2002/990/EY: Komission päätös, tehty 17 päivänä joulukuuta 2002, neuvoston asetuksen (EY) N:o 2223/96 liitteen A selventämisestä edelleen kansantalouden tilinpidon hintojen ja volyymien mittausta koskevien periaatteiden osalta (ETA:n kannalta merkityksellinen teksti) (tiedoksiannettu numerolla K(2002) 5054)



Virallinen lehti nro L 347 , 20/12/2002 s. 0042 - 0059



Komission päätös, tehty 17 päivänä joulukuuta 2002, neuvoston asetuksen (EY) N:o 2223/96 liitteen A selventämisestä edelleen kansantalouden tilinpidon hintojen ja volyymien mittausta koskevien periaatteiden osalta (tiedoksiannettu numerolla K(2002) 5054) (ETA:n kannalta merkityksellinen teksti) (2002/990/EY) EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO, joka ottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen, ottaa huomioon Euroopan kansantalouden tilinpito- ja aluetilinpitojärjestelmästä yhteisössä 25 päivänä kesäkuuta 1996 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 2223/96(1), sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksella (EY) N:o 359/2002(2), ja erityisesti sen 2 artiklan 2 kohdan, sekä katsoo seuraavaa: (1) Asetus (EY) N:o 2223/96 sisältää viitekehyksen yhteisille standardeille, määritelmille, luokittelulle ja tilinpitosäännöille jäsenvaltioiden tilien laatimiseksi Euroopan yhteisön tilastovaatimukset täyttävällä tavalla, jotta saadaan jäsenvaltioiden kesken vertailukelpoisia tuloksia. (2) Liiallisia alijäämiä koskevan menettelyn täytäntöönpanon nopeuttamisesta ja selkeyttämisestä 7 päivänä heinäkuuta 1997 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1467/97(3) 2 artiklan ja 16 päivänä kesäkuuta 1997 annetun vakaus- ja kasvusopimusta koskevan Euroopan neuvoston päätöslauselman(4) mukaisesti sekä yleisesti monenkeskisen valvonnan vuoksi on tarpeen parantaa jäsenvaltioiden reaalisen bruttokansantuotteen (BKT) muutoksia koskevien tietojen vertailukelpoisuutta. (3) Talous- ja rahaliiton toteuttaminen ja valvonta edellyttävät vertailukelpoisia, ajan tasalla olevia ja luotettavia tietoja kunkin jäsenvaltion talouden rakenteesta ja taloudellisen tilanteen kehityksestä. (4) Reaaliset, eli hinnanmuutoksiin sopeutetut taloustilit ovat perusvälineitä, kun arvioidaan valtion taloudellista tilannetta ja talousarviota, jos tilinpidot laaditaan yhdenmukaisten ja yksiselitteisten periaatteiden mukaisesti. Tämän vuoksi neuvoston asetuksen (EY) N:o 2223/96 yhteydessä annettuja suosituksia tietojen laskemisesta kiinteisiin hintoihin olisi syvennettävä ja lujitettava. (5) Komission päätöksellä 98/715/EY(5), tehty 30 päivänä marraskuuta 1998, selvennetään asetuksen (EY) N:o 2223/96 liitettä A hintojen ja volyymin mittausta koskevien periaatteiden osalta. Siinä menetelmät jaetaan parhaiten soveltuviin menetelmiin, vaihtoehtoisiin menetelmiin, joita voidaan käyttää, jos ensisijaisia menetelmiä ei voida soveltaa, sekä menetelmiin, joita ei saa käyttää. (6) Päätöksessä 98/715/EY määrätään niitä tuotteita koskevasta tutkimusohjelmasta, joille ei ole vahvistettu tätä luokittelua. Jäsenvaltioiden kanssa toteutetun tutkimusohjelman tulokset ovat nyt saatavilla. Tässä päätöksessä määritellään kyseinen luokittelu ottaen huomioon tutkimusohjelman tulokset. (7) Tällä päätöksellä olisi yhdenmukaistettava kansantalouden tilinpidon hinta- ja volyymimittaimet sanotun kuitenkaan rajoittamatta neuvoston asetuksella (EY) N:o 2494/95(6) vahvistettua yhdenmukaisten kuluttajahintaindeksien oikeudellista kehystä sekä sen nykyistä ja tulevaa kehittämistä. (8) Tässä päätöksessä määrätyt toimenpiteet ovat tilasto-ohjelmakomitean sekä raha-, rahoitus- ja maksutasetilastokomiteakomitean lausunnon mukaiset, ON TEHNYT TÄMÄN PÄÄTÖKSEN: 1 artikla Tavoite Tällä päätöksellä pyritään edelleen selventämään asetuksen (EY) N:o 2223/96 liitteen A lukuun 10 sisältyviä hintojen ja volyymien mittausperiaatteita, koska hinta- ja volyymimittaimia on tarpeen yhdenmukaistaa edelleen päätöksen 98/715/EY 4 artiklassa määrätyn tutkimusohjelman tulosten perusteella. 2 artikla Menetelmien luokittelu Tämän päätöksen liitteessä I luokitellaan menetelmät niille tuotteille ja taloustoimille, joita koskevia menetelmiä ei ole vielä luokiteltu päätöksessä 98/715/EY, jakamalla menetelmät soveltuvimpiin menetelmiin, vaihtoehtoisiin menetelmiin, joita voidaan käyttää, jos ensisijaisia menetelmiä ei voida soveltaa, sekä menetelmiin, joita ei saa käyttää. 3 artikla Luokittelun täytäntöönpanon aikataulu Liitteessä II vahvistetaan aikataulu 2 artiklassa tarkoitetun luokittelun täytäntöönpanolle. 4 artikla Tämä päätös on osoitettu kaikille jäsenvaltioille. Tehty Brysselissä 17 päivänä joulukuuta 2002. Komission puolesta Pedro Solbes Mira Komission jäsen (1) EYVL L 310, 30.11.1996, s. 1. (2) EYVL L 58, 28.2.2002, s. 1. (3) EYVL L 209, 2.8.1997, s. 6. (4) EYVL C 236, 2.8.1997, s. 1. (5) EYVL L 340, 16.12.1998, s. 33. (6) EYVL L 257, 27.10.1995, s. 1. LIITE I 1 MENETELMIEN LUOKITTELU Menetelmät luokitellaan tässä liitteessä seuraavasti: A-menetelmät: soveltuvimmat menetelmät; B-menetelmät: menetelmät, joita voidaan käyttää, jos A-menetelmiä ei voida soveltaa; C-menetelmät: menetelmät, joita ei saa käyttää. 2 MENETELMIEN MÄÄRITELMIÄ Mallihinnoittelu. Menetelmässä mallituote määritellään melko yksityiskohtaisesti (yleensä todellisten aikaisempien tuotteiden perusteella), ja sen jälkeen vaikuttavat elementit hinnoitellaan uudelleen peräkkäisinä ajanjaksoina. Esimerkkinä tästä on rakentaminen, jossa määritellään tyypillinen omakotitalo, ja sen jälkeen kaikki talon olennaiset elementit (kuten katto, perustukset, keittiöyksikkö) hinnoitellaan uudelleen peräkkäisinä ajanjaksoina. Liike-elämän palveluista saattaa olla vakioituja (tai yleisiä) sopimuksia, jota voidaan käyttää mallihinnoittelun perustana. Mallihinnoittelulle asetetaan seuraavat keskeiset kriteerit: - Käytettävien mallien säännöllinen ajantasaistaminen - Mallien edustavuus - Todellisten perittyjen hintojen käyttö siten, että otetaan huomioon tuottajan voittomarginaalit ja asiakkaille annetut alennukset - Mallien ilmaiseminen tuotoksina, ei panoksina. Hintamäärittely. Todellinen tuote jaetaan joukkoon avaintekijöitä tai -komponentteja, jotka hinnoitellaan. Tämän jälkeen yksittäiset projektit tutkitaan ja avaintekijöitä vertaillaan peräkkäisinä ajanjaksoina. Osatekijöiden on ehdottomasti oltava erikseen tunnistettavissa, ja niiden laadut ja vaikutus tuotteen lopulliseen toimintaan on voitava kvantifioida. Lisäksi hintoja on oltava saatavilla eri ajanjaksoina. Tämä menetelmä eroaa mallihinnoittelusta sikäli, että siinä ei määritellä tarkoitukseen parhaiten soveltuvia malleja. Veloitushinnat ja tuntipalkkiot. Joissakin tapauksissa maksu voi liittyä aikaansaadun tuotoksen sijasta tehtyjen työtuntien määrään (esimerkiksi lakimiehen tekemät työtunnit). Tällöin hintaindikaattorina voidaan käyttää veloitushintaa (tuntiveloitusta). Samalla tavoin voidaan laskea tuntipalkkiot jakamalla kokonaisliikevaihto tehtyjen työtuntien määrällä. Veloitushintoihin ja tuntipalkkioihin perustuvat menetelmät eroavat palkkatasoindekseihin perustuvista panosmenetelmistä siltä osin, että toimintaylijäämä ja muut panokset, myös palkansaajakorvaukset, sisältyvät liikevaihtoon. Molemmissa menetelmissä tehtyjen työtuntien määrän muutokset käyvät kuitenkin ilmi pikemmin hintojen kuin tuottavuuden muutoksina. Tuntipalkkioihin perustuvaa menetelmää on suotavinta soveltaa hyvin yksityiskohtaisella tasolla määrittelemällä tuotteet mahdollisimman yksityiskohtaisesti ja määrittelemällä erityyppinen työvoima. Edustava hinnoittelu. Tätä termiä käytetään menetelmistä - etenkin liike-elämän palveluista - joissa tuottajayrityksiä pyydetään valitsemaan joitakin tuotteita, jotka ovat niiden kokonaistuotosta edustavia. Tuotteista saatuja hintoja seurataan ajankohdasta toiseen. Myös tuotteiden ominaisuuksia seurataan laadunmuutosten valvomiseksi. 3 A-, B- JA C-MENETELMÄT: TUOTOS TUOTTEITTAIN 3.1 CPA D - Suuret laitteet Kyseessä ovat etenkin sellaiset tuoteryhmät kuin laivat, lentokoneet, junat, öljynporauslautat ja erikoistuneiden tuotannonalojen suuret koneet. Kokonaan panosten mittaamiseen perustuvia menetelmiä, joissa käytetään mukauttamattomia määrällisiä indikaattoreita tai jotka perustuvat yksikköarvomittaimiin, pidetään C-menetelminä. Menetelmiä, jotka perustuvat mallihinnoitteluun tai hintamäärittelyyn, pidetään A-menetelminä, jos ne täyttävät tämän liitteen 2 kohdassa mainitut kriteerit. On mahdollista käyttää kahta vaihtoehtoista menetelmää: - Eri maiden hintojen käyttö voi olla B-menetelmä, jos hintoja voidaan pitää jäsenvaltioiden kotimaista tuotantoa (yksityiskohtaisimmalla tuotetasolla) ja rajatylittäviä kauppavirtoja edustavana - markkinoiden on oltava kilpailukykyiset, tietojen asianmukaisesti ositettuja ja painotettuja, valuuttakurssiliikkeiden edellyttämässä mukauttamisessa on käytettävä siihen soveltuvaa menetelmää ja ulkomaankaupan tietoihin on sisällyttävä myös käytetyt laitteet. - Erityiset ja asianmukaiset laadullisen mukauttamisen menetelmät voivat olla A- tai B-menetelmiä toimialan soveltuvuuden mukaan, mutta näiden menetelmien käyttö olisi ihannetilanteessa yhdistettävä tärkeimpien varojen olennaisten elementtien jakamiseen. Laivojen osalta A-menetelmänä on mallihinnoittelu, jos tämän liitteen 2 kohdassa mainitut kriteerit täyttyvät. Öljynporauslauttojen osalta A-menetelmänä on hintamäärittely, jonka avulla yksilöidään öljynporauslautan osatekijöinä olevat moduulit, edellyttäen, että osatekijöihin sovelletaan laadullista mukauttamista. Komponenttien hinnoittelua siten, että yritysten marginaaleja ja työn tuottavuutta mukautetaan, pidetään B-menetelmänä. Myös tietyntyyppisten, ominaisuuksiltaan öljynporauslauttojen kanssa samankaltaisten (suurten ja moduuleina rakennettavien) laivojen kansainvälisen indeksin käyttöä voidaan pitää B-menetelmänä. Lentokoneiden osalta käytetyn menetelmän on aina perustuttava toimialan huolelliseen ositukseen, ja menetelmässä on otettava huomioon yhteistyöhankkeisiin liittyvät monimutkaiset virrat. Lisäksi menetelmässä on otettava huomioon valuuttakurssimuutokset, jos hinnat on ilmoitettu Yhdysvaltain dollareina. A-menetelminä ovat mallihinnoittelu ja hintamäärittely. Molemmissa menetelmissä on hyötyä yritysasiakkaiden hallitsevasta asemasta lentokonemarkkinoilla. Mallihinnoittelu ja laadullinen mukauttaminen käyttämällä optiohintoihin perustuvia menetelmiä (eli estimoimalla lisäpiirteiden marginaalihinta) ovat molemmat A-menetelmiä junien osalta, edellyttäen, että ositus ulottuu vähintään tavarankuljetus- ja matkustajavaunuihin sekä vetureihin ja erilaisiin propulsiotekniikoihin. Muiden erikoiskoneiden osalta A-menetelminä ovat mallihinnoittelu ja hintamäärittely. Tarkoituksenmukaisia laadullisen mukauttamisen menetelmiä voidaan kuitenkin käyttää suoraan silloin, kun koneisiin ei voida soveltaa osatekijöihin jakamisen menetelmää. 3.2 CPA 30.02 - Tietokoneet ja muut tietojenkäsittelylaitteet A-menetelmänä on deflatointi tuottajahintaindeksillä, jossa käytetään soveltuvaa laadullisen mukauttamisen menettelyä. B-menetelminä ovat tarkoitukseen huonommin soveltuvat tuottajahintaindeksit, joissa laadullisen mukauttamisen menettelyt ovat tarkoitukseen huonommin soveltuvia. Toisena mahdollisena B-menetelmänä on käyttää Yhdysvaltojen hedonista hintaindeksiä tietokoneille, edellyttäen, että sen osoitetaan olevan kotimaisia hintoja riittävästi edustava. Sopivin vaihtoehto tässä tapauksessa on käyttää tietokoneiden ominaisuuksien hintoja Yhdysvalloissa kotimaassa kerättyjen hintatietojen nimenomaiseen laadulliseen mukauttamiseen. Tällöin on noudatettava menettelyä, joka soveltuu erilaisten yleisten hinta- tai valuuttakurssimuutosten huomioon ottamiseen. Korvaavat menetelmät, kuten muita elektronisia tuotteita koskevien hintaindeksien käyttö, on luokiteltava C-menetelmiksi. Myös yksikköarvoihin perustuvat menetelmät ovat C-menetelmiä. Sellaisen hintaindeksin käyttöä, jossa ei oteta huomioon laadunmuutoksia, on myös pidettävä C-menetelmänä. 3.3 CPA 45 - Rakentaminen Panosindeksien käyttöä tuotoksen deflatointiin pidetään C-menetelmänä. Volyymimenetelmiä (kuten rakennettujen kuutiometrien mittaamista tai myönnettyjen rakennuslupien määrää) on myös pidettävä C-menetelminä. Tuottajahintaindeksien mittaamiseen on useita mahdollisuuksia, joita pidetään A- tai B-menetelminä: Muu rakentaminen kuin maa- ja vesirakennus: - Tosiasiallisiin hintoihin perustuvassa menetelmässä hinnat saadaan ajanjaksolla toteutetuista todellisista hankkeista, tai tarjoushintaindeksit mukautetaan vastaamaan kyseistä ajanjaksoa. Menetelmää voidaan pitää A-menetelmänä, edellyttäen, että eri ajanjaksoilla hinnoitellut rakennushankkeet ovat suoraan vertailukelpoisia tai että hinnat on mukautettu asianmukaisesti laatuun, kun vertailtavissa rakennushankkeissa on muutoksia. Menetelmä ei sovellu käytettäväksi, kun on kyse ainutlaatuisista hankkeista. - Mallihinnoittelu, jos tämän liitteen 2 kohdan edellytykset täyttyvät. - Hedonista menetelmää, jossa pyritään määrittelemään rakenteen laatu ominaisuuksiensa perusteella ja regressoimaan ominaisuudet hintaa vasten, voidaan pitää B-menetelmänä. Maa- ja vesirakennus: Alan hankkeet ovat yleensä suuria ja ainutkertaisia. Tämän liitteen 3.1 kohdassa vahvistetut ainutkertaisten tuotteiden hinnoitteluperiaatteet ovat sovellettavissa myös näihin hankkeisiin etenkin siltä osin, että hanke on syytä jakaa helpommin mitattavissa oleviin komponentteihin. Yksityiskohtaisten hintatietojen keruuta osana julkisia rakennushankkeita koskevien sopimusten hallinnollista valvontaa pidetään B-menetelmänä, jos tiedot ovat edustavia. Korjaus ja huolto: B-menetelmänä on tuntipalkkiotietojen tai sopimuspuolten "mallihankkeita" koskevien hintatietojen keruu ja käyttö hintaindikaattoreina. 3.4 CPA 64 - Posti- ja teleliikennepalvelut 3.4.1 Posti- ja kuriiripalvelut Sellaisten tarkoituksenmukaisten ja edustavien tuottajahintaindeksien käyttö, joissa otetaan huomioon laadunmuutokset, katsotaan A-menetelmäksi. Ollakseen tarkoituksenmukaisia ja edustavia tuottajahintaindeksien on katettava tuotettujen palvelujen koko valikoima ja niissä on otettava huomioon alennukset. Tuottajahintaindeksit, jotka eivät kata kaikkia palveluja tai jossa ei oteta huomioon laadunmuutoksia, katsotaan B-menetelmäksi. Myös yksikköarvoindeksejä tosiasiallisesti homogeeniselle tuotteille on pidettävä B-menetelmänä. Volyymi-indikaattorimenetelmät, jotka perustuvat monentyyppisiä tuotettuja palveluja koskeviin yksityiskohtaisiin indikaattoreihin, esimerkiksi kirjeiden tai pakettien lukumäärään jaoteltuna postimaksuittain, ovat B-menetelmiä. Yksityiskohtaisten kuluttajahintaindeksien käyttö muun kuin kotitalouksien kuluttaman tuotoksen deflatointiin voi olla B-menetelmä, jos hintojen kehityksen voidaan osoittaa olevan samansuuntaista kotitalouksien ja yritysten osalta. Yksityiskohtaisten kuluttajahintaindeksien käyttö yritysten tekemien ostojen osalta, kun tiedetään, että yritykset saavat alennusta tai että niiden ostamien tuotteiden valikoima on erilainen kuin kotitalouksien valikoima, katsotaan C-menetelmäksi. 3.4.2 Teleliikennepalvelut Tuotoksen deflatointi laadullisesti mukautetuilla tuottajahintaindekseillä on A-menetelmä. Sellaisten tuottajahintaindeksien käyttö, joiden kattavuus ei vastaa täsmällisesti asianomaisia tuotteita tai joita ei ole laadullisesti mukautettu, on B-menetelmä. Myös yksikköarvoindeksit täysin homogeenisille tuotteille ovat B-menetelmäksi katsottavia. Sellaisten volyymi-indikaattorien käyttö, jotka kuvaavat tuotosten koko valikoimaa, on B-menetelmä. Yksityiskohtaisten kuluttajahintaindeksien käyttö muun kuin kotitalouksien kuluttaman tuotoksen deflatointiin voi olla B-menetelmä, jos hintojen kehityksen voidaan osoittaa olevan samansuuntaista kotitalouksien ja yritysten osalta. Yksityiskohtaisten kuluttajahintaindeksien käyttö yritysten tekemien ostojen osalta, kun tiedetään, että yritykset saavat alennusta tai että niiden ostamien tuotteiden valikoima on erilainen kuin kotitalouksien valikoima, katsotaan C-menetelmäksi. 3.5 CPA 65 - Rahoituksen välityspalvelut, ei kuitenkaan vakuutuspalvelut 3.5.1 Välilliset rahoituspalvelut (FISIM) Koska FISIMin tuotosta tosiasiallisesti edustavan hinnan tai määrän suora havainnointi on puhtaasti teoreettiselta kannalta mahdotonta, tällä hetkellä ei pystytä yksilöimään FISIMiin soveltuvaa A-menetelmää. Näin ollen kiinteähintaisen FISIMin mittaamisen on perustuttava sovittuihin käytänteisiin samaan tapaan kuin käypähintaisen FISIMin mittaamisen. Tähän mennessä on ollut käytössä kaksi tapaa deflatoida FISIM (panosmenetelmien lisäksi), ja näitä molempia on pidettävä B-menetelminä. Ensinnäkin on mahdollista soveltaa yksityiskohtaisiin tuotosindikaattoreihin perustuvaa menetelmää. Tuotosindikaattoreiden on katettava toiminnot, joiden tuloksena on FISIM. Esimerkkeinä mahdollisista indikaattoreista ovat pankkitilien lukumäärät, lainojen ja talletusten lukumäärät ja arvot, käsiteltyjen sekkien lukumäärä jne. Yritysten ja kuluttajien markkinoiden välillä on kuitenkin huomattavia eroja, joiden on käytävä ilmi molempien markkinoiden eri tuotosindikaattoreista. FISIMin arvo on jaoteltava eri toimintoihin tuotosindikaattorien aggregoinnissa tarvittavien painojen määrittelemiseksi. Toisena menetelmänä on lainojen ja talletusten perusjakson korkomarginaalien soveltaminen laina- ja talletuskantoihin (käyttämällä yleistä hintaindeksiä, kuten kotimaisen loppukysynnän implisiittistä hintadeflaattoria), jotka on arvotettu uudelleen perusjakson hintoihin, kuten neuvoston asetuksessa (EY) N:o 448/98(1) kuvataan. Tässä menetelmässä ei oteta huomioon tosiasiallisesti tuotettujen palvelujen laadunmuutoksia. Laina- ja talletuskannat on tarpeen deflatoida yleisellä hintaindeksillä, jotta poistetaan hinnanmuutosten vaikutus kantaan. Tähän tarkoitukseen soveltuvina hintaindekseinä pidetään suosittuusjärjestyksessä seuraavia: BKT-deflaattori, kotimaisen loppukysynnän deflaattori ja kokonaiskuluttajahintaindeksi. 3.5.2 Muut rahoituksen välityspalvelut kuin FISIM Jos veloitetuista palveluista on olemassa erilliset hinnat, kyseisten palvelujen edustavan joukon laadullisesti mukautetun tuottajahintaindeksin käyttöä deflaattorina pidetään A-menetelmänä. Jotta hintaindeksejä voidaan pitää edustavina, niiden on katettava suurin osa veloitettujen palvelujen koko valikoimasta. B-menetelmäksi katsotaan menetelmä, jossa kyseisiä eroja ei oteta huomioon. Tuotepakettien hinnat voidaan ottaa huomioon, jos paketit sisältävät samankaltaisia palveluja kaikkialla markkinoilla. Jos näin ei ole, pakettien hintojen vertailuun soveltuvana menettelynä on hedoninen menetelmä tai mallihinnoittelu. Sellaisten yksityiskohtaisten volyymi-indikaattorien käyttö, jotka kuvaavat asianmukaisesti tuotosta, katsotaan B-menetelmäksi. Arvon perusteella määräytyvien maksujen osalta on mahdollista laatia hintaindeksejä, joista käy ilmi sekä veloitetun prosenttiosuuden muutokset että niiden varojen (kannan tai virran) arvon muutokset, joihin prosenttiosuutta sovelletaan. Tätä pidetään A-menetelmänä. Sellaisten volyymi-indikaattorien käyttö, jotka kuvaavat asianmukaisesti tuotosta, katsotaan B-menetelmäksi. Seuraavassa esimerkkejä eri tuotteisiin asianmukaisesti soveltuvista volyymi-indikaattoreista: - Varojen siirrot (maksusuoritukset jne.): siirtojen lukumäärä tai volyymi-indikaattori, joka perustuu siirrettyihin määriin, on B-menetelmä. - Rahamarkkinarahastoihin soveltuvana volyymi-indikaattorina pidetään yleisellä hintaindeksillä deflatoituja hallinnoituja määriä (kuten 3.5.1 kohdassa kuvataan). Rahoitusliisauksen osalta liisaushinta voi aiheuttaa palvelumaksujen ja FISIMin sekoittumista keskenään. Silloin kun on mahdollista erottaa palvelumaksu FISIMistä, palvelumaksuosan deflatointiin voidaan käyttää tarkoituksenmukaisia hintaindeksejä, jotta menettely olisi A-menetelmä. Tuottajahintaindeksien käyttöä kokonaisliisauksen tuotoksen deflatointiin on kuitenkin pidettävä C-menetelmänä, koska sen avulla ei pystytä tarkoituksenmukaisesti mittaamaan FISIMiin liittyvää tuotosta. Yleisellä hintaindeksillä deflatoitu saamisten arvo (kuten 3.5.1 kohdassa kuvataan) olisi B-menetelmäksi soveltuva volyymi-indikaattori. Laadunmuutos liittyy tuotetun rahoitusliisauspalvelun laatuun eikä sen perustana olevien varojen laadulliseen parantumiseen. Sellaiset tuotoshinnat tai volyymi-indikaattorit, jotka vastaavat vain pientä rahoitustuotteiden tai -palvelujen valikoimaa, tai panosmenetelmät tai yleisen hintaindeksin käyttö katsotaan C-menetelmäksi. 3.6 CPA 66 - Vakuutuspalvelut, ei kuitenkaan pakolliset sosiaalivakuutuspalvelut Näyttäisi olevan mahdotonta suorittaa vakuutuspalvelujen tuotoksen deflatointia tuottajahintatilastojen perustella. Tärkeimpänä syynä tähän on tuotosta tosiasiallisesti edustavan, suoraan havainnoitavissa olevien hintojen tai määrien puuttuminen. Näin ollen A-menetelmä ei ole mahdollinen. Volyymi-indikaattorimenetelmä, jossa käytetään yksityiskohtaisia indikaattoreita, kuten hankitut vakuutukset ja niiden hallinnointi tai korvausten hallinnointi, on B-menetelmä. Tämä menetelmä (jota kutsutaan myös suoran palvelun menetelmäksi) edellyttää hyvin yksityiskohtaisia indikaattoreita, joissa otetaan huomioon muutokset tuoteyhdistelmässä. Myös yleisellä hintaindeksillä deflatoituihin korvauksiin mukautettujen varausten käyttö (kuten 3.5.2 kohdassa kuvataan) on B-menetelmä. Vahinkovakuutusten osalta vakuutusten lukumäärä tuotetyypeittäin (kotitalous, moottoriajoneuvo, vahingonkorvausvastuu jne.) ja ostajatyypeittäin soveltuu vahinkovakuutusten volyymi-indikaattoriksi ja B-menetelmäksi. Henkivakuutusten ja eläkerahastojen kohdalla nämä menetelmät ovat C-menetelmiä. 3.7 CPA 67 - Rahoitusta tukevat palvelut Kiinteiden palkkioiden tapauksessa, jossa veloitettaville eri palveluille on olemassa erilliset hinnat, käypähintainen tuotos tuottajahintaindeksillä deflatoituna on A-menetelmä, jos se ilmentää laadunmuutoksia, tai B-menetelmä, jos laadunmuutokset eivät käy ilmi. Palvelujen arvon perusteella määräytyvien maksujen kohdalla volyymi-indikaattorien käyttö on B-menetelmä. Volyymi-indikaattoreihin voi sisältyä useita taloustoimia, jotka on jaettu arvon mukaisiin luokkiin, tai taloustoimien deflatoituja määriä. Vakuutuksen välitystä avustavien laitosten osalta B-menetelmänä ovat volyymi-indikaattorit, jotka perustuvat vakuutusten tyyppikohtaiseen lukumäärään tai bruttovakuutusmaksujen hintaindeksillä deflatoituihin bruttovakuutusmaksuihin. 3.8 CPA 70 - Kiinteistöalan palvelut Niiden palkkioperusteisten palvelujen osalta, joissa palkkio on prosenttiosuus kiinteistön hinnasta, asianmukainen hintaindeksi on sellainen, jossa palkkioprosenttien muutokset yhdistetään asuntojen hinnanmuutoksiin. Tätä pidetään A-menetelmänä. Tosiasiallisten hintojen seurannan sijaan kiinteistövälittäjää voidaan pyytää määrittelemään myyntihinta esim. vakioasunnolle. Tätä mallihinnoittelua voidaan myös pitää A-menetelmänä, edellyttäen, että tämän liitteen 2 kohdassa vahvistetut kriteerit täyttyvät. Korvaavana (B-)menetelmänä voisi olla uusiin asuntoihin tehtyjä investointeja koskevan hintaindeksin käyttö tai omaisuuden arvoon (asuntojen hintoihin) perustuvan indeksin käyttö. Ei yhtä suositeltavana, mutta kuitenkin B-menetelmänä, pidetään myytyjen asuntojen lukumääriä tai notaarien suorittamien taloustoimien lukumääriä, jos ne on jaettu asuntotyypeittäin (esim. koon mukaan). Asuinrakennusten vuokralle antoa vastaavasta osasta on yleensä saatavilla kuluttajahintaindeksitietoja. Tätä pidetään A-menetelmänä. Muiden rakennusten kuin asuinrakennusten vuokralle annon osalta tuottajahintaindeksien käyttö esim. neliövuokrien perusteella on A-menetelmä, edellyttäen, että erityyppisistä rakennuksista ja niiden laadusta on käytettävissä riittävän yksityiskohtaisia tietoja. Vaihtoehtoisesti B-menetelmänä voidaan käyttää asuinrakennusten ja muiden rakennusten kuin asuinrakennusten kannan volyymiin liittyviä indikaattoreita. Tällöin saattaa olla tarpeen mukauttaa vuokrattujen asuntojen ja omistusasuntojen suhdetta sen muuttumisen edellyttämällä tavalla. Muiden rakennusten kuin asuinrakennusten hinnanmuutosten korvaaminen asuinrakennusten kuluttajahintaindeksillä on C-menetelmä, ellei pystytä osoittamaan, että korvaamisen perustana oleva olettamus on realistinen. 3.9 CPA 71 - Koneiden ja laitteiden vuokraus ilman käyttäjää sekä henkilökohtaisten tavaroiden ja kotitaloustavaroiden vuokrauspalvelut A-menetelmänä näiden palvelujen osalta pidetään tosiasiallisten vuokraushintatietojen keruuta. Sopimusperusteisesti tuotettujen palvelujen osalta on tarpeen valvoa laadunmuutoksia ajankohdasta toiseen. Vuokratun hyödykkeen (ei siis ainoastaan vuokrauspalvelun) laadunmuutosten olisi myös käytävä ilmi vuokrauspalvelujen volyymistä. Ainutkertaisten palvelujen kohdalla myös sellaisten mallihintojen käyttö, jotka täyttävät tämän liitteen 2 kohdassa vahvistetut kriteerit, katsotaan A-menetelmäksi. Vain kotitalouksille tuotetuista palveluista on usein saatavilla kuluttajahintaindeksitietoja, ja tällöin perushintaiseksi korjatun kuluttajahintaindeksin käyttöä tuotoksen deflatointiin pidetään A-menetelmänä. Siinä tapauksessa, että palveluja tuotetaan sekä yrityksille että kotitalouksille, kuluttajahintaindeksin käyttöä tuotoksen deflatointiin pidetään B-menetelmänä. Jos vuokrauspalveluista ei ole havainnoitavissa olevia hintoja, tosiasiallista tuotetta koskevaa hintaindeksiä voidaan pitää B-menetelmänä. 3.10 CPA 72 - Tietojenkäsittelypalvelut ja siihen liittyvät palvelut Valmisohjelmien osalta A-menetelmänä on deflatointi tarkoituksenmukaisella tuottajahintaindeksillä. Asianmukainen laadullisen mukauttamisen (esim. hedoninen) menetelmä on ehdottoman tärkeä. Tarkoitukseen huonommin soveltuvat tuottajahintaindeksit ovat B-menetelmiä. Myös valuuttakurssivaikutuksiin tai erilaisiin yleisiin hinnanmuutoksiin mukautettu Yhdysvaltojen valmisohjelmien indeksi on B-menetelmä. On kuitenkin otettava huomioon uusien ohjelmistojen levitysajankohtien erot Yhdysvalloissa ja Euroopassa. Valmisohjelmia koskevan kuluttajahintaindeksin käyttöä tuotoksen deflatointiin pidetään C-menetelmänä. Asiakkaiden tarpeisiin mukautettuihin palveluihin (laitteisiin ja ohjelmistoihin liittyvät konsulttipalvelut) voidaan soveltaa edustavaa hinnoittelua (ks. 2 kohta), joka voi toimia A-menetelmänä. Toisena A-menetelmänä voi olla mallihinnoitteluun perustuva menettely, jos 2 kohdan edellytykset täyttyvät. Mallihinnoittelun tulosta voidaan käyttää myös omaan käyttöön tehtyjen ohjelmistojen korvaavana hintana (B-menetelmä), jos pystytään osoittamaan, että omaan käyttöön tehdyn ohjelmiston olisi voinut tuottaa myös ulkopuolinen yritys. Sellaisten palvelujen osalta, joissa ohjelmoijia vuokrataan päiväkohtaisesti, veloitushintoihin perustuvaa menetelmää voidaan käyttää B-menetelmänä. Laadunmuutosten etenemisvauhdin erojen vuoksi laitteita koskevan indeksin käyttö ohjelmistojen deflatointiin on C-menetelmä. 3.11 CPA 73 - Tutkimus- ja kehittämispalvelut Tutkimus- ja kehittämistoiminnalle (T & K) ei ole A-menetelmää. Tosiasiallisten tuottajahintojen keruu esim. tutkimuslaitoksista tai mallihinnoittelu eivät ole järkeviä vaihtoehtoja, koska samaa T& K-tuotosta ei voida mielekkäästi hinnoitella kahtena peräkkäisenä ajanjaksona. Markkinatuotoksen osalta veloitushintoihin tai tuntipalkkioihin perustuvat menetelmät (ks. 2 kohta) ovat B-menetelmiä. T & K:n markkinaton osa on kollektiivisten palvelujen tuottaminen (ks. EKT 3.85). Kollektiivisia palveluja koskevat A-, B- ja C-menetelmät määritellään CPA 75:tä käsittelevässä 3.13 kohdassa. 3.12 CPA 74 - Muut liike-elämän palvelut 3.12.1 CPA 74.11 - Lakiasiainpalvelut Pääosin kotitalouksille tuotetuille vakiomuotoisille palveluille, kuten asuntojen ostosopimusten, testamenttien, avioehtosopimusten laatimiselle ym. "notaaripalveluille" on usein olemassa kiinteät tariffit, jotka voivat sisältyä kuluttajahintaindeksiin. Kyseisiä tariffeja seuraavaa indeksiä voidaan pitää A-menetelmänä. Näiden vakiopalvelujen osalta volyymi-indikaattoritietojen (laadittujen sopimusten lukumäärä jne.) keruu on B-menetelmä, ellei menetelmässä näitä indikaattoreita korjata laadunmuutoksia vastaaviksi. Lakiasiainpalvelujen tuotos liittyy kiinteistöjen hintoihin siltä osin kuin on kyse omaisuuden ostoon liittyvistä siirtokustannuksista. Näin ollen kiinteistöjä koskeva hinta- tai volyymi-indeksi voi korvata lakiasiainpalvelujen hinnan tai volyymin. Silloin kun veloitetaan kiinteä palkkio, riittävänä pidetään kyseisen palkkion muuttumisen seurantaa. Kun palkkio on prosenttiosuus kiinteistön hinnasta, hintaindeksin on oltava palkkioprosentin muutosten ja kiinteistön hinnanmuutosten yhdistelmä. Molemmissa tapauksissa on kyse B-menetelmästä, koska laadunmuutoksia on vaikea havainnoida. Yrityksille tuotettujen palvelujen markkinoilla sovelletaan kahta perusmenettelyä: lakimiehet voidaan palkata tuntipalkkiota tai sopimusperusteista kiinteämääräistä palkkiota vastaan. Ensin mainitun osalta B-menetelmänä voidaan käyttää veloitushintoihin tai tuntipalkkioihin perustuvaa menetelmää. Sopimusperusteisesti kiinteämääräistä palkkiota vastaan tuotettujen palvelujen osalta A-menetelmänä on seurata tarkasti sopimusperusteisia hintoja eli noudattaa edustavan hinnoittelun käytäntöä (ks. tämän liitteen 2 kohta), jos sopimustyypit ovat homogeenisia. Myös mallihinnoittelu voisi sopia hyvin A-menetelmäksi, edellyttäen, että tämän liitteen 2 kohdan edellytykset täyttyvät. 3.12.2 CPA 74.12 - Laskentatoimen palvelut, kirjanpito- ja tilintarkastuspalvelut; veroneuvontapalvelut Laskentatoimen palveluja koskevana A-menetelmänä pidetään sellaisten deflaattorien laatimista, jotka perustuvat sopimushintoihin sopimuksen perusteella tuotettujen tärkeimpien laskentatoimen palvelujen valikoimalle käyttämällä esimerkiksi edustavaa hinnoittelua (ks. tämän liitteen 2 kohta). Tällöin on tarpeen säännöllisesti seurata hinnoiteltuja palveluja sen varmistamiseksi, että ulkoiset vaikutteet, kuten tilinpäätösstandardien muuttuminen tai laskentatoimeen sovellettavia vaatimuksia (esim. veronpalautuksia) koskevan lainsäädännön muuttuminen, eivät johda merkittäviin muutoksiin mitattavassa tuotoksessa tai tuotoksen laadun muuttumiseen. A-menetelmänä voidaan pitää myös mallihinnoittelua. Määrällisten indikaattorien käyttö (esim. veronpalautusten lukumäärä karkeasti luokiteltuna) on B-menetelmä osalle toimialasta. Veloitushintoihin tai tuntipalkkioihin perustuvat menetelmät ovat B-menetelmiä, koska niissä ei oteta huomioon kaikkia tuottavuuden muutoksia. 3.12.3 CPA 74.14 - Liikkeenjohdon konsulttipalvelut Näiden palvelujen osalta A-menetelmänä on tosiasiallisten sopimushintatietojen keruu. Tällöin on tarpeen valvoa sopimusten laadunmuutoksia ajankohdasta toiseen. Mallihintojen keruu voi olla vaihtoehtoinen menetelmä tosiasiallisten hintojen keruun sijaan, ja se on myös A-menetelmä, jos se täyttää tämän liitteen 2 kohdassa vahvistetut kriteerit. Tuntipalkkioperusteisesti tuotettuihin palveluihin voidaan soveltaa veloitushintoihin tai tuntipalkkioihin perustuvaa menetelmää, joka on B-menetelmä. Tosiasiallista tuotosta koskevan hintaindeksin käyttö lakiasiainpalvelujen tai laskentatoimen, kirjanpito- ja tilintarkastuspalvelujen tai veroneuvontapalvelujen osalta on B-menetelmä, koska näiden eri palvelujen kustannusten määräytymisperusteet ovat samat. 3.12.4 CPA 74.15 - Hallintayhtiöpalvelut Tämän palveluluokan erityispiirteiden vuoksi sille ei ole A-menetelmää. Poikkeuksena yleiseen sääntöön B-menetelmänä käytetään yksityiskohtaisen tuotosmenetelmän soveltamista samaan tapaan kuin kollektiivisten palvelujen osalta, joita käsitellään tämän liitteen 3.13 kohdassa. 3.12.5 CPA 74.2 - Arkkitehti- ja insinööripalvelut ja niihin liittyvät tekniset konsulttipalvelut Mallihinnoittelu muodostaa A-menetelmän, jos tämän liitteen kohdan 2 edellytykset täyttyvät. Veloitushintojen tai tuntipalkkioiden käyttö voidaan katsoa B-menetelmäksi. Mineraalien etsinnän osalta vaihtoehtona on käyttää volyymimittainta, esimerkiksi testiporausten lukumäärää, tai tutkittua aluetta, mutta tällöin tiedot olisi jaettava mineraalityypeittäin ja etsintämenetelmittäin, jotta kyseessä olisi B-menetelmä. 3.12.6 CPA 74.4 - Mainospalvelut Mainospalvelut käsittävät kaksi erillistä merkittävää palveluluokkaa: "sijoittamispalvelut" - mainostilan myynti kaikissa tiedotusvälineissä - ja "suunnittelu- ja toteutuspalvelut" - lukuun ottamatta liitännäiskuluja, jotka aiheutuvat esimerkiksi filmin tuottamisesta tai valokuvauspalveluista. Sijoittamispalvelujen osalta A-menetelmänä on tosiasiallisten sopimushintojen keruu käyttämällä hintatarjouksia, kuten TV-mainonnan sekuntihintaa, sanomalehden puolen sivun ilmoitushintaa, suuren ilmoitustilan neliömetrihintaa tai www-sivun "painikehintaa". Laatutekijänä otetaan huomioon mainoksen katsojamäärä. Lisäksi tietoja olisi pyrittävä mukauttamaan katsojalukujen "huippuaikojen" välisten erojen edellyttämällä tavalla. Mallihinnoittelu on A-menetelmä, edellyttäen, että 2 kohdan edellytykset täyttyvät. Myös volyymimittaimia voidaan käyttää, mutta ne on laadittava hyvin yksityiskohtaisella ja edustavalla tasolla, ja niissä on otettava huomioon laadunmuutokset, jotta kyseessä olisi A-menetelmä. Mainonnan suunnittelu- ja toteutuspalvelujen osalta A-menetelmänä pidetään sopimushintoihin perustuvaa menetelmää. Kerättyjen hintatietojen tulkintaan on kuitenkin kiinnitettävä huomiota sen varmistamiseksi, että hintoihin ei sisälly tuotantokuluja. Mallihinnoittelu voisi myös olla A-menetelmä, jos se täyttää tämän liitteen 2 kohdan edellytykset. Veloitushintoihin tai tuntipalkkioihin perustuvat menetelmät ovat B-menetelmiä. 3.12.7 CPA 74.5 - Työnvälitys- ja henkilöstönhankintapalvelut Siinä tapauksessa, että työnvälitystoimisto maksaa työntekijöiden palkat, palkattua henkilöstöä koskeviin palkkaindekseihin perustuvat menetelmät ovat B-menetelmiä. A-menetelmässä tiedot korjataan tuottavuuden ja laadun muutoksia vastaaviksi, ja siinä otetaan huomioon myös työnvälitystoimiston hallinnolliset kulut. Sopimushinnat, joihin sisältyy tietyntyyppisiä työntekijöitä koskevat hintatarjoukset, ovat A-menetelmiä, edellyttäen, että niissä otetaan asianmukaisesti huomioon myös laadunmuutokset. Mallihinnoittelu voi myös olla A-menetelmä, jos tämän liitteen 2 kohdan kriteerit täyttyvät. Siinä tapauksessa, että sovelletaan prosenttiosuutta palkasta, käytetään edellä kuvattuja menetelmiä ja luokittelua, mutta sen lisäksi tiedot yhdistetään prosenttipalkkioita koskeviin tietoihin. Jos prosenttiosuuksia koskevia tietoja ei ole saatavilla, palkkaindeksien käyttöä voidaan pitää B-menetelmänä. 3.12.8 CPA 74.6 - Etsivä-, vartiointi- ja turvallisuuspalvelut A-menetelmänä on sopimushintojen keruu. Kyseisten sopimusten nojalla tuotettavat palveluja on seurattava tiiviisti mahdollisten laadunmuutosten valvomiseksi. Mallihinnoittelun käyttö on myös A-menetelmä tämän liitteen 2 kohdan mukaisin edellytyksin. Tuntipalkkioperusteisesti tuotettujen palvelujen osalta B-menetelmänä voidaan käyttää veloitushintoihin ja tuntipalkkioihin perustuvaa menetelmää. Turvallisuuspalveluja koskevia hyödyllisiä volyymi-indikaattoreita ovat vartiointitoiminnan henkilötyötunnit ja yksityisetsivien tutkimien tapausten tai palvelemien asiakkaiden lukumäärä. Nämä volyymi-indikaattorit voivat olla B-menetelmiä, jos ne ovat riittävän tarkoituksenmukaisia. 3.12.9 CPA 74.7 - Siivouspalvelut Kotitalouksille tuotettujen palvelujen, kuten ikkunanpesun ja nuohouksen, osalta voidaan käyttää kuluttajahintaindeksin tietoja, jotka muodostavat A-menetelmän kotitalouksien kulutuksen osalta ja B-menetelmän välituotekäytön osalta. Siivouspalvelujen mittaamisessa voidaan käyttää siivottua toimistopinta-alaa (m2) tai muita vastaavia indikaattoreita. Jos näitä ei ole saatavilla, voidaan olettaa, että suoritettavan siivoustyön määrä voidaan suhteuttaa toimistojen kokonaispinta-alaan, tai käyttää muita vastaavia olettamuksia. 3.12.10 Muut CPA:n kaksinumerotasoon 74 kuuluvat palvelut Niiden CPA 74:ään kuuluvien palvelujen osalta, joita ei nimenomaisesti luetella kohdissa 3.12.1-3.12.9, luokittelu A-, B- ja C-menetelmiin voidaan johtaa tarkoituksenmukaisia menetelmiä koskevista yleisistä periaatteista päätöksen 98/715/EY mukaisesti. Yleensä tosiasiallisiin (sopimus)hintoihin tai mallihintoihin (tämän liitteen 2 kohdan kriteerit täyttäviin) perustuvat menetelmät ovat A-menetelmiä. Jos palveluista suoritetaan tuntipalkkioperusteinen maksu, B-menetelmänä on veloitushintoihin tai tuntipalkkioihin perustuva menetelmä. Volyymi-indikaattorit, jotka ovat palvelujen tuotosta edustavia, voivat myös olla B-menetelmiä. Panosmenetelmät ovat C-menetelmiä. 3.13 CPA 75 - Julkisen hallinnon ja maanpuolustuksen palvelut; pakolliset sosiaalivakuutuspalvelut Yksilölliseen kulutukseen tuotetut palvelut Tuotosta mittaavat menetelmät ovat ainoita yksilölliseen kulutukseen tuotettuihin palveluihin sovellettavissa olevia menetelmiä, jotka täyttävät A- ja B-menetelmille asetetut kriteerit. Panosmenetelmät ovat C-menetelmiä. Tuotosindikaattorimenetelmä on A-menetelmä, jos indikaattorit täyttävät seuraavat kriteerit: - niiden on katettava kaikki tuottajan ulkopuolisille käyttäjille tuottamat palvelut, ja vain nämä; pääasiallisen tuotoksen liitännäistoimintoja ei saa ottaa huomioon, - ne on painotettava perusvuonna tuotetun kunkin tuotostyypin kustannuksilla, - ne on määriteltävä mahdollisimman yksityiskohtaisesti, - niiden on oltava laadullisesti mukautettuja. Jos kaikki kriteerit eivät täyty, eli kun esimerkiksi yksityiskohtaisuuden taso ei ole paras mahdollinen tai kun laadunmuutoksia ei oteta huomioon, menetelmä katsotaan B-menetelmäksi. Jos volyymi-indikaattorimenetelmä ei tosiasiallisesti mittaa tuotosta vaan panosta, toimintaa tai tuloksia (ellei tuloksia voida tulkita laadullisesti mukautetuksi tuotokseksi) ja/tai jos tuotoksen kattavuus ei ole edustava, kyseessä on C-menetelmä. Kollektiiviseen kulutukseen tuotetut palvelut Suurin osa CPA 75:n palveluista on kollektiiviseen kulutukseen tuotettuja. Niiden osalta menetelmien luokittelu on pääpiirteissään sama kuin yksilölliseen kulutukseen tarkoitettujen palvelujen osalta, lukuun ottamatta kahta poikkeusta, jotka johtuvat kollektiiviseen kulutukseen tuotettujen palvelujen määrittelyn vaikeudesta: - tuotosmenetelmät ovat kollektiiviseen kulutukseen tuotettujen palvelujen kohdalla B-menetelmiä, - toimintaa koskevien volyymi-indikaattorien käyttö on B-menetelmä. Yhden ainoan panosvolyymi-indikaattorin käyttö ei ole B-menetelmä. Jos panosmenetelmiä käytetään, niissä on estimoitava kunkin panoksen volyymi erikseen siten, että panosten laadunmuutokset otetaan huomioon etenkin palkansaajakorvausten osalta. Laadullisesti mukautetun volyymin summaan ei saa sisältyä muita tuottavuutta tai laatua koskevia korjauksia. 3.14 CPA 80 - Koulutuspalvelut A- tai B-menetelmän on täytettävä seuraavat kriteerit: - täydellinen tai lähes täydellinen kattavuus, - vähintään seuraavien luokkien ositus: esiasteen koulutus, alemman perusasteen koulutus, ylemmän perusasteen koulutus (yleinen/ammatillinen), keskiasteen koulutus (yleinen/ammatillinen), korkea-asteen koulutus (yliopisto/muu) ja muu koulutus. Korkea-asteen opintoja koskevat tiedot on ositettava oppiaineittain (esimerkiksi erottelemalla luonnontieteiden ja lääketieteen kurssit humanististen tieteiden kursseista). Markkinapalvelut - A-menetelmänä on tuotoksen deflatointi tarkoituksenmukaisilla tuottajahintaindekseillä kunkin koulutuspalvelutyypin osalta. Hintaindekseissä on otettava huomioon tuotetun palvelun laatu, ja niihin on kuuluttava tarkistus, jonka avulla varmistetaan perushintojen käyttö (joihin tuotetukipalkkiot sisältyvät). B-menetelmänä on sellaisten tarkoituksenmukaisten kuluttajahintaindeksien käyttö, jotka on korjattu perushintaisiksi ja joissa otetaan huomioon tuotettujen palvelujen laatu. Jos näitä menetelmiä ei ole käytettävissä markkinapalvelujen osalta, hyväksytään jäljempänä kuvattavien A- ja B-tuotosindikaattorimenetelmien käyttö markkinattomille palveluille. Panoksiin perustuvia menetelmiä pidetään C-menetelminä. Markkinattomat palvelut - Koska hintoja ei ole saatavilla, ainoa A-menetelmä markkinattomalle tuotokselle on asianmukaisesti laadullisesti mukautettujen "oppilastuntien" käyttö ja edellä kuvattu ositus. B-menetelmänä on käyttää riittävän yksityiskohtaisia oppilastuntuntitietoja soveltamatta laadullista mukauttamista. Oppilasmäärien käyttö oppilastuntien sijaan on hyväksyttävää näissä menetelmissä, jos voidaan osoittaa, että oppilaiden saamien opetustuntien määrä on riittävän vakaa. Tätä menettelyä suositellaan korkea-asteen koulutuksen ja etäopetuksen osalta. Panosperusteiset menetelmät ovat C-menetelmiä, samoin kuin kaikki menetelmät, joissa ei käytetä vähimmäisositusta, tai joissa sektorien kattavuus ei ole täydellinen. Opettajatuntien käyttö on myös C-menetelmä. 3.15 CPA 85 - Terveydenhuolto- ja sosiaalipalvelut 3.15.1 CPA 85.11 - Sairaalapalvelut Markkinatuotos Sairaaloiden markkinatuotoksen deflatointi tarkoituksenmukaisilla tuottajahintaindekseillä on A-menetelmä. Myös kuluttajahintaindeksin käyttö on A-menetelmä, edellyttäen, että hinnat kirjataan bruttona ilman palautuksia ja että indeksi korjataan perushintaiseksi (jos mukana on tuotetukipalkkioita). Jos hinnat kirjataan nettona, kuluttajahintaindeksi on C-menetelmä. Tarkoitukseen huonommin soveltuvan tuottajahintaindeksin käyttöä pidetään B-menetelmänä. Jäljempänä luokiteltavat tuotosindikaattorimenetelmät, jotka on luokiteltu A- tai B-menetelmiksi, ovat myös relevantteja markkinatuotoksen kannalta. Markkinaton tuotos CPA 85.11:n erityyppiset sairaalapalvelut on eroteltava toisistaan, jotta eri palveluluokkien monimutkaisuuden taso voidaan ottaa huomioon. Kaikissa tapauksissa panosmenetelmät ovat C-menetelmiä. a) Sairaaloiden ja erityishoitolaitosten palvelut sairaalahoidossa oleville potilaille A-menetelmänä on diagnoosiryhmien (DRG) luokitteluun perustuvien, kokonaan laadullisesti mukautettujen volyymi-indikaattorien käyttö. Jos tiedot kattavat ainoastaan hoitoyhdistelmän muutokset diagnoosiryhmittäin, B-menetelmälle asetetut vaatimukset täyttyvät. Menetelmät, joissa käytetään ICD-luokitusta (International Classification of Diseases) sairaalasta kotiutuneiden potilaiden luokitteluun, voivat myös olla B-menetelmiä, edellyttäen, että diagnoosit kirjataan hyvin yksityiskohtaisella tasolla ja että käytetään asianmukaisia kustannuspainoja. Summittaisten tuotosindikaattorien, kuten pelkän kotiutuneiden potilaiden lukumäärän, käyttöä pidetään C-menetelmänä. b) Sairaaloiden psykiatriset palvelut A-menetelmänä on myös tässä tapauksessa diagnoosiryhmien luokitteluun perustuvien, kokonaan laadullisesti mukautettujen ja asianmukaisia kustannuspainojen avulla saatujen indikaattorien käyttö. Diagnoosiryhmien luokitteluun perustuvat indikaattorit, joissa laadullinen mukauttaminen on vain osittaista, ovat B-menetelmiä. Tasoltaan hieman heikompi, mutta kuitenkin B-menetelmäksi katsottava menetelmä on käyttöpäivien (hoitovuorokausien) lukumäärä hoitotasoittain ja painotettuna edustavilla kustannustiedoilla. Sellaiset tuotosmenetelmät, joissa ei erotella hoitotasoja, katsotaan C-menetelmiksi. c) Kuntoutuslaitosten/sairaaloiden kuntoutuspalvelut Diagnoosiryhmät, joissa laadunmuutokset otetaan täysimääräisesti huomioon, muodostavat A-menetelmän. Jos laadunmuutokset otetaan huomioon vain osittain, diagnoosiryhmiin perustuvia tuotosindikaattoreita pidetään B-menetelminä. Sama pätee silloin, kun käytetään käyttöpäivien lukumäärää hoitotasoittain. Jos voidaan osoittaa, että erilaiset kuntoutuspalvelut ovat suhteellisen homogeenisia, pelkkä käyttöpäivien lukumäärä voidaan hyväksyä B-menetelmäksi. d) Sairaanhoitopalvelut (lääkärin valvonnassa) Laadullisesti mukautetut hoitotasoittain jaotellut käyttöpäivät muodostavat suositellun A-menetelmän. Eri hoitotasoja koskevat tiedot voidaan saada suoraan soveltamalla systemaattisesti luokituksia tai välillisesti jakamalla ryhmiin laitoksia, joiden tarjoaman hoidon taso on sama. Hoitotasoittain jaotellut mukauttamattomat käyttöpäivät täyttävät B-menetelmälle asetetut vaatimukset. Jos palvelut ovat suhteellisen homogeenisia, pelkkä käyttöpäivien lukumäärä voidaan hyväksyä B-menetelmäksi. 3.15.2 CPA 85.12 - Lääkäripalvelut Markkinatuotos A-menetelmänä on tuottajahintaindeksien käyttö. Kuluttajahintaindeksin käyttö on myös A-menetelmä, edellyttäen, että hinnat kirjataan hyvitykset huomioon ottaen. Kuluttajahintaindeksit, joissa hinnat on kirjattu ilman hyvityksiä, katsotaan C-menetelmäksi. Tarkoitukseen soveltuvia ovat myös kaikki markkinattoman tuotoksen menetelmät, jotka seuraavassa luokitellaan A- tai B-menetelmiksi. Markkinaton tuotos Pääasiallinen ero tehdään yleislääkäreiden ja erikoislääkäreiden palvelujen välillä. a) Yleislääkäreiden palvelut A-menetelmänä on potilaskäyntien lukumäärä hoitotyypeittäin ja mukautettuna laadunmuutoksiin. Jos käytetään korvaavia painoja tai vain osittaista mukauttamista, potilaskäyntien lukumäärä hoitotyypeittäin on B-menetelmä. Pelkkä potilaskäyntien lukumäärä voidaan hyväksyä B-menetelmäksi, jos erityyppiset hoidot ovat riittävän homogeenisia resurssivaatimusten osalta (samankaltaiset kustannuspainot). b) Erikoislääkäreiden palvelut Potilaskäyntien lukumäärä jaoteltuna erikoisaloittain ja hoitotyypeittäin, laadullisesti mukautettuna ja asianmukaisten kustannuspainojen avulla painotettuna, on A-menetelmä. Sama indikaattori ilman laadullista mukauttamista katsotaan B-menetelmäksi. Jos hoitotyypeittäinen erottelu ei ole mahdollista, potilaskäyntien lukumäärä ei ole asianmukainen indikaattori. Tällöin potilaskäyntien kokonaismäärää pidetään B-menetelmänä. Lääkäreiden erikoisalojen erottelu toisistaan on välttämätöntä B-menetelmässä. 3.15.3 CPA 85.13 - Hammashoitopalvelut Useimmat hammashoitopalvelut ovat markkinapalveluja. A-menetelmänä on perushintaiseksi ja laadunmuutoksia vastaavaksi korjatun kuluttajahintaindeksin käyttö. Hinnat on kirjattava siten, että hyvitykset otetaan huomioon, ja kuluttajahintaindeksi on laskettava riittävän yksityiskohtaisella tasolla. Jos hinnat kirjataan ilman hyvityksiä, kuluttajahintaindeksin käyttö on C-menetelmä. Tuotosindikaattori, joka täyttää A-menetelmälle asetetut vaatimukset, on laadullisesti mukautettu hoitojen lukumäärä hoitotyypeittäin. Kuten erikoislääkäreiden kohdalla, myös tässä tapauksessa ensimmäisten käyntien lukumäärän voidaan olettaa vastaavan kokonaisten hoitojen lukumäärää. Ensimmäisten käyntien lukumäärä hoitotyypeittäin (ilman mukauttamista laadunmuutoksiin) on B-menetelmä. Jos hoitotyypeittäinen erottelu ei ole mahdollista, ei ole tarkoituksenmukaista laskea vain ensimmäiset käynnit. Tällöin potilaskäyntien kokonaismäärää pidetään B-menetelmänä. 3.15.4 CPA 85.14 - Muut terveydenhuoltopalvelut ja CPA 85.15 - Eläinlääkintäpalvelut Lähes kaikki nämä palvelut tuotetaan markkinapalveluina, joten kuluttajahintaindeksin tarkoituksenmukaisen komponentin käyttö on suositeltava menettely. Jos tiedot on korjattu perushintaisiksi, kyseessä on A-menetelmä, ja jos näin ei ole, kyseessä on B-menetelmä. 3.15.5 CPA 85.31 - Sosiaalipalvelut, joihin liittyy majoitus Markkinatuotoksen osalta deflatointi kuluttajahintaindeksin tarkoituksenmukaisella komponentilla (joka on korjattu perushintaiseksi) on A-menetelmä. Käyttöpäivät laitostyypeittäin ja mukautettuna vastaamaan kaikilta osin laadunmuutoksia on myös A-menetelmälle asetetut vaatimukset täyttävä menetelmä. Jos laadullista mukauttamista ei tehdä, saadaan B-menetelmä. Myös käyttöpäivien kokonaismäärää voidaan pitää B-menetelmänä. 3.15.6 CPA 85.32 - Sosiaaliset avopalvelut Siltä osin kuin nämä palvelut ovat markkinapalveluja, perushintaiseksi korjatun tarkoituksenmukaisen kuluttajahintaindeksin komponentin käyttö on A-menetelmä. Ilman tätä kuluttajahintaindeksiin tehtyä korjausta kyseessä on B-menetelmä. Hoitoa saavien henkilöiden lukumäärä hoitotasoittain on markkinattoman tuotoksen osalta A-menetelmä. Hoitoa saavien henkilöiden kokonaismäärää pidetään B-menetelmänä. 3.16 CPA 90 - Viemäri- ja jätehuoltopalvelut, puhtaanapito ja vastaavat palvelut A-menetelmiä ovat soveltuvien tuottajahintaindeksien käyttö silloin kun niitä on saatavilla, sekä tuotosvolyymi-indikaattorit (kuten kerättyjen jätteiden tonnimäärä), jotka on mukautettu vastaamaan palvelun tiettyjä laadullisia piirteitä, joita ovat esimerkiksi jätteidenkeruun säännöllisyys ja ongelmajätteiden käsittely (esim. myrkylliset jätteet). B-menetelmiä ovat yksityiskohtaiset kuluttajahintaindeksit sekä kotitalouksien että yritysten kulutuksen osalta (jolloin on osoitettava, että yrityksille tuotettujen palvelujen hinnat on arvotettu samalla tavalla kuin kotitalouksille tuotettujen palvelujen hinnat). Markkinattomien palvelujen osalta tuottajavolyymi-indikaattorien käyttöä pidetään B-menetelmänä, edellyttäen, että indikaattorit ovat riittävän kattavia ja yksityiskohtaisia. 3.17 CPA 91 - Järjestöjen palvelut, muualle luokittelemattomat A-menetelmänä on yksityiskohtaisten tietojen hankkiminen jäsenille tosiasiallisesti tuotetuista palveluista yksityiskohtaisesti jaoteltuna ja palvelujen tuottamisen kustannuksilla painotettuna. Esimerkiksi ammatillisen järjestön, joka tarjoaa jäsenilleen oikeudellista neuvontaa, seminaareja sekä tutkimus- ja akkreditointipalveluja, on toimitettava tiedot kaikista näistä toiminnoista, ja uskonnollisen järjestön on toimitettava tiedot tilaisuuksiin osallistuneista tai järjestettyjen tilaisuuksien lukumäärästä. B-menetelmänä on käyttää jäsenmäärää tuotosta korvaavana tekijänä, mutta tällöin erityyppiset jäsenyydet on otettava huomioon, jos ne oikeuttavat merkittävästi erilaisten palvelujen saamiseen, eikä jäsenten käyttämien palvelujen määrä saisi vaihdella merkittävästi vuodesta toiseen. 3.18 CPA 92 - Virkistys-, kulttuuri- ja urheilupalvelut Yleisölle tarjottavat palvelut Pelkästään kotitalouksille tuotettavia palveluja koskevana A-menetelmänä on myytyjen lippujen hintojen deflatointi perushintaisiksi korjatuilla yksityiskohtaisilla kuluttajahintaindekseillä. Menetelmässä on otettava huomioon alennusliput ja muut tekijät, joilla on merkittävä vaikutus laatuun (esim. ilmaisohjelmat tai puhelinvaraukset). B-menetelmänä on sellaisille palveluille laadittujen kuluttajahintaindeksien käyttö, joita tuotetaan myös yrityksille (edellyttäen, että tämän osoitetaan olevan realistinen oletus), tai myytyjen lippujen lukumäärän, joka on jaoteltu istumapaikkojen ja esitysten tyypin mukaan, käyttö volyymimittaimena. Jos lipputietoja ei ole saatavilla, esitysten lukumäärää voidaan käyttää B-menetelmänä. Kirjastot Kirjastojen kohdalla A-menetelmänä on lainauksen tuotostietojen (jotka on jaoteltu tärkeimpien teostyyppien mukaan) yhdistäminen käyntejä koskeviin tietoihin, jotka on mukautettu vastaamaan laatutekijöitä (esimerkiksi saatavilla olevan viitemateriaalin laajuus). Yhdistelmä saavutetaan parhaiten käyttämällä kustannuspainotukseen perustuvaa menetelmää. Kaikki tuotetut markkinapalvelut on tarpeen mitata myynnin arvona, joka deflatoidaan tarkoituksenmukaisella hintaindeksillä. B-menetelmänä on kirjastojen lainaustietojen käyttö (tärkeimpien teostyyppien mukaan jaoteltuna) kirjaston kokonaistuotoksen indikaattorina. Rahapeli- ja vedonlyöntipalvelut Raha- ja vedonlyöntipalveluja koskeva A-menetelmä on palveluista veloitettujen määrien deflatointi suoraan näiden palvelujen hintaindeksillä ottaen huomioon tarvittavat laadunmuutoksia vastaavat mukautukset. B-menetelmänä vedonlyöntipalveluille on tehtyjen vedonlyöntien määrän käyttö volyymi-indikaattorina. Kaikki vedonlyöntikanavat (puhelin, Internet, kaupat) on eroteltava toisistaan ja (ihannetapauksessa) myös erityyppiset pelit on eroteltava toisistaan, ja painotus tehdään suhteessa perusjakson kokonaisvedonlyönnin määrään. Kasinojen osalta B-menetelmänä on kävijämäärätietojen käyttö. Elokuvien ja videofilmien tuotantopalvelut, radio- ja televisiopalvelut Televisio- ja radio-ohjelmatuotannon osalta B-menetelminä pidetään vakioituja tuotteita (esim. puoli tuntia kotimaista televisiokomediaa, tunti radiodokumenttia) koskevien hintatietojen keruuta tai ohjelmia koskevien määrällisten tietojen käyttöä siten, että tiedot jaotellaan tärkeimpiin ohjelmaluokkiin ja painotetaan kokonaisohjelmatuotannon arvon osuudella. Uutistoimistot A-menetelmänä on soveltaa mallihinnoittelua, joka perustuu uutispalvelun käyttäjiä koskeviin tietoihin. Mallihinnoittelumenetelmän on vastattava tämän liitteen 2 kohdassa vahvistettuja periaatteita. Uutistoimistoja koskevana B-menetelmänä on käyttää yritysten omia määrällisiä ja laadullisia indikaattoreita tuotoksen mittaamiseen, edellyttäen, että niitä voidaan tarkoituksenmukaisesti verrata koko toimialalla ja että niiden määritelmä säilyy muuttumattomana ajanjaksosta toiseen. Urheilukentät, urheiluhallit ja stadionit A-menetelmänä on yksityiskohtaisten, perushintaisiksi korjattujen kuluttajahintaindeksitietojen tai myytyjen lippujen lukumäärätietojen käyttö siten, että liput on jaettu tyypeittäin ja, mikäli mahdollista, myös toiminnoittain. Menetelmään on sisällyttävä jonkin verran kenttiä, halleja ja stadioneja koskevaa laadullista mukauttamista, ja maksavien katsojien määrää on mitattava erillään osallistujien määrästä. B-menetelmänä on käyttää myytyjä lippuja koskevia tietoja ilman, että erityyppisiä palveluja on riittävästi jaoteltu, tai yksityiskohtaisia kuluttajahintaindeksitietoja, jotka eivät ole kaikkia toimintoja edustavia. 3.19 CPA 93 - Muut palvelut Tämä kaksinumerotaso kattaa hyvin laajan palveluvalikoiman. Seuraavassa käsitellään siihen kuuluvia tärkeimpiä palveluja. Pesulapalvelut (myös kemialliset) Kotitalouksien osalta saattaa olla saatavilla näitä palveluja koskevia kuluttajahintaindeksitietoja (itsepalvelupesulan käytön kustannukset, tiettyjen vaatteiden kuivapesun kustannukset). Liike-elämän palvelut perustuvat usein sopimussuhteeseen, ja tarkoituksenmukaisia volyymi-indikaattoreita ovat pestyn materiaalin kilomäärä tai vakioitujen pestävien määrien lukumäärä. Kuluttajahintaindeksi- ja volyymitietojen käyttöä pidetään B-menetelmänä. Kampaamo- ja muut kauneudenhoitopalvelut Palvelut tuotetaan lähes kokonaan kotitalouksille ja ne sisältyvät kuluttajahintaindeksiin. Soveltuvin menetelmä on mallihintojen käyttö siten, että mallina on edustava vakioitu tuote, kuten hiusten pesu ja leikkaus. Kuluttajahintaindeksin käyttö on A-menetelmä, jos indeksi korjataan perushintaiseksi. Hautausalan palvelut Palvelut tuotetaan kokonaan kotitalouksille, ja ne sisältyvät kuluttajahintaindeksiin. Toimialalla on saatavilla vakioituja tuotteita, joten hinnoittelu on yksiselitteistä, ja kuluttajahintaindeksin käyttö on A-menetelmä, jos indeksi korjataan perushintaiseksi. Muut palvelut Kyseessä ovat hyvin moninaiset palvelut, joista useimmat tuotetaan vakioituina tuotteina (esim. kauneudenhoito, treffipalvelut, astrologit, prostituoidut). Ne voidaan hinnoitella eri ajanjaksoina ja niistä voidaan laatia hintaindeksi. Vakiotuotteiden käyttö on A-menetelmä, jos kaikki laatuvaikutukset otetaan huomioon, ja muutoin B-menetelmä. 4 A-, B- JA C-MENETELMÄT ERÄILLE TALOUSTOIMILUOKILLE 4.1 Välituotekäyttö Välituotekäytön deflatointiin soveltuvan A-menetelmän on täytettävä seuraavat kriteerit: - Deflatoinnin on oltava tuotekohtaista. - Kotimaassa tuotetut tuotteet ja tuodut tuotteet on deflatoitava erikseen. - Välituotekäytöstä on käytettävä joko aitoja hintatietoja tai kotimaassa tuotetuille tuotteille määriteltyjä A-menetelmiä (erilaiset arvottamisperusteet huomioon ottaen) ja tuotujen tuotteiden osalta seuraavassa kohdassa kuvattuja A-menetelmiä. B-menetelmissä ei aina pystytä erottamaan kotimaista tuotosta ja tuontia toisistaan, tai niissä käytetään näille tuotteille B-menetelmiksi luokiteltuja menetelmiä. Jos välituotekäyttö deflatoidaan aggregaattitasolla ottamatta huomioon tuotteen yksityiskohtia, kyseessä on C-menetelmä. Samoin jos käytetään deflatointimenetelmiä, jotka on luokiteltu kyseisten tuotteiden osalta C-menetelmiksi, ne ovat myös välituotekäytön osalta C-menetelmiä. 4.2 Tavaroiden vienti ja tuonti A-menetelmien on perustuttava kokonaisvientiä ja -tuontia koskeviin laadullisesti mukautettuihin hintaindekseihin. Hintaindeksien on oltava arvoja koskevien tietojen deflatoinnissa käytetyn tuoteluokituksen kanssa johdonmukaisia. Indeksien arvottamisen on vastattava käypiin hintoihin arvottamisessa käytettyjä tietoja, jotka voivat olla viennin osalta fob-arvottaminen ja tuonnin osalta joko fob- tai cif-arvottaminen. Sellaisilla hintaindekseillä deflatointi, jotka eivät riittävästi ilmennä laadunmuutoksia, katsotaan B-menetelmäksi. Niiden tuoteryhmien osalta, jotka ovat riittävän homogeenisia ajankohdasta toiseen, myös yksikköarvoindeksejä voidaan pitää B-menetelminä. Yksikköarvoindeksin soveltuvuuden määrittely ei saisi perustua yksinomaan tietyn ryhmän sisällön ymmärtämiseen, vaan myös yksikköarvoindeksien volatiliteetin tarkasteluun. Tuottajahintaindeksien soveltuvuutta on arvioitava tapauskohtaisesti, jotta indeksien voidaan katsoa olevan tarkoituksenmukaisia. Etenkin käytettyjen indeksien kattavuuden on sovelluttava hyvin tarkoitukseen. Silloin kun kotimarkkina- ja tuontimarkkinahinnat ovat kilpailun vuoksi samankaltaiset, tuottajahintaindeksien käyttö sellaisenaan voidaan katsoa soveltuvaksi, koska hinnanero on pieni. Jos markkinaolosuhteet ovat sellaiset, että kotimaiset hinnat eivät riittävästi ilmennä tuotujen tai vietyjen tuotteiden hintoja, tuottajahintaindeksejä on mukautettava vastaamaan kyseisiä eroja, jotta niiden voidaan katsoa olevan B-menetelmiksi soveltuvia. Jos valuuttakurssiliikkeet ovat tuonti- tai vientihintoihin vaikuttava ainoa tekijä, tuottajahintaindeksit on tarpeen mukauttaa niitä vastaaviksi, jotta menetelmää voidaan pitää B-menetelmänä. Silloin kun muut tekijät vaikuttavat hintaan, tuottajahintaindekseihin on tehtävä monimutkaisempia korjauksia, jotta niitä voidaan pitää soveltuvina. Ulkomaan vientihintojen käyttö tuonnin deflatointiin on B-menetelmä, jos tuotteiden kattavuus on täsmällinen ja kyseisten kahden maan välillä on tehty tarvittavat valuuttakurssiliikkeitä ja kokonaishintojen erilaisia muutoksia vastaavat korjaukset. C-menetelmiä ovat yksikköarvoindeksien käyttö tuoteryhmille, jotka eivät ole riittävän homogeenisia. 4.3 Palvelujen vienti ja tuonti Palvelujen viennin ja tuonnin hintojen ja volyymien estimointiin soveltuvien menetelmien on vastattava niitä menetelmiä, jotka on määritelty kunkin palvelun tuotokselle. Kuitenkin siinä tapauksessa, että hintaindeksien käyttöä suositellaan, indeksien on kuvattava tosiasiallisesti maksettuja vienti- ja tuontihintoja, jos niitä käytetään palvelujen viennin ja tuonnin deflatointiin. Ulkomaisten yksiköiden (yksilöiden tai julkisyhteisöjen) menot kotimaan alueella on deflatoitava käyttämällä sellaisia kuluttajahintaindeksejä, jotka ovat yhdenmukaisia ulkomaisten yksiköiden ostaman tuotevalikoiman kanssa, jotta kyseessä olisi A-menetelmä. Jos käytetään sellaisia kuluttajahintaindeksejä, joiden kattama tuotevalikoima on suppeampi tai laajempi kuin ulkomaisten yksiköiden ostama valikoima, kyseessä on B-menetelmä. Ulkomailla olevien kotimaisten yksiköiden (yksilöiden ja julkisyhteisöjen) menojen osalta A-menetelmänä on kyseisen ulkomaan yksityiskohtaisten ja tarkoituksenmukaisten kuluttajahintaindeksien käyttö. Ulkomaan sellaisten kuluttajahintaindeksien käyttö, joiden kattavuus on suppeampi tai laajempi, on B-menetelmä. Kaupankäynnin osalta menetelmien luokittelu tukkukaupan ja vähittäiskaupan marginaalien mukaan on tarkoituksenmukaista. 4.4 Arvoesineiden hankinnat miinus vähennykset Arvoesineiden tuotantoon sovellettava A-menetelmä on arvoesineiden tuotannon toimialaan soveltuva tuottajahintaindeksi, joka mukautetaan asianmukaisesti vastaamaan laadunmuutoksia (tämä voi olla mahdollista esimerkiksi korujen alalla). Tietyntyyppisten arvoesineiden kohdalla A-menetelmänä voi olla mallihinnoittelu tai hintamäärittely, joka täyttää tämän liitteen 2 kohdassa vahvistetut kriteerit. Niiden palkkioperusteisten palvelujen osalta, joissa palkkio on prosenttiosuus käsiteltyjen esineiden arvosta, tarkoituksenmukaisessa hintaindeksissä prosenttipalkkion muuttuminen yhdistetään arvoesineiden (kyseisen alajoukon) arvon muuttumiseen. Tätä pidetään A-menetelmänä. Arvoesineiden tuotantoa koskevia B-menetelmiä ovat kyseisen tuotteen (joko kotimainen tai kansainvälinen) vertailu läheisesti liittyviin muihin tuotteisiin, kuten saman taiteilijan toiseen maalaukseen, ja osatekijöihin jakaminen (joka soveltuu paremmin koruihin ja monimutkaisiin tuotteisiin). Kaupan lisien tai provisioiden osalta B-menetelmänä on sellaisen indeksin käyttö, joka perustuu arvoesineiden arvoon. Koska arvoesineiden välityspalkkiot ovat usein prosenttiosuuksia arvoesineiden arvosta, on mielekästä olettaa, että molemmat korreloivat riittävästi muodostaakseen B-menetelmän. Näin ollen implisiittisesti oletetaan, että palkkioprosentti on kiinteä. Ei yhtä sopiva, mutta kuitenkin B-menetelmä, on kaupankäynnin kohteena olleiden arvoesineyksiköiden tyyppikohtaisen lukumäärän käyttö. Tämä menetelmä soveltuu paremmin tapauksiin, joissa on kyse homogeenisista tuotteista. Yleisen hintaindeksin käyttö on C-menetelmä. (1) EYVL L 58, 27.2.1998, s. 1. LIITE II LUOKITTELUN TÄYTÄNTÖÖNPANON AIKATAULU Tietyn tuotteen osalta täytäntöönpanon ajankohdaksi vahvistettu vuosi, esim. 2004, tarkoittaa sitä, että vuosittaisten kiinteähintaisten tietojen, jotka toimitetaan Eurostatille neuvoston asetuksen (EY) N:o 2223/96 mukaisesti vuonna 2004 ja sen jälkeen, on oltava kyseiselle tuotteelle määritellyn A/B/C-luokittelun mukaisia. Käytännössä tämä tarkoittaa sitä, että kyseistä tuotetta koskevia C-menetelmiä ei enää sen ajankohdan jälkeen hyväksytä. >TAULUKON PAIKKA> >TAULUKON PAIKKA> Myönnetyt poikkeukset: Itävalta CPA 70 ja 72: 2006 Tanska CPA 75 (yksilöllinen), 80 ja 85: 2012 Saksa Kaikki tuotteet ja taloustoimiluokat (mikäli C-menetelmät ovat vielä käytössä): 2005, paitsi CPA 72: 2006 Kreikka CPA 30.02, 73 (markkinaton), 75 (kollektiivinen) sekä muiden tavaroiden kuin suurten laitteiden vienti ja tuonti: 2005, loput: 2006 Espanja CPA 70: 2005, CPA 30.02, 65, 66, 67, 72, 73 (markkinaton) ja 75 (kollektiivinen): 2006 Irlanti CPA 30.02: 2005, CPA 64, 65, 66, 67, 70 ja 72 sekä muiden tavaroiden kuin suurten laitteiden vienti ja tuonti: 2006 Luxemburg Kaikki tuotteet ja taloustoimiluokat paitsi CPA 71: 2006 Portugali CPA 30.02, 64, 65, 66, 67, 70 ja 72: 2006 Yhdistynyt kuningaskunta CPA 65: 2006