Komission suositus, annettu 29 päivänä syyskuuta 2003, yhteisestä käytännöstä liikkeeseen laskettavien eurokolikoiden kansallisten puolien muuttamisessa (tiedoksiannettu numerolla K(2003) 3388)



Virallinen lehti nro L 264 , 15/10/2003 s. 0038 - 0039



Komission suositus, annettu 29 päivänä syyskuuta 2003, yhteisestä käytännöstä liikkeeseen laskettavien eurokolikoiden kansallisten puolien muuttamisessa(1) (tiedoksiannettu numerolla K(2003) 3388) (Ainoastaan englannin-, espanjan-, hollannin-, italian-, kreikan-, portugalin-, ranskan-, ruotsin-, saksan- ja suomenkieliset tekstit ovat todistusvoimaiset) (2003/734/EY) EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO, joka ottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 211 artiklan, sekä katsoo seuraavaa: (1) Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 106 artiklan 2 kohdan mukaan jäsenvaltiot voivat laskea liikkeeseen metallirahoja saatuaan Euroopan keskuspankin hyväksymisen liikkeeseen laskemisen määrälle. (2) Perustamissopimuksen 106 artiklan 2 kohdan toisen virkkeen mukaisesti neuvosto on toteuttanut tällä alalla yhdenmukaistamistoimia antamalla liikkeeseen tarkoitettujen metallirahojen yksikköarvoista ja teknisistä eritelmistä 3 päivänä toukokuuta 1998 neuvoston asetuksen (EY) N:o 975/98(2), sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella (EY) N:o 423/1999(3). (3) Euron käyttöönotosta 3 päivänä toukokuuta 1998 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 974/98(4), sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella (EY) N:o 2596/2000(5), 11 artiklan mukaan ainoastaan kyseisten yksikköarvojen ja teknisten eritelmien mukaisilla euro- ja senttimääräisillä metallirahoilla on laillisen maksuvälineen asema kaikissa kyseisessä asetuksessa määritellyissä "osallistuvissa" jäsenvaltioissa. Eurokolikot on otettu käyttöön koko euroalueella 1 päivänä tammikuuta 2002 tapahtuneen liikkeeseenlaskun jälkeen. (4) Veronassa huhtikuussa 1996 pidetyssä Ecofin-neuvoston epävirallisessa kokouksessa sovittiin, että eurokolikoilla on yhteinen puoli ja kansallinen puoli. Komission järjestämän kolikoiden suunnittelukilpailun jälkeen jäsenvaltioiden päämiehet valitsivat kolikoiden eri yksikköarvojen yhteiset kuva-aiheet Amsterdamissa joulukuussa 1997 pidetyssä Eurooppa-neuvoston kokouksessa. Kukin jäsenvaltio valitsi itse eurokolikoiden kansallisen puolen kuva-aiheet. (5) Neuvosto päätti 23 päivänä marraskuuta 1998, että "uusien seteleiden ja kolikoiden ensimmäisinä käyttövuosina juhlarahoja ei lasketa liikkeeseen". Euromääräiset juhlarahat ovat liikkeeseen laskettavia erikoiskolikoita, jotka ovat asetuksessa (EY) N:o 975/98 säädettyjen teknisten eritelmien mukaisia, mutta joiden vakiomuotoiset kansalliset kuva-aiheet on korvattu erityisillä kuva-aiheilla tärkeän kansallisen tapahtuman tai henkilön muistoksi. (6) Soveltamalla yhteistä käytäntöä liikkeeseen laskettavien eurokolikoiden kansallisiin puoliin tehtävissä muutoksissa voidaan varmistaa erityisesti se, että ammatissaan kolikoita käsittelevät henkilöt ja kansalaiset saavat riittävän ajoissa tiedot tämäntyyppisistä tulevista muutoksista. (7) Jäsenvaltioita on kuultu ennen tällä suosituksella vahvistettavan yhteisen käytännön laatimista, jotta niiden erilaiset kansalliset perinteet ja mieltymykset voidaan ottaa huomioon. Yhteisen käytännön pitäisi antaa jäsenvaltioille riittävästi liikkumavaraa, jotta ne voivat noudattaa kansallisia perinteitään. (8) Juhlarahoja tulee laskea liikkeeseen vain erittäin merkittävien tapahtumien tai henkilöiden muistoksi, koska niitä käytetään koko euroalueella. Vähemmän merkityksellisiä aiheita on parempi juhlistaa keräilykappaleilla, joita ei ole tarkoitettu liikkeeseen ja jotka on voitava helposti erottaa liikkeeseen lasketuista kolikoista. (9) Käyttämällä juhlarahoissa vain yhtä yksikköarvoa noudatetaan monissa jäsenvaltioissa vallitsevaa käytäntöä ja luodaan asianmukaiset puitteet tällaiselle liikkeeseenlaskulle. Kaksi euroa on sopivin yksikköarvo pääasiassa sen vuoksi, että kyseisen kolikon läpimitta on suuri ja sen tekniset ominaisuudet tarjoavat riittävän suojan väärennöksiä vastaan. (10) Juhlarahojen määrää on rajoitettava, jotta niiden osuus kaikista liikkeessä olevista kahden euron kolikoista pysyy riittävän pienenä. Enimmäismäärien on kuitenkin oltava sellaisia, että liikkeeseen voidaan laskea riittävästi juhlarahoja, jotta niitä on tarpeeksi saatavilla ainakin rajoitettuna ajanjaksona. (11) Euroopan unioni on tehnyt Monacon ruhtinaskunnan, San Marinon tasavallan ja Vatikaanivaltion kanssa valuuttasuhteista sopimuksen, jonka mukaan ne voivat laskea liikkeeseen tietyn määrän eurokolikoita. Yhteistä käytäntöä on sovellettava myös kyseisten valtioiden liikkeeseen laskemiin eurokolikoihin, SUOSITTELEE: 1 artikla Liikkeeseen laskettavien tavallisten eurokolikoiden kansallisiin puoliin tehtävät muutokset Euro- tai senttimääräisten kolikoiden kansallisten puolien kuva-aiheita ei saa muuttaa ennen vuoden 2008 loppua paitsi, jos kolikossa kuvattu valtionpäämies vaihtuu, sanotun kuitenkaan rajoittamatta tämän suosituksen 2 artiklan soveltamista. Ennen tämän määräajan loppua komission on arvioitava tarvetta jatkaa kyseistä määräaikaa tai ottaa käyttöön uusi käytäntö. 2 artikla Euromääräisten juhlarahojen liikkeeseenlasku Euromääräisiä juhlarahoja, joiden kansallinen puoli poikkeaa liikkeeseen lasketuista tavallisista eurokolikoista, voidaan laskea liikkeeseen vuodesta 2004 seuraavin edellytyksin: a) jäsenvaltio saa toteuttaa vuodessa yhden liikkeeseenlaskun, sanotun kuitenkaan rajoittamatta c alakohdan i alakohdan soveltamista. Tätä rajoitusta ei sovelleta, jos kaikki euroalueen jäsenvaltiot laskevat yhdessä liikkeeseen juhlarahan; b) kyseisissä liikkeeseenlaskuissa saa laskea liikkeeseen ainoastaan yksikköarvoltaan kahden euron kolikoita; c) yksittäisen liikkeeseenlaskun aikana liikkeeseen laskettavien kolikoiden määrä ei saa ylittää korkeampaa seuraavista kahdesta enimmäismäärästä: i) 0,1 prosenttia kaikkien liikkeeseenlaskijavaltioiden juhlarahan liikkeeseenlaskuvuotta edeltävän vuoden alkuun mennessä liikkeeseen laskemien kahden euron kolikoiden kokonaismäärästä; enimmäismäärää voidaan korottaa 2,0 prosenttiin kaikkien liikkeeseenlaskijavaltioiden liikkeeseen laskemista kahden euron kolikoista, jos juhlistetaan maailmanlaajuista ja erittäin symbolista tapahtumaa; tässä tapauksessa liikkeeseenlaskija ei saa järjestää toista vastaavaa juhlarahan liikkeeseenlaskua neljän seuraavan vuoden aikana ja sen on lisäksi perusteltava korkeamman enimmäismäärän soveltaminen 3 artiklan ensimmäisen kohdan b alakohdassa säädetyissä etukäteen annetuissa tiedoissa; ii) 5,0 prosenttia kyseisen liikkeeseenlaskijavaltion juhlarahan liikkeeseenlaskuvuotta edeltävän vuoden alkuun mennessä liikkeeseen laskemien kahden euron kolikoiden kokonaismäärästä. 3 artikla Kansallisten puolien kuva-aiheet ja tulevien muutosten julkistaminen Kaikkiin liikkeeseen laskettaviin euro- tai senttimääräisiin kolikoihin on sovellettava seuraavia sääntöjä: a) vakiintuneen käytännön mukaisesti kansallisella puolella on oltava kuva-aihetta ympäröivät kaksitoista tähteä ja kolikon lyöntivuosi; b) komissiolle on ilmoitettava eurokolikoiden kansallisiin puoliin suunnitelluista muutoksista vähintään kuusi kuukautta ennen kolikoiden liikkeeseenlaskua. Komissio pyytää talous- ja rahoituskomitealta hyväksynnän kaikkiin juhlarahojen liikkeeseenlaskuihin, joiden suunniteltu liikkeeseen laskettava määrä ylittää 2 artiklan ensimmäisen kohdan c alakohdan i alakohdassa tarkoitetun 0,1 prosentin enimmäismäärän; c) kaikki merkitykselliset tiedot kolikoiden uusista kansallisista malleista julkaistaan Euroopan unionin virallisessa lehdessä. 4 artikla Osoitus Belgian kuningaskunnalle, Saksan liittotasavallalle, Helleenien tasavallalle, Espanjan kuningaskunnalle, Ranskan tasavallalle, Irlannille, Italian tasavallalle, Luxemburgin suurherttuakunnalle, Alankomaiden kuningaskunnalle, Itävallan tasavallalle, Portugalin tasavallalle ja Suomen tasavallalle, joiden on noudatettava tätä suositusta. Tehty Brysselissä 29 päivänä syyskuuta 2003. Komission puolesta Pedro Solbes Mira Komission jäsen (1) Ks. myös tätä suositusta koskeva komission tiedonanto (EUVL C 247, 15.10.2003). (2) EYVL L 139, 11.5.1998, s. 6. (3) EYVL L 52, 27.2.1999, s. 2. (4) EYVL L 139, 11.5.1998, s. 1. (5) EYVL L 300, 29.11.2000, s. 2.