4)

Muutetaan 7 artikla seuraavasti: a) korvataan 1 kohta seuraavasti: ”1. Väliaikaisia tulleja voidaan määrätä, jos a) menettely on aloitettu 5 artiklan mukaisesti; b) asiasta on annettu ilmoitus ja asianomaisille osapuolille on annettu riittävä mahdollisuus antaa tietoja ja esittää huomautuksia 5 artiklan 10 kohdan mukaisesti; c) polkumyynti ja unionin tuotannonalalle aiheutunut vahinko on väliaikaisesti vahvistettu; ja d) unionin etu vaatii toimia tällaisen vahingon estämiseksi. Väliaikaiset tullit on otettava käyttöön aikaisintaan 60 päivän ja tavallisesti viimeistään seitsemän kuukauden kuluttua menettelyn aloittamisesta ja joka tapauksessa viimeistään kahdeksan kuukauden kuluttua menettelyn aloittamisesta. Väliaikaisia tulleja ei oteta käyttöön, ennen kuin kolme viikkoa on kulunut siitä, kun niistä on lähetetty tieto asianomaisille osapuolille 19 a artiklan mukaisesti (ennakkoilmoituskausi). Tällaisen tiedon toimittaminen ei vaikuta komission mahdollisesti tekemiin myöhempiin asiaa koskeviin päätöksiin. Komissio tarkastaa viimeistään 9 päivänä kesäkuuta 2020, onko tuonti kasvanut huomattavasti ennakkoilmoituskaudella ja, jos näin on tapahtunut, onko siitä aiheutunut lisävahinkoa unionin tuotannonalalle niistä toimenpiteistä huolimatta, joita komissio on saattanut toteuttaa 14 artiklan 5 a kohdan ja 9 artiklan 4 kohdan perusteella. Se tukeutuu erityisesti 14 artiklan 6 kohdan perusteella kerättyihin tietoihin ja muihin käytettävissään oleviin asiaankuuluviin tietoihin. Komissio hyväksyy delegoidun säädöksen 23 a artiklan mukaisesti muuttaakseen ennakkoilmoituskauden keston kahdeksi viikoksi, jos tuonti on kasvanut huomattavasti ja aiheuttanut lisävahinkoa, ja neljäksi viikoksi, jos näin ei ole tapahtunut. Komissio julkistaa verkkosivustollaan aikomuksensa ottaa käyttöön väliaikaiset tullit, mukaan lukien tieto mahdollisten tullien määrästä, samalla kun se toimittaa asianomaisille osapuolille 19 a artiklan mukaiset tiedot.”; b) lisätään kohdat seuraavasti: ”2 a. Tutkiessaan, riittääkö polkumyyntimarginaalia alhaisempi tulli poistamaan aiheutuneen vahingon, komission on otettava huomioon se, onko tarkasteltavana olevan tuotteen kannalta olemassa raaka-aineisiin liittyviä vääristymiä. Tätä kohtaa sovellettaessa raaka-aineisiin liittyvät vääristymät koostuvat seuraavista toimenpiteistä: kaksoishintajärjestelyt, vientitullit, viennin lisäverot, vientikiintiöt, vientikiellot, vientiverot, lupavaatimukset, vähimmäisvientihinnat, arvonlisäveron palautusten pienennykset tai poistamiset, viejien tulliselvityspaikkoja koskevat rajoitukset, hyväksyttyjen viejien luettelot, kotimarkkinoita koskevat vaatimukset, raaka-aineen louhiminen kytköskäyttöön, jos raaka-aineen hinta on huomattavasti alempi kuin edustavilla kansainvälisillä markkinoilla. Siirretään komissiolle valta antaa delegoituja säädöksiä 23 a artiklan mukaisesti tämän asetuksen muuttamiseksi lisäämällä tämän kohdan toisessa alakohdassa tarkoitettuun luetteloon lisää raaka-aineisiin liittyviä vääristymiä, jos OECD:n tietokannassa ”Inventory on export restrictions on industrial raw materials” tai missä tahansa muussa tämän tietokannan korvaavassa OECD:n tietokannassa yksilöidään muuntyyppisiä toimenpiteitä. Tutkimus käsittää kaikki tämän kohdan toisessa alakohdassa tunnistetut raaka-aineisiin liittyvät vääristymät, joiden olemassaolosta komissiolla on riittävästi todisteita 5 artiklan mukaisesti. Tässä asetuksessa sellaisen yksittäisen jalostamattoman tai jalostetun raaka-aineen, mukaan lukien energia, jonka osalta vääristymä on todettu, osuuden tarkasteltavana olevan tuotteen tuotantokustannuksista on oltava vähintään 17 prosenttia. Tätä koskevassa laskennassa käytetään raaka-aineen vääristymätöntä hintaa, sellaisena kuin se on edustavilla kansainvälisillä markkinoilla. 2 b. Tämän artiklan 2 kohtaa ei sovelleta, jos komissio voi kaikkien toimitettujen tietojen perusteella selvästi päätellä, että on unionin edun mukaista määrittää väliaikaisten tullien määrä tämän artiklan 2 a kohdan mukaisesti. Komissio pyytää omasta aloitteestaan asianomaisilta osapuolilta tietoja, joiden perusteella se voi päättää, sovelletaanko tämän artiklan 2 kohtaa vai 2 a kohtaa. Tässä yhteydessä komissio tutkii kaikki asiaankuuluvat tiedot, jotka koskevat esimerkiksi viejämaan käyttämätöntä kapasiteettia, kilpailua raaka-aineista ja vaikutusta unionin yritysten toimitusketjuihin. Jos asianomaiset osapuolet eivät tee yhteistyötä, komissio voi päättää, että on unionin edun mukaista soveltaa tämän artiklan 2 a kohtaa. Tämä seikka on otettava erityisesti huomioon, kun suoritetaan 21 artiklan mukaista unionin edun tarkastelua. 2 c. Tapauksissa, joissa vahinkomarginaali lasketaan tavoitehinnan perusteella, käytettävä tavoitevoitto on määritettävä ottamalla huomioon sellaiset tekijät kuin kannattavuustaso ennen tutkimuksen kohteena olevasta maasta peräisin olevan tuonnin kasvua, kannattavuustaso, joka tarvitaan täysimääräisten kustannusten ja investointien, tutkimuksen ja kehittämisen (T&K) ja innovoinnin kattamiseen, sekä kannattavuustaso, jollaista voidaan odottaa normaaleissa kilpailuolosuhteissa. Tällainen voittomarginaali ei saa olla matalampi kuin kuusi prosenttia. 2 d. Tavoitehintaa määritettäessä on otettava asianmukaisesti huomioon unionin tuotannonalan tosiasialliset tuotantokustannukset, jotka määräytyvät sellaisten monenvälisten ympäristösopimusten ja niihin liitettyjen pöytäkirjojen, joissa unioni on osapuolena, tai tämän asetuksen liitteessä I a lueteltujen Kansainvälisen työjärjestön (ILO) yleissopimusten perusteella. Huomioon on otettava myös kyseisistä sopimuksista ja yleissopimuksista aiheutuvat tulevat kustannukset, joita tämän artiklan 2 c kohta ei kata ja joita unionin tuotannonalalle aiheutuu 11 artiklan 2 kohdan mukaisen toimenpiteen soveltamiskauden aikana.”