3.

Avoimen koordinointimenetelmän onnistunut soveltaminen nuorisoalalla riippuu jäsenvaltioiden poliittisesta tahdosta ja tehokkaista työmenetelmistä kansallisella ja EU:n tasolla. Tämän vuoksi eurooppalaisessa yhteistyössä käytettyjen työmenetelmien olisi perustuttava seuraaviin seikkoihin: i) Työskentelyjaksot: Vuoteen 2018 ulottuva kausi jaetaan kolmen vuoden jaksoihin, joista ensimmäinen kattaa vuodet 2010–2012. ii) Painopisteet: Kutakin jaksoa varten valitaan tietyt eurooppalaiset yhteistyön painopisteet, jotka edistävät näissä puitteissa määritettyjä toiminta-aloja. Neuvosto hyväksyy painopisteet neuvoston ja komission yhteisen raportin pohjalta jäljempänä esitetyn mukaisesti ja yhteistyössä asianomaisen työskentelyjakson kahden puheenjohtajakolmikon edustajien kanssa. Eurooppalaisen yhteistyön painopisteet suunnitellaan niin, että ne mahdollistavat yhteistyön kaikkien jäsenvaltioiden välillä tai tiiviimmän yhteistyön rajoitetun jäsenvaltioiden ryhmän (klusterit) välillä kansallisten painopisteiden mukaisesti. Näiden uusien puitteiden ensimmäisen työskentelyjakson ensimmäisen osan painopisteet esitetään tämän asiakirjan liitteessä II. Neuvosto esittelee ja hyväksyy tämän jakson toisen osan painopisteet myöhemmin. iii) Täytäntöönpanovälineet: Jotta yhteistyön puitteet voitaisiin panna täytäntöön tehokkaasti, tarvitaan sekä nimenomaan nuorisoalaa koskevia välineitä että muita asiaan liittyviä politiikan aloja koskevia välineitä. Nuorisoalaa koskevat välineet on esitetty a–g alakohdassa. Niitä olisi käytettävä kaksitahoisen lähestymistavan tukemiseksi, eli nuorisoalan erityisten aloitteiden täytäntöönpanemiseksi ja toisaalta sellaisen monialaisen lähestymistavan edistämiseksi, jolla nuorisonäkökulma otetaan huomioon muilla asiaan liittyvillä politiikan aloilla. Valtavirtaistamisen yhteydessä näitä välineitä olisi käytettävä muiden politiikan alojen kanssa käytävän vuoropuhelun perustana ja tukena, jotta nuorisonäkökulma tulisi otetuksi huomioon tarvittavalla tavalla. a) Tiedon keruu ja näyttöön perustuva nuorisopolitiikka: Nuorisopolitiikan tulisi perustua näyttöön. On lisättävä tietoa ja tuntemusta nuorten naisten ja miesten elinolosuhteista, arvoista ja asenteista ja jaettava tämä tieto ja tuntemus muiden asiaan liittyvien politiikan alojen kanssa, jotta voidaan toteuttaa asianmukaisia ja oikea-aikaisia toimenpiteitä. Tiedon hankintaa voidaan edistää muun muassa tukemalla Euroopan nuorisopolitiikan tietokeskusta ja sen yhteyshenkilöitä, EU:n laajuista analysointikapasiteettia (Eurydice), nuorisoa koskevia tutkimuksia ja selvityksiä, erityisiä eurooppalaisia nuorisotutkimuksia sekä tutkijaverkostoja. Myös EU:n nuorisoraportti edistää olennaisesti näyttöön perustuvaa päätöksentekoa. Asiaankuuluvien viranomaisten, nuorisotutkijoiden, nuorten, nuorisojärjestöjen sekä nuorisotyön toimijoiden välistä yhteistyötä olisi tuettava. b) Vastavuoroinen oppiminen: Vastavuoroinen oppiminen on näiden yhteistyöpuitteiden keskeinen tekijä. Sen avulla voidaan tunnistaa hyvät käytännöt eri jäsenvaltioissa ja ottaa niistä oppia. Vastavuoroisen oppimisen toteutuskeinoja ovat esimerkiksi vertaisoppimistoimet, konferenssit ja seminaarit, korkean tason foorumit tai asiantuntijaryhmät sekä tutkimukset ja analyysit ja internetpohjaiset verkostot, joihin asiaankuuluvat sidosryhmät osallistuvat. Tämän toiminnan kohteiden olisi liityttävä läheisesti kulloisenkin kolmivuotisen työskentelyjakson painopisteisiin. Kaikkien aloitteiden suunnittelun olisi perustuttava selkeisiin tavoitteisiin, selkeisiin toimeksiantoihin, aikatauluihin ja tuotossuunnitelmiin, joita komissio ehdottaa yhteistyössä jäsenvaltioiden kanssa. Toimintapoliittista vuoropuhelua kolmansien maiden kanssa ja yhteistyötä kansainvälisten järjestöjen, kuten Euroopan neuvoston, OECD:n (8) ja Yhdistyneiden kansakuntien kanssa olisi jatkettava, koska niin saadaan uusia ideoita ja mahdollisuus vertailuun. c) Edistymisraportit: Komission tulisi laatia Euroopan unionin nuorisoraportti kunkin työskentelyjakson lopussa siten, että ensimmäinen uusien puitteiden mukainen raportti laaditaan vuonna 2012. EU:n nuorisoraportissa tulee olla kaksi osaa: neuvoston ja komission yhteinen raportti (poliittinen osa) ja liiteasiakirjat (tilastollinen ja analyyttinen osa). EU:n nuorisoraportissa arvioidaan edistymistä puitteiden mukaisissa yleisissä tavoitteissa sekä viimeisimmän työskentelyjakson osalta määriteltyjen painopisteiden osalta ja nimetään hyvät käytännöt. EU:n nuorisoraportin olisi perustuttava jäsenvaltioiden laatimiin kansallisiin raportteihin nuorisoalalta ja muilta asiaan liittyviltä politiikan aloilta sekä muihin olemassa oleviin tietoihin ja tilastoihin. Päällekkäistä raportointivelvollisuutta olisi vältettävä. EU:n nuorisoraportteja tulisi myös käyttää seuraavan työskentelyjakson painopisteiden nimeämisen perustana. d) Tulosten levittäminen: Näiden puitteiden mukaisen yhteistyön näkyvyyden ja vaikuttavuuden lisäämiseksi paikallisella, alueellisella, kansallisella ja Euroopan tasolla yhteistyön tuloksia olisi levittävä laajasti kaikkien asiaankuuluvien sidosryhmien kesken, ja tarvittaessa niistä olisi keskusteltava pääjohtaja- tai ministeritasolla. e) Prosessin seuranta: Edistääkseen tuloksiin pääsemistä avoimen koordinointimenetelmän avulla ja menetelmän omaksumista sekä kansallisella että EU:n tasolla jäsenvaltiot ja komissio tekevät tiivistä yhteistyötä ohjatessaan, viedessään eteenpäin ja arvioidessaan prosessia ja sen tuloksia. Tässä yhteydessä olisi työskenneltävä nuorten tilanteeseen liittyvien nykyisten indikaattoreiden pohjalta sellaisilla aloilla kuin koulutus, työllisyys, terveys ja sosiaalinen osallisuus ja esitettävä tarvittaessa neuvoston harkittavaksi mahdollisia uusia indikaattoreita koskevia ehdotuksia. f) Kuuleminen ja jäsennelty vuoropuhelu nuorten ja nuorisojärjestöjen kanssa: Nuorten ja nuorisojärjestöjen kanssa olisi jatkettava ja kehitettävä jäsenneltyä vuoropuhelua, jonka puitteissa voidaan jatkuvasti pohtia yhdessä nuorisoalan eurooppalaisen yhteistyön painopisteitä, täytäntöönpanoa ja seurantaa. Vuoropuhelun aiheet olisi sovitettava yhteen nuorisoalan eurooppalaisen yhteistyön yleisten tavoitteiden ja kunkin työskentelyjakson painopisteiden kanssa. Kutakin vuoropuhelujaksoa varten olisi asetettava selkeät tavoitteet ja valittava realistiset menettelyt jatkuvuuden ja seurannan varmistamiseksi. Vuoropuhelun olisi oltava mahdollisimman osallistavaa, sitä olisi käytävä paikallisella, alueellisella, kansallisella ja EU:n tasolla ja siihen olisi saatava mukaan nuorisotutkijoita ja nuorisotyön toimijoita. Jäsenneltyä vuoropuhelua muilla politiikan aloilla nuorten ja nuorisojärjestöjen kanssa olisi myös tuettava. Jäsennellyn vuoropuhelun täytäntöönpanoa esitellään tarkemmin liitteessä III. g) EU:n ohjelmien ja rahastojen hyödyntäminen: Olisi hyödynnettävä tehokkaasti käytettävissä olevia EU:n varoja, kuten rakennerahastoja, sekä asiaan liittyviä ohjelmia, joita ovat mm. Youth in Action -ohjelma, elinikäisen oppimisen ohjelma, Kulttuuri-, Progress-, Media- ja Erasmus nuorille yrittäjille -ohjelmat sekä kilpailukyvyn ja innovoinnin ohjelmat kuten myös asiaankuuluvat EU:n ohjelmat ja rahastot ulkosuhteiden ja kehitysyhteistyön aloilla.