaan olevia ja valtioiden rajojen yli liikkuvia kalakantoja hyödyntävät valtiot tekevät kahdenvälisiä järjestelyjä taatakseen tehokkaan yhteistyön kalavarojen tuloksellisen säilyttämisen ja hoidon varmistamiseksi. Asiaa tarkennetaan edelleen laittoman, ilmoittamattoman ja sääntelemättömän kalastuksen estämistä, vastustamista ja poistamista koskevan kansainvälisen LIS-toimintasuunnitelman (5) 28 ja 51 kohdassa, joissa esitetään yksityiskohtaisia käytäntöjä valtioiden välistä suoraa yhteistyötä varten, mukaan luettuna rantavaltioiden käytettävissä olevien tietojen vaihto.

(23) Tältä osin WCPFC-yleissopimuksen (6) 25 artiklan 10 kohdassa määrätään, että jos on perusteltua syytä uskoa toisen valtion lipun alla purjehtivan kalastusaluksen harjoittavan toimintaa, joka heikentää yleissopimusaluetta varten hyväksyttyjen säilyttämis- ja hoitotoimenpiteiden tehoa, jokaisen jäsenen on saatettava asia asianomaisen lippuvaltion tietoon.

(24) Tehokkaiden yhteistyömekanismien tärkeyttä on arvioitava ottaen huomioon, että suurin osa Tuvalun lainkäyttövaltaan kuuluvilla vesillä toimivista aluksista purjehtii vieraan lipun alla. Tuvalun viranomaiset esittivät komission helmikuussa 2014 tekemän tarkastuskäynnin yhteydessä tietoja, joiden mukaan parhaillaan on voimassa 18 kahdenvälistä lisenssisopimusta kymmenen maan kanssa. Laivastoon, jolla on lupa toimia Tuvalun vesillä, kuuluu 213 kurenuotta-alusta, 17 vapapyydysalusta ja 7 pitkäsiima-alusta, ja niistä vain yksi kurenuotta-alus ja kaksi pitkäsiima-alusta käyttävät Tuvalun lippua. Tuvalu myönsi kuitenkin, ettei asianomaisten lippuvaltioiden kanssa ole luotu yhteistyökanavia sen varmistamiseksi, että Tuvalu täyttää johdanto-osan 22 ja 23 kappaleessa kuvatut velvoitteensa toimia yhteistyössä lippuvaltioiden kanssa.

(25) Vaikuttavien täytäntöönpanotoimien osalta YK:n kalakantasopimuksen 19 artiklan 2 kohdassa vahvistetaan, että rikkomusten yhteydessä sovellettavien seuraamusten on oltava riittävän ankaria, jotta niillä voitaisiin taata vaatimusten noudattaminen, edistää rikkomuksista pidättäytymistä siellä, missä niitä tapahtuu, ja estää rikkojia saamasta hyötyä laittomasta toiminnastaan. Kuten johdanto-osan 26–29 kappaleessa selostetaan, Tuvalulla ei ole tarvittavaa oikeudellista kehystä eivätkä sen laivasto ja vesialueet ole riittävästi sen valvonnassa, jotta rikkojia voitaisiin rangaista asianmukaisesti.

(26) Seuraamusjärjestelmä perustetaan meriluonnonvaroista vuonna 2006 annetussa Tuvalun laissa. Vaikka lakia on muutettu vuonna 2012, siinä ei oteta huomioon kansainvälisen oikeuden viimeisimpiä muutoksia LIS-kalastuksen torjunnan osalta. Voimassa olevassa oikeudellisessa kehyksessä ei määritellä selkeästi LIS-kalastustoimintaa tai vakavia rikkomuksia, eikä siihen sisälly vakavien rikosten kattavaa luetteloa, jossa esitettäisiin niistä määrättävät ankarat seuraamukset.

(27) Tuvalun lainsäädännössä ei myöskään säädetä järjestelmällisesti hallinnollisista liitännäistoimenpiteistä. Tällaiset täydentävät toimenpiteet rajoittuvat lisenssien väliaikaiseen tai pysyvään peruuttamiseen, ja niitä sovelletaan vain ”vakavaa rikosta” koskevissa tapauksissa, kun taas ”vakavaa rikosta” ei Tuvalun laissa määritellä.

(28) ”Vakavien rikosten tai rikkomusten” käsitettä ei käytetä yhdenmukaisesti Tuvalun lainsäädännössä. Nykyisessä oikeudellisessa kehyksessä ei säädetä haitallisista seuraamuksista, joilla estettäisiin rikkojia saamasta hyötyä laittomasta toiminnasta.

(29) Seuraamusjärjestelmä ei siis ole nykyisessä muodossaan riittävän kattava ja ankara, jotta sillä olisi estävä vaikutus. Vakavia rikkomuksia ei todellakaan käsitellä riittävällä tavalla vaatimusten noudattamisen varmistamiseksi, rikkomusten estämiseksi siellä, missä niitä tapahtuu, ja laittomaan toimintaan perustuvien hyötyjen viemiseksi rikkojilta, kuten YK:n kalakantasopimuksen 19 artiklan 2 kohdassa ja WCPFC-yleissopimuksen 25 artiklan 7 kohdassa edellytetään.

(30) LIS-kalastuksen historian, luonteen, olosuhteiden, laajuuden ja vakavuuden arvioimista vaikeuttaa yhtä lailla johdanto-osan 39–48 kappaleessa kuvattu selkeyden ja läpinäkyvyyden puute. Tällaisten puutteiden vuoksi LIS-kalastukseen liittyvän toiminnan mahdollista laajuutta ei voida määrittää luotettavasti. On kuitenkin tunnustettu tosiasia, että olematon läpinäkyvyys yhdistettynä siihen, että tehokkaita tarkastuksia ei tehdä, kannustaa laittomaan toimintaan.

(31) Tuvalun rahoituskyvyn ja hallinnollisten valmiuksien osalta olisi todettava, että Tuvalua ei luokitella YK:n inhimillisen kehityksen indeksin puitteissa (7). Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 1905/2006 (8) liitteessä II Tuvalu luokitellaan vähiten kehittyneiden maiden luokkaan, mikä on sama luokitus kuin Taloudellisen yhteistyön ja kehityksen järjestön (OECD) kehitysapukomitean (DAC) luettelossa, jossa ilmoitetaan julkisen kehitysavun saajat 1 päivänä tammikuuta 2013 (9). Tässä mielessä Tuvalun taloudellisten ja hallinnollisten valmiuksien rajoitteita voidaan pitää yhtenä tekijänä, joka heikentää Tuvalun kykyä suoriutua yhteistyöhön ja täytäntöönpanoon liittyvistä velvollisuuksistaan.

(32) Huolimatta johdanto-osan 31 kappaleessa esitetystä analyysistä todetaan myös, ettei komission helmikuussa 2014 tekemän tarkastuskäynnin yhteydessä saatujen tietojen perusteella voida katsoa, että Tuvalun viranomaisilta puuttuisi taloudellisia resursseja. Pikemminkin Tuvalulta puuttuu tarvittava oikeudellinen ja hallinnollinen toimintaympäristö, jotta se voisi hoitaa tehokkaasti ja vaikuttavasti velvollisuutensa lippu-, ranta-, satama- ja markkinavaltiona.

(33) Tässä jaksossa selostettu tilanne, kaikki komission keräämät tosiseikat ja Tuvalun antamat ilmoitukset huomioon ottaen voidaan LIS-asetuksen 31 artiklan 3 ja 5 kohdan nojalla todeta, että Tuvalu on laiminlyönyt sille kansainvälisen oikeuden mukaan lippuvaltiona kuuluvat yhteistyö- ja täytäntöönpanotoimiin liittyvät velvollisuudet.

3.3 Kansainvälisten sääntöjen täytäntöönpanon laiminlyönti (LIS-asetuksen 31 artiklan 6 kohta)

(34) Tuvalu on ratifioinut YK:n merioikeusyleissopimuksen ja YK:n kalakantasopimuksen. Tuvalu on WCPFC:n jäsen. Tuvalu on Eteläisen Tyynenmeren alueellisen foorumin kalastusjärjestöä koskevan yleissopimuksen sekä yhteisesti tärkeiden kalavarojen hoitamiseksi tehtävää yhteistyötä koskevan Naurun sopimuksen osapuoli.

(35) Komissio analysoi kaikki merkityksellisiksi katsomansa tiedot, jotka liittyvät Tuvalun asemaan WCPFC:n jäsenenä.

(36) Lisäksi komissio analysoi kaikki merkityksellisiksi katsomansa tiedot, jotka liittyvät Tuvalun suostumukseen soveltaa WCPFC:n hyväksymiä säilyttämis- ja hoitotoimenpiteitä.

(37) Niiden kattavien tietojen perusteella, jotka Tuvalu toimitti tonnikalan kalastuksen tilanteesta vesillään (10), Tuvalun talousvyöhykkeen tonnikalakantaa koskevat saaliit olivat vuonna 2011 yhteensä 51 800 tonnia. Vaikka se merkitseekin vähennystä edellisistä vuosista (vuoden 2009 saalis oli 63 427 tonnia ja vuoden 2010 saalis 60 618 tonnia), Tuvalun talousvyöhykkeellä elävät kannat muodostavat edelleen merkittävän osan läntisen ja keskisen Tyynenmeren koko tonnikalakannasta.

(38) Johdanto-osan 37 kappaleessa esitetyistä luvuista ilmenee, että Tuvalu hoitaa maailmanlaajuisesti merkittäviä tonnikalavaroja ja on sen vuoksi rantavaltiona velvollinen turvaamaan kyseisen luonnonvaran vastuullisen ja pitkällä aikavälillä kestävän hoidon. YK:n merioikeusyleissopimuksen 61–64 artiklan ja YK:n kalakantasopimuksen 7 ja 8 artikla säätelevät elollisten luonnonvarojen käyttöä rantavaltioissa, joiden olisi toteutettava toimenpiteitä, jotka ovat yhteensopivia hajallaan olevien ja laajasti vaeltavien kalakantojen kestävyyden turvaamiseksi pitkällä aikavälillä ja kyseisten kalakantojen optimaalista hyödyntämistä koskevan tavoitteen edistämiseksi kyseisellä alueella ja aavalla merellä sovellettavien toimenpiteiden kanssa. Rantavaltioiden on myös varmistettava, että niiden talousvyöhykkeellä kalastavat muiden valtioiden kansalaiset noudattavat säilyttämis- ja hoitotoimenpiteitä, sekä tehtävä yhteistyötä asianomaisten valtioiden ja kyseiseen kalastukseen liittyvien alueellisten järjestöjen kanssa.

(39) Tuvalun oikeudellisessa kehyksessä ei säädetä selkeistä ja läpinäkyvistä säilyttämis- ja hoitotoimenpiteistä sen lainkäyttövaltaan kuuluvilla vesialueilla toimivien alusten hallinnoimiseksi tehokkaasti ja vaikuttavasti. Säilyttämis- ja hoitotoimenpiteet puuttuvat erityisesti rannikkokalastuksen osalta. Tuvalu myönsi myös, että nykyinen tonnikalan hoitosuunnitelma on vanhentunut ja kaipaa tarkistamista. Vielä ei ole myöskään hyväksytty WCPFC:n säilyttämis- ja hoitotoimenpiteen (CMM) 2010-07 (11) mukaista hain hoitosuunnitelmaa.

(40) Kansalliseen lainkäyttövaltaan kuuluviin vesialueisiin, saaristovedet mukaan luettuina, liittyvät säilyttämis- ja hoitotoimenpiteet ovat epätäydellisiä eivätkä ne – vastoin YK:n merioikeusyleissopimuksen, YK:n kalakantasopimuksen ja WCPFC:n vaatimuksia – perustu tieteellisiin lausuntoihin. Vaikka Tuvalun vuoden 2006 kalastuslaissa vahvistetaan pääperiaatteet kalavarojen kestävää hoitoa varten ja valtuutetaan luonnonvaraministeriö toteuttamaan vastaavia säilyttämis- ja hoitotoimenpiteitä, komission käynnin yhteydessä ilmeni, että tällaisia määräyksiä laaditaan erittäin vähän. Tärkeimpänä asiana tässä suhteessa on ollut kolmanteen PNA-sopimukseen (12) sisältyvien toimenpiteiden siirtäminen Tuvalun oikeudelliseen kehykseen vuonna 2009.

(41) Tuvalun lainkäyttövaltaan kuuluvilla vesillä tarkoitetaan aluemerta, saaristovesiä ja talousvyöhykettä. WCPFC-yleissopimuksen 3 artiklan mukaisesti WCPFC:n toimivalta-alue käsittää periaatteessa kaikki Tyynenmeren vesialueet, myös Tuvalun lainkäyttövaltaan kuuluvat vedet. Tuvalu on kuitenkin jättänyt alue- ja saaristovetensä aluspäiväjärjestelmän (VDS, Vessel Day Scheme) soveltamisen ulkopuolelle – kyseisellä järjestelmällä rajoitetaan kurenuottaa käyttävien alusten pyyntiponnistusta kalastuspäiviä myöntämällä. Näin ollen huomattavaan osaan Tuvalun lainkäyttöön kuuluvista vesistä ei sovelleta Tuvalun vesialueiden kalavarojen säilyttämisen kannalta tärkeintä oikeudellista välinettä. Pitkäsiima- ja vapapyydysalusten osalta säilyttämis- ja hoitotoimenpiteet vahvistetaan yksittäisissä lisensseissä. Julkisesti ei ole kuitenkaan käytettävissä tietoja edellä mainittujen kahden kalastustyypin saaliiden ja pyyntiponnistuksen hallinnoimisesta, kalastuslisenssien lukumäärää koskevia yleisiä rajoituksia lukuun ottamatta.

(42) Lisäksi Tuvalu vahvisti komission tarkastuskäynnin yhteydessä, että muutamaa WCPFC:n säilyttämis- ja hoitotoimenpidettä (CMM) ei nykyisin sovelleta. Kyseessä ovat CMM 2007–1 alueellisesta tarkkailijaohjelmasta, jolla varmistetaan 5 prosentin tarkkailijakattavuus pitkäsiima-alusten osalta, ja CMM 2010-07, jossa vahvistetaan, että aluksesta purettujen hain evien paino saa olla enintään 5 prosenttia haiden painosta. Teknisten valmiuksien ja resurssien puutteen väitettiin vaikeuttavan asianomaisten WCPFC:n säilyttämis- ja hoitotoimenpiteiden toteutusta.

(43) Johdanto-osan 39–42 kappaleessa kuvattu säilyttämistä ja hoitoa koskevien sääntöjen, mukaan luettuna pyyntiponnistuksen valvonta aluspäiväjärjestelmällä, puutteellinen selkeys ja läpinäkyvyys yhdistettynä siihen, että olemassa on 24 kappaleessa kuvatun mukaisesti 18 yksityistä lisenssisopimusta, heikentää säilyttämis- ja hoitotoimenpiteiden tehokasta ja vaikuttavaa täytäntöönpanoa ja on ristiriidassa luonnonvarojen optimaalista käyttöä asianmukaisten säilyttämis- ja hoitotoimenpiteiden avulla koskevien YK:n merioikeusyleissopimuksen 61 artiklan 2–5 kohdassa, 62 artiklan 1 kohdassa ja 64 artiklassa esitettyjen velvoitteiden kanssa.

(44) YK:n merioikeusyleissopimukseen 61 artiklan, YK:n kalakantasopimukseen 5 ja 6 artiklan ja WCPFC-yleissopimuksen 5 ja 6 artiklan mukaan rantavaltioiden on määriteltävä elollisten luonnonvarojen sallittu saalis talousvyöhykkeellään parhaan käytettävissä olevan tieteellisen näytön perusteella ja ennalta varautuvaa lähestymistapaa noudattaen ja rantavaltioiden on myös varmistettava asianmukaisilla säilyttämis- ja hoitotoimenpiteillä, ettei talousvyöhykkeellä ja muilla niiden lainkäyttövaltaan kuuluvilla vesillä olevia elollisia luonnonvaroja ja kantoja vaaranneta hyödyntämällä niitä liikaa. FAO:n toimintaohjeessa, erityisesti 7.3, 7.4 ja 7.5 kohdassa, annetaan suosituksia hyviksi käytännöiksi kyseisten velvoitteiden täyttämiseksi.

(45) WCPFC:n yhdeksännen tieteellisen komitean raportissa Tuvalu myönsi, että jäljellä on vielä tietojen keruuseen, raportointiin ja vaatimusten noudattamiseen liittyviä haasteita (13). Näiden ongelmien syynä pidetään kalastusministeriön puutteellista kykyä seurata raportointia ja tietojen hallintaa.

(46) Kysymys tietojen puuttumisesta otetaan säännöllisesti esille WCPFC:n tieteellisen komitean raporteissa. Esimerkiksi vuonna 2011 pidetyn seitsemännen istunnon raportin 89 kohdassa WCPFC:n tieteellinen komitea totesi kurenuotta-alusten kalastuspäiväkirjojen tietojen olevan jonkin verran epäjohdonmukaisia boniitin, keltaevätonnikalan ja isosilmätonnikalan osalta. Koska tieteellisiä tarkoituksia varten on tärkeää saada tarkat tiedot kurenuottasaaliiden koostumuksesta, komitea suositti asian saattamista teknisen ja valvontakomitean käsiteltäväksi (14). Raportin 37 kohdassa tieteellinen komitea korosti kurenuottasaaliiden lajikoostumuksen epävarmuutta ja kehotti osapuolia parantamaan edelleen kurenuottasaaliiden koostumusta koskevia arvioita. Kahdeksannessa istunnossaan WCPFC:n tieteellinen komitea (15) nosti taas esille tietojen puuttumiseen ja epäjohdonmukaisuuksiin liittyvät ongelmat saaliin ja saaliskoostumuksen yhteydessä, esitti huomautuksia vuokrausjärjestelyissä sovellettavista raportointivelvollisuuksista ja antoi hallinnollisia suosituksia tilanteen parantamiseksi (16). Se käsitteli myös tietojen toimittamatta jättämistä tai epäluotettavia tietoja joidenkin sellaisten osapuolten kohdalla, jotka harjoittavat toimintaa Tuvalun lainkäyttövaltaan kuuluvilla vesialueilla.

(47) Seitsemännessä istunnossaan WCPFC:n tieteellinen komitea katsoi, että jos viimeaikaiset käytännöt boniitin kalastuksessa jatkuvat, saalistasot todennäköisesti laskevat, ja että saaliin olisi pienennyttävä, koska kantoja kalastetaan, kunnes kestävän enimmäistuoton mahdollistava taso on saavutettu. Tästä syystä pyyntiponnistuksen lisäyksiä olisi seurattava (17). Komission tarkastuskäynnin yhteydessä kuitenkin paljastui, että varsinainen laivastoa ja kalastusoikeutta koskeva politiikka puuttuu, mistä oli osoituksena vanhentunut ja epätäydellinen tonnikalan hoitosuunnitelma.

(48) Tuvalu ei sovella yhtäkään WCPFC:n säilyttämis- ja hoitotoimenpidettä saaristovesillään ja on ottanut käyttöön vain vähän toimenpiteitä, jotka olisivat niiden kanssa yhteensopivia. Kun otetaan huomioon tonnikalan luonne laajasti vaeltavana ja hajallaan olevana lajina sekä tonnikalakantojen ja kalastustoiminnan merkitys Tuvalun saaristovesillä, jotka ovat tonnikalalajien tärkeää maantieteellistä kutualuetta, on tilanne merkittävä riskitekijä Tyynenmeren alueen koko tonnikalakantaa koskeville säilyttämisponnisteluille. Näin ollen Tuvalu ei takaa säilyttämis- ja hoitotoimenpiteiden soveltamista kaikilla lainkäyttövaltaansa kuluvilla vesialueilla tavalla, joka vastaisi WCPFC:n vaatimuksia ja jolla maa täyttäisi velvollisuutensa varmistaa, ettei rantavaltion lainkäyttövaltaan kuuluvilla alueilla esiintyviä lajeja vaaranneta pyytämällä niitä liikaa.

(49) Komissio arvioi myös kaikki Tuvalun toimet ja laiminlyönnit, jotka ovat saattaneet heikentää sovellettavien lakien, asetusten tai kansainvälisten säilyttämis- ja hoitotoimenpiteiden vaikuttavuutta.

(50) Kuten Tuvalu myönsi, vanhentuneessa tonnikalan hoitosuunnitelmassa ei tältä osin vahvisteta selkeitä tavoitteita kalastuslisenssien lukumäärän ja suurimman sallitun kokonaissaaliin rajoittamiseksi. Sen vuoksi komissio katsoo, että säilyttämis- ja hoitotoimenpiteiden puuttuminen haittaa kansainvälisten velvoitteiden noudattamista Tuvalulla. Koska tonnikala on hajallaan oleva ja laajasti vaeltava kanta, säilyttämis- ja hoitotoimenpiteiden on oltava johdonmukaisia ja yhteensopivia koko vaellusalueella voidakseen olla vaikuttavia ja kestäviä. Tämä on myös WCPFC-yleissopimuksen yleinen tavoite.

(51) Tässä jaksossa selostettu tilanne huomioon ottaen voidaan kaikkien komission keräämien tosiseikkojen ja kaikkien Tuvalun antamien ilmoitusten perusteella todeta LIS-asetuksen 31 artiklan 3 ja 6 kohdan nojalla, että Tuvalu on laiminlyönyt sille kansainvälisen oikeuden mukaan kuuluvat kansainvälisiä sääntöjä, määräyksiä ja säilyttämis- ja hoitotoimenpiteitä koskevat velvoitteet.

3.4 Kehitysmaiden erityisrajoitteet

(52) Koska Tuvalu luokitellaan yhdeksi vähiten kehittyneeksi maaksi (kuten johdanto-osan 31 kappaleessa todetaan), komissio analysoi, olivatko kerätyt tiedot yhdistettävissä Tuvalun erityisrajoitteisiin kehitysmaana.

(53) Vaikka valmiuksia rajoittavia erityisiä tekijöitä voi esiintyä yleisesti valvonnan ja seurannan osalta, Tuvalun kehitystasosta johtuvilla erityisrajoitteilla ei voida perustella sitä, että sen kansallisesta lainsäädännöstä puuttuvat kansainvälisistä asiakirjoista johtuvat erityissäännökset LIS-kalastuksen torjumiseksi, estämiseksi ja poistamiseksi. Kyseisillä rajoitteilla ei myöskään voida perustella sitä, ettei Tuvalu ole luonut seuraamusjärjestelmää kansainvälisten hoito- ja säilyttämistoimenpiteiden rikkomisia varten.

(54) Lisäksi näyttää siltä, että seuranta-, valvonta- ja tarkkailujärjestelmän puutteet ovat seurausta epätasapainoisesta tilanteesta, jossa yhtäältä Tuvalulla on heikot valmiudet valvoa kalastustoimintaa talousvyöhykkeellään ja toisaalta pääsy sen vesialueille on myönnetty suurelle ulkomaiselle laivastolle. Vaikka kalastuksen merkitys Tuvalun tuloille on yleisesti ottaen suuri, kalastuksenhoitoon on osoitettu nähtävästi huomattavan vähän määrärahoja. Vaikka Tuvalulla saattaakin olla kehitysrajoitteita, voidaan siis todeta, etteivät maassa kalavarojen hoitamiseksi noudatetut käytännöt vastaa myönnettyjä resursseja eivätkä kalastuksenhoitoa koskevia maakohtaisia painopisteitä.

(55) Tässä jaksossa selostettu tilanne huomioon ottaen voidaan kaikkien komission keräämien tosiseikkojen ja kaikkien Tuvalun antamien ilmoitusten perusteella todeta LIS-asetuksen 31 artiklan 7 kohdan nojalla, että Tuvalun kalastuksen hallinnan kehityksen tilaa saattaa heikentää maan yleinen kehitystaso. Kun otetaan huomioon todettujen Tuvalua koskevien puutteiden luonne ja tilanteen korjaamiseksi toteutetut toimet, Tuvalun kehitystason perusteella ei voida kuitenkaan täysin antaa anteeksi tai muulla tavoin perustella sen lippu- tai rantavaltiona kalastusasioiden osalta yleisesti harjoittamaa toimintaa eikä sen riittämättömiä toimia LIS-kalastuksen ehkäisemiseksi, estämiseksi ja poistamiseksi.

4. MAHDOLLISTA YHTEISTYÖHÖN OSALLISTUMATTOMAKSI KOLMANNEKSI MAAKSI TOTEAMISTA KOSKEVAT PÄÄTELMÄT

(56) Ottaen huomioon päätelmät sen suhteen, että Tuvalu on laiminlyönyt sille lippu-, satama-, ranta- tai markkinavaltioina kansainvälisen oikeuden mukaan kuuluvat velvollisuudet toimia LIS-kalastuksen ehkäisemiseksi, estämiseksi ja poistamiseksi, kyseiselle maalle olisi LIS-asetuksen 32 artiklan mukaisesti ilmoitettava mahdollisuudesta, että komissio toteaa sen yhteistyöhön osallistumattomaksi kolmanneksi maaksi LIS-kalastuksen torjunnassa.

(57) LIS-asetuksen 32 artiklan 1 kohdan mukaisesti komission olisi ilmoitettava Tuvalulle mahdollisuudesta, että se todetaan yhteistyöhön osallistumattomaksi kolmanneksi maaksi. Komission olisi toteutettava Tuvaluun nähden myös kaikki LIS-asetuksen 32 artiklassa säädetyt toimenpiteet. Moitteettoman hallinnon varmistamiseksi olisi vahvistettava määräaika, jonka kuluessa kyseinen maa voi antaa ilmoitukseen kirjallisen vastauksen ja korjata tilanteen.

(58) Tuvalulle osoitettu ilmoitus mahdollisuudesta, että se todetaan maaksi, jonka komissio katsoo yhteistyöhön osallistumattomaksi tämän päätöksen mukaisesti, ei estä komissiota tai neuvostoa toteuttamasta myöhemmin toimia yhteistyöhön osallistumattomien maiden toteamiseksi ja niitä koskevan luettelon laatimiseksi eikä automaattisesti johda tällaisiin toimiin,

ON PÄÄTTÄNYT SEURAAVAA:

Ainoa artikla

Ilmoitetaan Tuvalulle, että komissio saattaa todeta sen laittoman, ilmoittamattoman ja sääntelemättömän kalastuksen torjuntaa koskevaan yhteistyöhön osallistumattomaksi kolmanneksi maaksi.

Tehty Brysselissä 12 päivänä joulukuuta 2014. Komission puolesta Karmenu VELLA Komission jäsen

(1) EUVL L 286, 29.10.2008, s. 1.

(2) http://www.ffa.int/

(3) Naurun sopimus (http://www.ffa.int/node/93#attachments).

(4) Vastuullista kalataloutta koskeva toimintaohje, Yhdistyneiden kansakuntien elintarvike- ja maatalousjärjestö, 1995.

(5) Kansainvälinen toimintasuunnitelma laittoman, ilmoittamattoman ja sääntelemättömän kalastuksen ehkäisemiseksi, vastustamiseksi ja poistamiseksi, Yhdistyneiden kansakuntien elintarvike- ja maatalousjärjestö, 2001.

(6) Laajasti vaeltavien kalakantojen säilyttämistä ja hoitoa Länsi- ja Keski-Tyynellämerellä koskeva yleissopimus, tehty Honolulussa 5 päivänä syyskuuta 2000 (http://www.wcpfc.int/doc/convention-conservation-and-management-highly-migratory-fish-stocks-western-and-central-pacific).

(7) Tietojen lähde: http://hdr.undp.org/en/statistics

(8) Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EY) N:o 1905/2006, annettu 18 päivänä joulukuuta 2006, kehitysyhteistyön rahoitusvälineen perustamisesta (EUVL L 378, 27.12.2006, s. 41).

(9) DAC:n luettelo julkisen kehitysavun saajista (http://www.oecd.org/dac/stats/daclistofodarecipients.htm).

(10) WCPFC:n tieteellisen komitean yhdeksäs sääntömääräinen istunto, WCPFC SC9-AR/CCM-25.

(11) http://www.wcpfc.int/system/files/CMM%202010-07%20%5BSharks%5D.pdf

(12) Naurun sopimuksen osapuolten (PNA) kolmas sopimus, 2008.

(13) WCPFC:n tieteellisen komitean yhdeksäs sääntömääräinen istunto, WCPFC SC9-AR/CCM-25.

(14) WCPFC:n tieteellisen komitean yhteenvetoraportti, seitsemäs sääntömääräinen istunto, Pohnpei, Mikronesian liittovaltio, 9–17 päivänä elokuuta 2011 (http://www.wcpfc.int/node/2896).

(15) WCPFC:n tieteellisen komitean yhteenvetoraportti, kahdeksas sääntömääräinen istunto 7–15 päivänä elokuuta 2012 (http://www.wcpfc.int/node/4587), 3.1 jakso.

(16) WCPFC:n tieteellisen komitean yhteenvetoraportti, kahdeksas sääntömääräinen istunto, 69–71 kohta.

(17) WCPFC:n tieteellisen komitean yhteenvetoraportti, seitsemäs sääntömääräinen istunto, 35 ja 36 kohta.