Neuvoston direktiivi 87/343/ETY, annettu 22 päivänä kesäkuuta 1987, muun ensivakuutusliikkeen kuin henkivakuutusliikkeen aloittamista ja harjoittamista koskevien lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten yhteensovittamisesta annetun ensimmäisen direktiivin 73/239/ETY muuttamisesta luotto- ja takausvakuutuksen osalta



Virallinen lehti nro L 185 , 04/07/1987 s. 0072 - 0076

Suomenk. erityispainos Alue 6 Nide 2 s. 0157

Ruotsink. erityispainos Alue 6 Nide 2 s. 0157



NEUVOSTON DIREKTIIVI, annettu 22 päivänä kesäkuuta 1987, muun ensivakuutusliikkeen kuin henkivakuutusliikkeen aloittamista ja harjoittamista koskevien lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten yhteensovittamisesta annetun ensimmäisen direktiivin 73/239/ETY muuttamisesta luotto- ja takausvakuutuksen osalta (87/343/ETY) EUROOPAN YHTEISÖJEN NEUVOSTO, joka ottaa huomioon Euroopan talousyhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 57 artiklan 2 kohdan, ottaa huomioon komission ehdotuksen (1), ottaa huomioon Euroopan parlamentin lausunnon (2), ottaa huomioon talous- ja sosiaalikomitean lausunnon (3), sekä katsoo, että muun ensivakuutusliikkeen kuin henkivakuutusliikkeen aloittamisesta ja harjoittamisesta annettujen lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten yhteensovittamisesta 24 päivänä heinäkuuta 1973 annetulla ensimmäisellä neuvoston direktiivillä 73/239/ETY (4), sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 76/580/ETY (5), poistettiin useita jäsenvaltioiden lainsäädännössä olleita eroavuuksia kyseisen liiketoiminnan aloittamisen ja harjoittamisen helpottamiseksi, kuitenkin mainitun direktiivin 2 artiklan 2 kohdan d alakohdassa todetaan, että direktiivi ei koske "vientiluottovakuutustoimintaa, joka tapahtuu valtion laskuun tai valtion tuella kunnes neljän vuoden kuluessa tämän direktiivin tiedoksiantamisesta suoritettava enempi yhteensovittaminen on toteutettu"; koska valtio myöntää silloin, kun vientiluottovakuutustoiminta tapahtuu valtion laskuun tai valtion takaamana, sen vakuutusturvan, jonka direktiivi normaalisti tarjoaa vakuutetuille, tällainen vakuutustoiminta olisi jätettävä mainitun direktiivin soveltamisalan ulkopuolelle, kunnes enempi yhteensovittaminen on toteutettu, mainitun direktiivin 7 artiklan 2 kohdan c alakohdassa säädetään, että siihen asti "kunnes neljän vuoden kuluessa tämän direktiivin tiedoksi antamisesta enempi yhteensovittaminen on toteutettu, Saksan liittotasavalta saa pitää voimassa säännöksen, jolla kielletään harjoittamasta sen alueella samanaikaisesti sairausvakuutusliikettä, luotto- ja takausvakuutusliikettä tai vakuutusliikettä, joka koskee oikeusturvavakuutusta, joko yhdessä tai yhdistettyinä muihin vakuutusluokkiin"; tästä seuraa, että asioimistojen ja sivukonttoreiden perustamiselle on olemassa esteitä; tällä direktiivillä on tarkoitus korjata tilanne, vakuutettujen henkilöiden edut ovat takausvakuutuksen osalta riittävästi turvatut mainitulla direktiivillä; kielto, joka estää harjoittamasta Saksan liittotasavallassa samanaikaisesti takausvakuutusliikettä ja muihin vakuutusluokkiin kuuluvaa vakuutusliikettä, olisi kumottava, vakuutusliikettä harjoittavat yritykset, joiden luottovakuutusliike muodostaa vähäistä suuremman osuuden niiden kokonaisvakuutusliikkeestä, tarvitsevat tasoitusvastuun, joka ei ole osa yrityksen solvenssimarginaalia; vastuun suuruus olisi laskettava tässä direktiivissä säädettyjen toisiaan vastaavien menetelmien mukaan. ottaen huomioon luottovakuutustoimintaan liittyvien luottovakuutuskorvausten jaksoittainen luonne, luottovakuutustoimintaa olisi, keskimääräisen korvausmenorasitteen laskemiseksi siten kuin direktiivin 73/239/ETY 16 artiklan 2 kohdassa tarkoitetaan, käsiteltävä samoin perustein kuin myrskyn, raesateen ja hallan aiheuttamia riskejä koskevaa vakuutustoimintaa, luottovakuutuksessa riskien luonne on sellainen, että luottovakuutusliikettä harjoittavien yritysten olisi perustettava suurempi takuurahasto kuin se, josta mainitussa direktiivissä nyt säädetään, niille yrityksille, joilta edellytetään edellä mainitun velvoitteen noudattamista, olisi myönnettävä riittävän pituinen määräaika, on tarpeetonta määrätä tätä velvoitetta yrityksille, joiden luottovakuutusliike ei ole tiettyä määrää suurempi, ja ottaen huomioon tämän direktiivin luottovakuutusta koskevat säännökset, Saksan liittotasavallan ylläpitämä kielto, jolla estetään harjoittamasta samanaikaisesti luottovakuutusta ja muihin vakuutusluokkiin kuuluvaa vakuutusliikettä, ei ole enää perusteltu ja olisi tämän vuoksi kumottava, ON ANTANUT TÄMÄN DIREKTIIVIN: 1 artikla Muutetaan neuvoston direktiiviä 73/239/ETY seuraavasti: 1. Korvataan 2 artiklan 2 kohdan d alakohta seuraavasti: "d) vientiluottovakuutustoimintaa, joka tapahtuu valtion laskuun tai valtion takaamana tai jossa valtio on vakuutuksenantajana siihen asti, kunnes enempi yhteensovittaminen on toteutettu". 2. Poistetaan 7 artiklan 2 kohdan c alakohdan toisesta alakohdasta sanat "luotto- ja takausvakuutus". 3. Lisätään artikla seuraavasti: "15 a artikla 1. Jäsenvaltioiden on vaadittava, että sen alueelle sijoittautuneet yritykset, jotka vakuuttavat liitteessä olevan A kohdan 14 luokkaan kuuluvia riskejä, "luottovakuutus" perustavat tasoitusvastuun, jota käytetään tasaamaan kyseisessä luokassa tilikauden aikana mahdollisesti syntyvä tekninen alijäämä tai keskimääräistä korkeampi vahinkosuhde. 2. Tasoitusvastuun suuruus on laskettava kunkin jäsenvaltion säännösten mukaisesti noudattaen yhtä liitteessä olevassa D kohdassa määritellyistä neljästä menetelmästä, joita on pidettävä toisiaan vastaavina. 3. Solvenssimarginaalin suuruutta laskettaessa tasoitusvastuun määrä on jätettävä huomioon ottamatta liitteessä olevassa D kohdassa määriteltyjen menetelmien mukaisesti laskettuun määrään saakka. 4. Jäsenvaltiot voivat vapauttaa laitokset velvoitteesta perustaa luottovakuutustoimintaansa varten tasoitusvastuu, mikäli luottovakuutustoiminnan vakuutusmaksu- tai osuussaamisten määrä on vähemmän kuin 4 prosenttia laitosten vakuutusmaksu- ja osuussaamisten kokonaismäärästä ja vähemmän kuin 2 500 000 ECUa." 4. Korvataan 16 artiklan 2 kohdan toinen virke seuraavasti: "Jos kuitenkin kyseessä on yritys, joka pääasiallisesti vakuuttaa vain luotto-, myrsky-, raesade- tai hallariskejä, on seitsemää viimeistä tilikautta pidettävä keskimääräisen korvausmenorasitteen vertailujaksona." 5. Korvataan 17 artiklan 2 kohdan a alakohdan ensimmäinen luetelmakohta seuraavasti: "- 1 400 000 ECUa siinä tapauksessa, että kaikki tai jotkut liitteessä olevassa A kohdassa mainittuun luokkaan 14 kuuluvista riskeistä katetaan. Tätä säännöstä on sovellettava jokaiseen yritykseen, jonka vuotuinen vakuutusmaksu- tai osuussaamisten määrä kyseisessä luokassa on kunakin kolmena viimeisenä tilikautena ollut suurempi kuin 2 500 000 ECUa tai 4 prosenttia yrityksen vakuutusmaksu- tai osuussaamisten kokonaismäärästä; - 400 000 ECUa siinä tapauksessa, että kaikki tai jotkut liitteessä olevassa A kohdassa mainittuihin luokkiin 10, 11, 12, 13 ja 15 sekä, milloin 1 luetelmakohtaa ei sovelleta, 14 kuuluvista riskeistä katetaan". 6. Lisätään 17 artiklan 2 kohtaan alakohta seuraavasti: "d) Jos luottovakuutusliikettä harjoittavaa yritystä vaaditaan korottamaan a alakohdan ensimmäisessä luetelmakohdassa tarkoitetun rahaston suuruus 1 400 000 ECUuun, asianomaisen jäsenvaltion on myönnettävä kyseiselle yritykselle: - kolme vuotta aikaa rahaston korottamiseksi 1 000 000 ECUun; - viisi vuotta aikaa rahaston korottamiseksi 1 200 000 ECUun; - seitsemän vuotta aikaa rahaston korottamiseksi 1 400 000 ECUun. Nämä määräajat on laskettava alkavaksi siitä päivästä, jolloin a alakohdan ensimmäisessä luetelmakohdassa tarkoitetut edellytykset täyttyvät." 7. Lisätään 19 artiklaan seuraavaa: "1 a. Yrityksen on annettava valvontaviranomaiselle mahdollisuus tutustua luottovakuutusta koskevaan kirjanpitoon, josta ilmenee sekä tekniset tulokset että kyseiseen vakuutustoimintaan liittyvä vakuutustekninen vastuuvelka." 8. Lisätään tämän direktiivin liitteeseen sisältyvä D kohta liitteeseen. 2 artikla Jäsenvaltioiden on toteutettava tämän direktiivin noudattamisen edellyttämät toimenpiteet 1 päivään tammikuuta 1990 mennessä. Niiden on ilmoitettava tästä komissiolle viipymättä. Jäsenvaltioiden on sovellettava näitä toimenpiteitä viimeistään 1 päivästä heinäkuuta 1990 alkaen. 3 artikla Kun tämä direktiivi on annettu tiedoksi (6), jäsenvaltioiden on toimitettava tässä direktiivissä tarkoitetuista kysymyksistä antamansa keskeiset kansalliset säännökset kirjallisina komissiolle. 4 artikla Tämä direktiivi on osoitettu kaikille jäsenvaltioille. Tehty Luxemburgissa 22 päivänä kesäkuuta 1987. Neuvoston puolesta Puheenjohtaja L. TINDEMANS (1) EYVL N:o C 245, 29.9.1979, s. 7 ja EYVL N:o C 5, 7.1.1983, s. 2 (2) EYVL N:o C 291, 10.11.1980, s. 70 (3) EYVL N:o C 146, 16.6.1980, s. 6 (4) EYVL N:o L 228, 16.8.1973, s. 3 (5) EYVL N:o L 189, 13.7.1976, s. 13 (6) Tämä direktiivi on annettu tiedoksi jäsenvaltioille 25 päivänä kesäkuuta 1987. LIITE D Luottovakuutusta koskevan luokan tasoitusvastuun laskentamenetelmä Menetelmä N:o 1 1. Yrityksen on perustettava A kohdassa mainittuun vakuutusluokkaan 14, jäljempänä "luottovakuutus", kuuluvia riskejä varten tasoitusvastuu, jota käytetään tasaamaan kyseisessä luokassa tilikauden aikana mahdollisesti syntyvä tekninen alijäämä. 2. Tasoitusvastuuseen on kunakin tilikautena siirrettävä 75 prosenttia luottovakuutustoiminnassa mahdollisesti syntyvästä teknisestä ylijäämästä kuitenkin enintään 12 prosenttia nettovakuutusmaksuista tai -osuuksista, kunnes vastuun suuruus on 150 prosenttia viiden edellisen tilivuoden aikana saatujen nettovakuutusmaksujen tai -osuuksien korkeimmasta vuotuisesta määrästä. Menetelmä N:o 2 1. Yrityksen on perustettava A kohdassa mainittuun vakuutusluokkaan 14, jäljempänä "luottovakuutus", kuuluvia riskejä varten tasoitusvastuu, jota käytetään tasaamaan kyseisessä luokassa tilikauden aikana mahdollisesti syntyvä tekninen alijäämä. 2. Tasoitusvastuun vähimmäismäärän on oltava 134 prosenttia viiden edellisen tilikauden aikana vuosittain saatujen vakuutusmaksujen tai osuuksien keskiarvosta sen jälkeen, kun niistä on vähennetty menevä jälleenvakuutus ja siihen on lisätty tuleva jälleenvakuutus. 3. Tasoitusvastuuseen on kunakin perättäisenä tilikautena siirrettävä 75 prosenttia kyseisessä luokassa mahdollisesti syntyvästä teknisestä ylijäämästä, kunnes vastuu on vähintään samansuuruinen kuin 2 kohdan mukaan laskettu vähimmäismäärä. 4. Jäsenvaltiot voivat laatia erityissääntöjä tässä direktiivissä määrätyt vähimmäissummat ylittävän vastuun määrän ja/tai vuosittain tehtävän siirron määrän laskemiseksi. Menetelmä N:o 3 1. Edellä A kohdassa mainittua vakuutusluokkaa 14 varten, jäljempänä "luottovakuutus", on muodostettava tasoitusvastuu, jolla tasataan kyseisessä vakuutusluokassa tilikauden aikana mahdollisesti syntyvä keskimääräistä korkeampi vahinkosuhde. 2. Tasoitusvastuun määrä on laskettava seuraavan menetelmän mukaan: Kaikkien laskelmien on perustuttava vakuutuksenantajan omalla vastuulla olevaan liikkeen tuloihin ja menoihin. Tasoitusvastuuseen on siirrettävä kunakin tilikautena mahdollisesti syntyvää korvausvajausta vastaava määrä, kunnes vastuu on saavuttanut vaaditun suuruuden tai se on palautettu vaaditun suuruiseksi. Korvausvajaus on katsottava syntyneeksi, jos tilikauden vahinkosuhde on alhaisempi kuin vertailujakson keskimääräinen vahinkosuhde. Korvausvajausta vastaava määrä saadaan kertomalla kyseisten kahden vahinkosuhteen välinen erotus tilikauden aikana saaduilla vakuutusmaksutuotoilla. Tasoitusvastuun määrän on oltava kuusinkertainen verrattuna vertailujakson vahinkosuhteiden hajontaan keskimääräisestä vahinkosuhteesta, kerrottuna tilikauden aikana saaduilla vakuutusmaksutuotoilla. Jos korvausten määrä on jonakin tilikautena tavanomaista suurempi, tasoitusvastuusta on otettava ylitystä vastaava summa. Korvausten määrää on pidettävä tavanomaista suurempana, jos tilikauden vahinkosuhde on korkeampi kuin keskimääräinen vahinkosuhde. Ylitystä vastaava summa saadaan kertomalla kyseisen kahden vahinkosuhteen välinen erotus tilikauden aikana saaduilla vakuutusmaksutuotoilla. Korvausten määrästä riippumatta tasoitusvastuuseen on kunakin tilikautena ensin siirrettävä 3,5 prosenttia vastuun vaaditusta määrästä, kunnes vastuu on saavuttanut vaaditun suuruuden tai se on palautettu vaaditun suuruiseksi. Vertailujakson pituuden on oltava vähintään 15 vuotta ja enintään 30 vuotta. Tasoitusvastuuta ei tarvitse muodostaa, jos vertailujakson aikana korvausten määrä ei ole ylittänyt vakuutusmaksutuottoja. Tasoitusvastuun vaadittua määrää ja vastuusta otettavan summan suuruutta voidaan alentaa, jos vertailujakson keskimääräinen vahinkosuhde osoittaa yhdessä kulusuhteen kanssa, että vakuutusmaksuihin sisältyy turvallisuusmarginaali. Menetelmä N:o 4 1. Edellä A kohdassa mainittua 14 luokkaa varten, jäljempänä "luottovakuutus", on muodostettava tasoitusvastuu, jota käytetään tasaamaan kyseisessä vakuutusluokassa tilikauden aikana mahdollisesti syntyvä keskimääräistä korkeampi vahinkosuhde. 2. Tasoitusvastuun määrä on laskettava seuraavan menetelmän mukaan: Kaikkien laskelmien on perustuttava vakuutuksenantajan omalla vastuulla olevaan liikkeen tuloihin ja menoihin. Tasoitusvastuuseen on siirrettävä kunakin tilikautena mahdollisesti syntyvää korvausvajausta vastaava summa, kunnes vastuu on vaaditun enimmäismäärän suuruinen. Korvausvajaus on katsottava syntyneeksi, jos tilikauden vahinkosuhde on alhaisempi kuin vertailujakson keskimääräinen vahinkosuhde. Korvausvajausta vastaava summa saadaan kertomalla kyseisen kahden suhteen välinen erotus tilikauden aikana saaduilla vakuutusmaksutuotoilla. Tasoitusvastuun vaaditun enimmäismäärän on oltava kuusinkertainen verrattuna vertailujakson vahinkosuhteiden hajontaan keskimääräisestä vahinkosuhteesta, kerrottuna tilikauden aikana saaduilla vakuutusmaksutuotoilla. Jos korvausten määrä on jonakin tilikautena tavanomaista suurempi, tasoitusvastuusta on otettava ylitystä vastaava summa, kunnes vastuu on vaaditun vähimmäismäärän suuruinen. Korvausten määrää on pidettävä tavanomaista suurempana, jos tilikauden aikana vahinkosuhde on korkeampi kuin keskimääräinen vahinkosuhde. Ylitystä vastaava summa saadaan kertomalla kyseisten kahden vahinkosuhteen välinen erotus tilikauden aikana saaduilla vakuutusmaksutuotoilla. Tasoitusvastuun vähimmäismäärän on oltava kolminkertainen verrattuna vertailujakson vahinkosuhteiden hajontaan keskimääräisestä vahinkosuhteesta, kerrottuna tilikauden aikana saaduilla vakuutusmaksutuotoilla. Vertailujakson pituuden on oltava vähintään 15 vuotta ja enintään 30 vuotta. Tasoitusvastuuta ei tarvitse muodostaa, jos minään vuonna vertailujakson aikana korvausten määrä ei ole ylittänyt vakuutusmaksutuottoja. Tasoitusvastuun vaadittuja enimmäis- ja vähimmäismääriä sekä siihen siirrettävän tai siitä otettavan summan suuruutta voidaan alentaa, jos vertailujakson keskimääräinen vahinkosuhde osoittaa yhdessä kulusuhteen kanssa, että vakuutusmaksuihin sisältyy turvallisuusmarginaali ja että tämä turvallisuusmarginaali on yli puolitoistakertainen vertailujakson vahinkosuhteiden hajontaan verrattuna. Tällaisessa tapauksessa kyseiset määrät on kerrottava puolitoistakertaisen hajonnan ja turvallisuusmarginaalin osamäärällä.