1999/671/EY: Komission päätös, tehty 22 päivänä joulukuuta 1998, Saksan Riedel-de Haën AG:lle myöntämästä tuesta (tiedoksiannettu numerolla K(1998) 4566) (ETA:n kannalta merkityksellinen teksti) (Ainoastaan saksankielinen teksti on todistusvoimainen)



Virallinen lehti nro L 267 , 15/10/1999 s. 0051 - 0058



KOMISSION PÄÄTÖS, tehty 22 päivänä joulukuuta 1998, Saksan Riedel-de Haën AG:lle myöntämästä tuesta (tiedoksiannettu numerolla K(1998) 4566) (Ainoastaan saksankielinen teksti on todistusvoimainen) (ETA:n kannalta merkityksellinen teksti) (1999/671/EY) EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO, joka ottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 93 artiklan 2 kohdan ensimmäisen alakohdan, ottaa huomioon sopimuksen Euroopan talousalueesta ja erityisesti sen 62 artiklan 1 kohdan a alakohdan, on EY:n perustamissopimuksen 93 artiklan 2 kohdan mukaisesti kehottanut asianomaisia esittämään huomautuksensa, sekä katsoo seuraavaa: 1. Menettely Kaksi yksityishenkilöä teki kirjeessään 3 päivältä huhtikuuta 1996 komissiolle kantelun, jossa he väittivät Riedel-de Haën AG:n, jäljempänä "Riedel-de Haën"(1), Seelzessä, Saksassa, saaneen 8 miljoonaa Saksan markkaa (4 miljoonaa ecua) valtiontukea ongelmajätteiden polttolaitoksen investointeihin. Kantelijat lähettivät komissiolle lisätietoja kirjeissä 28 päivältä huhtikuuta 1996, 24 päivältä syyskuuta 1996, 4 päivältä helmikuuta 1997, 2 päivältä maaliskuuta 1997 ja 2 päivältä helmikuuta 1998. Kantelijoiden tietojen mukaan yritys aikoi ilmeisesti polttaa teollisuusjätteensä tuotantolaitostensa yhteydessä sen jälkeen, kun Antwerpenin ja muiden kaupunkien satamaviranomaiset olivat ympäristösyistä evänneet luvan jätteiden polttoon merellä polttoaluksessa Vesta. Tämä vahvistettiin myös eräässä lehtiartikkelissa(2). Kantelijoiden mukaan yritys oli ilmoittanut, että uudessa laitoksessa on kyse bromin talteenottolaitoksesta. Kantelijoiden tiedossa oli kuitenkin, että yrityksellä oli ollut tällainen laitos tuotantolaitostensa yhteydessä jo 25 vuotta. Komissio pyysi kirjeissään 22 päivältä huhtikuuta 1996, 28 päivältä kesäkuuta 1996 ja 25 päivältä marraskuuta 1996 Saksaa esittämään näkemyksensä ja antamaan lisätietoja Riedel-de Haënille myönnetystä tuesta voidakseen tutkia tuen laadun ja soveltuvuuden yhteismarkkinoille. Saksa vastasi kirjeillä 4 päivältä kesäkuuta 1996, 30 päivältä syyskuuta 1996 ja 8 päivältä tammikuuta 1997 ja totesi, että yritykselle on myönnetty kaksi avustusta, jotka olivat yhteensä 8 miljoonaa Saksan markkaa (4 miljoonaa ecua). Ilmoitettuaan ensin, että avustukset oli tarkoitettu bromin talteenottolaitokseen, Saksa selvensi myöhemmin, että kyseessä oli avustus kierrätyslaitokselle, johon kuului bromin talteenottolaitos. Komissio ilmoitti Saksalle kirjeellä 16 päivältä syyskuuta 1997 päätöksestään aloittaa näitä 8 miljoonan Saksan markan (4 miljoonan ecun) avustuksia koskeva, EY:n perustamissopimuksen 93 artiklan 2 kohdassa tarkoitettu menettely. Komissio katsoi, että toista avustusta ei ollut myönnetty hyväksytyn "Talous ja ympäristö" -ohjelman (Wirtschaft und Umwelt) mukaisesti ja että toinen ei kuulu mihinkään hyväksyttyyn järjestelyyn. Kumpikaan avustuksista ei näyttänyt olevan sopusoinnussa voimassa olevien ympäristönsuojeluun myönnettävää valtiontukea koskevien yhteisön suuntaviivojen(3) kanssa. Tästä ilmoitettiin Saksalle kirjeellä 2 päivältä lokakuuta 1997. Saksa vastasi näihin kysymyksiin ja epäilyksiin kirjeillä 7 päivältä marraskuuta 1997 ja 19 päivältä maaliskuuta 1998, joissa se käsitteli komission pyytämiä tietoja kuitenkin vain hyvin yleisesti. Mainittu komission päätös julkaistiin Euroopan yhteisöjen virallisessa lehdessä(4). Komissio kehotti siinä kaikkia kiinnostuneita esittämään huomautuksensa. Komissiolle ei määräaikaan, 19 päivään tammikuuta 1998, mennessä ollut saapunut yhtään huomautusta. Eräs asianajotoimisto välitti komissiolle kirjeellä 14 päivältä huhtikuuta 1998 yrityksen kannan Riedel-de Haënin emoyhtiön, AlliedSignalin, nimissä. Komissio pyysi kirjeessään 24 päivältä kesäkuuta 1998 Saksalta tietoja, jotta se voisi lopullisesti päättää, soveltuvatko tuet yhteismarkkinoille. Komissio teki selväksi, että tämä oli viimeinen tilaisuus antaa pyydetyt tiedot. Muuten komissio tekisi päätöksensä käytössään olevien tietojen perusteella. Saksan viranomaisten ja Riedel-de Haënin edustajien kanssa Brysselissä 28 päivänä heinäkuuta 1998 pidetyn kokouksen jälkeen Saksa ja Riedel-de Haën vastasivat yhteisellä kirjeellä komissiolle 28 päivältä elokuuta 1998. Siinä otettiin huomioon myös Riedel-de Haënin kirjeessä 14 päivältä huhtikuuta 1998 esittämä kanta. Komissio on ottanut kannan huomioon. Seuraavassa tarkastelussa viittaukset Saksan kantaan tarkoittavat myös Riedel-de Haënin kantaa. 2. Tuet Riedel-de Haën tuottaa vuosittain 1300 tonnia nestemäistä jätettä, joka sisältää halogenoituja hiilivety-yhdisteitä. Tähän asti jätteestä on huolehdittu erityisissä ongelmajätteiden polttolaitoksissa. Vuonna 1994 yritys alkoi rakentaa kierrätyslaitosta voidakseen ryhtyä huolehtimaan nestemäisestä jätteestä tuotantolaitostensa yhteydessä. Laitos ei ole vielä toiminnassa. Saksa arvioi hankkeen kustannuksiksi ensin 21,4 miljoonaa Saksan markkaa (10,7 miljoonaa ecua), mutta korjasi arvionsa 28 päivänä elokuuta 1998 kirjeessään 20,6 miljoonaksi Saksan markaksi (10,3 miljoonaksi ecuksi). Tähän summaan sisältyy investointi-, suunnittelu- ja muut kustannukset sekä käyttökustannukset. Yrityksen investointikustannukset on arvioitu 16,3 miljoonaksi Saksan markaksi (8,1 miljoonaksi ecuksi). Tästä summasta oli 24 päivään kesäkuuta 1998 mennessä investoitu 14,2 miljoonaa Saksan markkaa (7,1 miljoonaa ecua). Kustannusten jakautuminen ilmenee seuraavasta taulukosta: [...(5)(6)](7). Suunnittelu- ja muiden kustannusten pitäisi olla 1,9 miljoonaa Saksan markkaa (0,9 miljoonaa ecua) ja koekäytön kustannusten 2,5 miljoonaa Saksan markkaa (1,2 miljoonaa ecua). Tilintarkastusyritys on vahvistanut nämä luvut oikeiksi. Riedel-de Haënille on myönnetty investointeja varten seuraavat tuet: 1) Niedersachsenin osavaltion talouselämän avustusrahastosta (Wirtschaftsförderungsfonds) kirjeellä 25 päivältä huhtikuuta 1994 myönnetty 4 miljoonan Saksan markan (2 miljoonan ecun) avustus, joka kuuluu hyväksyttyyn "Talous- ja ympäristö" -ohjelmaan. 2) Saksan valtion ympäristösäätiön (Deutsche Bundesstiftung Umwelt) kirjeellä 20 päivältä toukokuuta 1994 myöntämä 4 miljoonan Saksan markan (2 miljoonan ecun) avustus osana järjestelyä, jota komissio ei ollut vielä tuolloin hyväksynyt. Saksan mukaan tähän mennessä oli maksettu 2,9 miljoonaa Saksan markkaa (1,4 miljoonaa ecua). 3. Saksan näkemys Saksa esitti kirjeessään 28 päivältä elokuuta 1998 seuraavia näkemyksiä. Saksan mukaan laitos palvelee yksinomaan ympäristönsuojelupäämääriä. Lisäksi "Talous ja ympäristö" -ohjelma on komission hyväksymä ja se on todettu yhteismarkkinoille soveltuvaksi. Kirjeen liitteenä oli jäljennös tuosta ohjelmasta, komission hyväksyntä ohjelmalle ja Euroopan yhteisöjen virallisessa lehdessä julkaistu ilmoitus ohjelman hyväksymisestä. Saksan käsityksen mukaan Saksan ympäristösäätiön avustus oli periaatteessa sopusoinnussa yhteisön suuntaviivojen kanssa. Avustuksia voitaisiin Saksan mukaan pitää myös yhteisön puitteissa tutkimus- ja kehitystyöhön myönnettävälle valtiontuelle(8) tarkoitettuna tukena tutkimus- ja kehitystyöhön. Saksa oli myös sitä mieltä, että komissio ei voisi määrätä palauttamaan tukia, koska yrityksen perusteltuihin odotuksiin oli vastattava. Saksa esitti Riedel-de Haën AG:n ja Riedel-de Haën GmbH:n kaupparekisteriotteet, Riedel-de Haën AG:n vuosikertomuksen vuodelta 1997, luettelon käyttöomaisuuteen kuuluvista esineistä, erityisesti laitoksista, jotka tuottavat halogenoituja hiilivetyjä, sekä Seelzen tuotantolaitosten pohjapiirroksen. Lisäksi Saksa esitti taulukon hankkeen kustannuksista sekä kustannusten jakautumisen eri näkökannoilta katsottuna. Tiedot oli tilintarkastusyritys vahvistanut oikeiksi. Mukana oli myös kustannusvertailu, jossa verrattiin silloisia jätteidenkäsittelykustannuksia niihin kustannuksiin, joita käsittely uudessa laitoksessa aiheuttaisi. Tilintarkastusyritys oli vahvistanut osan näiden laskelmien pohjana olevista kustannuksista. Saksa selvitti myös poltto- ja kierrätyslaitosten toimintaperiaatteita sekä bromin vanhan ja uuden talteenottolaitoksen välisiä eroja. Lisäksi Saksa esitti Riedel-de Haënin toisen ympäristökertomuksen vuodelta 1995 ja asiantuntijalausunnon uuden laitoksen haitallisista päästöistä. Mukana oli myös Riedel-de Haënin esite bromia sisältävien jätteiden käsittelylaitoksen- ympäristöystävällisyydestä (Verwertungsanlage für bromhaltige Reststoffe - Prüfung der Umweltverträglichkeit). Liitteenä oli vielä jäljennös Saksan l7:nnestä päästöiltä suojelua koskevasta asetuksesta (17. Bundes-Immissions-SchutzVerordnung, BimSchV)(9) ja teknisestä ohjeesta (TA) Luft 86. Lisäksi Saksa toimitti jäljennökset neuvoston asetuksella (ETY) N:o 1973/92(10) perustettua Life-ohjelmaa koskevasta Riedel-de Haënin tukihakemuksesta, komission kieltävästä vastauksesta sekä Riedel-de Haënin vastauskirjeestä. Lisäksi liitteenä oli jäljennökset Riedel-de Haënin hakemuksesta Niedersachsenin osavaltion talouselämän avustussäätiölle ja Saksan ympäristösäätiölle sekä niiden antamista vastauksista. Myös ympäristövaikutusten arvioinnin tulokset ilmoitettiin. 4. Arviointi 4.1 Tuensaaja Riedel-de Haën on Hoechst AG:n entinen tytäryhtiö, ja se on kuulunut 4 päivästä marraskuuta 1996 alkaen yhdysvaltalaiseen AlliedSignal Inc. -ryhmään Morristownissa New Jerseyssä. Vuonna 1997 Riedel-de Haënilla oli keskimäärin 1256 työntekijää, sen liikevaihto oli 409,2 miljoonaa Saksan markkaa (204,6 miljoonaa ecua) ja taseen loppusumma 459,1 miljoonaa Saksan markkaa (229,5 miljoonaa ecua). Komission 3 päivänä huhtikuuta 1996 pienten ja keskisuurten yritysten määritelmästä antaman suosituksen(11) mukaan Riedel-de Haën on suuryritys. Yritys sijaitsee Niedersachsenissa tukialueiden ulkopuolella. Kyseessä on kemianteollisuuden yritys, joka toimii seuraavilla aloilla: epäorgaanisen kemian tuotteet, laboratoriokemikaalit, orgaanisen kemian tuotteet, tekniset säilöntäaineet, sähkökemian tuotteet, loistepigmentit, valokuvausvärit sekä farmaseuttiset ja lääkevalmisteet. 4.2 Tuet Niedersachsenin osavaltion talouselämän avustusrahasto ja Saksan ympäristösäätiö ovat julkisia laitoksia, jotka rahoittavat valtion varoin tukitoimintansa, ja näin ollen myös tässä käsiteltävät avustukset. Saksa asetti kirjeessä 28 päivältä elokuuta 1998 Saksan ympäristösäätiön julkisoikeudellisen aseman kyseenalaiseksi. Tämän vuoksi komissio tuo seuraavassa esiin vielä kerran tähän päätökseen vaikuttavat seikat: Säätiö on perustettu Saksan liittovaltion lailla(12). Sen 2,5 miljardin Saksan markan (1,2 miljardin ecun) pääoma on peräisin entisen valtionyrityksen, Salzgitter AG:n, yksityistämisestä. Säätiön tehtävänä on mainitun lain 2 §:n mukaan erityisesti pk-yritysten toteuttamien ympäristöhankkeiden taloudellinen tukeminen. Säätiön sääntöjen 5 artiklan 2 kohdan mukaan Saksan liittohallitus nimittää säätiön hallituksen, joka päättää muun muassa varojen jakamisesta. Säätiöllä ei ole yleispätevää, aina sovellettavaa menettelyä, jonka perusteella se myöntäisi avustuksia objektiivisten perusteiden perusteella, vaan on pikemminkin niin, että Saksa tekee päätökset hallituksen avulla harkintansa mukaan. Lain 3 §:n mukaan liittovaltion tilintarkastuslaitos tarkastaa säätiön kirjanpidon. Kun kaikki nämä seikat otetaan huomioon ja kun todetaan, että EY:n perustamissopimuksen 92 artiklan 1 kohdassa tarkoitetaan "jäsenvaltion myöntämää taikka valtion varoista muodossa tai toisessa myönnettyä tukea", komissio katsoo, että säätiön tukitoiminnassa on kyse EY:n perustamissopimuksen 92 artiklan I kohdassa tarkoitetusta valtiontuesta. Saksa onkin itse asiassa sittemmin antanut komissiolle tiedon säätiön muutetuista tukiohjeista EY:n perustamissopimuksen 93 artiklan 3 kohdan mukaisesti. Riedel-de Haën kilpailee toimialoillaan muiden jäsenvaltioiden kemianteollisuuden yritysten kanssa. Yrityksen tuotteet päätyvät yhteisön sisäiseen kauppaan. Vuonna 1997 Riedel-de Haënin liikevaihdosta tuli ulkomaanmarkkinoilta 52 prosenttia, ja tästä 67 prosenttia Euroopasta. Avustusten ansiosta yrityksen investointikustannukset pienenevät huomattavasti, ja se saa näin etua suhteessa muissa maissa toimiviin kilpailijoihin, jotka eivät saa vastaavanlaista investointitukea, mikä voi vaikeuttaa niiden kilpailuasemaa. Riedel-de Haën kilpailee mahdollisesti myös bromin talteenotossa muiden tällaisia laitoksia ylläpitävien yritysten kanssa. Erään Saksan esittämän lausunnon(13) mukaan Länsi-Euroopassa arvioidaan tarvittavan bromin talteenottolaitoksia vähintään kymmenen. Avustusten ansiosta Riedel-de Haën saa etua suhteessa muissa maissa toimiviin kilpailijoihin, jotka investoivat tällaiseen laitokseen, mutta eivät saa siihen tukea, mikä vaikeuttaa niiden kilpailuasemaa. Molemmat avustukset ovat omiaan vääristämään jäsenvaltioiden välistä kilpailua, ja niissä on näin ollen kyse EY:n perustamissopimuksen 92 artiklan 1 kohdassa tarkoitetusta valtiontuesta. 4.3 Ilmoitusvelvollisuus Niedersachsenin osavaltion talouselämän avustusrahaston avustus Riedel-de Haën haki 1 päivänä joulukuuta 1993 Niedersachsenin osavaltion talouselämän avustusrahastolta taloudellista tukea. Rahasto myönsi kirjeellä 25 päivältä huhtikuuta 1994 "Talous ja ympäristö" -ohjelmasta 4 miljoonan Saksan markan (2 miljoonan ecun) avustuksen hankkeelle, jonka kustannukset ovat 21,4 miljoonaa Saksan markkaa (10,7 miljoonaa ecua). Investointi oli määrä toteuttaa 31 päivään joulukuuta 1996 mennessä. Saksan tietojen mukaan hankkeeseen oli kuitenkin tuohon päivään mennessä käytetty vain 8,2 miljoonaa Saksan markkaa (4,1 miljoonaa ecua), josta 6,5 miljoonaa Saksan markkaa (3,2 miljoonaa ecua) oli investointikustannuksia. Tukisopimuksen mukaan Riedel-de Haën ei näin ollen olisi voinut saada koko 4 miljoonan Saksan markan (2 miljoonan ecun) avustusta. Komissio totesi päätöksessään EY:n perustamissopimuksen 93 artiklan 2 kohdan mukaisen menettelyn aloittamisesta, että Niedersachsenin osavaltion talouselämän avustusrahaston avustusta ei komission käsityksen mukaan ollut myönnetty komission 13 päivänä syyskuuta 1991 kaudeksi 1991-1994 hyväksymän "Talous ja ympäristö" -ohjelman mukaisesti. Tämän ohjelman puitteissa Niedersachsenin osavaltion talouselämän avustusrahastolla oli oikeus myöntää avustuksia ympäristöön liittyviin investointihankkeisiin. Painopisteenä olivat kehittämis- ja esittelyhankkeet, jotka tuovat "yleistä ekologista lisäarvoa". Ohjelman 2 kohdan mukaan tukikelpoisia ovat vain sellaiset menot, jotka ylittävät oleellisesti laissa säädetyt vaatimukset. Komission pyynnöstä huolimatta Saksa ei ole selvittänyt, mikä osa investoinnista selvästi ylitti laissa säädetyt vaatimukset(14). Näin ollen ei ollut selvää, oliko osa hankkeesta ohjelman mukaan oikeutettu tukeen, ja jos oli, mikä osa. Niedersachsenin osavaltion talouselämän avustusrahasto ei siis selvästi ollut toiminut ohjelman 2 kohdan mukaisesti. Saksan valtuuskunta totesi lisäksi Brysselissä 28 päivänä heinäkuuta pidetyssä kokouksessa, että laissa säädettyjen vaatimusten ylittämiseksi ei tarvita mitään erityisinvestointeja. Komissio ei näe Saksan kirjeen 28 päivältä elokuuta 1998 perusteella mitään syytä käsitellä ohjelmaa uudelleen ja viittaa jo tekemäänsä päätökseen. Uudesta käsittelystä olisi seurauksena vain tuon päätöksen vahvistaminen. "Talous ja ympäristö" -ohjelma ei näin ollen voinut olla perustana Niedersachsenin osavaltion talouselämän avustusrahaston Riedel-de Haënille myöntämälle avustukselle. Avustusta on pidettävä erillisenä avustuksena, josta Saksan olisi pitänyt ilmoittaa EY:n perustamissopimuksen 93 artiklan 3 kohdan mukaisesti. Saksa ei kuitenkaan ole noudattanut ilmoitusvelvollisuutta. Näin ollen avustus on myönnetty laittomasti. Saksan ympäristösäätiön avustus Riedel-de Haën haki 10 päivänä syyskuuta 1992 Saksan ympäristösäätiöltä taloudellista tukea. Koska säätiö päätti tukea hakemusta 10 päivältä syyskuuta 1993, yritys on ilmeisesti muuttanut hakemustaan myöhemmin. Säätiö myönsi kirjeellä 20 päivältä toukokuuta 1994 4 miljoonan Saksan markan (2 miljoonan ecun) avustuksen. Komissio totesi jo päätöksessään EY:n perustamissopimuksen 93 artiklan 2 artiklassa tarkoitetun menettelyn aloittamisesta, että avustus ei kuulu mihinkään hyväksyttyyn tukiohjelmaan. Saksa ei vastustanut tätä näkemystä. Tästä seuraa, että Saksa laiminlöi myös tämän tuen osalta EY:n perustamissopimuksen 93 artiklan 3 kohdassa tarkoitetun ilmoitusvelvollisuuden. Näin ollen avustus on myönnetty laittomasti. Komissio huomauttaa myös, että säätiö asetti avustuksen myöntämiselle ehdon, jonka mukaan yrityksen on sijoitettava 15,7 miljoonaa Saksan markkaa (7,6 miljoonaa ecua) omia varoja hankkeen arvioitujen 19,7 miljoonan Saksan markan (9,8 miljoonan ecun) kokonaiskustannusten kattamiseen. Niedersachsenin talouselämän avustusrahaston avustus keventää yrityksen omaa rahoitustaakkaa siinä määrin, että tämän ehdon ei voida katsoa täyttyvän. 4.4 Poikkeukset EY:n perustamissopimuksen 92 artiklan 1 kohdassa tarkoitetut tuet eivät sovellu yhteismarkkinoille. EY:n perustamissopimuksen 92 artiklan 2 ja 3 kohdassa on mainittu edellytykset, joilla tukea voidaan pitää yhteismarkkinoille soveltuvana. Komissio on tutkinut, voidaanko näille 8 miljoonan Saksan markan (4 miljoonan ecun) avustuksille myöntää poikkeus yleisestä kiellosta jollakin näistä edellytyksistä. EY:n perustamissopimuksen 92 artiklan 2 kohtaa ei voida soveltaa, koska ei ole kyse yksittäisille kuluttajille myönnettävästä sosiaalisesta tuesta, ei tuesta luonnonmullistusten aiheuttaman vahingon korvaamiseksi eikä tuesta sellaisten Saksan alueiden taloudelle, joihin Saksan jako on vaikuttanut. EY:n perustamissopimuksen 92 artiklan 3 kohdan a alakohtaa ja EY:n perustamissopimuksen 92 artiklan 3 kohdan c alakohtaa ei voida soveltaa, koska yritys ei sijaitse tukialueella. EY:n perustamissopimuksen 92 artiklan 3 kohdan b alakohtaa ei myöskään voida soveltaa, koska hanketta ei komission mielestä voida pitää Euroopan yhteistä etua koskevana eikä sen avulla pyritä poistamaan jäsenvaltion talouden vakavaa häiriötä. Kysymykseen ei tule myöskään EY:n perustamissopimuksen 92 artiklan 3 kohdan d alakohta, koska tuella ei edistetä kulttuuria eikä kulttuuriperinnön säilyttämistä. Kysymykseen voi tulla ainoastaan EY:n perustamissopimuksen 92 artiklan 3 kohdan c alakohdan alkuosa, jonka mukaan tietyn taloudellisen toiminnan kehityksen edistämiseen myönnetylle tuelle voidaan myöntää poikkeus, jos tuki ei muuta kaupankäynnin edellytyksiä yhteisen edun kanssa ristiriitaisella tavalla. 4.5 Yhteisön suuntaviivojen mukaisuus Saksan tietojen mukaan avustukset myönnettiin ympäristönsuojelutukena investointien käynnistämiseksi. Yhteisön suuntaviivoissa on säädetty, millä edellytyksillä investointeihin tarkoitettua ympäristönsuojelutukea voidaan pitää yhteismarkkinoille soveltuvana. Silloiset yhteisön suuntaviivat julkaistiin 10 päivänä maaliskuuta 1994. Koska molemmat avustukset myönnettiin tämän ajankohdan jälkeen, eli 25 päivänä huhtikuuta 1994 ja 20 päivänä toukokuuta 1994, komissio on käsitellyt niitä tuolloin voimassa olleiden yhteisön suuntaviivojen perusteella. Saksan tietojen mukaan laitoksesta ei ole hyötyä tuotannon vaan ainoastaan ympäristönsuojelun kannalta. Yritys ei Saksan mukaan ole myöskään velvollinen rakentamaan kierrätyslaitosta. Näin ollen Saksa oli päätellyt, että ympäristönsuojelutukea voidaan myöntää hankkeen kokonaiskustannuksiin, toisin sanoen investointikustannuksiin, suunnittelu- ja muut kustannukset mukaan luettuina. Komissio ei voi yhtyä Saksan näkemykseen. Komission käsityksen mukaan uudesta laitoksesta on tuotannolle huomattavaa hyötyä. Riedel-de Haënin tuotannossa syntyy haitallisia nestemäisiä jätteitä, joista yritys on velvollinen huolehtimaan. Jätteistä huolehtimista voidaan näin ollen pitää osana tuotantoprosessia. Uusi laitos mahdollistaa jätteistä huolehtimisen tuotantolaitosten yhteydessä, ja sen vuoksi se on osa tuotantoprosessia. Lisäksi bromin talteenottolaitoksessa, joka on oleellinen osa kierrätyslaitosta, otetaan talteen tonneittain aineita, jotka voidaan välittömästi palauttaa tuotantoon. Yhteisön suuntaviivojen 3.2.1 kohdan mukaan ympäristönsuojelutukea voidaan myöntää tontteihin, rakennuksiin, laitoksiin ja laitteisiin. Näin ollen kyseeseen tulevat ainoastaan 16,3 miljoonan Saksan markan (8,1 miljoonan ecun) investointikustannukset, jos nekään, mutta eivät suunnittelu- ja muut kustannukset eivätkä koekäytön kustannukset. Suuntaviivojen 3.2.1 kohdassa tehdään myös yksiselitteisesti selväksi, että tukikelpoisia ovat ainoastaan ympäristötavoitteiden saavuttamiseen tarvittavat investoinnit ja että yleiset investointikustannukset, joita ei voida lukea ympäristönsuojeluun kuuluviksi, eivät tule kysymykseen. Saksan olisi näin ollen pitänyt osoittaa, mikä osa investointikustannuksista johtuu ympäristönsuojelutoimenpiteistä. Nämä periaatteet huomioon ottaen komissio katsoo, että seuraavat investoinnit ympäristönsuojelutoimenpiteisiin voivat olla tukikelpoisia: 1) investoinnit, jotka helpottavat yrityksen mukautumista uusiin sitoviin standardeihin tai kannustavat yritystä täyttämään standardit nopeammin 2) investoinnit sellaisen toiminnan tukemiseen, joka alentaa päästöjä selvästi enemmän kuin sitovat standardit edellyttävät 3) investoinnit, joita toteutetaan sopimuksiin perustuen, vaikka sitovia standardeja ei ole, ja joita toteuttaessaan yritykset tekevät enemmän ympäristön pilaantumisen vähentämiseksi säädösten siihen velvoittamatta tai ennen niiden voimaantuloa. Investointituet, joiden avulla helpotetaan mukautumista uusiin sitoviin standardeihin Tästä investointitukien ryhmästä todetaan yhteisön suuntaviivojen 3.2.3.A kohdassa, että investoinnit uusiin laitoksiin, joiden avulla mukaudutaan uusiin standardeihin, on "saastuttaja maksaa" -periaatteen mukaisesti yleensä toteutettava ilman tukea. Komissio muistuttaa, että kierrätyslaitoksessa on kyse uudesta investoinnista eikä nykyisen laitoksen korvaamisesta uudella. Riedel-de Haënilla tosin oli aikaisemmin ollut käytössään bromin talteenottolaitos. Saksan tietojen mukaan laitoksen toiminta lopetettiin jo 1985 ja uusi kierrätyslaitokseen sisältyvä talteenottolaitos poikkeaa teknisesti vanhasta huomattavasti. Näin ollen komissio ei katso uuden laitoksen korvaavan vanhaa. Kierrätyslaitos kokonaisuudessaan on ilman muuta yhteisön suuntaviivoissa tarkoitettu uusi laitos. Tukea ei siis voida myöntää investointeihin, joiden avulla mukaudutaan uusiin sitoviin standardeihin, koska se olisi ristiriidassa "Saastuttaja maksaa" -periaatteen kanssa. Investointituet yrityksille, jotka ylittävät selvästi sitovien standardien vaatimukset Saksan mukaan tuella kannustetaan ylittämään sitovat standardit. Komissio kuitenkin päätteli Saksan 28 päivänä elokuuta 1998 esittämän lausunnon perusteella, että Saksa aikoi myöntää avustukset vain osittain tähän tarkoitukseen. Tällaisten hankkeiden yleisistä päästörajoista säädetään Saksan 17. asetuksessa polttolaitosten päästöistä. Asetuksen mukaan osavaltioiden viranomaiset päättävät kunkin yksittäisen hankkeen ympäristöstandardeista ottaen huomioon hankkeen ominaispiirteet. Käsiteltävässä tapauksessa Hannoverin osavaltiohallitus esitti sitovat standardit 15 päivänä maaliskuuta 1991 alustavassa päätöksessä ja vahvisti ne 11 päivänä elokuuta 1996 hyväksymispäätöksessä. Hannoverin osavaltiohallituksen päätöksessään asettamat vaatimukset ylittävät polttolaitosasetuksen vaatimukset. Päätöksessä päästörajat esitetään puolen tunnin keskiarvoina, kun taas 17. polttolaitosasetuksessa pelkästään vuorokausikeskiarvoina. Tämän perusteella Saksa katsoo, että yritys ylittää velvoittavat vaatimukset. Komissio ei yhdy tähän näkemykseen. Koska yrityksen on päätöksen nojalla noudatettava siinä säädettyjä raja-arvoja, niitä on yksiselitteisesti pidettävä sitovina standardeina. Tukea voidaan myöntää ainoastaan sille investoinnin osalle, joka ylittää päätöksessä säädetyt sitovat standardit. Komissio pyysi Saksaa ilmoittamaan, liittyikö lisäkustannuksiin päästöjen selvä väheneminen alle säädettyjen raja-arvojen, ja jos liittyi, mikä oli suuruusluokka. Saksa ei kuitenkaan ole ilmoittanut, mikä osa investoinnista ylitti päätöksessä säädetyt tai 17. polttolaitosasetuksessa säädetyt sitovat ympäristöstandardit. Brysselissä 28 päivänä heinäkuuta 1998 pidetyssä kokouksessa Saksan valtuuskunta päinvastoin vahvisti, että päätöksessä säädettyjen, polttolaitosasetuksen standardit ylittävien raja-arvojen noudattaminen ei edellytä erityisiä investointeja. Koska Saksa ei ole näyttänyt toteen tukikelpoisia investointikustannuksia, komissio ei voi pitää näitä avustuksia investointitukena sitovat standardit ylittäville yrityksille. Investointituet velvoittavien ympäristöstandardien puuttuessa Saksa on kirjeessään 28 päivältä elokuuta 1998 todennut, että ympäristönsuojeluun on myönnetty tukea sellaisilla aloilla, joilla ei ole sitovia standardeja. Saksa kertoi, että Riedel-de Haën on tähän mennessä huolehtinut jätteistään ongelmajätteiden polttolaitoksissa. Polttamiseen verrattuna jätteiden hyötykäytöstä aiheutuisi huomattavasti vähemmän savukaasuja ja kiinteää jätettä. 17. polttolaitosasetuksessa asetetaan kynnysarvot ainoastaan vaarallisten päästöjen pitoisuuksille, ei niiden määrille. Näin ollen investointi johtaisi ympäristön kuormittumisen huomattavaan vähenemiseen alalla, jolla ei ole sitovia standardeja. Yhteisön suuntaviivojen 3.2.3.C kohdan mukaan yrityksille voidaan aloilla, joilla ei ole yrityksiä sitovia ympäristöstandardeja tai muita oikeudellisia velvoitteita suojella ympäristöä, myöntää tukea investointeihin, joilla pyritään parantamaan huomattavasti ympäristönsuojelua tai nostamaan ympäristönsuojelutoimenpiteet sellaisiin jäsenvaltioihin sijoittautuneiden yritysten tasolle, joissa on sitovia standardeja. Tukea voidaan myöntää samoin suhteellisuuteen perustuvin edellytyksin kuin ylitettäessä nykyiset standardit, kuten yhteisön suuntaviivojen 3.2.3.B kohdassa todetaan. Yhteisön suuntaviivojen 3.2.3.B kohdan mukaan tähän tarkoitukseen myönnettävien tukien suuruus on suhteutettava saavutettuun ympäristön tilan parantumiseen ja tarvittaviin investointeihin. Näin ollen tukea ei voida myöntää, jos ympäristöasiat eivät parane verrattuna laitokseen, joka perustettaisiin joka tapauksessa, tai jos investointi tehdään kaupallisin perustein eikä sen vuoksi, että ympäristön tila kohenisi. Toisin sanoen yhteisön suuntaviivojen kohdan tarkoituksena on antaa hyväksyntä valtiontuelle, jonka avulla yritys saadaan tekemään lisäinvestointeja ympäristöä koskevien tavoitteidensa saavuttamiseksi. Sekä positiivisia taloudellisia kannustimia, kuten avustuksia, että negatiivisia kannustimia, kuten veroja ja maksuja, pidetään tähän tarkoitukseen sopivina (yhteisön suuntaviivojen 1.2 kohta). Alan investointikannustimien lopullinen päämäärä on ympäristön tilan asteittainen koheneminen (yhteisön suuntaviivojen 1.5.1 kohta). Yhteisön suuntaviivojen mukaista ei ole myöntää valtiontukea sellaisen yleisen investoinnin yhteydessä, jonka yritys joka tapauksessa toteuttaisi taloudellisista syistä. Yhteisön suuntaviivojen 3.2.1 kohdassa todetaan, että tukikelpoisten kustannusten on liityttävä tiiviisti lisäinvestointeihin, joita tarvitaan ympäristötavoitteiden saavuttamiseen. Komissio päättelee yhteisön suuntaviivojen 3.2.3.C kohdassa esitettyjen tavoitteiden perusteella, että uuden laitoksen ympäristötuen hyväksyttävyyden arvioinnissa vertailukohtana ei voi olla yrityksen jo olemassa oleva toiminta, joka ei vastaa uuden laitoksen toimintaa eikä ole siihen verrattavissa. Vertailukohtana ei voi myöskään olla yrityksen vähemmän ympäristöystävällinen, mutta silti laillinen, toiminta. Tällainen menettely olisi vastoin yhteisön suuntaviivojen tavoitteita. Sen sijaan laitoksen ympäristövaikutuksia on verrattava vastaavaan laitokseen, jonka yritys taloudellisin perustein todennäköisesti joka tapauksessa perustaisi. Näiden periaatteiden pohjalta komissio katsoo, että kierrätyslaitoksessa käsittelyn vertaaminen polttolaitokseen on perusteltavissa vain, jos yritys investoi laitokseen ympäristösyistä eikä taloudellisista syistä. Vain sillä edellytyksellä on mahdollista esittää, että tuki oli tarkoitettu ympäristönsuojelun kannustimeksi eikä yleiseksi investointien kannustimeksi. Komission käsityksen mukaan on kuitenkin riittävästi todisteita siitä, että tämän investoinnin tavoitteet asetettiin taloudellisin perustein. Kuten jo mainittiin, yritys on velvollinen huolehtimaan haitallisia aineita sisältävästä nestemäisestä jätteestä. Saksan tietojen mukaan nestemäinen jäte on poltettava, koska loppusijoittaminen ei ole mahdollista. Jäte voidaan polttaa tavallisissa ongelmajätelaitoksissa. Korkean bromipitoisuutensa vuoksi jätteitä voidaan kuitenkin polttaa ainoastaan muiden jätteiden kanssa pieninä määrinä. On täysin mahdollista, että tulevaisuudessa polttolaitokset kieltäytyvät huolehtimasta tällaisesta jätteestä ympäristösyistä ja sen vuoksi, että runsaasti bromia sisältävä jäte kuluttaa laitoksia huomattavasti. Näin ollen voidaan olettaa, että runsaasti bromia sisältävän jätteen huoltokustannukset nousevat lähitulevaisuudessa huomattavasti. Uuden laitoksen ansiosta yritys ei olisi riippuvainen ongelmajätelaitosten hintapolitiikasta, vaan voisi välttää riippuvuuden huolehtimalla nestemäisestä jätteestä itse. Laitoksen ansiosta Riedel-de Haënin olisi mahdollista kierrättää vuosittain huomattavia määriä aineita, jotka palautetaan välittömästi takaisin tuotantoprosessiin, esimerkiksi 330 tonnia bromia, 440 tonnia kaliumkloridia ja 160 tonnia kaliumfluoridia. Tällä tavoin yritys voisi alentaa tuotantokustannuksiaan huomattavasti. Yritys säästyy myös kustannuksilta, joita aiheutuu nestemäisen jätteen kuljettamisesta yrityksen tuotantolaitoksista ongelmajätelaitoksiin. Saksan mukaan kyse on huomattavista kustannuksista. Komissio ei voi yhtyä Saksan näkemykseen, jonka mukaan laitosta voi pitää ympäristöystävällisenä sen vuoksi, että jätteiden hävittäminen ongelmajätelaitoksissa olisi halvempaa kuin kierrättäminen erityislaitoksissa. Saksa on esittänyt komissiolle vain epätarkan laskelman, jonka mukaan vuodessa syntyisi [...]* lisäkustannuksia. Laskelman vakuuttavuutta ja paikkansapitävyyttä ei ole kuitenkaan osoitettu eikä tilintarkastusyritys, joka todisti vuosien 1996 ja 1997 jätehuoltokustannukset oikeiksi, ole sitä vahvistanut. Riedel-de Haën olisi ainoa saksalaisyritys, jolla on bromin talteenottolaitos. Saksalta saadun raportin mukaan yritys voisi huolehtia keskisuurten yritysten jätteistä. Raportin mukaan hankkeen toteuttaminen kiinnostaa suuresti monia tällaisia yrityksiä. Uusi laitos on suunniteltu niin, että siinä voidaan käsitellä [...]* tonnia jätettä vuodessa. Saksa on osoittanut, että vuosina 1996 ja 1997 voitiin käsitellä vain noin [...]* tonnia nestemäistä jätettä. Yrityksen olisi siis mahdollista alkaa toimia uudella toimialalla sekä saada lisätuloja ja suurtuotannon etuja. Tämän perusteella on selvää, että Riedel-de Haën on investoinut kierrätyslaitokseen taloudellisista eikä ympäristösyistä. Tällaisen laitoksen ympäristökuormituksen vertaaminen polttolaitoksen ympäristökuormitukseen on näin ollen perusteetonta. Esitetyn perusteella komission on selvitettävä, aikooko Riedel-de Haën investoida ympäristösyistä kierrätyslaitokseen, joka vaatii lisäinvestointeja, kun laitoksen ympäristövaikutukset huomioon ottaen on otaksuttava, että Riedel-de Haën olisi joka tapauksessa toteuttanut laitoksen taloudellisista syistä. Saksan esittämän asiantuntijalausunnon mukaan savukaasun ja kiinteän jätteen määrän väheneminen johtuu siitä, että polttamisen yhteydessä kuivan kaasun happipitoisuus on 11 tilavuusprosenttia, kun taas kierrätyslaitoksessa happipitoisuus on yleensä vain 3 tilavuusprosenttia. Riedel-de Haënin laitoksessa happipitoisuus on 3 tilavuusprosenttia. Laitoksen savukaasumäärä on näin ollen sille ominainen eikä siis parempi kuin muissa vastaavissa laitoksissa. Komissio muistuttaa, että se on pyytänyt Saksaa ilmoittamaan kustannukset, joita ympäristön tilan huomattava parantaminen on vaatinut alalla, jolla ei ole sitovia standardeja. Saksa ei ole kuitenkaan osoittanut, että kierrätyslaitosinvestoinneissa olisi investoitu pelkästään tai pääasiassa ympäristönsuojelua palveleviin laitoksiin. Koska Saksa ei ole osoittanut tukikelpoisia investointikustannuksia, komissio ei voi pitää näitä avustuksia ympäristönsuojeluun suunnattuina investointitukina alalla, jolla lainsäädännöllisiä vaatimuksia ei ole. Toimintatuki Yhteisön suuntaviivojen 3.4 kohdan ja jo pitkään noudattamansa linjan mukaan komissio ei yleensä hyväksy toimintatukia, joiden avulla yritykset voisivat vähentää kustannuksia, joita niille aiheutuu ympäristöä kuormittavasta ja pilaavasta toiminnasta. Komissio voi yhteisön suuntaviivojen nojalla kuitenkin poiketa tästä periaatteesta tietyin tarkkaan määritellyin edellytyksin. Kyse on jätteidenkäsittelystä. Yrityksiä ja kuluttajia hyödyttävästä jätteiden lajittelusta, kierrätyksestä ja talteenotosta aiheutuvien lisäkustannusten julkinen rahoitus voi sisältää valtiontukea. Yhteisön suuntaviivojen 1.5.3 kohdan mukaan osittain valtion omistamat laitokset, jotka laskuttavat palveluiltaan kuluttajia, voivat ylläpitää tällaisia laitoksia. Kaikki tapaukseen liittyvät seikat ja noudatettavan menettelyn huomioon ottaen komissio katsoo käytettävissä olevien tietojen ja edellä esitetyn tarkastelun perusteella, että tämän menettelyn kohteena olevia tukia ei voida myöntää yhteisön suuntaviivojen 3.4 kohdan nojalla. 4.6 Muita huomioita Riedel-de Haën haki komissiolta tukea Life-ohjelmasta kirjeellä 19 päivältä maaliskuuta 1993. Saksan mukaan komissio ei rahoittanut hanketta varojen puutteen takia. Yritys kuitenkin katsoi, että komissio oli todennut hankkeen innovatiivisuuden. Komissio ei kuitenkaan ole missään tapauksessa todennut hankkeen olevan innovatiivinen, minkä vuoksi se hylkäsi hakemuksen kirjeellä 30 päivältä heinäkuuta 1996, jossa se kuitenkin mainitsi, että muutettuna hankkeen voisi olla mahdollista saada yhteisön tukea seuraavana vuonna. Saksa on myös sitä mieltä, että tuille voitaisiin myöntää poikkeus T& K-tukena. Komissio ei näe siihen mitään perusteita. Komissio viittaa Riedel-de Haënin julkaisemaan esitteeseen "Verwertungsanlage für bromhaltige Reststoffe - Prüfung der Umweltverträglichkeit", jonka mukaan amerikkalainen insinööriyritys on kehittänyt vastaavan tekniikan jo ennen vuotta 1989. Valtiontukea myönnettiin kuitenkin 25 päivänä huhtikuuta ja 20 päivänä toukokuuta 1994. Saksa ei ole esittänyt mitään sellaisia kustannuksia, jotka voitaisiin ottaa huomioon edellä mainituissa yhteisön suuntaviivoissa tarkoitettuina tukikelpoisena tutkimus- ja kehittämiskustannuksina. 5. Päätelmät Kumpikaan tuki ei selvästikään ole sopusoinnussa voimassa olevien ympäristönsuojeluun myönnettävää valtiontukea koskevien yhteisön suuntaviivojen kanssa, eivätkä ne ympäristönsuojelukriteerin mukaan myöskään sovellu yhteismarkkinoille. Hanketta on pidettävä tavallisena investointihankkeena. Riedel-de Haën on lakialueen ulkopuolelle sijoittautunut suuryritys. Sellaiselle yritykselle myönnettyyn investointitukeen ei kuitenkaan voida EY:n perustamissopimuksen 93 artiklan 3 kohdan c alakohdan mukaan myöntää poikkeusta. Nämä tuet, joihin ei voida soveltaa mitään poikkeuksista, muuttavat kaupankäynnin edellytyksiä yhteisen edun kanssa ristiriitaisella tavalla. Lisäksi ne antavat Riedel-de Haënille perusteetonta markkinaetua kilpailijoihin nähden, jotka eivät saa tukea. Tuet eivät sovellu yhteismarkkinoille, koska ne on myönnetty EY:n perustamissopimuksen 93 artiklan 3 kohdan vastaisesti eikä niihin voida soveltaa mitään EY:n perustamissopimuksen 92 artiklan 2 tai 3 kohdan poikkeusta. Tuet on näin ollen lopetettava ja maksettava takaisin, kuten Euroopan yhteisöjen tuomioistuin on 14 päivänä helmikuuta 1990 asiasta C-301/87 antamassaan tuomionsa määrännyt(15). Tuen aiheuttama kilpailun vääristyminen on korjattava maksamalla tuki takaisin riippumatta mahdollisista konsernin sisäisistä rakenneuudistuksista. Jos Riedel-de Haën AG:n tai sen oikeudellisen seuraajan ei jostain syystä ole mahdollista maksaa tukea takaisin, se peritään takaisin siltä konsernin yritykseltä, joka jatkaa Riedel-de Haën AG:n liiketoimintaa ja/tai hyödyntää sen tuella hankkimaa tuotanto-omaisuutta, toisin sanoen Riedel-de Haën GmbH:lta. Tuki maksetaan takaisin Saksan lainsäädännön menettelyjen ja sääntöjen, erityisesti valtion saamisista perittävää korkoa koskevien sääntöjen, mukaan. Korkoa lasketaan siitä lähtien, kun laittomasti myönnetyt tuet on maksettu. Tämä toimenpide on tarpeen, jotta voitaisiin palauttaa lähtötilanne poistamalla kaikki taloudelliset edut, joita tuensaajayritys on perusteettoman tuen maksamisesta saakka saanut, ON TEHNYT TÄMÄN PÄÄTÖKSEN: 1 artikla Niedersachsenin osavaltion talouselämän avustusrahaston 4 miljoonan Saksan markan avustus ja ympäristönsuojelusäätiön 4 miljoonan Saksan markan avustus on myönnetty yritykselle Riedel-de Haën AG:lle, Seelze, laittomasti, eivätkä ne sovellu yhteismarkkinoille. 2 artikla Saksan on toteutettava tarvittavat toimenpiteet 1 artiklassa mainittujen tukien perimiseksi takaisin Riedel-de Haën AG:ltä tai sen oikeudelliselta seuraajalta. Jos se ei ole mahdollista, Saksan on toteutettava tarvittavat toimenpiteet 1 artiklassa mainittujen tukien vaatimiseksi takaisin Riedel-de Haën GmbH:lta. Tuki on maksettava takaisin Saksan oikeuden menettelyjen ja sääntöjen mukaisesti. Takaisin maksettavalle summalle lasketaan korkoa tuen myöntämisajankohdasta sen takaisinmaksuun. Koron laskemisessa käytetään aluetukien avustusekvivalentin laskemisessa käytettävää viitekorkoa. 3 artikla Saksan on ilmoitettava komissiolle kahden kuukauden kuluessa tämän päätöksen tiedoksiantamisesta sen noudattamiseksi toteuttamansa toimenpiteet. 4 artikla Tämä päätös on osoitettu Saksan liittotasavallalle. Tehty Brysselissä 22 päivänä joulukuuta 1998. Komission puolesta Karel VAN MIERT Komission jäsen (1) Tilanteen mukaan Riedel-de Haën voi tarkoittaa myös Riedel-de Haën GmbH:ta. (2) Landkreis-Zeitung West, 11.10.1989, "Riedel hat Probleme bei der Abfallbeseitigung" (Riedelillä ongelmia jätteiden hävittämisessä). (3) EYVL C 72, 10.3.1994, s. 3. (4) EYVL C 385, 19.12.1997, s. 9. (5) *. (6) *. (7) Luottamuksellisten tietojen paljastamisen estämiseksi on päätöksen tätä toisintoa toimituksellisesti muutettu merkiten muutetut kohdat hakasulkeilla ja tähdellä. (8) EYVL C 83, 11.4.1986, s. 2. (9) 17. Verordnung zur Durchführung des Bundes-Immissionsschutzgesetzes über Verbrennungsanlagen für Abfälle und ähnliche brennbare Stoffe (17. asetus päästöiltä suojelusta annetun lain täytäntöönpanosta jätteiden ja muiden palavien aineiden polttolaitoksissa). (10) EYVL L 206, 22.7.1992, s. 1. (11) EYVL L 107, 30.4.1996, s. 4. (12) Laki Saksan ympäristösäätiön perustamisesta, 18.7.1990, BGBL. I, s. 1448. (13) "Gutachten zur Übertragbarkeit der von der Firma Riedel-de Haën AG, Seelze, entwickelten Reststoffverwertungsanlage" (lausunto Seelzessä sijaitsevan Riedel-de Haën AG:n kehittämän kierrätyslaitoksen siirrettävyydestä), Prof. Dr. Hesse, Hannover, 9.9.1993. (14) Ks. myös tämän päätöksen 4.5 jakso. (15) Kok. 1990, s. I-307, 22 kohta.