FI Euroopan unionin virallinen lehti C 447/6

KOMISSION PÄÄTÖS,

annettu 12 päivänä joulukuuta 2014,

tiedon antamisesta kolmannelle maalle, jonka komissio katsoo mahdollisesti yhteistyöhön osallistumattomaksi kolmanneksi maaksi laittoman, ilmoittamattoman ja sääntelemättömän kalastuksen ehkäisemistä, estämistä ja poistamista koskevasta yhteisön järjestelmästä annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1005/2008 mukaisesti

(2014/C 447/09)

EUROOPAN KOMISSIO, joka

ottaa huomioon Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen,

ottaa huomioon laittoman, ilmoittamattoman ja sääntelemättömän kalastuksen ehkäisemistä, estämistä ja poistamista koskevasta yhteisön järjestelmästä, asetusten (ETY) N:o 2847/93, (EY) N:o 1936/2001 ja (EY) N:o 601/2004 muuttamisesta sekä asetusten (EY) N:o 1093/94 ja (EY) N:o 1447/1999 kumoamisesta 29 päivänä syyskuuta 2008 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1005/2008 (1) ja erityisesti sen 32 artiklan,

sekä katsoo seuraavaa:

1. JOHDANTO

(1) Asetuksella (EY) N:o 1005/2008, jäljempänä ’LIS-asetus’, perustetaan laittoman, ilmoittamattoman ja sääntelemättömän kalastuksen ehkäisemistä, estämistä ja poistamista koskeva unionin järjestelmä.

(2) LIS-asetuksen VI luvussa säädetään menettelystä yhteistyöhön osallistumattomien kolmansien maiden yksilöimiseksi, toimenpiteistä kyseisiin maihin nähden, kyseisiä maita koskevan luettelon laatimisesta, luettelosta poistamisesta, luettelon julkisuudesta sekä kiireellisistä toimenpiteistä.

(3) LIS-asetuksen 32 artiklan mukaisesti komission tehtävänä on ilmoittaa kolmansille maille mahdollisuudesta, että ne todetaan yhteistyöhön osallistumattomiksi maiksi. Tällainen ilmoitus on luonteeltaan alustava. Ilmoituksen on perustuttava LIS-asetuksen 31 artiklassa säädettyihin arviointiperusteisiin. Komission olisi toteutettava asianomaisiin kolmansiin maihin nähden myös kaikki LIS-asetuksen 32 artiklassa säädetyt toimenpiteet. Komission on liitettävä ilmoitukseen erityisesti tiedot tällaisen toteamisen perusteena olevista olennaisista tosiseikoista ja huomioista sekä kyseisten maiden mahdollisuudesta vastata ja esittää todisteita toteamisen kiistämiseksi tai tapauksen mukaan tilanteen parantamiseksi laaditusta toimintasuunnitelmasta ja tilanteen korjaamiseksi toteutetuista toimenpiteistä. Komission olisi annettava asianomaisille kolmansille maille riittävästi aikaa vastata ilmoitukseen sekä kohtuullinen aika tilanteen korjaamiseen.

(4) LIS-asetuksen 31 artiklan mukaisesti komission tehtävänä on yksilöidä ne kolmannet maat, joiden se ei katso osallistuvan LIS-kalastuksen torjuntaa koskevaan yhteistyöhön. Kolmas maa olisi todettava yhteistyöhön osallistumattomaksi, jos se laiminlyö sille lippu-, satama-, ranta- tai markkinavaltiona kansainvälisen oikeuden mukaan kuuluvat LIS-kalastuksen ehkäisemistä, estämistä ja poistamista koskevat velvoitteet.

(5) Yhteistyöhön osallistumattomaksi kolmanneksi maaksi toteamisen olisi perustuttava kaikkien LIS-asetuksen 31 artiklan 2 kohdassa säädettyjen tietojen tarkasteluun.

(6) LIS-asetuksen 33 artiklan mukaisesti neuvoston tehtävänä on laatia luettelo yhteistyöhön osallistumattomista kolmansista maista. Kyseisiin maihin sovelletaan muun muassa LIS-asetuksen 38 artiklassa säädettyjä toimenpiteitä.

(7) LIS-asetuksen 20 artiklan 1 kohdan mukaisesti lippuvaltioina olevien kolmansien maiden varmentamat saalistodistukset hyväksytään sillä edellytyksellä, että maat ilmoittavat komissiolle järjestelyistään niiden lakien ja asetusten sekä säilyttämis- ja hoitotoimenpiteiden soveltamiseksi, valvomiseksi ja täytäntöönpanemiseksi, joita kyseisten kolmansien maiden kalastusalusten on noudatettava.

(8) LIS-asetuksen 20 artiklan 4 kohdan mukaan komissio tekee hallinnollista yhteistyötä kolmansien maiden kanssa aloilla, jotka liittyvät kyseisen asetuksen täytäntöönpanoon.

2. MENETTELY SALOMONSAARTEN SUHTEEN

(9) Komissio hyväksyi LIS-asetuksen 20 artiklan mukaisesti Salomonsaarten lippuvaltiona tekemän ilmoituksen 1 päivänä tammikuuta 2010.

(10) LIS-asetuksen 20 artiklan 4 kohdassa tarkoitetun hallinnollisen yhteistyön puitteissa komissio kävi 11–14 päivänä helmikuuta 2014 Salomonsaarilla Euroopan kalastuksenvalvontaviraston tuella.

(11) Tarkastuskäynnillä pyrittiin todentamaan tiedot, jotka liittyivät Salomonsaarten järjestelyihin niiden lakien ja asetusten sekä säilyttämis- ja hoitotoimenpiteiden soveltamiseksi, valvomiseksi ja täytäntöönpanemiseksi, joita sen kalastusalusten on noudatettava, sekä toimenpiteisiin, joita Salomonsaaret on toteuttanut täyttääkseen LIS-kalastuksen torjuntaa koskevat velvoitteensa ja noudattaakseen vaatimuksia ja seikkoja, jotka liittyvät unionin saalistodistusjärjestelmän täytäntöönpanoon.

(12) Tarkastuskäynnin loppuraportti lähetettiin Salomonsaarille 28 päivänä helmikuuta 2014.

(13) Salomonsaarten alustavat huomautukset loppuraportista saatiin 6 päivänä toukokuuta 2014 ja 20 päivänä toukokuuta 2014. Virallinen vastaus oikeudellista ja hallinnollista kehystä koskeviin havaintoihin toimitettiin 1 päivänä lokakuuta 2014 ja 6 päivänä lokakuuta 2014.

(14) Salomonsaaret toimitti komission 19 päivänä maaliskuuta 2014 esittämän pyynnön perusteella 28 päivänä maaliskuuta 2014 ja 7 päivänä kesäkuuta 2014 lisätietoja unionin saalistodistusjärjestelmän soveltamisesta.

(15) Salomonsaarten ja komission välillä pidettiin kokous 20 päivänä toukokuuta 2014.

(16) Salomonsaaret on Länsi- ja Keski-Tyynenmeren kalastuskomission (WCPFC) jäsen. Salomonsaaret on ratifioinut vuonna 1982 tehdyn Yhdistyneiden Kansakuntien merioikeusyleissopimuksen sekä vuonna 1995 tehdyn Yhdistyneiden Kansakuntien sopimuksen hajallaan olevien kalakantojen ja laajasti vaeltavien kalakantojen säilyttämistä ja hoitoa koskevien 10 päivänä joulukuuta 1982 tehdyn Yhdistyneiden Kansakuntien merioikeusyleissopimuksen määräysten täytäntöönpanosta (YK:n kalakantasopimus). Se on Eteläisen Tyynenmeren alueellisen foorumin kalastusjärjestöä koskevan yleissopimuksen (2) sekä yhteisesti tärkeiden kalavarojen hoitamiseksi tehtävää yhteistyötä koskevan Naurun sopimuksen (3) osapuoli.

(17) Arvioidakseen, miten Salomonsaaret on täyttänyt johdanto-osan 16 kappaleessa tarkoitetuissa kansainvälisissä sopimuksissa määrätyt sekä 16 kappaleessa tarkoitetuissa alueellisissa kalastuksenhoitojärjestöissä vahvistetut kansainväliset velvoitteensa lippu-, satama-, ranta- tai markkinavaltiona, komissio hankki ja analysoi kaikki arviointia varten tarpeellisiksi katsomansa tiedot.

(18) Komissio käytti myös käytettävissä olevasta WCPFC:n julkaisemasta aineistosta johdettuja tietoja sekä julkisesti saatavilla olevia tietoja.

3. SALOMONSAARTEN TOTEAMINEN MAHDOLLISESTI YHTEISTYÖHÖN OSALLISTUMATTOMAKSI KOLMANNEKSI MAAKSI

(19) Komissio analysoi LIS-asetuksen 31 artiklan 3 kohdan mukaisesti Salomonsaarten velvollisuuksia lippu-, satama-, ranta- tai markkinavaltiona. Tarkastelua varten komissio otti huomioon LIS-asetuksen 31 artiklan 4–7 kohdassa luetellut arviointiperusteet.

3.1 LIS-alusten ja LIS-kauppavirtojen toistuvuus (LIS-asetuksen 31 artiklan 4 kohta)

(20) Salomonsaarten lipun alla purjehtivien alusten osalta todetaan, että alueellisten kalastuksenhoitojärjestöjen alusluetteloista saatujen tietojen perusteella aluksia ei mainita tilapäisissä tai lopullisissa LIS-luetteloissa ja että Salomonsaarten lipun alla aiemmin purjehtineista aluksista ei ole näyttöä, jonka perusteella komissio voisi analysoida Salomonsaarten toimintaa toistuvan LIS-kalastustoiminnan suhteen LIS-asetuksen 31 artiklan 4 kohdan a alakohdan mukaisesti.

(21) Komissio myös tarkasteli LIS-asetuksen 31 artiklan 4 kohdan b alakohdan mukaisesti toimenpiteitä, joita Salomonsaaret on toteuttanut estääkseen LIS-kalastuksesta peräisin olevien kalastustuotteiden pääsyn markkinoilleen.

(22) Kaikkia käytettävissään olleita tietoja arvioituaan komissio katsoo, ettei Salomonsaaret voi taata, etteivät Salomonsaarille tai sinne sijoittautuneisiin jalostuslaitoksiin tulevat kalastustuotteet ole peräsin LIS-kalastuksesta. Tämä johtuu järjestelmää koskevista puutteista, sillä Salomonsaarten viranomaisten mahdollisuuksia jäljittää saaliit heikentää se, ettei käytettävissä ole virallisia tietoja saaliina puretusta, maahan tuodusta ja/tai jalostetusta kalasta. Tärkeimmät seikat, joihin komissio perusti arvionsa, esitetään tiivistetysti johdanto-osan 23–39 kappaleessa.

(23) Salomonsaarten lainkäyttövaltaan kuuluvilla vesillä kalastusta eivät harjoita pääasiassa Salomonsaarten lipun alla purjehtivat alukset vaan vieraan lipun alla purjehtivat alukset, jotka joissakin tapauksissa käyttävät paikallisia satamia. Vuonna 2013 pidetyn WCPFC:n tieteellisen komitean yhdeksännen istunnon raportissa (4) Salomonsaaret ilmoittaa, että vuonna 2012 Salomonsaarten vesillä toimi kaikkiaan 434 alusta (214 kurenuotta-alusta, 200 pitkäsiima-alusta ja 20 vapapyydysalusta). Niistä ainoastaan kuusi kurenuotta-alusta, kaksi pitkäsiima-alusta ja kaksi vapapyydysalusta purjehti Salomonsaarten lipun alla. Komission helmikuussa 2014 tekemän tarkastuskäynnin aikana Salomonsaaret vahvisti, että 401 teollista kalastusta harjoittavaa alusta oli saanut kalastuslisenssin Salomonsaarten vesille. Lisenssin saaneiden alusten vähennys vuoteen 2012 verrattuna johtuu siitä, että vuokrasopimuksen nojalla toimiville aluksille on myönnetty vähemmän lisenssejä. Viiden paikallisen yrityksen vuokraamana toimii kuitenkin vielä 143 pitkäsiima-alusta ja kaksi kurenuotta-alusta. Jo laivaston koko osoittaa, että tarvitaan toimenpiteitä, joilla varmistetaan, ettei Salomonsaarten markkinoille pääse LIS-kalastuksesta peräisin olevia kalastustuotteita.

(24) Salomonsaarten marraskuussa 2013 toimittaman tonnikalan hoito- ja kehityssuunnitelman luonnoksen mukaan Salomonsaarten talousvyöhykkeellä vuonna 2012 saatujen saaliiden kokonaismäärä oli 93 000 tonnia. Se oli noin puolet edellisten vuosien saaliista (vuoden 2010 saalis oli 185 000 tonnia ja vuoden 2011 saalis 177 000 tonnia).

(25) Tonnikalan jalostusteollisuus on nyt laajenemassa Salomonsaarilla. Ulkomaisilla sijoittajilla on useita hankkeita, jotka koskevat uusien laitosten perustamista yhteisyrityksenä Salomonsaarten kanssa. Sen vuoksi komissio analysoi tuotannonalan toimintoja ja niiden mahdollista vaikutusta LIS-kalastuksesta peräisin olevien kalastustuotteiden pääsyyn Salomonsaarten markkinoille.

(26) Kansainvälisessä toimintasuunnitelmassa laittoman, ilmoittamattoman ja sääntelemättömän kalastuksen ehkäisemiseksi, vastustamiseksi ja poistamiseksi (5) annetaan ohjeita kansainvälisellä tasolla sovituista markkinatoimenpiteistä, jotka tukevat LIS-kalastuksella saatujen kalan ja kalatuotteiden kaupan vähentämistä tai lopettamista. Toimintasuunnitelman 71 kohdassa esitetään, että valtiot toteuttaisivat toimia markkinoidensa läpinäkyvyyden parantamiseksi, jotta kalan ja kalatuotteiden jäljittäminen olisi mahdollista. Vastuullista kalataloutta koskevissa YK:n elintarvike- ja maatalousjärjestön (FAO) toimintaohjeissa, erityisesti 11 artiklassa, kuvataan hyviä käytäntöjä pyynnin jälkeistä käsittelyä ja vastuullista kansainvälistä kauppaa varten. Toimintaohjeiden (6) 11 artiklan 1 kohdan 11 alakohdassa kehotetaan valtioita parantamaan kalan ja kalatuotteiden alkuperän tunnistamista ja näin varmistamaan, että kalan ja kalatuotteiden kansainvälinen ja kotimaan kauppa on kestävien säilyttämis- ja hoitokäytäntöjen mukaista.

(27) Salomonsaarille helmikuussa 2014 tekemänsä tarkastuskäynnin yhteydessä komissio tapasi unioniin tuotteita vievästä tonnikalan jalostuslaitoksesta vastaavan toimijan.

(28) Kyseisen talouden toimijan mukaan sen jalostuslaitoksessa unionin markkinoita varten tuotettuihin keitettyihin tonnikalafileisiin ja tonnikalahiutaleisiin käytetään aina Salomonsaarten lipun alla purjehtivien kurenuotta-alusten toimittamaa kalaa. Muu kala on peräisin pitkäsiima-aluksilta, ja se viedään pääasiassa Yhdysvaltoihin ja alueen markkinoille (Fidžille, Vanuatuun, Papua-Uuteen-Guineaan). Jalostuslaitoksen raaka-aine on siis täysin kotimaista, yritys ei tuo raaka-aineitaan. Tässä yhteydessä on kuitenkin korostettava, että toimivaltaisten viranomaisten käsityksen mukaan kaikkien Salomonsaarten talousvyöhykkeellä saatujen saaliiden katsotaan olevan peräisin Salomonsaarilta aluksen lippuvaltiosta riippumatta, mikä on vastoin EU:n voimassa olevaan lainsäädäntöön (7) sisältyvien alkuperäsääntöjen perussääntöjä. Oli myös ilmeistä, etteivät Salomonsaarten viranomaiset ole ottaneet käyttöön erityistoimenpiteitä kalaraaka-aineen alkuperän valvomiseksi, eikä todettu olevan toimenpiteitä, joilla valvottaisiin LIS-kalastuksesta peräisin olevien kalatuotteiden pääsyä Salomonsaarille. Tältä osin on vaarana, että jalostusteollisuuteen tulee raaka-ainetta ilman riittävää tuotteiden jäljitettävyyden valvontaa sellaisilta kalastusaluksilta, jotka purjehtivat jonkin muun maan kuin Salomonsaarten lipun alla. Nämä voivat olla maita, joista vienti unioniin ei ole LIS-asetuksen mukaan sallittua.

(29) Komissio tapasi käyntinsä aikana myös muita toimijoita. Se pyrki tarkastamaan perusperiaatteet ja toimintamallit, joita toimijat soveltavat kalastustuotteiden kauppavirtojen jäljitettävyyteen verkosta lautaselle. Toimijat eivät kyenneet vastaamaan selvästi kysymyksiin, jotka koskivat jäljitettävyysketjua ja myytyjen ja jalostettujen määrien vahvistamista. Jalostuslaitoksille Salomonsaarilla ja muissa kolmansissa maissa myydyn raaka-aineen osalta jalostuslaitokset tukeutuvat täysin asiakkailtaan saamiinsa painoarvioihin ja kauppalaskuihin eivätkä tee tuotteille muita tarkastuksia. Todellista valvontaa tai tarkastusta ei suoriteta missään vaiheessa. Jalostuslaitosyrittäjä antaa kullekin raaka-aine-erälle vastaanoton yhteydessä koodin, mutta jälkeenpäin tuotetta ei seurata järjestelmällisesti koko jalostusketjun läpi eikä lopputuotteen ja vastaavan saaliin välille voida vahvistaa luotettavaa yhteyttä.

(30) Lisäksi todettiin, että tullivirkailijoiden tiedot ovat Salomonsaarilla hyvin perustasoa. Tullivirkailijat luottavat toimijoiden vienti-ilmoituksessa antamiin tietoihin tarkastamatta määriä sen enempää, eikä käytössä ole jäljitettävyysjärjestelmää, jolla lähetys ja tulli-ilmoitus voitaisiin yhdistää toisiinsa. Näin viranomaisilla ei ole järjestelmää, jolla valvottaisiin kalastustuotteiden jalostuksessa käytettyä raaka-ainetta, eivätkä ne kykene liittämään Salomonsaarten markkinoilla olevaa raaka-ainetta ja maasta vietyjä kalastustuotteita toisiinsa.

(31) Mitä tulee käytettävissä oleviin jäljitettävyyden varmistaviin järjestelmiin, komissio katsoi, ettei Salomonsaaret kyennyt takaamaan purettujen saaliiden järjestelmällistä valvontaa. Vaikka paikalliset viranomaiset totesivat, että valvonta kattoi kahdessa nimetyssä satamassa puretut saaliit sataprosenttisesti, ne eivät kyenneet osoittamaan, miten tarkastajia käytettiin tämän kattavuuden varmistamiseksi. Komissio totesi, että ainoastaan yksi tarkastaja oli sijoitettu satamaan, jossa saalis useimmiten puretaan, kun taas muiden tarkastajien oli siirryttävä toiseen satamaan (ei sijaitse pääsaarella, jolla viranomaisten hallinnollinen toimipaikka ja resurssit ovat) joka kerta sen jälkeen, kun saalis on purettu. Salomonsaaret myönsi, että sen on tarpeen tehostaa valvonta- ja seurantajärjestelmäänsä, erityisesti kalastustuotteiden jäljitettävyysjärjestelmää, ottaa käyttöön saaliiden purkamisilmoitukset ja järjestelmälliset tarkastukset sekä lisätä yhteistyötä tulliviranomaisten kanssa.

(32) Salomonsaarten viranomaisten unioniin vientiä varten varmentamien saalistodistusten perusteellisessa tarkastelussa ilmeni joukko varmennusmenettelyyn liittyviä puutteita. Komission helmikuussa 2014 tekemä tarkastuskäynti vahvisti tämän analyysin. Erityisesti katsottiin, ettei saalistodistuksissa annettavia tietoja tarkasteta järjestelmällisesti. Käytössä ei ollut jäljitettävyysjärjestelmää, ja saalistodistuksessa ilmoitetut määrät vahvisti asianomainen toimija. Toimivaltaisten viranomaisten oli luotettava täysin näihin tietoihin. Saalistodistukset jalostettujen tuotteiden suoraa tuontia varten varmennetaan systemaattisesti vasta sen jälkeen, kun lähetys on jo lähtenyt Salomonsaarilta. Salomonsaaret ei voi taata niiden tuotteiden valvontaa tai jäljitettävyyttä, joita se ei ole koskaan tarkastanut fyysisesti.

(33) Lisäksi ainoalla todistuksia varmentavalla virkailijalla ei ole suoraa pääsyä valvontatietoihin kuten alusten seurantajärjestelmään (VMS), lisenssitietoihin tai kalastuspäiväkirjoihin. Jos ennen varmennusta halutaan tehdä tarkastuksia tai ristiintarkistuksia, on soitettava kalastuksesta ja meriluonnonvaroista vastaavaan ministeriöön, jonne asiaa koskevat tiedot on keskitetty. Tällaisista tarkastuksista ei ollut käytettävissä dokumentoituja tietoja.

(34) Se, että varmennus tehdään harvaa poikkeusta lukuun ottamatta systemaattisesti samana päivänä kuin vienti-ilmoitus, osoittaa, että tarkastuksia ja tietojen ristiintarkistuksia tehdään ennen varmennusta vain vähän, jos lainkaan. Mitään tietoja ei ristiintarkistuksista ainakaan toimitettu.

(35) Lisäksi saalistodistuksissa havaittiin seuraavia puutteita: epäjohdonmukainen numerointijärjestelmä, riittämättömät tiedot säilyttämis- ja hoitotoimenpiteistä, pyyntialuetta koskevat virheet sekä päivämääriä koskevat huomattavat epäjohdonmukaisuudet kuten että varmennuspäiväksi on ilmoitettu vienti-ilmoituksen päivää aikaisempi päivä tai purkamispäiväksi on ilmoitettu pyyntipäivää aikaisempi päivä. Tällaiset perustavanlaatuiset virheet asettavat kyseenalaiseksi koko varmennusmenettelyn uskottavuuden.

(36) Komissio havaitsi myös tapauksia, joissa ei ollut lainkaan tietoja kalan purkamisista (ei purkamisilmoituksia) ja Salomonsaaret oli käyttänyt määrien ilmoittamiseen saalistodistuksissa purkamistietojen sijasta satamassa tapahtuvaa jälleenlaivausta koskevan luvan tietoja. Todettiin myös, että toimijat käyttävät saalistodistusten pohjia, joihin on esitäytetty tiedot aluksista, lajeista, tuotekoodeista jne. Joissakin tapauksissa oli varmennettu saalistodistuksia, joissa oli isosilmätonnikalan tai keltaevätonnikalan kohdalla tyhjä rivi eikä ilmoitusta määrästä. Tämä jättää mahdollisuuden saalistodistuksen muokkaamiseen varmennuksen jälkeen.

(37) Lisäksi todettiin useita tapauksia, joissa saalistodistuksista esitettiin tuotteita unioniin tuotaessa erilaisia versioita erilaisine määrineen. Salomonsaaret selitti, että toimijat olivat pyytäneet siltä ylimääräisiä saalistodistuksia samalle lähetykselle, mutta se ei kyseenalaistanut pyynnön syytä eikä ollut vaatinut takaisin alkuperäistä todistusta vilpillisen väärinkäytön välttämiseksi. Tämä käytäntö yhdessä muiden havaittujen puutteiden kanssa merkitsee riskiä siitä, että LIS-kalastusta tai ainakin kalaa, joka ei täytä unioniin suuntautuvalle viennille asetettuja vaatimuksia, peitellään. Erityisesti ne alueen maat, jotka eivät täytä unioniin suuntautuvalle kalastustuotteiden viennille asetettuja vaatimuksia, saattavat käyttää hyväkseen Salomonsaarten varmennusjärjestelmän puutteita saadakseen kalansa mukaan unioniin suuntautuvaan välilliseen tuontiin. Tässäkin yhteydessä Salomonsaaret osoitti ymmärtävänsä ja tuntevansa puutteellisesti riskit, joita aiheutuu siitä, että samalle määrälle annetaan kaksi tai kolme saalistodistusta.

(38) Salomonsaaret myönsi kaikki 32–37 kappaleessa esitetyt saalistodistusjärjestelmää koskevat puutteet ja selitti, että virheiden syynä on vastuussa olevien virkailijoiden epäpätevyys. Sen mukaan saalistodistusmenettelyä parannettiin parhaillaan. Sitä varten on kehitetty joukko vakiotoimintamenettelyjä ja henkilöstöä koulutetaan niiden käyttöönotossa. Kaikki esitetyt tiedot viittaavat kuitenkin vasta tuleviin suunnitelmiin, eikä konkreettisia tuloksia vielä ole. Komissio pyrki lisäksi selvittämään, oliko saalistodistusten varmennusmenettely parantunut komission helmikuussa 2014 tekemän tarkastuskäynnin jälkeen ja Salomonsaarten otettua käyttöön suojatoimenpiteitä. Käytettävissään olevien tietojen perusteella komissio ei kuitenkaan havainnut, että parannuksia olisi tapahtunut.

(39) Ottaen huomioon todettu puutteellinen jäljitettävyys sekä se, ettei Salomonsaarten käytettävissä ole tietoja puretuista saaliista, Salomonsaaret ei voi taata, etteivätkö Salomonsaarille saapuvat tai Salomonsaarilla toimiviin jalostuslaitoksiin tuotavat kalastustuotteet ole kytköksissä LIS-kalastukseen, kuten johdanto-osan 28–37 kappaleessa esitetään. Mahdollisuutta valvoa LIS-tuotteiden tuloa maahan ja niiden myöhempää vientiä heikentävät myös alkuperäsääntöjen sekava soveltaminen, kuten 28 kappaleessa todetaan, sekä selkeiden säilyttämis- ja hoitotoimenpiteiden puuttuminen, kuten 63–68 kappaleessa kuvataan.

(40) Tästä syystä ja kun otetaan huomioon kaikki komission keräämät tosiseikat sekä Salomonsaarten antamat ilmoitukset, voidaan LIS-asetuksen 31 artiklan 3 kohdan ja 4 kohdan b alakohdan nojalla todeta, että Salomonsaaret on laiminlyönyt sille kansainvälisen oikeuden mukaan ranta- ja markkinavaltiona kuuluvan velvollisuuden estää LIS-kalastukseen perustuvien kalastustuotteiden tulo markkinoilleen.

3.2 Yhteistyön ja täytäntöönpanon laiminlyönti (LIS-asetuksen 31 artiklan 5 kohta)

(41) Komissio arvioi, toimiko Salomonsaaret tosiasiallisesti yhteistyössä komission kanssa antamalla vastaukset komission esittämiin pyyntöihin, joissa sitä pyydetään tutkimaan LIS-kalastusta ja siihen liittyvää toimintaa, raportoimaan siitä ja toteuttamaan sen edellyttämät jatkotoimet.

(42) Vaikka LIS-asetukseen liittyvän saalistodistusjärjestelmän täytäntöönpanoon osallistuva Salomonsaaret toimii yleisesti ottaen yhteistyössä ja vastaa tieto- ja tarkastuspyyntöihin, sen vastausten luotettavuutta ja paikkansapitävyyttä heikentää puutteellinen läpinäkyvyys sekä se, että mahdollisuuksia kalastustuotteiden jäljitettävyyden varmistamiseksi on vain vähän tai niitä ei ole lainkaan, kuten 3.1 jaksossa todetaan.

(43) Arvioidessaan yleisesti, kuinka Salomonsaaret täyttää velvollisuutensa lippu-, satama- ja rantavaltiona, komissio arvioi myös, toimiiko Salomonsaaret yhteistyössä muiden lippuvaltioiden kanssa LIS-kalastuksen torjumiseksi.

(44) Tältä osin komission helmikuussa 2014 tekemän tarkastuskäynnin yhteydessä todettiin, että Salomonsaaret oli haluton toimimaan yhteistyössä Salomonsaarten lainkäyttövaltaan kuuluvilla vesillä eri kalastussopimusten nojalla kalastavien alusten lippuvaltioiden kanssa, sillä Salomonsaaret ei toimittanut järjestelmällisesti lippuvaltioille tietoja aluksista. Tämä osoittaa selvästi, ettei Salomonsaaret täytä kansainvälisen oikeuden (erityisesti YK:n kalakantasopimuksen 7 artiklan 1 kohdan a alakohta) mukaista velvoitettaan varmistaa vesialueillaan esiintyvien hajallaan olevien kalakantojen säilyttäminen ja hoito ja LIS-kalastuksen torjunta tehokkaasti. Yhteistyön puuttuminen rikkoo myös lippuvaltiotoimintaa koskevien FAO:n vapaaehtoisten suuntaviivojen (8) 40 kohtaa, jonka mukaan lippu- ja rantavaltioiden olisi tehtävä kalastussopimuksia vain, jos molemmat katsovat, ettei kyseinen toiminta heikennä meren elollisten luonnonvarojen kestävyyttä rantavaltion lainkäyttövaltaan kuuluvalla alueella.

(45) Vaikka vieraan lipun alla purjehtivat alukset suorittavat huomattavassa määrin jälleenlaivauksia Salomonsaarten alueella, Salomonsaarilla ei ole vakiintunutta yhteistyötä kyseisten alusten lippuvaltioiden kanssa. Sen vuoksi Salomonsaaret ei pysty täyttämään sille satamavaltiona kansainvälisen LIS-toimintasuunnitelman 52–64 kohdan mukaisesti kuuluvia velvoitteita. Erityisesti todetaan, että Salomonsaaret ei täytä velvoitteitaan satamavaltiona siltä osin kuin on kyse sen satamia käyttävistä vieraan lipun alla purjehtivista aluksista, koska se ei tee yhteistyötä lippuvaltioiden kanssa sellaisissa peruskysymyksissä kuin tietojen vaihto purkamisista, jälleenlaivauksista ja sataman käyttökielloista. Vaikka Salomonsaaret totesi 6 päivänä toukokuuta 2014 toimittamissaan tiedoissa kirjoittavansa asianomaisille lippuvaltioille tarkoituksena tehostaa yhteistyötä unioniin suuntautuvaa vientiä varten annettavissa saalistodistuksissa vaadittujen jälleenlaivaustietojen täydentämiseksi, kolmansien maiden kanssa ei ole toistaiseksi sovittu konkreettisista järjestelyistä jälleenlaivaustietojen vaihtamisen osalta.

(46) Mitä tulee unionin jäsenvaltioiden kanssa tehtävään yhteistyöhön, joka koskee Salomonsaarten varmentamien saalistodistusten valvontaa, Salomonsaaret sai tarkistuspyynnöt kolmelta unionin jäsenvaltiolta. Toimivaltainen viranomainen käsitteli pyynnöt, ja niihin vastattiin ripeästi. Vastauksissa kuitenkin yleensä vain vahvistettiin saalistodistuksen aitous eikä annettu lisäselvityksiä. Kyseisistä tarkistuspyynnöistä ei ollut paikalla käytettävissä dokumentoitua tietoa.

(47) Komissio arvioi, onko Salomonsaaret toteuttanut vaikuttavia täytäntöönpanotoimenpiteitä LIS-kalastuksesta vastuullisten toimijoiden osalta ja onko määrätty riittävän ankaria seuraamuksia, jotta rikkojia estettäisiin saamasta hyötyä LIS-kalastuksesta.

(48) Vaatimusten noudattamisen ja täytäntöönpanon osalta komission tarkastuskäynnillä paljastui, ettei Salomonsaarilla ole erityislainsäädäntöä LIS-kalastustoimintaan puuttumiseksi. Lainsäädännön puuttuminen on merkki siitä, ettei Salomonsaaret takaa kalastusalusten lippuvaltiovalvontaa, jota edellytetään YK:n merioikeusyleissopimuksen 94 artiklassa. Salomonsaarten toiminta vaatimusten noudattamisen ja täytäntöönpanon suhteen ei myöskään vastaa kansainvälisen LIS-toimintasuunnitelman 21 kohtaa, jossa kehotetaan valtioita varmistamaan, että alusten niiden lainkäyttövaltaan kuuluvalla alueella harjoittamasta LIS-kalastuksesta määrättävät seuraamukset ovat riittävän ankaria, jotta LIS-kalastus saataisiin ehkäistyä, estettyä ja poistettua ja rikkojat eivät saisi hyötyä laittomasta toiminnastaan.

(49) Vuonna 2012 julkaistussa tarkastuskertomuksessa (9) Salomonsaarten päätilintarkastaja totesi, että kalastuslaki oli vanhentunut ja ettei siinä ole otettu huomioon maalle kansainvälisten, alueellisten ja subregionaalisten sopimusten nojalla kuuluvia velvoitteita. Päätelmän myönsivät oikeaksi ne viranomaiset, joita komissio tapasi helmikuussa 2014 tekemänsä tarkastuskäynnin aikana. Ennen tarkastuskäyntiä toimitettiin uusi kalastuslakiluonnos. Luonnoksen mukaiset rangaistukset eivät kuitenkaan ole riittävän ankaria, jotta niiden avulla varmistettaisiin vaatimusten noudattaminen, ehkäistäisiin rikkomuksia siellä, missä niitä tapahtuu, ja estettäisiin rikkojia saamasta hyötyä laittomasta toiminnastaan, kuten WCPFC-yleissopimuksen (10) 25 artiklan 7 kohdassa edellytetään. Erityisesti mainittakoon, että seuraamusohjelma perustuu rangaistuspistejärjestelmään, jonka oikeusperusta on vielä vahvistamatta. Salomonsaaret myönsi, että järjestelmä, jota ei ole käytetty, on vanhentunut, ja selitti tarkastelevansa sitä juuri uudelleen. Kalastuslain päivitetty luonnos toimitettiin 6 päivänä lokakuuta 2014. Tilanne on kuitenkin yhä ongelmallinen, koska vakavia rikkomuksia, rangaistuspisteitä, toistuvia rikkomuksia ja seuraamusten tasoa koskevat määritelmät eivät ole selkeitä ja koska niiden oikeusvaikutukset ovat epäselvät.

(50) Salomonsaarten nykyisten valmiuksien suhteen olisi todettava, että YK:n inhimillisen kehityksen indeksin (11) mukaan Salomonsaaret katsotaan alhaisen inhimillisen kehityksen maaksi (186 maan joukossa sijalla 143 vuonna 2013). Tämä vahvistetaan myös Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 1905/2006 (12) liitteessä II, jossa Salomonsaaret luokitellaan vähiten kehittyneiden maiden luokkaan. Vuoden 2012 osalta 1 päivänä tammikuuta 2013 päivitetyssä julkisen kehitysavun saajia koskevassa Taloudellisen yhteistyön ja kehityksen järjestön (OECD) kehitysapukomitean (DAC) luettelossa (13) Salomonsaaret katsotaan yhdeksi vähiten kehittyneeksi maaksi. Tässä yhteydessä toimivaltaisten viranomaisten taloudellisten ja hallinnollisten valmiuksien rajoitteita voidaan pitää yhtenä tekijänä, joka heikentää Salomonsaarten kykyä suoriutua yhteistyö- ja täytäntöönpanovelvoitteistaan. On kuitenkin syytä muistaa, että yhteistyöhön ja täytäntöönpanoon liittyvät puutteet kytkeytyvät siihen, ettei käytössä ole riittäviä sääntelypuitteita, jotka mahdollistaisivat asianmukaiset jatkotoimet, eivätkä niinkään Salomonsaarten tämänhetkisiin valmiuksiin täyttää kansainvälisiä velvoitteitaan. Tältä osin komissio toteaa, ettei komission helmikuussa 2014 tekemän tarkastuskäynnin yhteydessä saamien tietojen perusteella voida katsoa, että Salomonsaarilta puuttuu taloudellisia resursseja vaan että siltä pikemminkin puuttuu tarvittava oikeudellinen ja hallinnollinen toimintaympäristö, jotta se voisi hoitaa tehokkaasti ja vaikuttavasti velvollisuutensa lippu-, ranta-, satama- ja markkinavaltiona.

(51) Lisäksi olisi korostettava, että unioni on kehitysmaiden erityisvaatimuksia koskevien LIS-toimintasuunnitelman 85 ja 86 kohdan suositusten mukaisesti avustanut Salomonsaaria LIS-asetuksen soveltamisessa komission rahoittaman teknisen avun erityisohjelman kautta (14).

(52) Tässä jaksossa selostettu tilanne huomioon ottaen voidaan kaikkien komission keräämien tosiseikkojen ja kaikkien Salomonsaarten antamien ilmoitusten perusteella todeta LIS-asetuksen 31 artiklan 3 ja 5 kohdan nojalla, että Salomonsaaret on laiminlyönyt sille kansainvälisen oikeuden mukaan ranta- ja markkinavaltiona kuuluvat yhteistyö- ja valvontavelvoitteet.

3.3 Kansainvälisten sääntöjen täytäntöönpanon laiminlyönti (LIS-asetuksen 31 artiklan 6 kohta)

(53) Salomonsaaret on ratifioinut YK:n merioikeusyleissopimuksen ja YK:n kalakantasopimuksen. Salomonsaaret on WCPFC:n sopimuspuoli. Salomonsaaret on Eteläisen Tyynenmeren alueellisen foorumin kalastusjärjestöä koskevan yleissopimuksen sekä yhteisesti tärkeiden kalavarojen hoitamiseksi tehtävää yhteistyötä koskevan Naurun sopimuksen osapuoli.

(54) Komissio analysoi kaikki merkityksellisiksi katsomansa tiedot, jotka liittyvät Salomonsaarten asemaan WCPFC:n sopimuspuolena.

(55) Komissio analysoi myös kaikki merkityksellisiksi katsomansa tiedot, jotka liittyvät Salomonsaarten suostumukseen soveltaa WCPFC:n käyttöön ottamia säilyttämis- ja hoitotoimenpiteitä.

(56) Niiden tietojen perusteella, jotka Salomonsaaret toimitti vesillään harjoitetusta tonnikalan kalastuksesta, vuonna 2012 Salomonsaarten talousvyöhykkeellä pyydetyn tonnikalasaaliin osuus oli 3,5 prosenttia Länsi- ja Keski-Tyynellämerellä saadusta kokonaissaaliista (15). Tämä merkitsee 50 prosentin vähennystä vuosista 2010 ja 2011.

(57) Johdanto-osan 56 kappaleessa esitetyistä luvuista ilmenee, että Salomonsaaret hoitaa maailmanlaajuisesti merkittäviä tonnikalavaroja ja on sen vuoksi rantavaltiona velvollinen turvaamaan kyseisen luonnonvaran vastuullisen ja pitkällä aikavälillä kestävän hoidon. YK:n merioikeusyleissopimuksen 61–64 artikla ja YK:n kalakantasopimuksen 7 ja 8 artikla säätelevät elollisten luonnonvarojen käyttöä rantavaltioiden toimesta siten, että näiden olisi edistettävä elollisten luonnonvarojen optimaalisen käytön tavoitetta talousvyöhykkeellään ja varmistettava talousvyöhykkeellään kalastavien muiden valtioiden kansalaisten toimivan säilyttämis- ja hoitotoimenpiteitä noudattaen sekä tehtävä yhteistyötä kyseessä olevaan kalastukseen osallistuvien valtioiden ja alueellisten järjestöjen kanssa.

(58) Tältä osin todetaan, että mainittujen velvoitteiden ja suositusten vastaisesti Salomonsaarten oikeudellinen kehys ei takaa sen lainkäyttövaltaan kuuluvilla vesialueilla toimivien alusten tehokasta ja vaikuttavaa hallinnointia. Oikeudelliseen kehykseen ei myöskään sisälly selkeitä ja läpinäkyviä säännöksiä, joissa esitettäisiin sovellettavat säilyttämis- ja hoitotoimenpiteet kaikille Salomonsaarten lainkäyttövaltaan kuuluvien vesialueiden tyypeille, tai niiltä osin kuin kyseiset säännökset ovat olemassa, ei ole selkeitä ja läpinäkyviä menettelyjä niiden täytäntöönpanon varmistamiseksi. Näitä seikkoja analysoidaan enemmän johdanto-osan 59–75 kappaleessa.

(59) Selvä osoitus Salomonsaarten oikeudellisen kehyksen riittämättömyydestä on tapa, jolla Salomonsaaret hoitaa tonnikalavarojaan. Salomonsaaret selitti, että Salomonsaarten kansallinen tonnikalan hoito- ja kehittämissuunnitelma on pantu täytäntöön vain osittain ja on sen vuoksi määrä korvata uudella suunnitelmalla.

(60) Uusi tonnikalan hoitosuunnitelma, jonka luonnos toimitettiin komissiolle marraskuussa 2013, muodostaa oikeudellisen kehyksen tonnikalavarojen hoitoa varten, ja sitä sovelletaan kaikkiin Salomonsaarten vesialueisiin kolmen meripeninkulman päässä rannikosta alkaen, myös saaristovesiin. Asiakirjassa esitetään kuitenkin vain yleiset periaatteet. Komission helmikuussa 2014 tekemän tarkastuskäynnin yhteydessä Salomonsaaret myöntyi tarkastelemaan luonnosta uudelleen, jotta se vastaisi todellisuutta maan kalastusalan toimenpiteiden, toiminnan ja teollisuuden osalta. Salomonsaaret totesi, että uudessa suunnitelmassa esitettäisiin subregionaaliset säilyttämis- ja hoitotoimenpiteet, lisenssiohjelmat ja -ehdot, TAC-rajat, saaristovesien ja talousvyöhykkeiden eriytetty hoito, viitearvot ja pyynnin valvontaa koskevat säännöt.

(61) Joka tapauksessa tosiasia on, että nykyinen suunnitelma on vanhentunut ja sen vuoksi ristiriidassa luonnonvarojen optimaalista käyttöä asianmukaisten säilyttämis- ja hoitotoimenpiteiden avulla koskevien YK:n merioikeusyleissopimuksen 61 artiklan 2–5 kohdassa, 62 artiklan 1 kohdassa ja 64 artiklassa esitettyjen velvoitteiden kanssa.

(62) Toinen sääntelyyn liittyvä näkökohta on se, ettei Salomonsaaret ole ottanut käyttöön parhaisiin tieteellisiin lausuntoihin perustuvia ja YK:n merioikeusyleissopimukseen, YK:n kalakantasopimukseen ja WCPFC:een perustuvien velvoitteidensa mukaisia selkeitä säilyttämis- ja hoitotoimenpiteitä kaikilla kansalliseen lainkäyttövaltaansa kuuluvilla vesialueilla saaristovedet mukaan luettuina. Helmikuussa 2014 todettiinkin, että säilyttämis- ja hoitotoimenpiteet eivät ole läpinäkyviä eivätkä selkeitä (kuten kerrotaan johdanto-osan 63–68 kappaleessa) ja että ne eivät näytä sopivan yhteen parhaiden tieteellisten lausuntojen kanssa tai perustuvan niihin (kuten kerrotaan johdanto-osan 69–75 kappaleessa).

(63) Salomonsaarten lainkäyttövaltaan kuuluvilla vesillä tarkoitetaan aluemerta, saaristovesiä ja talousvyöhykettä. WCPFC-yleissopimuksen 3 artiklan mukaisesti WCPFC:n toimivalta-alue käsittää periaatteessa kaikki Tyynenmeren vesialueet, myös Salomonsaarten lainkäyttövaltaan kuuluvat vedet.

(64) Salomonsaaret ilmoitti kuitenkin komissiolle, ettei se katso WCPFC-yleissopimuksen kattavan sen kansalliseen lainkäyttövaltaan kuuluvia vesiä (aluemeri, saaristovedet, talousvyöhyke), vaikka WCPFC onkin siirtänyt säilyttämis- ja hoitotoimenpiteidensä toteutuksen sopimuspuoltensa tehtäväksi. Lisäksi, vaikka Naurun sopimuksen puitteissa sovelletaan kaikkia sopimuksen osapuolten talousvyöhykkeitä koskevaa kalastuksen rajoitusta aluspäiviä myöntämällä (VDS, Vessel Day Scheme), kyseistä rajoitusta ei sovelleta Salomonsaarten alue- ja saaristovesiin.

(65) YK:n merioikeusyleissopimukseen 61–64 artiklan, YK:n kalakantasopimukseen 5, 7, 8, 9 ja 10 artiklan ja WCPFC-yleissopimuksen yleisen tavoitteen ja asianomaisten sääntöjen (erityisesti 2, 5, 7 ja 8 artikla) nojalla rantavaltion selkeä velvollisuus on toteuttaa toimenpiteitä, jotka ovat yhteensopivia hajallaan olevien ja laajasti vaeltavien kalakantojen kestävyyden turvaamiseksi pitkällä aikavälillä ja kyseisten kalakantojen optimaalista hyödyntämistä koskevan tavoitteen edistämiseksi kyseisellä alueella ja avomerellä sovellettavien toimenpiteiden kanssa. Myös FAO:n toimintaohjeissa, erityisesti 7.1, 7.2, 7.3 ja 8.1 kohdassa, annetaan suosituksia hyviksi käytännöiksi kyseisten velvoitteiden täyttämiseksi.

(66) Salomonsaarten vesillä toimivia kalastusaluksia koskevat erityisedellytykset, eli kalastuskausi, pyydettävät lajit, kalastusalueet ja muut edellytykset, määrätään kalastuslisenssissä. Salomonsaarten lipun alla purjehtivilla aluksilla on pääsy saaristovesille, kun taas vuokrasopimuksen ja kahden- tai monenvälisten sopimusten nojalla toimivat alukset voivat harjoittaa kurenuottakalastusta Salomonsaarten talousvyöhykkeellä siten kuin VDS:n puitteissa on alueellisella tasolla säännelty ja rajoitettu. Pitkäsiima-alusten ja saaristovesillä toimivien alusten osalta säilyttämis- ja hoitotoimenpiteet vahvistettaisiin kalastuslisenssissä. Vapapyydysalusten osalta säilyttämis- ja hoitotoimenpiteet vahvistettaisiin kalastuslisenssissä.

(67) Sovellettavien säilyttämis- ja hoitosääntöjen selkeyden ja läpinäkyvyyden puute ja pyyntiponnistuksen todellinen käyttö VDS:n puitteissa sekä johdanto-osan 66 kappaleessa kuvatut monet kalastukseen oikeuttavat järjestelyt heikentävät mahdollisuutta Salomonsaarten kalavarojen tehokkaan säilyttämisen ja hoidon toteuttamiseen vaikuttavalla tavalla.

(68) Voidaan siis todeta, ettei Salomonsaarten saaristovesille ole olemassa selkeitä, läpinäkyviä ja yhteensopivia säilyttämis- ja hoitosääntöjä, mikä on ristiriidassa johdanto-osan 65 kappaleessa tarkoitettujen velvoitteiden kanssa.

(69) YK:n merioikeusyleissopimukseen 61 artiklan, YK:n kalakantasopimukseen 5 ja 6 artiklan ja WCPFC-yleissopimuksen 5 ja 6 artiklan nojalla rantavaltioiden on määriteltävä elollisten luonnonvarojen sallittu saalis talousvyöhykkeellään parhaan käytettävissä olevan tieteellisen näytön perusteella ja ennalta varautuvaa lähestymistapaa noudattaen; rantavaltioiden on myös varmistettava asianmukaisilla säilyttämis- ja hoitotoimenpiteillä, ettei talousvyöhykkeellä ja muilla niiden lainkäyttövaltaan kuuluvilla vesillä olevia elollisia luonnonvaroja ja kantoja vaaranneta hyödyntämällä niitä liikaa. FAO:n toimintaohjeissa, erityisesti 7.3, 7.4 ja 7.5 kohdassa, annetaan suosituksia hyviksi käytännöiksi kyseisten velvoitteiden täyttämiseksi.

(70) Koska Salomonsaaret katsoo, ettei WCPFC:n sääntöjä sovelleta sen lainkäyttövaltaan kuuluviin vesiin, ei ole täysin selvää, mitä tietoja kerätään ja raportoidaan WCPFC:lle, ja on mahdollista, etteivät ne kata arvioita kaikista Salomonsaarten kalastusvesistä. Kysymys tietojen puuttumisesta otetaan säännöllisesti esille WCPFC:n tieteellisen komitean raporteissa. Esimerkiksi vuonna 2011 pidetyn seitsemännen istuntonsa raportin 89 kohdassa WCPFC:n tieteellinen komitea totesi, että laivastojen kurenuotta-alusten kalastuspäiväkirjoissa olevat boniittia, keltaevätonnikalaa ja isosilmätonnikalaa koskevat ilmoitukset ovat jossain määrin epäyhtenäisiä, ja pohdittuaan kurenuotta-alusten saaliiden koostumusta koskevien tarkkojen tietojen merkitystä tieteellisten tarkoitusten kannalta päätyi suosittamaan asian viemistä teknisen ja valvontakomitean käsiteltäväksi (16). Raportin 37 kohdassa tieteellinen komitea korosti kurenuottasaaliiden lajikoostumuksen epävarmuutta ja kehotti osapuolia parantamaan edelleen kurenuottasaaliiden koostumusta koskevia arvioita. Kahdeksannessa istunnossaan WCPFC:n tieteellinen komitea (17) nosti taas esille tietojen puuttumiseen ja epäyhtenäisyyksiin liittyvät ongelmat saaliin ja saaliskoostumuksen yhteydessä, esitti huomautuksia vuokrausjärjestelyissä sovellettavista raportointivelvollisuuksista ja antoi hallinnollisia suosituksia parannuksia varten (18). Joidenkin sopimuspuolten kohdalla se käsitteli myös tietojen toimittamatta jättämistä tai epäluotettavia tietoja; kyseisistä sopimuspuolista muutamat harjoittavat toimintaa Salomonsaarten kansalliseen lainkäyttövaltaan kuuluvilla vesillä.

(71) Raportin mukaan WCPFC:n edellyttämää 100 prosentin tarkkailijakattavuutta ei ole vielä saavutettu, ja Salomonsaarten vuonna 2012 tieteelliselle komitealle toimittamassa vuosiraportissa todetaan, ettei Salomonsaaret täytä vielä kyseistä vaatimusta (19).

(72) Seitsemännessä istunnossaan WCPFC:n tieteellinen komitea katsoi, että jos viimeaikaiset käytännöt boniitin kalastuksessa jatkuvat, on todennäköistä, että saalistasot laskevat ja saaliit pienenevät, koska kantoja kalastetaan, kunnes kestävän enimmäistuoton mahdollistava taso on saavutettu. Tästä syystä pyyntiponnistuksen lisäyksiä olisi seurattava (20).

(73) Salomonsaaret ei sovella ainuttakaan WCPFC:n säilyttämis- ja hoitotoimenpidettä saaristovesillään, ja se on ottanut vain vähäisessä määrin käyttöön niiden kanssa yhteensopivia toimenpiteitä. Kun otetaan huomioon tonnikalan luonne laajasti vaeltavana ja hajallaan olevana lajina sekä tonnikalakantojen ja kalastustoiminnan merkitys Salomonsaarten saaristovesillä, jotka ovat tonnikalalajien tärkeää kutualuetta, on nykyinen tilanne merkittävä riskitekijä Tyynenmeren alueen koko tonnikalakantaa koskeville säilyttämisponnisteluille. Näin ollen Salomonsaaret ei takaa säilyttämis- ja hoitotoimenpiteiden soveltamista kaikilla lainkäyttövaltaansa kuuluvilla vesialueilla tavalla, joka vastaisi WCPFC:n vaatimuksia ja jolla maa täyttäisi velvollisuutensa varmistaa, ettei rantavaltion lainkäyttövaltaan kuuluvilla alueilla esiintyviä lajeja vaaranneta pyytämällä niitä liikaa.

(74) Komissio arvioi myös kaikki Salomonsaarten toimet ja laiminlyönnit, jotka ovat saattaneet heikentää sovellettavien lakien, asetusten tai kansainvälisten säilyttämis- ja hoitotoimenpiteiden vaikuttavuutta.

(75) Tältä osin ei voimassa olevassa tonnikalan hoitosuunnitelmassa eikä Salomonsaarten tonnikalan hoito- ja kehittämissuunnitelman luonnoksessa vahvisteta selkeitä tavoitteita lisenssien lukumäärän ja suurimman sallitun saaliin rajoittamiseksi. Sen vuoksi komissio katsoo, että säilyttämis- ja hoitotoimenpiteiden puuttuminen haittaa kansainvälisten velvoitteiden noudattamista Salomonsaarilla. Koska tonnikala on hajallaan oleva ja laajasti vaeltava kanta, säilyttämis- ja hoitotoimenpiteiden on oltava johdonmukaisia ja yhteensopivia koko vaellusalueella voidakseen olla vaikuttavia ja kestäviä. Tämä on myös WCPFC-yleissopimuksen yleinen tavoite.

(76) Tässä jaksossa selostettu tilanne huomioon ottaen voidaan kaikkien komission keräämien tosiseikkojen ja kaikkien Salomonsaarten antamien ilmoitusten perusteella todeta LIS-asetuksen 31 artiklan 3 ja 6 kohdan nojalla, että Salomonsaaret on laiminlyönyt sille kansainvälisen oikeuden mukaan kuuluvat kansainvälisiä sääntöjä, määräyksiä ja säilyttämis- ja hoitotoimenpiteitä koskevat velvoitteet.

3.4 Kehitysmaiden erityisrajoitteet

(77) Koska Salomonsaaret luokitellaan alhaisen inhimillisen kehityksen maaksi eli yhdeksi vähiten kehittyneeksi maaksi (kuten johdanto-osan 50 kappaleessa todetaan), komissio analysoi, olivatko kerätyt tiedot yhdistettävissä Salomonsaarten erityisrajoitteisiin kehitysmaana.

(78) Olisi huomioitava, että komissio hyväksyi LIS-asetuksen 20 artiklan mukaisesti Salomonsaarten lippuvaltiona tekemän ilmoituksen 1 päivänä tammikuuta 2010. Salomonsaaret vahvisti LIS-asetuksen 20 artiklan 1 kohdassa säädetyllä tavalla, että sillä on käytössään kansalliset järjestelyt niiden lakien ja asetusten sekä säilyttämis- ja hoitotoimenpiteiden soveltamista, valvontaa ja täytäntöönpanoa varten, joita sen kalastusalusten on noudatettava.

(79) Vaikka valmiuksia rajoittavia erityisiä tekijöitä voi valvonnan ja seurannan osalta esiintyä yleisesti, Salomonsaarten kehitystasosta johtuvilla erityisrajoitteilla ei voida perustella sitä, että sen kansallisesta lainsäädännöstä puuttuvat kansainvälisistä asiakirjoista johtuvat erityissäännökset LIS-kalastuksen torjumiseksi, estämiseksi ja poistamiseksi. Kyseisillä rajoitteilla ei myöskään voida perustella sitä, ettei Salomonsaaret ole luonut seuraamusjärjestelmää kansainvälisten hoito- ja säilyttämistoimenpiteiden rikkomisia varten.

(80) Lisäksi todetaan, että unioni on jo rahoittanut Salomonsaarilla erityistä teknisen avun toimea LIS-kalastuksen torjumiseksi (21) ja toimittaa maalle edelleen teknistä apua erityisen valmiuksienkehittämisohjelman kautta.

(81) Tässä jaksossa selostettu tilanne huomioon ottaen voidaan kaikkien komission keräämien tosiseikkojen ja kaikkien Salomonsaarten antamien ilmoitusten perusteella todeta LIS-asetuksen 31 artiklan 7 kohdan nojalla, että Salomonsaarten kalastuksen hallinnan kehityksen tilaa saattaa heikentää maan yleinen kehitystaso. Kun otetaan huomioon todettujen Salomonsaaria koskevien puutteiden luonne, unionin toimittama apu ja tilanteen korjaamiseksi toteutetut toimet, maan kehitystason perusteella ei voida kuitenkaan täysin antaa anteeksi tai muulla tavoin perustella Salomonsaarten lippu- tai rantavaltiona kalastusasioiden osalta yleisesti harjoittamaa toimintaa eikä sen riittämättömiä toimia LIS-kalastuksen ehkäisemiseksi, estämiseksi ja poistamiseksi.

4. MAHDOLLISTA YHTEISTYÖHÖN OSALLISTUMATTOMAKSI KOLMANNEKSI MAAKSI TOTEAMISTA KOSKEVAT PÄÄTELMÄT

(82) Ottaen huomioon päätelmät sen suhteen, että Salomonsaaret on laiminlyönyt sille lippu-, satama-, ranta- tai markkinavaltioina kansainvälisen oikeuden mukaan kuuluvat velvollisuudet toimia LIS-kalastuksen ehkäisemiseksi, estämiseksi ja poistamiseksi, kyseiselle maalle olisi LIS-asetuksen 32 artiklan mukaisesti ilmoitettava mahdollisuudesta, että komissio toteaa sen yhteistyöhön osallistumattomaksi kolmanneksi maaksi LIS-kalastuksen torjunnassa.

(83) LIS-asetuksen 32 artiklan 1 kohdan mukaisesti komission olisi ilmoitettava Salomonsaarille mahdollisuudesta, että se todetaan yhteistyöhön osallistumattomaksi kolmanneksi maaksi. Komission olisi myös toteutettava Salomonsaariin nähden kaikki LIS-asetuksen 32 artiklassa säädetyt toimenpiteet. Moitteettoman hallinnon varmistamiseksi olisi vahvistettava määräaika, jonka kuluessa kyseinen maa voi antaa ilmoitukseen kirjallisen vastauksen ja korjata tilanteen.

(84) Salomonsaarille osoitettu ilmoitus mahdollisuudesta, että se todetaan maaksi, jonka komissio katsoo yhteistyöhön osallistumattomaksi tämän päätöksen mukaisesti, ei estä komissiota tai neuvostoa toteuttamasta myöhemmin toimia yhteistyöhön osallistumattomien maiden toteamiseksi ja niitä koskevan luettelon laatimiseksi eikä automaattisesti johda tällaisiin toimiin,

ON PÄÄTTÄNYT SEURAAVAA:

Ainoa artikla

Ilmoitetaan Salomonsaarille, että komissio saattaa todeta sen laittoman, ilmoittamattoman ja sääntelemättömän kalastuksen torjuntaa koskevaan yhteistyöhön osallistumattomaksi kolmanneksi maaksi.

Tehty Brysselissä 12 päivänä joulukuuta 2014. Komission puolesta Karmenu VELLA Komission jäsen

(1) EUVL L 286, 29.10.2008, s. 1.

(2) http://www.ffa.int/

(3) Naurun sopimus (http://www.ffa.int/node/93#attachments).

(4) WCPFC:n tieteellisen komitean yhdeksäs sääntömääräinen istunto 6–14 päivänä elokuuta 2013, Pohnpei, Mikronesian liittovaltio; Vuosiraportti WCPFC:lle: Tietoja kalastustutkimuksesta ja -tilastoista, Salomonsaaret, WCPFC-SC9-AR/CCM-21 (http://www.wcpfc.int/system/files/AR-CCM-21-Solomon-Islands-AR-Part-1.pdf)

(5) Kansainvälinen toimintasuunnitelma laittoman, ilmoittamattoman ja sääntelemättömän kalastuksen ehkäisemiseksi, vastustamiseksi ja poistamiseksi, Yhdistyneiden kansakuntien elintarvike- ja maatalousjärjestö, 2001.

(6) Vastuullista kalataloutta koskeva FAO:n toimintaohje, 1995.

(7) Neuvoston asetuksen (ETY) N:o 2913/92, annettu 12 päivänä lokakuuta 1992, 22–27 artikla (EYVL L 302, 19.10.1992, s. 1); tietyistä yhteisön tullikoodeksista annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 2913/92 soveltamista koskevista säännöksistä annetun asetuksen (ETY) N:o 2454/93 muuttamisesta annetun komission asetuksen (EU) N:o 1063/2010 (EUVL L 307, 23.11.2010, s. 1) 67 artiklan 1 kohdan a alakohta sekä 72 ja 75 artikla.

(8) Lippuvaltiotoimintaa koskevat vapaaehtoiset suuntaviivat, Yhdistyneiden kansakuntien elintarvike- ja maatalousjärjestö, 2014.

(9) http://www.pmc.gov.sb/content/fisheries-act-outdated

(10) Laajasti vaeltavien kalakantojen säilyttämistä ja hoitoa Länsi- ja Keski-Tyynellämerellä koskeva yleissopimus, tehty Honolulussa 5 päivänä syyskuuta 2000 (http://www.wcpfc.int/doc/convention-conservation-and-management-highly-migratory-fish-stocks-western-and-central-pacific).

(11) Tietojen lähde: http://hdr.undp.org/en/statistics

(12) Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EY) N:o 1905/2006, annettu 18 päivänä joulukuuta 2006, kehitysyhteistyön rahoitusvälineen perustamisesta (EUVL L 378, 27.12.2006, s. 41).

(13) http://www.oecd.org/dac/stats/daclistofodarecipients.htm

(14) Kehitysmaiden tukeminen näiden pyrkiessä panemaan täytäntöön laittomasta, ilmoittamattomasta ja sääntelemättömästä (LIS) kalastuksesta annettu asetus (EY) N:o 1005/2008, EuropeAid/129609/C/SER/Multi.

(15) WCPFC:n tieteellisen komitean kahdeksas sääntömääräinen istunto, WCPFC SC8-AR/CCM-21.

(16) WCPFC:n tieteellisen komitean yhteenvetoraportti, seitsemäs sääntömääräinen istunto, Pohnpei, Mikronesian liittovaltio, 9–17 päivänä elokuuta 2011 (http://www.wcpfc.int/node/2896).

(17) WCPFC:n tieteellisen komitean yhteenvetoraportti, kahdeksas sääntömääräinen istunto 7–15 elokuuta 2012 (http://www.wcpfc.int/node/4587), 3.1 jakso.

(18) WCPFC:n tieteellisen komitean yhteenvetoraportti, kahdeksas sääntömääräinen istunto, 69–71 kohta.

(19) WCPFC:n tieteellisen komitean kahdeksas sääntömääräinen istunto, WCPFC SC8-AR/CCM-21.

(20) WCPFC:n tieteellisen komitean yhteenvetoraportti, seitsemäs sääntömääräinen istunto, 35 ja 36 kohta.

(21) Katso alaviite 14.