KOMISSION PÄÄTÖS (EU) 2020/1814,

annettu 28 päivänä kesäkuuta 2019,

Valtiontuesta SA.33846 – (2015/C) (ex 2014/NN) (ex 2011/CP), jonka Suomi on toteuttanut Helsingin Bussiliikenne Oy:lle

(tiedoksiannettu numerolla C(2019) 3152)

(Ainoastaan suomen- ja ruotsinkieliset tekstit ovat todistusvoimaisia)

(ETA:n kannalta merkityksellinen teksti)

EUROOPAN KOMISSIO, joka

ottaa huomioon Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen ja erityisesti sen 108 artiklan 2 kohdan ensimmäisen alakohdan,

ottaa huomioon Euroopan talousalueesta tehdyn sopimuksen ja erityisesti sen 62 artiklan 1 kohdan a alakohdan,

ottaa huomioon päätöksen, jolla komissio aloitti Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 108 artiklan 2 kohdan mukaisen menettelyn (1),

on mainittujen artiklojen (2) mukaisesti kehottanut asianomaisia osapuolia esittämään huomautuksensa ja ottaa huomioon nämä huomautukset,

sekä katsoo seuraavaa:

1. MENETTELY

(1) Nobina Sverige AB ja Nobina Finland Oy jättivät 31 päivänä lokakuuta 2011 komissiolle kantelun, jossa väitettiin, että Suomi oli myöntänyt Helsingin Bussiliikenne Oy:lle, jäljempänä ’HelB’, sääntöjenvastaista valtiontukea. Kanteeseen yhtyi 15 päivänä marraskuuta 2011 Nobina Sverige AB:n ja Nobina Finland Oy:n emoyhtiö Nobina AB. Nobina Sverige AB:stä, Nobina Finland Oy:stä ja Nobina AB:stä käytetään jäljempänä yhdessä nimitystä ’kantelijat’. Kantelijat toimittivat lisätietoja 12 päivänä joulukuuta 2011, 27 päivänä helmikuuta 2012, 4 päivänä huhtikuuta 2012, 21 päivänä kesäkuuta 2012 ja 4 päivänä syyskuuta 2012.

(2) Kantelu sekä komission tietopyyntö toimitettiin englanniksi Suomelle huomautusten esittämistä varten 22 päivänä marraskuuta 2011. Suomenkielinen käännös kantelusta toimitettiin Suomelle 1 päivänä helmikuuta 2012. Suomen huomautukset yhdessä lisätietojen kanssa toimitettiin 28 päivänä helmikuuta 2012 päivätyllä kirjeellä.

(3) Suomen kanteluun esittämät huomautukset toimitettiin kantelijoille kirjeellä 31 päivänä toukokuuta 2012. Kantelijat toimittivat huomautuksensa 27 päivänä heinäkuuta 2012. Suomi toimitti lisätietoja 28 päivänä syyskuuta 2012.

(4) Komissio toimitti 31 päivänä lokakuuta 2012 päivätyllä kirjeellä Suomelle kantelijoilta 27 päivänä heinäkuuta 2012 saadut huomautukset ja pyysi lisätietoja. Suomi toimitti pyydetyt tiedot 3 päivänä tammikuuta 2013 sekä 7 ja 12 päivänä helmikuuta 2013. Lisäksi Suomi toimitti lisätietoja sähköpostitse 16 päivänä toukokuuta 2013.

(5) Suomen viranomaisten kanssa järjestettiin tapaaminen 17 päivänä toukokuuta 2013, minkä jälkeen komissio pyysi lisätietoja sähköpostitse 24 päivänä toukokuuta 2013. Suomi toimitti pyydetyt tiedot 31 päivänä toukokuuta 2013 sekä 3, 7 ja 10 päivänä kesäkuuta 2013.

(6) Komissio pyysi lisätietoja sähköpostitse 24 päivänä lokakuuta 2013 ja kirjeitse 6 päivänä marraskuuta 2013, ja Suomi vastasi näihin pyyntöihin 8 päivänä marraskuuta 2013 ja 31 päivänä tammikuuta 2014.

(7) Komissio pyysi lisätietoja sähköpostitse 27 päivänä helmikuuta 2014 ja 3 päivänä huhtikuuta 2014, ja Suomi vastasi näihin pyyntöihin sähköpostitse 5 päivänä maaliskuuta 2014 ja 11 päivänä huhtikuuta 2014.

(8) Komission yksiköt tapasivat kantelijat ja niiden lailliset edustajat 29 päivänä tammikuuta 2014 ja 14 päivänä lokakuuta 2014.

(9) Komissio ilmoitti Suomelle 16 päivänä tammikuuta 2015 päivätyllä kirjeellä päättäneensä aloittaa Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen, jäljempänä ’SEUT-sopimus’, 108 artiklan 2 kohdan mukaisen menettelyn, joka koskee väitettyä tukea, jäljempänä ’menettelyn aloittamista koskeva päätös’.

(10) Menettelyn aloittamista koskeva päätös julkaistiin Euroopan unionin virallisessa lehdessä (3). Komissio kehotti asianomaisia osapuolia esittämään huomautuksensa menettelyn aloittamista koskevassa päätöksessä yksilöidyistä toimenpiteistä.

(11) Suomi esitti menettelyn aloittamista koskevasta päätöksestä huomautuksia 18 päivänä maaliskuuta 2015, 18 päivänä kesäkuuta 2015 ja 6 päivänä marraskuuta 2015.

(12) Komissio sai huomautuksia kantelijoilta 8 päivänä toukokuuta 2015 ja toimitti ne 20 päivänä toukokuuta 2015 Suomelle, jolle annettiin mahdollisuus vastata niihin. Suomi vastasi kantelijoiden esittämiin huomautuksiin 12 päivänä elokuuta 2015 ja 10 päivänä syyskuuta 2015 päivätyillä kirjeillä.

(13) Komissio pyysi lisätietoja Suomelta 27 päivänä toukokuuta 2016, 15 päivänä syyskuuta 2016, 13 päivänä lokakuuta 2016 ja 21 päivänä joulukuuta 2016. Suomi vastasi 23 päivänä kesäkuuta 2016, 2 päivänä syyskuuta 2016, 24 päivänä lokakuuta 2016, 26 päivänä lokakuuta 2016, 8 päivänä joulukuuta 2016 ja 13 päivänä tammikuuta 2017.

(14) Komissio tapasi kantelijat ja niiden lailliset edustajat 16 päivänä helmikuuta 2017.

(15) Komissio pyysi lisätietoja Suomelta 31 päivänä lokakuuta 2017 ja 21 päivänä joulukuuta 2017. Suomi vastasi 9 päivänä marraskuuta 2017 ja 16 päivänä helmikuuta 2018.

(16) Komissio tapasi Suomen viranomaiset 19 päivänä maaliskuuta 2018. Suomi toimitti lisähuomautuksia 10 päivänä huhtikuuta 2018.

2. TAUSTA

2.1 Kantelijat

(17) Nobina AB on Pohjoismaiden suurin julkisia bussiliikennepalveluja tarjoava yhtiö ja kuuluu Euroopan kymmenen suurimman julkista liikennettä harjoittavan yhtiön joukkoon. Se toimii alueellisen ja alueiden välisen liikenteen segmenteillä. Sen markkinaosuus Pohjoismaiden alueellisen liikenteen segmentillä oli 16 prosenttia vuosina 2015–2016 (laskettuna bussien määrän perusteella). Samalla ajanjaksolla sen kuljettama matkustajamäärä oli noin 377 miljoonaa henkilöä. Vuosina 2015–2016 Nobina AB:n tulos verojen jälkeen oli noin neljä miljoonaa Ruotsin kruunua (noin 0,4 miljoonaa euroa).

(18) Nobina AB:n päämarkkina-alue on Ruotsi, missä se toimii Nobina Sverige AB:nä. Nobina AB:n Ruotsissa toteutuneen myynnin osuus oli vuosina 2015–2016 noin 71 prosenttia sen kokonaismyynnistä ja markkinaosuus Ruotsissa 30 prosenttia (bussien määrän mukaan mitattuna). Samalla ajanjaksolla Nobina AB:n Suomessa toimivan tytäryhtiön Nobina Finland Oy:n toteutuneen myynnin osuus oli noin 11 prosenttia sen kokonaismyynnistä ja markkinaosuus Suomessa 19,1 prosenttia (palvelujen arvon mukaan mitattuna).

2.2 Tuensaaja

(19) HelB perustettiin 1 päivänä tammikuuta 2005, kun Helsingin kaupungin omistama liikenneyhtiö Suomen Turistiauto Oy, jäljempänä ’STA’, hankki Helsingin kaupungin, jäljempänä ’kaupunki’, erillisen liiketoimintayksikön HKL-Bussiliikenteen varat ja vastuut, minkä jälkeen sen nimeksi muutettiin HelB. HelB liikennöi bussireittejä Helsingin alueella ja tarjosi tilausajokuljetuksia ja bussien leasingpalveluja. Menettelyn aloittamista koskevan päätöksen tekemisen aikoihin sillä oli noin 380 bussin kalusto.

(20) HKL-Bussiliikenne perustettiin vuonna 1995 kaupungin liikennelaitoksen eriytetyksi yksiköksi. Taulukossa 1 esitetään keskeiset numerotiedot HKL-Bussiliikenteen taloudellisesta tilanteesta ennen kuin STA osti sen. Taulukko 1 Keskeisiä numerotietoja HKL-Bussiliikenteestä (tuhansina euroina) 1999 2000 2001 2002 2003 2004 Nettoliikevaihto 49 490 49 612 51 936 53 759 58 129 62 863 Liikevoitto 1 724 512 -917 -1 095 -35 447 Tulos ennen tilinpäätössiirtoja ja veroja -374 -1 533 -3 036 -3 144 -1 738 -1 086 Lähde: HKL-Bussiliikenteen tilinpäätöstiedot.

(21) STA oli kaupungin omistama yksityinen osakeyhtiö, joka tarjosi liikennepalveluja. Taulukossa 2 esitetään keskeiset numerotiedot STA:n taloudellisesta tilanteesta ennen kuin se hankki HKL-Bussiliikenteen ja muutti nimekseen HelB. Taulukko 2 Keskeisiä numerotietoja STA:sta (tuhansina euroina) 1999 2000 2001 2002 2003 2004 Nettoliikevaihto 29 460 32 187 34 069 29 921 29 511 25 674 Liikevoitto -777 -624 -1 139 -2 334 -2 892 -2 546 Tulos ennen tilinpäätössiirtoja ja veroja -1 109 -1 085 -1 638 -2 366 -3 220 -2 833 Lähde: STA:n tilinpäätöstiedot.

(22) Kaupunki omisti HelB:n kokonaan joulukuuhun 2015 asti. Taulukossa 3 esitetään keskeiset numerotiedot HelB:n taloudellisesta tilanteesta vuosina 2005–2014. Taulukko 3 Keskeisiä numerotietoja HelB:stä (tuhansina euroina) 2005 2006 2007 2008 2009 2010 2011 2012 2013 2014 Nettoliikevaihto 85 134 88 169 90 194 91 913 98 164 93 641 91 506 99 407 89 943 80 696 Liikevoitto -2 214 -1 590 -2 399 -8 470 -4 319 -3 621 -6 136 -1 941 -1 511 -4 498 Tulos ennen tilinpäätössiirtoja ja veroja -2 842 -2 321 -2 231 -7 505 -3 768 -3 308 -6 123 -1 845 111 -7 031 Lähde: HelB:n tilinpäätöstiedot.

(23) HelB myytiin (4)14 päivänä joulukuuta 2015 yksityiselle bussiliikenteen harjoittajalle Viikin Linja Oy:lle, jäljempänä ’ostaja’, joka on kantelijoiden kilpailija ja Koiviston Auto Groupin, jäljempänä ’KAG’, omistama Suomen suurin bussiliikenteen harjoittaja. KAG:n arvioitu markkinaosuus Suomessa oli vuonna 2016 kaikkiaan 21,9 prosenttia (palvelujen arvon perusteella) ja voitto verojen jälkeen 3,8 miljoonaa euroa.

2.3 Helsingin sisäisen liikenteen markkinat

(24) Helsingin sisäisen liikenteen bussilinjat kilpailutettiin ensimmäisen kerran vuonna 1998 (5). Joukkoliikenteen suunnittelusta ja joukkoliikennepalvelujen hankinnasta pääkaupunkiseudulla ja Helsingin kaupungissa vastaa Helsingin seudun liikenne.

(25) HelB:n lisäksi Helsingin bussiliikenteessä toimii useita muitakin yhtiöitä, erityisesti Nobina Finland Oy ja Veolia Transport Finland Oy. Jäljempänä olevassa kaaviossa esitetään eri bussiliikenteen harjoittajien osuudet Helsingin sisäisen bussiliikenteen markkinoista. Taulukko 4 Liikenteenharjoittajien markkinaosuudet Helsingin sisäisessä liikenteessä prosentteina (linjakilometrien perusteella) 1. tammikuuta kunakin vuotena Lähde: Nobina

3. TOIMENPITEIDEN KUVAUS

3.1 Vuonna 2002 myönnetty kalustolaina

(26) Kaupunki myönsi 6 päivänä toukokuuta 2002 HKL-Bussiliikenteelle 14,5 miljoonan euron kalustolainan bussikaluston hankinnan rahoittamiseksi. Laina maksettiin seuraavasti: 13 miljoonaa euroa 24 päivänä toukokuuta 2002, 1 miljoona euroa 31 päivänä elokuuta 2002 ja 0,5 miljoonaa euroa 30 päivänä syyskuuta 2002. Laina oli tarkoitus maksaa takaisin 12 vuoden kuluessa, ja lyhennysvapaata oli kaksi vuotta. Koroksi määritettiin 12 kuukauden Euribor-korko lisättynä 0,05 prosentin marginaalilla. Kaupungilla oli oikeus tarkistaa korkoa ensimmäisestä maksuerästä lähtien viiden vuoden välein eli 24 päivänä toukokuuta 2007 ja 24 päivänä toukokuuta 2012. Korko erääntyi vuodesta 2002 lähtien joka vuosi 31 päivänä joulukuuta, ja pääoma oli maksettava takaisin vuosittain 12 samansuuruisessa erässä 31 päivästä joulukuuta 2004 alkaen. Lainalle ei asetettu vakuuksia.

(27) HelB otti 1 päivänä tammikuuta 2005 vastuulleen HKL-Bussiliikenteelle myönnetyn kalustolainan, jonka ehdot pysyivät muuttumattomina, paitsi että vuosina 2005 ja 2006 ei tarvinnut suorittaa lyhennyksiä.

(28) Kaupunki päätti 1 päivänä lokakuuta 2007 pidentää kalustolainan takaisinmaksuaikaa 31 päivään joulukuuta 2023 (eli kahdeksalla vuodella alkuperäiseen aikatauluun verrattuna).

(29) HelB maksoi koron ja 3,8 miljoonaa euroa kalustolainan pääomasta. Kaupunki vapautti 13 päivänä tammikuuta 2016 HelB:n (6) velvollisuudesta maksaa lainan jäljellä oleva pääoma eli 10,7 miljoonaa euroa. Tämä tapahtui sen jälkeen, kun HelB:n liiketoiminta ja toiminimi ”Helsingin Bussiliikenne” oli myyty Viikin Linja Oy:lle (ks. johdanto-osan 45–49 kappale).

3.2 Vuonna 2005 myönnetty pääomalaina

(30) Kun HelB perustettiin 1 päivänä tammikuuta 2005, se otti vastuulleen seuraavat HKL-Bussiliikenteen ja STA:n velat: a) kaupungin vuonna 1994 myöntämän 16,3 miljoonan euron ”perustamislainan”, josta 12,3 miljoonaa euroa oli HKL-Bussiliikenteen taseessa vielä 31 päivänä joulukuuta 2004 (”perustamislainan” tärkeimmät ehdot olivat 9 prosentin korko, 25 vuoden laina-aika ja ei vakuuksia); b) kaupungin HKL-Bussiliikenteeseen tekemästä alkupääomasijoituksesta peräisin olleen STA:n velan, josta oli 31 päivänä joulukuuta 2004 jäljellä 3,6 miljoonaa euroa. Kaupunki päätti jälleenrahoittaa nämä velat muuttamalla ne 15 893 700,37 euron pääomalainaksi (31 päivänä joulukuuta 2004 se muutti jäljellä olevan 12 255 223,50 euron ”perustamislainan” ja 18 päivänä huhtikuuta 2006 STA:n 3 638 476,87 euron velan).

(31) Pääomalainan korko oli 6 prosenttia. Laina oli maksettava takaisin vain, jos osakepääoma ja muut taseen jakokelvottomat erät oli katettu kokonaan, ja vain niiltä osin. Toisin sanoen niin kauan kuin yritys tuotti tiettynä tilikautena tappiota tai ei tuottanut sellaista voittoa, joka yhdessä pääomalainojen summan kanssa ylittäisi sen kertyneet tappiot, pääomalainaa ei tarvinnut maksaa takaisin. Maksamaton korko pääomitettiin. Laina oli kaikkia muita lainoja huonommassa etuoikeusasemassa, sille ei asetettu vakuutta eikä laina-aikaa ollut rajattu.

(32) Pääomalainaa ei maksettu takaisin (ei pääomaa eikä korkoa). Muodollisen tutkintamenettelyn aloittamisen jälkeen kaupunki muutti sen 11 päivänä joulukuuta 2015 HelB:n omaksi pääomaksi.

3.3 Vuonna 2011 myönnetty pääomalaina

(33) Kaupunki myönsi 31 päivänä tammikuuta 2011 HelB:lle toisen, 5,8 miljoonan euron pääomalainan samoilla ehdoilla kuin vuonna 2005 myönnetyn pääomalainan. Erityisesti vuonna 2011 myönnetty pääomalaina oli maksettava takaisin vain, jos HelB tuottaisi riittävästi voittoa, se oli muita lainoja huonommassa etuoikeusasemassa, sille ei asetettu vakuuksia eikä sen laina-aikaa ollut rajattu. Lainaa käytettiin HelB:n maksuvalmiuden varmistamiseen.

(34) Vuonna 2011 myönnettyä pääomalainaa ei maksettu takaisin, ja muodollisen tutkintamenettelyn aloittamisen jälkeen kaupunki muutti sen 11 päivänä joulukuuta 2015 HelB:n omaksi pääomaksi.

3.4 Vuonna 2012 myönnetty pääomalaina

(35) Kaupunki myönsi 23 päivänä toukokuuta 2012 HelB:lle kolmannen, 8 miljoonan euron pääomalainan samoilla ehdoilla kuin vuosina 2005 ja 2011 myönnetyt pääomalainat.

(36) Myöskään vuonna 2012 myönnettyä pääomalainaa ei maksettu takaisin, ja muodollisen tutkintamenettelyn aloittamisen jälkeen kaupunki muutti sen 11 päivänä joulukuuta 2015 HelB:n omaksi pääomaksi.

3.5 Muut toimenpiteet

(37) Tässä päätöksessä ei tarkastella vuosina 2005, 2011 ja 2012 myönnettyjen pääomalainojen muuntamista omaksi pääomaksi, mikä tapahtui virallisen tutkintamenettelyn aloittamisen jälkeen. Tämä päätös ei vaikuta tällaisten myöhempien toimenpiteiden arviointiin.

(38) Tässä päätöksessä ei käsitellä toimenpiteitä, jotka koskevat Ruskeasuon varikkoa, jäljempänä ’varikko’, joka on Helsingin alueella sijaitseva bussivarikko. Kyseisiä toimenpiteitä kuvattiin menettelyn aloittamista koskevan päätöksen johdanto-osan 38–46 kappaleessa. Komissio päätti pitää menettelyn auki näiden toimenpiteiden osalta.

4. KOMISSION PÄÄTÖS MUODOLLISEN TUTKINTAMENETTELYN ALOITTAMISESTA

(39) Komissio ilmaisi menettelyn aloittamista koskevassa päätöksessä epäilynsä siitä, oliko vuoden 2002 kalustolainan korko markkinaehtoinen, koska se perustui kaupungin itsensä markkinoilla saaman lainan korkoon, ottamatta huomioon tuensaajan vaikeaa taloudellista tilannetta.

(40) Komissio katsoi, että järkevä yksityinen sijoittaja olisi arvioinut HKL-Bussiliikenteen luottokelpoisuuden ennen lainan myöntämistä yhtiölle, jotta se voisi olla varma tämän kyvystä maksaa laina takaisin sen erääntyessä. Lisäksi komissio totesi, että vaikka HKL-Bussiliikenne oli kyseiseen aikaan kaupungin liikelaitos, se kuitenkin tarjosi liikennepalveluja markkinoilla, minkä vuoksi sitä olisi pidettävä talouden toimijana, ei pelkkänä julkishallinnon jatkeena. Tältä pohjalta vuoden 2002 kalustolainan antamista ei voitu pitää puhtaasti sisäisenä järjestelynä. Lisäksi komission näkemyksen mukaan vakuuksien puuttumista ei otettu asianmukaisesti huomioon lainasta perittyä korkoa määritettäessä.

(41) Vuoden 2005 pääomalainan osalta komissio katsoi, että ennen uuden seuraajayhtiön (eli HelB:n) perustamista ja 15,9 miljoonan euron pääomalainan myöntämistä sille voittoa tavoitteleva yksityinen sijoittaja olisi harkinnut, olisiko HKL-Bussiliikenteen ja STA:n asettaminen selvitystilaan ollut taloudellisessa mielessä parempi vaihtoehto, kun otetaan huomioon HKL-Bussiliikenteen ja STA:n taloudelliset indikaattorit ennen liiketoiminnan siirtämistä HelB:lle. Komissio epäili myös, olisiko järkevä yksityinen sijoittaja antanut HelB:lle vuonna 2005 pääomalainaa 6 prosentin korolla, kun vakuuksia ei asetettu ja otetaan huomioon HelB:n kummankin edeltäjäyhtiön taloudellinen tilanne ja paikallisten bussiliikennemarkkinoiden tilanne kyseiseen aikaan. Lisäksi komissio totesi, että Suomen antamat esimerkit muille yhtiöille myönnetyistä pääomalainoista eivät olleet täysin vertailukelpoisia vuoden 2005 pääomalainan kanssa.

(42) Vuoden 2011 pääomalainan osalta komissio epäili, voidaanko sitä pitää markkinaehtojen mukaisena HelB:n vaikean taloudellisen tilanteen vuoksi (merkittäviä tappioita, negatiivinen oma pääoma). Komission alustavan päätelmän mukaan järkevä yksityinen sijoittaja ei olisi antanut HelB:lle pääomalainaa 6 prosentin korolla. Koska vuoden 2005 pääomalainaa ei myöskään ollut maksettu takaisin, komissio totesi myös vaikuttavan kyseenalaiselta, olisiko markkinataloussijoittaja tehnyt uuden sijoituksen toisen pääomalainan muodossa.

(43) Myös vuoden 2012 pääomalainan osalta komissio epäili, voitiinko sitä pitää markkinaehtojen mukaisena, koska HelB:n taloudellinen tilanne oli vieläkin huonompi kuin vuonna 2011, jolloin pääomalaina myönnettiin. Komissio katsoi, olevan kyseenalaista, että markkinataloussijoittaja olisi sijoittanut kolmatta kertaa peräkkäin tappiota tuottavaan yritykseen.

(44) Sen vuoksi komissio päätti aloittaa SEUT-sopimuksen 108 artiklan 2 kohdan mukaisen menettelyn.

5. HELB:N MYYNTI MUODOLLISEN TUTKINTAMENETTELYN ALOITTAMISEN JÄLKEEN

(45) Kuten johdanto-osan 23 kappaleessa todetaan, HelB myytiin 14 päivänä joulukuuta 2015 Viikin Linja Oy:lle (KAG) ja kauppa tuli voimaan 31 päivänä joulukuuta 2015. Julkista tarjouskilpailua ei järjestetty. Suomen viranomaisten mukaan kaupunki otti yhteyttä useisiin mahdollisiin ostajiin eli Suomen ja ulkomaisilla markkinoilla toimiviin bussiliikenteen harjoittajiin, mutta ainoa tarjous saatiin Viikin Linja Oy:ltä.

(46) Kauppahinnaksi sovittiin 24 210 193 euroa. Kauppaan liittyviin asiakirjoihin sisältyi myös kohta, jonka mukaan ostaja saa täyden korvauksen, jos valtiontukea haetaan perittäväksi takaisin, ja osa myyntihinnasta (1 879 766 euroa) talletettiin sulkutilille. Sulkutilijärjestelmä on voimassa siihen asti, kun käsiteltävänä olevasta valtiontukiasiasta on tehty lopullinen päätös, tai enintään 31 päivään joulukuuta 2022 asti. Lisäksi neuvotteluissa sovittiin lisäkauppahintamekanismista, joka sisällytettiin kauppakirjaan ja jonka perusteella ostaja sitoutui maksamaan myyjälle lisäsuorituksen samalle sulkutilille, jos ennalta määritetyt tuottotasot ylitetään (7). Lisäkauppahintamekanismi on voimassa vuosina 2016–2020, ja vuoden 2016 lisäkauppahinnan laskettiin olevan 2 524 302,19 euroa ja vuoden 2017 lisäkauppahinnan 2 558 068,21 euroa.

(47) Kauppakirjan ehtojen mukaan HelB:n toiminimi ”Helsingin Bussiliikenne Oy” siirtyi ostajalle Viikin Linja Oy:lle, joka muutti nimensä ”Helsingin Bussiliikenne Oy:ksi”, jäljempänä ’uusi HelB’. Kaupungin omistama vanha HelB muutti nimensä ”Helsingin kaupungin Linja-autotoiminta Oy:ksi”, jäljempänä ’vanha HelB’. Vaikka vanhan HelB:n kaupparekisteriin merkitty pääasiallinen toimiala ei muuttunut, vanha HelB ei harjoita tällä hetkellä mitään liiketoimintaa eikä sillä ole muuta omaisuutta kuin summat, jotka olisi mahdollista saada sulkutililtä ja lisäkauppahintamekanismin kautta, kuten edellä mainittiin.

(48) Kauppa ei koskenut vanhan HelB:n osakkeita vaan sen koko liiketoimintaa, ja siihen sisältyivät vanhat HelB:n sopimukset (mukaan lukien kuljetuspalvelusopimus Helsingin seudun liikenteen kanssa), tilaukset ja tarjoukset, henkilöstö, käyttöomaisuus ja tavara-varasto, yrityksen liiketoiminnan vaatimat aineettomat oikeudet ja sopimukset sekä tilauksiin ja tarjouksiin, henkilöstöön, omaisuuteen, aineettomaan omaisuuteen ja vuokra- ja lisenssisopimuksiin liittyvät vastuut ja velvollisuudet. Kaikki vanhan HelB:n 918 työntekijää siirtyivät uuteen HelB:hen.

(49) Kalustolaina ja pääomalainat, jotka vanha HelB oli saanut omistajaltaan Helsingin kaupungilta, eivät siirtyneet uudelle HelB:lle. Sen sijaan kaupunki vapautti vanhan HelB:n velvollisuudesta maksaa takaisin jäljellä oleva kalustolainan pääoma 13 päivänä tammikuuta 2016, kuten johdanto-osan 29 kappaleessa mainitaan, ja muunsi pääomalainojen jäljellä olevat summat (8) vanhan HelB:n omaksi pääomaksi 11 päivänä joulukuuta 2015.

6. SUOMEN HUOMAUTUKSET MENETTELYN ALOITTAMISTA KOSKEVASTA PÄÄTÖKSESTÄ

(50) Suomen viranomaisten näkemys on, etteivät edellä kuvatut toimenpiteet ole valtiontukea. Suomi katsoo, että kaupunki antoi HelB:n (sekä HKL-Bussiliikenteen ja STA:n) omistajana rahoituksen HelB:lle markkinaehdoin ja sellaista tuottoa vastaan, joka olisi vallitsevin markkinaehdoin toimivan yksityisen osakkeenomistajan kannalta tyydyttävä.

(51) Suomi väittää, että kun HelB perustettiin vuonna 2005, tarkoituksena oli parantaa HelB:n kannattavuutta ja kilpailukykyä sekä kehitystä tulevaisuudessa niin, että se voisi toimia kannattavana ja laadukkaana julkisen liikenteen harjoittajana. Suomi korostaa myös, että toimenpiteitä olisi arvioitava sitä ajankohtaa vasten, jolloin ne tosiasiassa myönnettiin. Tämän vuoksi Suomi viittaa 28 päivänä helmikuuta 2012 toimittamiinsa tietoihin, joihin kuului luettelo muille yrityksille Suomessa vuosina 2004–2006 myönnettyjen pääomalainojen koroista.

(52) Suomen mukaan se, että HelB:n tulokset eivät ole olleet odotettuja, ei johdu HelB:n heikosta kilpailukyvystä, joka olisi edellyttänyt rahoituksen lisäämistä, vaan pelkästään paikallisten bussiliikennemarkkinoiden vääristyneestä tilanteesta. Julkisesti saatavilla olevien tilinpäätöstietojen mukaan myös muut suuret pääkaupunkiseudulla toimivat bussiliikenteen harjoittajat tekivät tappiota vuosina 2005–2012. Tämän perusteella kaupungin toteuttamat toimet olivat hyvin samankaltaisia kuin markkinoilla toimivien yksityisten yritysten omistajien ja sijoittajien.

(53) Suomi myöntää, että HelB:n taloudellinen tilanne on heikentynyt ajan mittaan ja että vuosina 2008–2010 näytti välttämättömältä toteuttaa toimenpiteitä sen kannattavuuden parantamiseksi muun muassa tekemällä muutoksia hintarakenteeseen ja vähentämällä henkilöstöä. Suomen viranomaiset eivät aiemmissa eli ennen menettelyn aloittamista koskevaa päätöstä esittämissään huomautuksissa pitäneet HelB:tä vaikeuksissa olevana yrityksenä, jollaista tarkoitetaan vuonna 2004 annetuissa yhteisön suuntaviivoissa valtiontuesta vaikeuksissa olevien yritysten pelastamiseksi ja rakenneuudistukseksi (9), jäljempänä ’vuoden 2004 suuntaviivat’.

6.1 Tuen olemassaolo

(54) HKL-Bussiliikenteelle vuonna 2002 myönnetyn kalustolainan osalta Suomi katsoo, että lainan korkoa voidaan pitää markkinaehtoisena pääasiassa siksi, että se oli sidottu markkinakorkoon eli 12 kuukauden Euribor-korkoon.

(55) Lisäksi Suomi pitää todennäköisenä, että HKL-Bussiliikenne olisi saanut lainaa samanlaisilla ehdoilla myös yksityisiltä rahoituslaitoksilta. Suomen mukaan HKL-Bussiliikenne oli kyseiseen aikaan kaupungille kuuluva yksikkö eikä erillinen oikeushenkilö, minkä vuoksi sen luottokelpoisuus olisi ollut sama kuin kaupungin (eli hyvä). Suomen mukaan kalustolainalle asetettu korko perustui kaupungin itsensä samanaikaisesti rahoitusmarkkinoilta ottaman lainan korkoon.

(56) Suomi selosti myös, että kalustolainaa olisi pidettävä puhtaasti kaupungin sisäisenä järjestelynä, koska kaupunki ja HKL-Bussiliikenne olivat saman oikeushenkilön osia. Lainalle ei asetettu vakuutta, koska se oli tällainen sisäinen järjestely.

(57) Lisäksi Suomi esittää, että jos kalustolainan katsotaan olevan valtiontukea (Suomen näkemyksen vastaisesti), tuen olisi katsottava olleen voimassa 1 päivään tammikuuta 2005 asti. Tuolloin HKL-Bussiliikenteen, joka oli kaupunkiin kuuluva yksikkö eikä erillinen oikeushenkilö, seuraajaksi tuli kaupungin omistama yritys HelB, joka on oma oikeushenkilönsä. Väitteensä tueksi Suomi viittaa komission yksikköjen kirjeeseen aiemmassa tapauksessa, jossa komissio katsoi, että kunnan omistamien laitosten hyväksi Suomessa myönnetyt toimenpiteet (vapautus tietyistä veroista, alv-palautus ja rajaton valtiontakaus valtio-omistuksen ja siihen liittyvän konkurssiriskin puuttumisen seurauksena) vaikuttivat olevan SEUT-sopimuksen 108 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua voimassa olevaa tukea, koska ne on myönnetty ennen Suomen liittymistä unioniin (10).

(58) Kalustolainan laina-ajan pidentämisen vuonna 2007 Suomi esittää olleen perusteltua siksi, että se oli vaihtuvakorkoinen laina, ja [perus]korot nousivat vuonna 2007 ja niiden odotettiin nousevan edelleen. Korkojen laskemista nykyiselle alhaiselle tasolle ei voitu tuolloin ennakoida.

(59) Vuoden 2005 pääomalainan Suomi ei katso olleen uusi laina vaan puhtaasti tekninen menettely, jossa HKL-Bussiliikenteen taseeseen yli kymmenen vuoden ajan sisältynyt ”perustamislaina” muutettiin pääomalainaksi. Tämän menettelyn tarkoituksena oli varmistaa Suomen yhtiöoikeuden noudattaminen, koska sen mukaan kunnan omistaman yhtiön ”perustamislainaa” ei voinut jättää osakeyhtiön taseeseen. Pääomalaina on normaali osakeyhtiöiden osakkaiden antaman rahoituksen muoto.

(60) Vuoden 2005 pääomalainan 6 prosentin korosta Suomi toteaa, että se oli sama kuin HKL-Bussiliikenteen ”perustamislainan” korko. Ottaen huomioon, että Suomen mielestä tämä oli pelkkä tekninen muutos eikä uusi rahoitusjärjestely, samaa korkoa on pidettävä perusteltuna. Suomi korostaa myös arvioineensa ensin laajasti muille toimijoille samaan aikaan myönnettyjä pääomalainoja. Niiden korot vaihtelivat 4,7 prosentista 7,539 prosenttiin. Kaikki arvioinnissa mainitut pääomalainat olivat vakuudettomia ja etuoikeudeltaan huonompia, kuten laki vaatii, ja siksi Suomi katsoo niiden olevan vertailukelpoinen viiteryhmä.

(61) Vuoden 2011 pääomalainasta Suomi väittää edelleen, että sitä olisi pidettävä pitkäaikaisen konserniomistajan myöntämänä lainana, ei ulkopuolisen sijoittajan yksittäisenä lyhytaikaisena rahoituspäätöksenä. Suomi myöntää, että HelB:n taloudellinen tilanne oli tuohon aikaan huono ja sen korjaaminen edellytti nopeaa lisärahoitusta. HelB toteutti myös vuosina 2008–2010 kannattavuutensa parantamiseksi toimenpiteitä, joihin kuuluivat yhtiön kulujen vähentäminen, hintarakenteen muuttaminen, sovellettavan työehtosopimuksen muuttaminen, henkilöstön vähentäminen ja yhden varikon (Koskelan varikko) sulkeminen. Suomi painottaa, että vuoden 2011 pääomalaina oli kaupungin ensimmäinen toimenpide, joka toteutettiin HelB:n vaikean taloudellisen tilanteen helpottamiseksi.

(62) Suomi antoi esimerkin pääomalainasta, joka myönnettiin toiselle yritykselle vuosina 2011–2012 ja jonka korko oli 6 kuukauden Euribor + 4,75 prosenttia. Koska vuoden 2011 pääomalainan korko (6 prosenttia) oli suurempi, Suomi katsoo sen olevan markkinaehtoinen.

(63) Lisäksi Suomi väittää, että ottaen huomioon kansallisen lainsäädännön erityiset pääomalainoja koskevat säännökset, markkinaehtoisuutta määritettäessä ei sinällään voida pitää merkittävänä tekijänä sitä, että vuoden 2005 pääomalainaa ei ollut maksettu takaisin siihen mennessä, kun vuoden 2011 pääomalaina myönnettiin.

(64) Suomi katsoo, että vuoden 2012 pääomalaina on pääosin sama kuin vuoden 2011 laina. Suomen mukaan se ei ollut valtiontukea vaan perusteltu osakkaan rahoitustoimenpide, jolla se varmisti kokonaan omistuksessaan olevan tytäryhtiönsä maksuvalmiuden. Vuoden 2012 pääomalainan koron suhteen Suomi viittaa vuoden 2011 pääomalainaa koskeviin huomautuksiinsa. Suomi esittää, että koska vuoden 2012 pääomalaina myönnettiin vasta lokakuussa 2011 tehdyn kantelun jälkeen, kaupunginhallitus edellytti, että vuoden 2012 pääomalaina myönnetään markkinaehtoisesti. Sen vuoksi vuoden 2012 pääomalaina ei Suomen mukaan ole valtiontukea eikä sitä tarvitse ilmoittaa komissiolle tämän hyväksynnän saamiseksi.

6.2 Tuen soveltuvuus sisämarkkinoille

(65) Suomi ei esittänyt mitään perusteluja tuen soveltuvuudesta sisämarkkinoille toistaessaan alustavassa arviointivaiheessa ilmaisemansa kannan, jonka mukaan käsiteltävänä olevat toimenpiteet eivät ole SEUT-sopimuksen 107 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua valtiontukea, koska ne toteutettiin markkinaehtoisesti.

6.3 Taloudellinen jatkuvuus

(66) Suomi väittää, että vanhan ja uuden HelB:n välillä ei ole mitään taloudellista jatkuvuutta, koska vanhan HelB:n liiketoiminnan myyminen tulkitaan liiketoimintakaupaksi.

(67) Suomi väittää myös, että vaikka vanhan HelB:n liiketoimintaa ei myyty avoimen, läpinäkyvän, syrjimättömän ja ehtoja sisältämättömän tarjouskilpailumenettelyn kautta, myyntihanke julkaistiin niin laajasti, että kauppahinta, joka määritettiin tarjouksen ja tarjoukseen annetun vastauksen perusteella ja neuvottelun aikana, vastaa HelB:n liiketoimintojen markkina-arvoa. Tämän tueksi Suomi esittää vielä riippumattoman ulkopuolisen asiantuntijan, Inspira Oy:n, tekemän arvion, jonka mukaan sovittu kauppahinta on linjassa useimpien arvostusmenetelmien avulla laskettujen arvojen kanssa.

7. ASIANOMAISTEN OSAPUOLTEN ESITTÄMÄT HUOMAUTUKSET

(68) Kantelijat esittivät huomautuksia menettelyn aloittamista koskevasta päätöksestä yhteisellä kirjeellä, joka on päivätty 8 päivänä toukokuuta 2015. Ne hyväksyivät tosiseikat ja perustelut, jotka komissio esitti päätöksessä.

(69) Kantelijat painottivat, että [vanha] HelB voidaan selvästi luokitella vuoden 2004 suuntaviivoissa sekä vuonna 2014 annetuissa suuntaviivoissa valtiontuesta rahoitusalan ulkopuolisten vaikeuksissa olevien yritysten pelastamiseen ja rakenneuudistukseen (11), jäljempänä ’vuoden 2014 suuntaviivat’, tarkoitetuksi vaikeuksissa olevaksi yritykseksi. Kantelijoiden mukaan sama koskee vuonna 1999 annettujen yhteisön suuntaviivojen valtiontuesta vaikeuksissa olevien yritysten pelastamiseksi ja rakenneuudistukseksi (12), jäljempänä ’vuoden 1999 suuntaviivat’, mukaan HKL-Bussiliikennettä.

(70) Kantelijoiden mukaan on periaatteessa katsottava, että valtiontuen myöntäminen vaikeuksissa olevalle yritykselle antaa kyseiselle yritykselle taloudellisen edun. Valtio ei todennäköisesti noudata normaalia markkinakuria tukiessaan yrityksiä, jotka eivät ole pitkällä aikavälillä elinkelpoisia, kuten HelB, koska mikään järkevästi toimiva yksityinen sijoittaja ei olisi myöntänyt kyseisiä toimenpiteitä HelB:lle.

(71) Erityisesti vuoden 2002 kalustolainasta järkevä yksityinen sijoittaja olisi vaatinut suurempaa korkoa kuin se, millä julkinen viranomainen itse sai lainaa rahoitusmarkkinoilta. Mikään yksityinen luotottaja ei myöskään olisi siirtänyt lainaa juuri perustetulle yritykselle, kuten HelB:lle vuonna 2005, samoin ehdoin kuin alun perin sen vakiintuneelle edeltäjälle, tässä tapauksessa HKL-Bussiliikenteelle. Kantelijat toivat myös esiin sen, että mikään järkevä yksityinen sijoittaa ei olisi hyväksynyt lainan lyhennysten toistuvia lykkäyksiä tarkistamatta korkoa ylöspäin.

(72) Vuoden 2005 pääomalainasta kantelijat väittävät, että koska sekä HKL-Bussiliikenne että STA tekivät tappiota ennen HelB:n perustamista, yksityinen sijoittaja olisi ennemminkin luopunut tällaisesta sijoituksesta kuin tarjonnut lisärahoitusta. Näin ollen koko vuoden 2005 pääomalaina on katsottava taloudelliseksi eduksi, jota HelB ei olisi missään tapauksessa saanut tavanomaisissa markkinaolosuhteissa. Silloinkin, jos yksityinen sijoittaja olisi suostunut antamaan rahoitusta, se ei olisi ikinä myöntänyt sitä HelB:lle tarjotuin ehdoin eli 6 prosentin korolla ja ilman vakuuksia.

(73) Vuosien 2011 ja 2012 pääomalainoista kantelijat toteavat, että niiden myöntämisen ajankohtana HelB:n taloudellinen tilanne oli erittäin huono, mistä kaupunki oli täysin tietoinen. Kantelijoiden mukaan HelB:n ei kuitenkaan tarvinnut maksaa korkoa tai lyhennyksiä vuoden 2005 pääomalainasta. Tällaisissa olosuhteissa mikään lainanantaja ei olisi ollut valmis ottamaan lainariskiä, ja siten vuosien 2011 ja 2012 pääomalainojen yhteissumma on katsottava valtiontueksi.

(74) Lopuksi kantelijat väittävät, että vanhan ja uuden HelB:n välillä on selvä taloudellinen jatkuvuus ottaen huomioon kaupan soveltamisalan, kilpailutuksen puuttumisen ja muut olennaiset kriteerit.

8. SUOMEN HUOMAUTUKSET KANTELIJOIDEN ESITTÄMISTÄ HUOMAUTUKSISTA

(75) Suomi katsoo, että kantelijoiden huomautuksissa toistetaan suurelta osin väitteitä, jotka on jo esitetty menettelyn aloittamista koskevassa päätöksessä, ja viittaa siksi 17 päivänä maaliskuuta 2015 antamaansa vastaukseen. Suomi toimitti seuraavat lisähuomautukset, jotka liittyvät kantelijoiden edellä mainittuihin huomautuksiin.

(76) Vastauksena kantelijoiden huomautuksiin, joiden mukaan kaupunki ei toiminut markkinasijoittajan tavoin, Suomi huomautti, että markkinatalouden sijoittajaperiaatetta olisi tulkittava niin, että otetaan huomioon omistajan etu omistamaansa yritykseen sijoitetun pääoman suojaamisessa ja pitkän aikavälin kannattavuuteen pyrkiminen. Omistajana kaupunkia olisi verrattava markkinatoimijaan, joka yrittää suojata sijoituksensa, eikä teoreettiseen sijoittajaan, jolla ei ole tällaista aiempaa riskiä. Suomen mukaan kaupunki on omistajana toiminut samalla tavalla ja samoissa markkinaolosuhteissa kuin muutkin Helsingin paikallisbussiliikenteen markkinoilla toimivien yhtiöiden omistajat, kuten Nobina itse.

(77) Kantelijoiden vuoden 2011 ja 2012 pääomalainoista esittämien huomautusten osalta Suomi viittaa ulkopuolisen asiantuntijan vuonna 2015 tekemään tutkimukseen (ks. johdanto-osan 174 kappale), jonka mukaan lainat olivat markkinaehtoisia. Jos lainojen kuitenkin katsotaan olevan valtiontukea (Suomen kannan vastaisesti), Suomi katsoo, että tällainen tuki olisi rajattava summaan, joka muodostuu tosiasiallisesti sovelletun koron ja markkinakoron erotuksesta (eikä vastaavaan lainojen kokonaissummaan, kuten kantelijat esittävät).

9. TUEN OLEMASSAOLO

(78) Tämä päätös koskee valtiontuen olemassaoloa SEUT-sopimuksen 107 artiklan 1 kohdassa tarkoitetulla tavalla ja sitä, olisiko tällainen tuki sisämarkkinoille soveltuva, sekä sitä, onko vanhan HelB:n, nykyisen Helsingin kaupungin Linja-autotoiminta Oy:n, ja uuden HelB:n, joka on nykyään KAG:n osa, välillä taloudellinen jatkuvuus.

(79) SEUT-sopimuksen 107 artiklan 1 kohdan mukaan ”jäsenvaltion myöntämä taikka valtion varoista muodossa tai toisessa myönnetty tuki, joka vääristää tai uhkaa vääristää kilpailua suosimalla jotakin yritystä tai tuotannonalaa, ei sovellu sisämarkkinoille, siltä osin kuin se vaikuttaa jäsenvaltioiden väliseen kauppaan”.

(80) Näin ollen toimenpide on valtiontukea, jos se täyttää kaikki seuraavat ehdot: i) se johtuu valtiosta ja rahoitetaan valtion varoista, ii) se on valikoivaa, iii) se antaa yritykselle taloudellisen edun ja iv) se vääristää tai uhkaa vääristää kilpailua ja vaikuttaa jäsenvaltioiden väliseen kauppaan.

9.1 Toimenpide 1 – vuoden 2002 kalustolaina HKL-Bussiliikenteelle

(81) Ensinnäkin valtiontukisääntöjä sovelletaan ainoastaan silloin kun, tuensaaja on yritys. Euroopan unionin tuomioistuin on johdonmukaisesti määritellyt yritykset taloudellista toimintaa harjoittaviksi yksiköiksi riippumatta niiden oikeudellisesta muodosta ja rahoitustavasta (13). Tietyn yksikön luokittelu yritykseksi riippuu näin ollen täysin sen toiminnan luonteesta eikä sen kansallisen lainsäädännön mukaisesta muodosta. Yksikköä, joka on muodollisesti julkishallinnon osa, voidaan kuitenkin joutua pitämään SEUT-sopimuksen 107 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuna yrityksenä. Ainoa merkityksellinen kriteeri on, harjoittaako yksikkö taloudellista toimintaa.

(82) Suomi väittää, että kalustolainan myöntämisajankohtana HKL-Bussiliikenne ei ollut yritys eikä Suomen lain mukaan erillinen oikeushenkilö vaan kaupungin sisäisen liiketoimintayksikön (HKL) tulosyksikkö (14). Näin ollen kalustolainaa olisi pidettävä kaupungin sisäisenä järjestelynä. Tällä ilmeisesti tarkoitetaan, että toimenpiteeseen ei pitäisi soveltaa valtiontukisääntöjä.

(83) Komissio ei yhdy tähän näkemykseen. Vaikka HKL-Bussiliikenne oli muodollisesti osa kaupunkia, se oli kuitenkin talouden toimija (kuten Suomi itse tunnustaa), joka osallistui bussiliikennepalvelujen tarjontaan kilpailuun perustuvilla markkinoilla, eikä julkinen viranomainen, joka harjoitti valtion keskeisiä toimintoja. HKL-Bussiliikenne harjoitti selvästi taloudellista toimintaa, ja siksi sen on sen virallisesta oikeudellisesta muodosta riippumatta katsottava olevan SEUT-sopimuksen 107 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu yritys. Näin ollen valtiontukisäännöt koskevat myös HKL-Bussiliikennettä. On sanomattakin selvää, että ne koskevat myös HelB:tä, joka oli kaupungista erillinen oikeushenkilö ja harjoitti samantyyppistä taloudellista toimintaa kuin edeltäjänsä.

(84) Suomi väittää myös, että kalustolainaa olisi pidettävä olemassa olevana tukena vastaavasti kuin toimenpiteitä, jotka on myönnetty kunnan omistamien laitosten eduksi (ks. johdanto-osan 57 kappale). Komissio katsoo, että nämä toimenpiteet olivat olemassa ennen Suomen liittymistä unioniin 1 päivänä tammikuuta 1995 (esimerkiksi vapautus varainsiirtoverosta vuodesta 1943, vapautus kiinteistöverosta vuodesta 1992 ja vapautus tuloverosta vuodesta 1974). Kalustolaina sen sijaan myönnettiin 6 päivänä toukokuuta 2002 eli yli seitsemän vuotta liittymisen jälkeen. Näin ollen se ei selvästikään ole olemassa olevaa tukea.

9.1.1 Valtion varat ja valtion toiminnaksi katsominen

(85) Kaupunki myönsi kalustolainan suoraan HKL-Bussiliikenteelle, ja HelB otti sen vastuulleen vuonna 2005 ja rahoitti sen omasta talousarviostaan. SEUT-sopimuksen 107 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuja valtion varoja ovat jäsenvaltion ja sen julkisten viranomaisten varat sekä niiden julkisten yritysten varat, joissa julkiset viranomaiset voivat käyttää määräysvaltaa joko suoraan tai välillisesti. Tämän määritelmän mukaan toimenpiteeseen liittyy selvästi valtion varoja ja se on valtion toimintaa. Suomi ei kiistä tätä.

9.1.2 Tuen valikoivuus

(86) Kaupunki myönsi kalustolainan pelkästään HKL-Bussiliikenteelle; HelB otti sen vastuulleen vuonna 2005. Näin ollen kalustolaina myönnettiin täysin tapauskohtaisesti yhdelle yritykselle, eikä se ollut saatavilla Helsingin alueen muille bussiliikenteen alalla toimiville yrityksille, jotka olivat oikeudellisesti ja tosiasiallisesti rinnastettavassa tilanteessa, tai muiden alojen yrityksille. Yksikään vastaava yritys ei voinut saada etua samanlaisesta toimenpiteestä, joka myönnettiin HKL-Bussiliikenteelle, minkä vuoksi yksikään tällainen yritys ei saanut vastaavaa etua. Näin ollen toimenpide oli valikoiva.

9.1.3 Taloudellisen edun olemassaolo

(87) Julkisyhteisöjen toteuttamat taloudelliset transaktiot eivät anna etua, eivätkä näin ollen ole valtiontukea, jos niissä noudatetaan tavanomaisia markkinaehtoja (15). Jotta voidaan määrittää, onko transaktio suoritettu tavanomaisin markkinaehdoin, julkisyhteisön toimintaa on verrattava vastaavassa tilanteessa olevan hypoteettisen yksityisen talouden toimijan toimintaan (niin sanottu markkinataloustoimijaa koskeva testi). Unionin tuomioistuimet ovat kehittäneet erityyppisille taloudellisille transaktioille erityisiä markkinataloustoimijaa koskevia testejä, erityisesti ”markkinataloussijoittajaperiaatteen”, jonka avulla tunnistetaan taloudellisen edun olemassaolo julkisissa pääomasijoituksissa (16), ja ”yksityisen velkojan testin”, jota käytetään, kun kyseisiin transaktioihin liittyy velkaa (17).

(88) Käsiteltävänä olevan toimenpiteen osalta komission on siten tutkittava, toimiko HKL-Bussiliikenteelle kalustolainan, jonka HelB otti myöhemmin vastuulleen, sovituin ehdoin myöntänyt kaupunki niin kuin hypoteettinen yksityinen velkoja olisi toiminut vastaavassa tilanteessa.

(89) Ensinnäkin järkevä yksityinen velkoja olisi ennen lainan myöntämistä tehnyt mahdollisen velallisen luottokelpoisuuden arvioinnin ja sen perusteella päättänyt lainan myöntämisestä ja sen ehdoista (18). Osoittaakseen markkinaehtoisuuden jäsenvaltion on esitettävä todisteet, jotka osoittavat, että sen päätös transaktion suorittamisesta tehtiin tällaisen ennakkoarvioinnin perusteella (19).

(90) Suomi ei ole esittänyt mitään todisteita siitä, että kaupunki olisi tehnyt HKL-Bussiliikenteen luottokelpoisuuden arvioinnin (tai minkään muunkaan tyyppisen etukäteisarvioinnin) ennen kalustolainan myöntämistä. Lisäksi Suomi on nimenomaisesti myöntänyt, että mitään tällaista arviointia ei ole tehty sisäisesti eikä ulkoisesti. Tämä on osoitus siitä, että Suomi ei toiminut kuin hypoteettinen yksityinen velkoja.

(91) Suomi väittää, että laina oli silti markkinaehtoinen sillä perusteella, että i) korko oli sidottu markkinakorkoon eli 12 kuukauden Euribor-korkoon ja ii) HKL-Bussiliikenne olisi todennäköisesti saanut lainaa vastaavalla marginaalilla yksityiseltä rahoituslaitokselta, koska sillä oli kaupungin sisäisenä liiketoimintayksikkönä sama (hyvä) luottokelpoisuus kuin kaupungilla itsellään.

(92) Ensimmäisestä perusteesta komissio toteaa, että vaihtuva korko, kuten kalustolainaan sovellettu korko, koostuu kahdesta osatekijästä: peruskorosta ja marginaalista. Käsiteltävänä olevassa tapauksessa peruskorko eli 12 kuukauden Euribor-korko on korko, jolla pankit lainaavat rahaa toisiltaan pankkien välisillä markkinoilla. Marginaali on preemio, jota peritään rahan lainaamiseen tietylle velalliselle liittyvän riskin vuoksi. Siksi lainan markkinaehtoisuuden arvioinnissa oleellista ei ole peruskorko vaan marginaali. Näin ollen se, että kalustolainan korko oli sidottu 12 kuukauden Euribor-korkoon, ei yksinään riitä todisteeksi lainan markkinaehtoisuudesta. Sen sijaan on arvioitava, vastasiko marginaali riittävästi HKL-Bussiliikenteen riskiprofiilia kalustolainan myöntämisen ajankohtana. Tällä perusteella ensimmäinen peruste on hylättävä.

(93) Toisesta Suomen esiin tuomasta perusteesta komissio toteaa ensin, että Suomi ei ole esittänyt tosiasiallisia todisteita osoittaakseen oikeaksi väitteensä, jonka mukaan HKL-Bussiliikenne olisi saanut lainaa vastaavalla marginaalilla yksityiseltä rahoituslaitokselta. Tällaisia todisteita olisivat esimerkiksi liikepankkien tarjoukset tai esimerkit vertailukelpoisista markkinatransaktioista. Suomi väittää vain, että HKL-Bussiliikenne olisi saanut tällaisen lainan sillä perusteella, että sen luottokelpoisuus oli sama kuin kaupungin itsensä ja kaupunki oletettavasti sai lainaa samalla marginaalilla kuin kalustolainan marginaali.

(94) Komissio ei yhdy tähän näkemykseen. Ensinnäkin komissio katsoo, että organisatorisesta yhteydestään huolimatta HKL-Bussiliikenteen ja kaupungin luottokelpoisuus ei ollut sama. Markkinaehdoin toimivan velkojan näkökulmasta kaupungille julkisena viranomaisena myönnettyyn lainaan sisältyy aina pienempi riski kuin HKL-Bussiliikenteelle myönnettyyn lainaan, koska se on kilpailuun perustuvilla markkinoilla toimiva bussiliikenteen harjoittaja, vaikka viimeksi mainittu olisikin kaupungin organisaation osa.

(95) Toiseksi ja mikä vielä tärkeämpää, kaupungin erittäin hyvä luottokelpoisuus liittyy erottamattomasti siihen, että sen julkiset velat ovat viime kädessä valtion takaamia. Kaupungille myönnettyä lainaa ei voida pitää asianmukaisena vertailukohteena markkinoilla, koska sen ehdoissa otetaan huomioon tämä perimmäinen valtion takaus, jota markkinaehdoin toimiva velallinen ei saa. Näin ollen kalustolainan markkinaehtoisuuden arvioimiseksi on määritettävä HKL-Bussiliikenteen luottokelpoisuus erillisenä yksikkönä ja lainan ehtoja on vertailtava asianmukaisen markkinahinnan tai vertailuarvon. Kuten aiemmin mainittiin, Suomi ei ole tehnyt tällaista arviointia. Komissio ei ole aiemmin hyväksynyt sitä, että julkisen osakkaan tytäryhtiölleen kyseisen julkisyhteisön käytettävissä olevilla samoilla edullisilla ehdoilla myöntämät lainat eivät olisi valtiontukea (20). Tällä perusteella myös toinen Suomen esittämä peruste on hylättävä.

(96) Markkinaehtoisuus voidaan määrittää suoraan, jos transaktion suorittavat tasavertaisina (pari passu) julkisyhteisöt ja yksityiset toimijat, tai muiden arviointimenetelmien avulla, jos transaktiokohtaisia markkinatietoja ei ole saatavilla. Kyseisen lainan myöntämiseen ei osallistunut yksityisiä toimijoita, joten sen markkinaehtoisuutta ei voida arvioida suoraan.

(97) Jos transaktiokohtaisia markkinatietoja ei ole, lainan markkinaehtoisuus voidaan määrittää vertailuanalyysillä eli vertailemalla sen ehtoja vastaavien markkinatransaktioiden ehtoihin. Tällaisia transaktioita voivat olla esimerkiksi vertailukelpoisten markkinaehdoin toimivien velallisten ottamat lainat tai liikkeeseen laskemat joukkovelkakirjat tai niiden veloista tehdyt luottoriskinvaihtosopimukset.

(98) Suomi ei ole esittänyt esimerkkejä vertailukelpoisista markkinatransaktioista, joita voitaisiin käyttää vuoden 2002 kalustolainan vertailukohteina.

(99) Kantelijoiden mukaan Nobinan (HelB:n yksityinen kilpailija) korot sen pitkäaikaisista lainoista olivat vuonna 2002 noin 8–11 prosenttia. Nobinan luottoluokitus oli tuolloin B+.

(100) Komissio ei ole löytänyt muita sopivia vertailukohteita markkinoilta. Komissio kuitenkin huomauttaa, että kalustolainasta peritty 0,05 prosentin marginaali tarkoittaa käytännössä, että luottoriskiä ei ole lainkaan. Edes velalliset, joilla on erinomainen luottoluokitus ja hyvät vakuudet, eivät hyvin todennäköisesti olisi saaneet näin alhaista marginaalia markkinoilta, puhumattakaan HKL-Bussiliikenteestä, jonka taloudellinen tilanne oli huono eikä antanut vakuuksia.

(101) Koska transaktiokohtaisia markkinatietoja ei ole saatavilla eikä asianmukaisia markkinavertailukohteita voida vahvistaa, komissio katsoo, että on perusteltua arvioida kalustolainan markkinaehtoisuutta vuoden 1997 viitekorkotiedonannossa (21) vahvistettujen viitekorkojen perusteella. Viitekoron katsotaan heijastavan jäsenvaltioissa tavanomaisin vakuuksin myönnettyihin keskipitkiin ja pitkiin lainoihin sovellettavaa keskimääräistä korkotasoa. Sellaisena sitä voidaan käyttää markkinakorkojen sijaan.

(102) Komissio toteaa, että kalustolainalle ei ollut asetettu vakuuksia. Lisäksi keskikorkoa sovelletaan yleensä keskimääräiseen lainaajaan, toisin sanoen lainaajaan, jonka taloudellinen tilanne on keskimääräinen. HelB:n edeltäjien HKL-Bussiliikenteen ja STA:n taloudellinen tilanne ei selvästikään ollut keskimääräinen. Kumpikin yritys tuotti yhä enemmän tappioita ennen kalustolainan myöntämistä ja oli tappiollinen sen jälkeenkin (ks. johdanto-osan 20 ja 21 kappale). Syyskuussa 2004 kaupunginhallitus ennusti itse, että HKL-Bussiliikenteen ja STA:n tuotoissa ei ole tapahtumassa merkittävää paranemista lähitulevaisuudessa vaan tappiot jatkuisivat (22). HelB:llä ei ollut omia taloudellisia näyttöjä ennen kalustolainan saamista. Järkevä markkinaehdoin toimiva velkoja olisi kuitenkin varmasti ottanut huomioon edeltäjien taloudellisen tilanteen ennen lainan siirtämispäätöksen tekemistä. Tällä perusteella käsiteltävänä olevan tapauksen viitekorossa oli selvästi aliarvioitu kalustolainan myöntämiseen liittyvä riski.

(103) Vuoden 1997 viitekorkotiedonannon mukaan viitekorko, joka on tällä tavoin määritelty, on alin käytetty korko ja sitä voidaan korottaa tilanteissa, joissa on erityinen riski (esimerkiksi vaikeuksissa oleva yritys tai jos pankkien yleensä vaatimat vakuudet puuttuvat). Tällaisissa tapauksissa preemio voi olla 400 pistettä tai enemmän, jos mikään pankki ei suostuisi myöntämään kyseessä olevaa lainaa.

(104) Kuten johdanto-osan 26 kappaleessa mainittiin, lainalle ei asetettu vakuuksia. Tämä riittää sen vahvistamiseen, että kalustolaina myönnettiin tilanteessa, johon liittyi vuoden 1997 viitekorkotiedonannossa tarkoitettu erityinen riski.

(105) Lisäksi komissio toteaa, että ennen kalustolainan saamista toukokuussa 2002 HKL-Bussiliikenteessä oli nähtävissä merkkejä vaikeuksissa olevasta yrityksestä, kuten kasvavat tappiot. Komissio päätteli alustavasti menettelyn aloittamista koskevassa päätöksessä, että HKL-Bussiliikenne oli vuoden 1999 suuntaviivojen mukaan vaikeuksissa oleva yritys. Muodollisen tutkintamenettelyn aikana kerättyjen tietojen perusteella komissio kuitenkin totesi, että HKL-Bussiliikenteen liikevaihto ei supistunut, velkaantuminen ei lisääntynyt tai korkokustannukset eivät nousseet. Sen vuoksi komissio katsoo, että pelkästään kasvavien tappioiden perusteella ei voida päätellä, että HKL-Bussiliikenne oli vuoden 1999 suuntaviivoissa tarkoitettu vaikeuksissa oleva yritys. Kasvavat tappiot ovat kuitenkin kiistämättä merkki HKL-Bussiliikenteen heikosta taloudellisesta tilanteesta tuolloin, ja siitä aiheutui velkojalle keskimääräistä suurempi riski. Tämä on vakuuksien puuttumisen lisäksi toinen tekijä, joka osoittaa, että kalustolaina myönnettiin tilanteessa, johon liittyi erityinen riski. HKL-Bussiliikenteen taloudellinen tilanne ei olennaisesti parantunut sen jälkeen, kun se sai kalustolainan, ja oli edelleen huono, kun laina siirrettiin HelB:lle.

(106) Ennen kuin kalustolaina siirrettiin HelB:lle tammikuussa 2005, myös STA:n tappiot kasvoivat. Samalla tavoin kuin HKL-Bussiliikenteen tapauksessa, komissio katsoo, että vaikka kasvavat tappiot ovat merkki vaikeuksissa olevasta yrityksestä, pelkästään tällä perusteella ei voida päätellä, että STA oli vaikeuksissa oleva yritys. Se kuitenkin osoittaa, että STA oli kiistatta heikossa taloudellisessa tilanteessa.

(107) HelB perustettiin vuonna 2005, joten sillä ei ollut omia taloudellisia näyttöjä ennen kalustolainan saamista. Sen edeltäjien, HKL-Bussiliikenteen ja STA:n, taloudellinen tilanne olisi kuitenkin pitänyt ottaa huomioon arvioitaessa kalustolainan siirtämiseen HelB:lle liittyvää riskiä. Velkojan riskiä lisäsi vielä se, että HelB oli vasta perustettu yritys, koska sen taloudellinen tulos oli vaikeammin ennustettavissa kuin sellaisen yrityksen, josta olisi ollut aiempia tietoja.

(108) HelB:n tosiasiallinen taloudellinen tulos kalustolainan siirtämisen jälkeen vahvistaa sen, mikä olisi ollut ennustettavissa sen edeltäjien taloudellisen tuloksen perusteella. HelB tuotti huomattavia tappioita jokaisena toimintavuotenaan eli perustamisvuodestaan 2005 vuoteen 2014 asti. Ainoa poikkeus oli vuosi 2013, jolloin se kirjasi pienen voiton 0,1 miljoonaa euroa heti kahden pääomalainan saamisen jälkeen. Tilannetta pahensi vielä se, että HelB:n oma pääoma muuttui vuodesta 2009 lähtien koko ajan negatiivisemmaksi: -3,3 miljoonaa euroa vuonna 2009, -6,6 miljoonaa euroa vuonna 2010, -12,7 miljoonaa euroa vuonna 2011, -14,6 miljoonaa euroa vuonna 2012, -15,9 miljoonaa euroa vuonna 2013 ja -22,9 miljoonaa euroa vuonna 2014.

(109) Vuosina 2004 ja 2007 kaupunki myös lykkäsi kalustolainan takaisinmaksua yhteensä kahdeksalla vuodella alkuperäisestä 31 päivästä joulukuuta 201531 päivään joulukuuta 2023. Takaisinmaksuajan pidentäminen lisää takaisinmaksun laiminlyönnin riskiä, minkä vuoksi järkevä markkinoilla toimiva velkoja olisi vaatinut lisäpreemiota. Kaupunki ei nostanut kalustolainan marginaalia, eikä lisäriskiä siten otettu huomioon korossa.

(110) Johdanto-osan 104–109 kappaleessa tehdyn analyysin perusteella komissio katsoo, että kalustolaina myönnettiin ja myöhemmin siirrettiin tilanteessa, johon liittyi vuoden 1997 viitekorkotiedonannossa tarkoitettu erityinen riski. Sen vuoksi tämän tapauksen olosuhteet huomioon ottaen komissio katsoo, että alimpaan käytettyyn korkoon olisi pitänyt lisätä vähintään 400 peruspisteen preemio.

(111) Vuoden 1997 viitekorkotiedonannon mukaan 400 peruspisteen preemiota olisi voitu edelleen nostaa tapauksissa, joissa mikään yksityinen pankki ei olisi suostunut myöntämään kyseistä lainaa. Komissio ei ole löytänyt näyttöä siitä, että lainaajan huonon taloudellisen tilanteen vuoksi mikään yksityinen pankki olisi suostunut myöntämään kalustolainaa samoin ehdoin kuin kaupunki, ja pitää sitä epätodennäköisenä. Koska ei ole selviä sääntöjä siitä, miten tällainen lisäpreemio määriteltäisiin, komissio on kuitenkin varovaisuusperiaatteen mukaisesti päättänyt, että 400 peruspisteen preemiota ei enää nosteta.

(112) Suomen alin käytetty viitekorko, joka määritellään pankkien välisen viiden vuoden swap-koron perusteella, oli 5,06 prosenttia toukokuussa 2002 ja 4,08 prosenttia tammikuussa 2005. Komissio varasi vuoden 1997 viitekorkotiedonannon mukaisesti oikeuden käyttää lyhyemmän aikavälin peruskorkoa kuin pankkien välistä viiden vuoden swap-korkoa. Käsiteltävänä olevassa tapauksessa komissio katsoo, että on tarkoituksenmukaista käyttää peruskorkona 12 vuoden Euribor-korkoa. Tämä johtuu ensinnäkin siitä, että se oli kalustolainalle käytetty tosiasiallinen peruskorko ja mahdollistaa siten markkinakoron tarkemman arvioinnin kuin viitekorko. Toiseksi, sitäkin tärkeämpää on, että Euribor-korkoa käytettäessä tulokseksi saadaan vaihtuva markkinakoron kuvaaja, joka on täsmälleen samantyyppinen korko kuin kalustolainalle käytetty (sitä vastoin viitekorko tuottaisi tosiasiallisesti kiinteäkorkoisen kuvaajan).

(113) Viitekorkojen laskentamenetelmää tarkistettiin vuoden 2008 viitekorkotiedonannon mukaisesti (23). Uusi menetelmä tuli voimaan 1 päivänä heinäkuuta 2008 eli kalustolainan myöntämisen jälkeen. Kalustolainan korko olisi kuitenkin voitu määritellä uudelleen viiden vuoden välein lainan ensimmäisestä takaisinmaksuerästä (ks. johdanto-osan 26 kappale) eli 24 päivänä toukokuuta 2007 ja 24 päivänä toukokuuta 2012. Järkevä velkoja olisi velallisen heikentyvän taloudellisen tilanteen huomattuaan käyttänyt tällaista sopimukseen sisältyvää mahdollisuutta ja nostanut koron uutta riskitasoa vastaavaksi. Kuten johdanto-osan 153 kappaleessa on mainittu, HelB:tä oli pidettävä viimeistään vuodesta 2009 lähtien vaikeuksissa olevana yrityksenä. Vuoden 2008 viitekorkotiedonannon perusteella vaikeuksissa olevan yrityksen vakuudettoman markkinaehtoisen lainan marginaali on 1 000 peruspistettä.

(114) Edellä esitetyn perusteella kalustolainan markkinakorko oli i) 24 päivän toukokuuta 2002 ja 23 päivän toukokuuta 2012 välisenä aikana 12 kuukauden Euribor-korko, johon oli lisätty 400 peruspistettä, ja 24 päivän toukokuuta 2012 ja ii) 13 päivän tammikuuta 2016 välisenä aikana 12 kuukauden Euribor-korko, johon oli lisätty 1 000 peruspistettä, kun kaupunki luopui lainan takaisinperinnästä (ks. jäljempänä). Tosiasiallinen korko oli 12 kuukauden Euribor-korko lisättynä 5 peruspisteellä, joten sekä 395 peruspistettä että 995 peruspistettä ovat alle markkinatason.

(115) Kaupunki vapautti 13 päivänä tammikuuta 2016 HelB:n (24) velvollisuudesta maksaa kalustolainan jäljellä oleva 10,7 miljoonan euron pääoma. Näin ollen HelB sai markkinatasoa alhaisemman koron lisäksi etua siitä, että sen ei tarvinnut maksaa pääomaa takaisin.

(116) Edellä esitetyn arvioinnin perusteella komissio toteaa, että kaupunki ei toiminut markkinoilla toimivan velkojan tavoin myöntäessään kalustolainan ehdoilla, jotka eivät ole markkinaehtoisia. Näin ollen HKL-Bussiliikenne ja HelB saivat vuoden 2002 kalustolainasta perusteetonta taloudellista etua.

9.1.4 Vaikutus kilpailuun ja jäsenvaltioiden väliseen kauppaan

(117) Kilpailun katsotaan vääristyvän SEUT-sopimuksen 107 artiklan 1 kohdassa tarkoitetulla tavalla, jos valtio myöntää taloudellista etua yritykselle kilpailulle vapautetulla alalla, jolla on tai voisi olla kilpailua (25). Kuten yhteisöjen tuomioistuin Altmark-tuomiossa (26) totesi, että useat jäsenvaltiot ovat vuodesta 1995 alkaen ryhtyneet avaamaan tiettyjä liikennemarkkinoita muihin jäsenvaltioihin sijoittautuneiden yritysten kilpailulle siten, että useat yritykset tarjoavat jo kaupunki- tai esikaupunkiliikenteen taikka alueellisen liikenteen palveluja muissa jäsenvaltioissa kuin alkuperävaltiossaan. Suomen bussiliikennemarkkinat ovat avoimet kilpailulle. Etenkin Helsingin alueen paikallisbussiliikenteen palveluita on hankittu tarjouskilpailun kautta vuodesta 1998 (ks. johdanto-osan 24 ja 25 kappale). Markkinoilla on toiminut useita bussiliikenteen harjoittajia, myös muista jäsenvaltioista. Lisäksi valtion myöntämät toimenpiteet, jotka voivat parantaa vastaanottajan kilpailuasemaa verrattuna muihin kilpaileviin yrityksiin, vaikuttavat kilpailuun ja kauppaan (27). Siksi komissio katsoo, että kalustolaina vääristi tai uhkasi vääristää kilpailua ja vaikutti jäsenvaltioiden väliseen kauppaan.

9.1.5 Päätelmä SEUT-sopimuksen 107 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun valtiontuen olemassaolosta

(118) Edellä esitetyn perusteella komissio päättelee, että toimenpide 1 on SEUT-sopimuksen 107 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua valtiontukea. Valtiontuen määrä on seuraavien summa: 1) erääntyneen koron, joka lasketaan lisäämällä markkinaehtoiseen korkoon eli 12 kuukauden Euribor-korkoon 400 peruspistettä (24 päivän toukokuuta 2002 ja 23 päivän toukokuuta 2012 välisenä aikana) ja 1 000 peruspistettä (24 päivän toukokuuta 2012 ja 13 päivän tammikuuta 2016 välisenä aikana), ja b) maksetun koron, joka lasketaan lisäämällä tosiasialliseen korkoon eli 12 kuukauden Euribor-korkoon 5 peruspisteen marginaali, välinen erotus; ja 2) lainan jäljellä oleva 10,7 miljoonan euron pääoma, jota ei ole maksettu takaisin. Valtiontuen määrä on siten 20 190 595 euroa (ks. liite). Tuen myöntämispäivä on osatekijän 1 osalta päivä, jona korko erääntyi, eli kunkin vuoden 31 päivä joulukuuta vuosina 2002–2015 ja 13 päivä tammikuuta 2016 (viimeinen lainapäivä) ja osatekijän 2 osalta päivä, jona lainan perimisestä luovuttiin, eli 13 päivä tammikuuta 2016.

9.2 Toimenpide 2 – vuoden 2005 pääomalaina HelB:lle

9.2.1 Valtion varat ja valtion toiminnaksi katsominen, valikoivuus sekä vaikutus jäsenvaltioiden väliseen kilpailuun ja kauppaan

(119) Toimenpiteestä 1 tehtyä päätelmää, joka koskee valtion varoja ja valtion toiminnaksi katsomista (ks. johdanto-osan 85 kappale), valikoivuutta (ks. johdanto-osan 86 kappale) sekä vaikutusta jäsenvaltioiden väliseen kilpailuun ja kauppaan (ks. johdanto-osan 117 kappale), sovelletaan vastaavasti käsiteltävänä olevaan toimenpiteeseen.

9.2.2 Taloudellisen edun olemassaolo

(120) Suomi väittää, että toimenpide ei ollut uutta rahoitusta vaan puhtaasti tekninen menettely, jossa HKL-Bussiliikenteen taseeseen yli kymmenen vuoden ajan sisältynyt ”perustamislaina” muutettiin pääomalainaksi. Suomen näkemyksen mukaan muutos oli tarpeen sen varmistamiseksi, että noudatettiin Suomen lainsäädäntöä (HKL-Bussiliikenteen Suomen kuntalain mukaiset toiminnot olivat päättymässä, kun taas HelB:n Suomen osakeyhtiölain mukaiset toiminnot olivat alkamassa).

(121) Komissio katsoo, että pääomalainan ehdot olivat HelB:lle paljon suotuisammat kuin pääomalainaksi muunnettujen velkojen (”perustamislainan” ja STA:n velkojen) ehdot (ks. johdanto-osan 30 kappale). Näiden velkojen erääntyminen ei ollut sidoksissa HelB:n taloudelliseen tilanteeseen, mutta pääomalaina oli maksettava vain, jos HelB tuottaisi riittävästi voittoa. Se oli epätodennäköistä, koska HelB:n edeltäjät (HKL-Bussiliikenne ja STA) olivat tuottaneet huomattavia tappioita kuutena peräkkäisenä vuotena ennen toimenpiteen myöntämistä (1999–2004). Pääomalaina oli myös kaikkia muita velkoja huonommassa etuoikeusasemassa, kun taas muunnetut velat eivät olleet. Lisäksi ”perustamislaina” myönnettiin 25 vuodeksi, mutta pääomalainan laina-aika oli rajaton. Pääomalainan korko (6 prosenttia) oli myös alhaisempi kuin ”perustamislainan” alkuperäinen korko (9 prosenttia).

(122) Tietyt pääomalainan ominaisuudet, kuten takaisinmaksun riippuvuus riittävien voittojen tuottamisesta, huonompi etuoikeusasema ja rajaton laina-aika, poikkeavat siinä määrin tavanomaisesta lainasta ja muistuttavat niin läheisesti pääomaa, että on perusteltua käsitellä sitä lainan sijaan oman pääoman luonteisena välineenä. Pääomalaina oli jopa aluksi merkitty omaksi pääomaksi HelB:n taseeseen.

(123) Komissio on tehnyt aiemmin sen päätelmän, että huomattavia muutoksia alkuperäisessä rahoituksessa on pidettävä uutena toimenpiteenä (28). Pääomalainaa ei näin ollen edellisen perusteella voida pitää pelkkänä ”teknisenä muutoksena”, kuten Suomi väittää, vaan uutena rahoitusjärjestelynä (verrattuna ”perustamislainaan”), joka tarkoittaa olemassa olevien velkojen muuntamista oman pääoman luonteiseksi välineeksi.

(124) Väitteestä, jonka mukaan olemassa olevien velkojen muuntamista pääomalainaksi tarvittiin Suomen lainsäädännön noudattamiseksi, komissio toteaa, että vaikka tiettyjä pääomalainojen ominaisuuksia säännellään Suomen osakeyhtiölailla (esimerkiksi rajoitettuja takaisinmaksuehtoja ja vakuudettomuutta), laki ei sinällään velvoittanut kaupunkia ensisijaisesti muuntamaan velkoja pääomalainaksi saatikka tekemään sen sovituin ehdoin. Kaupunki sai itse valita tarkoituksenmukaisen välineen. Kaupunki olisi esimerkiksi voinut rahoittaa velat uudelleen eri ehdoin tai markkinoilla. Kun kaupunki päätti muuttaa ne pääomalainaksi, tällaisen lainan tiettyjen ominaisuuksien oli oltava Suomen lainsäädännön mukaisia. Kaupunki sai edelleen vapaasti määritellä muut ominaisuudet, joita ei säännellä lailla, kuten koron. Sen vuoksi väite on perusteeton. Vaikka muuntamista olisikin tarvittu kotimaan lainsäädännön noudattamiseksi, muuntamisen ehdoissa on silti noudatettava valtiontukisääntöjä. Toisin sanoen valtiontukea koskevan arvioinnin kannalta ei ole merkityksellistä, oliko kaupungin muunnettava velat kotimaisen lainsäädännön noudattamiseksi, vaan se, tehtiinkö se markkinaehtojen mukaisesti.

(125) Komission on sen vuoksi arvioitava, tuottiko vuoden 2005 pääomalaina HelB:lle perusteettoman taloudellisen edun. Tätä varten komission on selvitettävä, toimiko kaupunki muuttaessaan velat pääomalainaksi sovituin ehdoin samalla tavalla kuin yksityinen velkoja olisi tehnyt vastaavassa tilanteessa.

(126) Järkevä markkinoilla toimiva velkoja, jonka olisi pitänyt päättää, muutetaanko olemassa olevat velat ehtoja muuttamatta pääomalainaksi, olisi ensin vertaillut molempien skenaarioiden taloudellista tulosta (esimerkiksi odotettujen tulevien kassavirtojen nettonykyarvoa) ja valinnut sitten sen, joka takaa suuremman odotetun tuoton.

(127) Kaupunki ei ollut tehnyt mitään tällaista vertailevaa analyysiä selvittääkseen, mikä toimintalinja olisi ollut taloudellisesti edullisin. Suomi nimenomaan myönsi, että kaupunki ei ollut tehnyt liiketoiminta-arviota ennen pääomalainan myöntämistä. Siksi kaupungilla ei ollut voinut olla mitään perusteltuja odotuksia siitä, saisiko HelB riittävästi tuottoja pääomalainan takaisinmaksua varten, saatikka siitä, varmistaisiko laina suuremmat tuotot kuin lainaksi muutetut velat. Järkevä markkinoilla toimiva velkoja ei olisi toiminut vastaavassa tilanteessa näin.

(128) Suomi ilmoitti komissiolle, että oli tehty tutkimus, jonka perusteella arvioitiin, että HKL-Bussiliikenteen ja STA:n yhdistämisellä voitaisiin saavuttaa operatiivisia ja taloudellisia hyötyjä. Tässä yhteydessä Suomi viittaa kaupunginhallituksen 1 päivänä syyskuuta 2004 tekemään ehdotukseen yhdistämisestä (29).

(129) Komissio on tarkastellut ehdotusta ja todennut, että se koskee yritysten sulautumista eikä pääomalainaa. Ehdotuksessa analysoidaan erityisesti sitä, onko kaupungin parempi sulauttaa HKL-Bussiliikenne ja STA vai säilyttää ne erillisinä ja mikä sulautumisen muoto olisi paras ratkaisu. Ehdotuksessa ei edes mainita pääomalainaa saatikka analysoida sen taloudellista järkevyyttä tai ehtoja. Näin ollen sitä ei voida pitää perusteena pääomalainan markkinaehtoisuudelle.

(130) Joka tapauksessa on ilmeistä, että pääomalainan myöntäminen (velkoja muuntamalla) heikensi kaupungin asemaa velkojana. Se johtuu siitä, että pääomalainan takaisinmaksuehdot olivat kaupungin kannalta vähemmän edulliset kuin velkojen takaisinmaksuehdot (ks. johdanto-osan 121 kappale). Toisaalta kaupunki ei saanut mitään vastineeksi. Kaupungilla olisi erityisesti HelB:n ainoana omistajana ollut samat oikeudet tuleviin pääomavoittoihin riippumatta siitä, olisiko se myöntänyt pääomalainan (muuntamalla velat) vai siirtänyt velat ehtoja muuttamatta.

(131) Samoin kuin kalustolainan tapauksessa (toimenpide 1) toimenpiteeseen 2 ei osallistunut yksityisiä toimijoita, eikä sen markkinaehtoisuutta siksi voida arvioida suoraan.

(132) Toisin kuin toimenpiteen 1 tapauksessa Suomi on antanut esimerkkejä vuosina 2004–2006 myönnetyistä pääomalainoista, joiden korot olivat 4,7–7,539 prosenttia, ja väittänyt, että ne ovat arvioitavan pääomalainan vertailukelpoinen viiteryhmä.

(133) Tähän liittyen komissio huomauttaa, että asianmukaisen vertailukohteen on oltava riittävän hyvin vertailukelpoinen valtion toimenpiteen kanssa erityisesti sen suhteen, minkä tyyppisestä toimijasta, millaisista markkinoista ja minkä tyyppisestä transaktiosta on kyse ja mikä on tuensaajayrityksen tilanne (30).

(134) Suomen antamista esimerkeistä komissio toteaa ensinnäkin, että Suomi ei ole selventänyt, olivatko vertailuryhmänä käytetyt velkojat vastaavia kuin kaupunki eli olivatko ne konsernin emoyhtiöitä, jotka olivat aiemmin olleet sekä velallistensa velkojia että osakkaita. Toiseksi vertailukohteena olleet pääomalainojen saajat toimivat eri markkinoilla kuin kaupunki ja HelB (esimerkiksi metallituotannossa, kiinteistöalalla, rakennusalalla ja rahoituspalveluissa) eikä mikään niistä tarjonnut bussiliikennepalveluja. Tämä on tärkeää, koska yksittäisten velallisten lisäksi myös yrityssektoreilla on omat markkinakohtaiset riskinsä, jotka on otettava asianmukaisesti huomioon rahoituskuluissa. Kolmanneksi vertailutransaktiot koskivat pääomalainojen myöntämistä vakiintuneille yrityksille. Arvioitavana oleva transaktio sen sijaan koskee pääomalainan myöntämistä (muuntamalla velat) vasta perustetulle yritykselle, mikä tarkoittaa suurempaa riskiä velkojalle (ks. johdanto-osan 107 kappale). Neljänneksi vertailukohteena olevien velkojien taloudellinen tilanne ei myöskään välttämättä ollut HelB:n tilanteen kanssa vertailukelpoinen. Tämä on ratkaisevaa, koska velalliseen liittyvä luottoriski ja siten myös korko määräytyvät sen taloudellisen tilanteen mukaan. Kun kaikki nämä erot otetaan huomioon, komissio katsoo, että Suomen antamien esimerkkien ei voida katsoa olevan vertailukelpoisia markkinatransaktioita ja siten asianmukaisia vertailukohteita.

(135) Koska transaktiokohtaisia markkinatietoja ja asianmukaisia vertailukohteita markkinoilla ei ole, komissio katsoo, että on perusteltua arvioida vuoden 2005 pääomalainan markkinaehtoisuutta vuoden 1997 viitekorkotiedonannon perusteella vastaavasti kuin kalustolainan.

(136) Kalustolainan tavoin vuoden 2005 pääomalainalle ei asetettu vakuuksia. Lisäksi se oli kaikkia muita velkoja huonommassa etuoikeusasemassa. Siten kalustolainasta johdanto-osan104 kappaleessa tehty päätelmä eli se, että se myönnettiin tilanteessa, johon liittyi vuoden 1997 viitekorkotiedonannossa tarkoitettu erityinen riski, koskee sitä suuremmalla syyllä vuoden 2005 pääomalainaa.

(137) Kun lisäksi otetaan huomioon, että vuonna 2005 HelB:llä ei ollut omia taloudellisia näyttöjä, markkinoilla toimiva velkoja olisi arvioidessaan riskiä, joka liittyy vuoden 2005 pääomalainan myöntämiseen (muuntamalla velat) HelB:lle, ottanut huomioon sen edeltäjien, HKL-Bussiliikenteen ja STA:n, taloudellisen tilanteen. Tältä osin johdanto-osan 105 ja 106 kappaleessa esitetty kalustolainaa koskeva arviointi pätee myös vuoden 2005 pääomalainaan. Velkojan riskiä lisäsi vielä se, että HelB oli vasta perustettu yritys, koska sen taloudellinen tulos oli vaikeammin ennustettavissa kuin sellaisen yrityksen, josta olisi ollut aiempia tietoja.

(138) Edellä esitetyn perusteella komissio katsoo, että vuoden 2005 pääomalaina myönnettiin tilanteessa, johon liittyi vuoden 1997 viitekorkotiedonannossa tarkoitettu erityinen riski. Sen vuoksi tämän tapauksen olosuhteet huomioon ottaen komissio katsoo, että alimpaan viitekorkoon olisi pitänyt lisätä vähintään 400 peruspisteen preemio.

(139) Komissio ei ole löytänyt todisteita siitä, että mikään yksityinen pankki olisi suostunut myöntämään pääomalainaa samoin ehdoin kuin kaupunki, ja pitää sitä epätodennäköisenä. Suomen mukaan enää ei voida luotettavasti selvittää pankkien tai rahoituslaitosten halukkuutta myöntää rahoitusta HelB:lle vuonna 2005. Vuoden 1997 viitekorkotiedonannon mukaan 400 peruspisteen preemiota olisi voitu edelleen nostaa tapauksissa, joissa mikään yksityinen pankki ei olisi suostunut myöntämään kyseistä lainaa. Koska ei ole selviä sääntöjä siitä, miten tällainen lisäpreemio määriteltäisiin, komissio on kuitenkin varovaisuusperiaatteen mukaisesti päättänyt, että 400 peruspisteen preemiota ei enää nosteta, kuten vuoden 2002 kalustolainankin tapauksessa.

(140) Preemion lisäksi myös alimmassa viitekorossa on itsessään aliarvioitu riski, joka liittyy pääomalainan myöntämiseen (muuntamalla velkoja). Tämä johtuu siitä, että viitekorkojen oletetaan vastaavan tavanomaisten lainojen keskikorkoja, kun taas käsiteltävänä oleva toimenpide ei ole tavanomainen laina vaan oman pääoman luonteinen väline (ks. johdanto-osan 122 kappale), josta kaikkien muiden tekijöiden ollessa samat markkinoilla toimiva velkoja vaatisi korkeampaa korkoa.

(141) Kun otetaan huomioon pääomalainan myöntämiseen (muuntamalla velat) liittyvä erityinen riski, markkinakoron sijaan käytettävän koron olisi pitänyt olla vähintään 8,08 prosenttia tammikuussa 2005 (jolloin ”perustamislaina” muutettiin pääomaksi) ja vähintään 7,70 prosenttia huhtikuussa 2006 (jolloin STA:n velka muutettiin pääomaksi), jotka vastaisivat alimpia 4,08 prosentin ja 3,70 prosentin viitekorkoja lisättynä vähintään 400 peruspisteen preemiolla. Näin ollen pääomalainan korko (6 prosenttia) oli pienempi kuin vuoden 1997 viitekorkotiedonannon perusteella vahvistettu markkinakoron kuvaaja.

(142) Edellä esitetyn arvioinnin perusteella komissio toteaa, että kaupunki ei toiminut markkinoilla toimivan velkojan tavoin myöntäessään pääomalainan (muuntamalla velat) ehdoilla, jotka eivät ole markkinaehtoisia. Näin ollen HelB sai vuoden 2005 pääomalainasta perusteetonta taloudellista etua.

9.2.3 Valtiontuen olemassaoloa koskeva päätelmä

(143) Edellä esitetyn perusteella komissio päättelee, että toimenpide 2 on SEUT-sopimuksen 107 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua valtiontukea. Valtiontuen määrä on seuraavien erotus: 1) erääntynyt korko, joka lasketaan markkinaehtoisen koron perusteella eli a) 1 päivän tammikuuta 2005 ja 11 päivän joulukuuta 2015 välisenä aikana ”perustamislainasta” perittävän 8,08 prosentin koron ja b) 18 päivän huhtikuuta 2006 ja 11 päivän joulukuuta 2015 välisenä aikana STA:n veloista perittävän 7,70 prosentin koron perusteella (31); ja 2) tosiasiallisesti maksettu korko eli 0. Valtiontuen määrä on siten 20 241 255 euroa (ks. liite). Tuen myöntämispäivä on päivä, jona korko olisi erääntynyt, jos laina olisi myönnetty markkinaehtojen mukaisesti eli kunkin vuoden 31 päivä joulukuuta vuosina 2005–2014 ja 11 päivä joulukuuta 2015 (päivä, jona vuoden 2005 pääomalaina muunnettiin HelB:n omaksi pääomaksi) (32).

9.3 Toimenpide 3 – vuoden 2011 pääomalaina HelB:lle

9.3.1 Valtion varat ja valtion toiminnaksi katsominen, valikoivuus sekä vaikutus jäsenvaltioiden väliseen kilpailuun ja kauppaan

(144) Toimenpiteestä 1 tehtyä päätelmää, joka koskee valtion varoja ja valtion toiminnaksi katsomista (ks. johdanto-osan 85 kappale), valikoivuutta (ks. johdanto-osan 86 kappale) sekä vaikutusta jäsenvaltioiden väliseen kilpailuun ja kauppaan (ks. johdanto-osan 117 kappale), sovelletaan vastaavasti käsiteltävänä olevaan toimenpiteeseen.

9.3.2 Taloudellisen edun olemassaolo

(145) Alustavana huomautuksena voidaan todeta, että vuoden 2011 pääomalaina myönnettiin samoin ehdoin kuin vuoden 2005 pääomalaina, erityisesti 6 prosentin korolla ilman vakuuksia, sen takaisinmaksun ehtona oli riittävien tuottojen saaminen, se oli kaikkia muita velkoja huonommassa etuoikeusasemassa ja sen laina-aika oli rajaton. Siksi vuoden 2011 pääomalainaa olisi vuoden 2005 pääomalainan tavoin pidettävä oman pääoman luonteisena välineenä. Suomi itse kutsuu toimenpidettä 3 ”pääomanlisäykseksi” ja myöntää, että se oli oman pääoman luonteinen väline. Vuoden 2011 pääomalaina ei kuitenkaan ollut vuoden 2005 pääomalainan tavoin olemassa olevien velkojen muuntamisen tulos vaan uusi pääomasijoitus.

(146) Pääomasijoituksen tekemistä harkitseva markkinoilla toimiva järkevä sijoittaja olisi ensin tehnyt sijoituksen arviointianalyysin arvioidakseen, onko tällaisesta sijoituksesta odotettavissa oleva tuottoprosentti suurempi kuin sijoittajan vaatima tuottoprosentti ottaen huomioon kaikki asiaankuuluvat riskit. Käsiteltävänä olevassa tapauksessa vaadittu tuottoprosentti voidaan määritellä vähimmäistuottoprosenttina, jonka markkinoilla toimiva sijoittaja olisi pyrkinyt saamaan sijoittaakseen. Tyypillisiä sijoituksen arviointimenetelmiä ovat esimerkiksi nettonykyarvo ja sisäinen korkokanta. Järkevä markkinoilla toimiva sijoittaja olisi tehnyt sijoituksen, jos sisäinen korkokanta olisi ollut suurempi kuin vaadittu tuottoprosentti tai jos nettonykyarvo olisi ollut suurempi kuin 0.

(147) Kaupunki ei ollut tehnyt investointilaskelmaa eikä mitään muutakaan ennakkoanalyysiä sijoituksen taloudellisen tuloksen arvioimiseksi, ennen kuin se päätti myöntää HelB:lle vuoden 2011 pääomalainan. Suomen mukaan kaupunki tunsi HelB:n taloudellisen tilanteen ja seurasi sitä ennen lainan myöntämistä. Pelkkä taloudellisen tilanteen tunteminen ei kuitenkaan riitä perusteluksi sijoitukselle, varsinkaan jos tilanne on huono, kuten HelB:n tapauksessa. Kaupunki siis yksinkertaisesti antoi pääomaa ilman tietoon perustuvaa näkemystä siitä, saataisiinko sijoituksesta edellytettyä tuottoa. Järkevä sijoittaja ei varmasti olisi toiminut vastaavassa tilanteessa näin.

(148) Samoin kuin kahden edellisen toimenpiteen tapauksessa vuoden 2011 pääomalainan myöntämiseen ei osallistunut yksityisiä toimijoita eikä sen markkinaehtoisuutta siksi voida arvioida suoraan.

(149) Suomi on esittänyt yhden esimerkin pääomalainasta, joka myönnettiin 4 päivänä joulukuuta 2012 ja jonka määrä oli 65 miljoonaa euroa ja korko 6 kuukauden Euribor-korko lisättynä 4,75 prosentin marginaalilla (eli yhteensä 5,092 prosenttia myöntämispäivänä), ja väittää, että koska vuoden 2011 pääomalainan korko oli suurempi, sitä voidaan pitää todisteena markkinaehtoisuudesta.

(150) Vastaavasti kuin vuoden 2005 pääomalainan tapauksessa Suomi ei selventänyt, oliko vertailukohteena käytetty velkoja vastaava kuin kaupunki eli oliko se konsernin emoyhtiö, joka oli aiemmin ollut sekä velallisensa velkoja että osakas. Pääomalainan myöntäjän vertailukohde toimi eri markkinoilla (metsämaan- ja tontinmyynti) kuin kaupunki/HelB. Lisäksi vertailukohteena käytetty transaktio toteutettiin yli 1,5 vuotta arvioitavana olevan pääomalainan jälkeen. Vertailukohteena olevan velkojan taloudellinen tilanne ei myöskään välttämättä ollut HelB:n tilanteen kanssa vertailukelpoinen. Näin ollen komissio katsoo, että Suomen esittämää esimerkkiä ei voida pitää vertailukelpoisena markkinatransaktiona eikä se siten ole asianmukainen vertailukohde.

(151) Komissio ei myöskään ole löytänyt muita asianmukaisia vertailukohteita markkinoilta. Koska transaktiokohtaisia markkinatietoja ei ole saatavilla eikä markkinoilta löydy asianmukaisia vertailukohteita, komission on turvauduttava muihin arviointimenetelmiin.

(152) Pääomasijoituksen tapauksessa, jollainen käsiteltävänä oleva toimenpide on, komissio katsoo, että nettonykyarvo on tarkoituksenmukainen arviointimenetelmä. Nettonykyarvo vastaa lainasta odotettuja tulevia kassavirtoja diskontattuna vaaditulla tuottoprosentilla. Odotetut tulevat kassavirrat koostuvat alkupääomakustannuksista (eli itse lainasta) ja sen jälkeen lainasta saaduista maksuista (eli pääoman takaisinmaksut ja korot) siihen asti, kun se on kokonaan kuoletettu. Siksi komission on arvioitava, millaista määrää maksuja harkitseva ja järkevä markkinoilla toimiva sijoittaja olisi kohtuudella odottanut saavansa pääomalainasta, joka olisi myönnetty vastaavassa taloudellisessa tilanteessa olevalle yritykselle kuin HelB tammikuussa 2011.

(153) Komissio tarkasteli ensin HelB:n taloudellista tilannetta vuonna 2010 eli viimeisenä tilikautena ennen kaupungin myöntämää pääomalainaa. Kyseisenä vuotena HelB teki -3,3 miljoonaa euroa tappiota ja sen oma pääoma oli negatiivinen eli -6,6 miljoonaa euroa. Aiemmissa tapauksissa (33) komissio on todennut, että jos yrityksen oma pääoma on negatiivinen, ennakko-oletuksena on, että se on vuoden 2004 suuntaviivojen 10 kohdan mukainen vaikeuksissa oleva yritys. Myös unionin yleinen tuomioistuin on todennut, että yritys, jonka oma pääoma on negatiivinen, on vaikeuksissa oleva yritys (34). Näin ollen vuoden 2004 suuntaviivojen perusteella HelB oli ennen vuoden 2011 pääomalainan saamista vaikeuksissa oleva yritys (vuodesta 2009 eteenpäin (35)), mikä tarkoittaa yritystä, joka olisi ilman valtion toimenpidettä lähes varmasti joutunut lopettamaan liiketoimintansa lyhyellä tai keskipitkällä aikavälillä.

(154) Yrityksen rahoitusnäkymien arvioimiseksi järkevä yksityinen sijoittaja selvittäisi sen nykyisen taloudellisen tilanteen lisäksi myös sen aiemmat taloudelliset tiedot. Tämä johtuu siitä, että nykyinen taloudellinen tilanne voi olla vääristynyt esimerkiksi kertaluonteisten poikkeuksellisten tapahtumien vuoksi. Ottamalla huomioon pidemmän aikavälin tiedot sijoittaja voi ennustaa paremmin mahdollisen tulevan kehityssuunnan. Tällainen sijoittaja pyrkisi vastaamaan kysymykseen, voiko HelB:n vuoden 2010 huonosta taloudellisesta tilanteesta huolimatta edelleen kohtuudella perustellusti odottaa, että yrityksen tulos paranisi tulevaisuudessa ja se tuottaisi riittävästi voittoa pääomalainan maksamiseksi takaisin.

(155) Tarkastelemalla HelB:n aiempia tilinpäätöksiä sijoittaja olisi huomannut, että yritys ei ollut vuonna 2005 alkaneen toimintansa aikana tehnyt koskaan voittoa. Siten vuoden 2010 tappiollinen tulos ei ollut mahdollisista kertaluonteisista tapahtumista tai markkinaympäristön tilapäisestä heikkenemisestä johtuva poikkeus vaan osa pitkäaikaista kehityssuuntaa, jossa yrityksen tappiot olivat kuutena peräkkäisenä vuotena suuret. HelB:n kertyneet tappiot 31 päivänä joulukuuta 2010 olivat -16,5 miljoonaa euroa (kun ne vuonna 2005 olivat -0,1 miljoonaa euroa). On aivan selvää, että järkevä sijoittaja olisi pitänyt tätä vakavana varoituksena siitä, että yritys oli rakenteellisesti tappiollinen eikä todennäköisesti tuottaisi voittoa. Tämä ennuste olisi ollut vieläkin perustellumpi, jos olisi tutkittu HelB:n edeltäjien, HKL-Bussiliikenteen ja STA:n taloudellisia tietoja. Nämä yritykset eivät olleet myöskään tehneet voittoa ainakaan vuodesta 1999 lähtien. Se tarkoittaa, että vuosi 2010 ei ollut kuudes vaan kahdestoista peräkkäinen vuosi, jolloin HelB:n tai sen edeltäjien toiminta oli tappiollista.

(156) Oletetaan, että järkevä sijoittaja, joka olisi ollut tietoinen tästä HelB:n huonosta taloudellisesta tilanteesta ja aiemmista tuloksista, olisi kuitenkin katsonut mielekkääksi harkita, voisiko uusi pääomalaina muuttaa yrityksen kannattavaksi. Suomi vaikuttaa ehdottavan, että tämä olisi ollut kohtuudella odotettavissa, etenkin ottaen huomioon, että HelB toteutti kannattavuutta parantavia toimenpiteitä vuosina 2008–2010 (ks. johdanto-osan 61 kappale).

(157) Tältä osin komissio huomauttaa, että ennen kyseisen sijoituspäätöksen tekemistä sijoittaja olisi jo tiennyt näiden kannattavuutta parantavien toimenpiteiden tosiasiallisen taloudellisen tuloksen. Vuoden 2010 lopussa eli toteutuksen viimeisenä vuotena HelB teki -3,3 miljoonaa euroa tappiota. Vertailun vuoksi voidaan todeta, että vuosina 2005–2007 eli kolmen vuoden aikana ennen toimenpiteiden toteuttamista HelB teki keskimäärin -2,5 miljoonaa euroa tappiota vuodessa. Tämä tarkoittaa sitä, että kannattavuutta parantavien toimenpiteiden toteuttamisen jälkeen HelB:n toiminta ei muuttunut kannattavaksi vaan oli jopa tappiollisempaa kuin aikaisemmin. Jälkiviisaasti on syytä todeta, että vuotta myöhemmin vuoden 2011 pääomalainan saamisesta huolimatta HelB:n tappio kasvoi edelleen -6,1 miljoonaan euroon.

(158) Järkevä sijoittaja olisi myös tutkinut, maksoiko sen mahdollinen sijoituskohdeyhtiö takaisin muita velkoja. Olisi ollut rohkaisevaa havaita, että HelB täytti velvoitteensa. Järkevää sijoittajaa ei kuitenkaan olisi ilahduttanut tieto siitä, että HelB ei ollut maksanut vuoden 2005 pääomalainaa lainkaan takaisin. Tämän lainan maksamatta oleva määrä oli vuoden 2010 lopussa 21,6 miljoonaa euroa (kertyneiden korkojen kanssa). Komissio muistuttaa, että Suomen mukaan silloin, kun vuoden 2005 pääomalaina myönnettiin, HelB:n luottokelpoisuus oli tyydyttävä ja kannattavuusnäkymät paremmat. Jos yritys, jonka taloudellisen tilanteen väitettiin olevan hyvä, ei ollut maksanut vuoden 2005 pääomalainaa yhtään takaisin, järkevä sijoittaja ei olisi odottanut saavansa enemmän yritykseltä, jonka taloudellinen tilanne oli paljon huonompi, kuten HelB:n vuonna 2011.

(159) Komissio on Suomen kanssa eri mieltä siitä, että vuoden 2005 pääomalainan takaisinmaksun suorittamatta jättämistä ei voitaisi pitää merkittävänä tekijänä määritettäessä vuoden 2011 pääomalainan markkinaehtoisuutta. Suomi väittää niin sillä perusteella, että Suomen lainsäädäntö sisältää pääomalainoja koskevia erityissäännöksiä. Perustelut sille, että väitettyä tarvetta varmistaa Suomen lainsäädännön noudattaminen ei voida pitää markkinaehtoisuuteen vaikuttavana tekijänä, sellaisina kuin ne on esitetty johdanto-osan 124 kappaleessa vuoden 2005 pääomalainan osalta, koskevat soveltuvin osin vastaavasti vuoden 2011 pääomalainaa. Lisäksi pääomalainan myöntämistä harkitseva järkevä sijoittaja olisi pitänyt päätöksenteossa merkittävänä kriteerinä sitä, onko sen mahdollinen velallinen maksanut aiemmin takaisin vastaavia lainoja vai ei.

(160) Mitä tulee kysymykseen siitä, mitä kassavirtoja järkevä sijoittaja olisi odottanut saavansa vuoden 2011 pääomalainasta, on syytä muistuttaa, että laina oli maksettava takaisin vain, jos HelB tuottaisi riittävästi voittoa, ja vain voittojen verran. Sen vuoksi komissio tarkastelee, minkälaista voittoa järkevä sijoittaja olisi odottanut HelB:n tuottavan vuodesta 2011 eteenpäin.

(161) Johdanto-osan 153–157 kappaleessa esitetyn analyysin perusteella komissio katsoo, että järkevä sijoittaja, jolla on normaali riskiprofiili, ei olisi odottanut HelB:n tuottavan lainkaan voittoa eikä olisi odottanut saavansa vuoden 2011 pääomalainasta mitään maksuja. HelB:n tosiasialliset taloudelliset tulokset vahvistavat myös tämän analyysin, koska HelB tuotti edelleen tappiota eikä koskaan maksanut mitään takaisin vuoden 2011 pääomalainasta. Loppujen lopuksi kaupunki muunsi lainan omaksi pääomaksi, joka käytännössä merkitsi sen mitätöimistä, koska HelB lopetti toimintansa.

(162) Vaikka HelB olisikin tuottanut voittoa, se ei olisi voinut käyttää sitä kokonaan vuoden 2011 pääoman takaisinmaksuun. HelB:n olisi ensin pitänyt kattaa jäljellä olevat kertyneet tappiot ja pääomalainat (-0,6 miljoonaa euroa 31 päivänä joulukuuta 2010). Jos sen jälkeen olisi jäänyt vielä voittoa, lähes 80 prosenttia siitä olisi pitänyt käyttää vuoden 2005 pääomalainan takaisinmaksuun. Tämä johtuu siitä, että pääomalainat oli maksettava takaisin määräsuhteessa ja vuoden 2005 pääomalainan (mukaan lukien kertyneet korot) osuus molempien pääomalainojen (eli vuoden 2005 ja vuoden 2011 lainan) kokonaismäärästä oli noin 80 prosenttia. Toisin sanoen voidakseen maksaa vuonna 2011 saadun 5,8 miljoonan euron pääomalainan takaisin HelB:n olisi pitänyt tehdä voittoa vähintään 28 miljoonaa euroa, koska sen olisi pitänyt kattaa myös -0,6 miljoonan euron pääomavaje ja maksaa takaisin vuoden 2005 pääomalaina (21,6 miljoonaa euroa ja vuoden 2010 loppuun mennessä kertyneet korot). Lisäksi HelB:n olisi pitänyt maksaa vuoden 2011 pääomalainasta kertyneet korot. Vertailun vuoksi mainittakoon, että HelB teki toimintansa kuuden tilikauden aikana vuoteen 2010 asti yhteensä -16,3 miljoonan euron nettotappiot.

(163) Kuten johdanto-osan 161 kappaleessa todettiin, vuoden 2011 pääomalainan odotetut takaisinmaksut olisivat järkevän sijoittajan näkökulmasta olleet nolla. Näin ollen tämän sijoituksen, joka on yhtä suuri kuin alkuperäinen pääomakustannus (eli itse laina), nettonykyarvon ja sen jälkeisten maksujen yhteissumma on -5,8 miljoonaa euroa. Vaikka oletettaisiin, että HelB olisi tuottanut jonkin verran voittoa, se ei varmasti olisi riittänyt koko lainan takaisinmaksuun (ks. johdanto-osan 162 kappale). Siinä tapauksessa sijoituksen nettonykyarvo olisi edelleen ollut negatiivinen. Koska nettonykyarvoanalyysin päätöksentekosääntö on, että i) sijoita, jos nettonykyarvo on suurempi kuin nolla, ja ii) älä sijoita, jos nettonykyarvo on negatiivinen, komissio toteaa, että järkevä sijoittaja ei olisi myöntänyt HelB:lle pääomalainaa tammikuussa 2011.

(164) Suomi väittää, että vuoden 2011 pääomalainaa ei pitäisi arvioida vertailemalla sitä lainaan, jonka hypoteettinen uusi sijoittaja antaisi, vaan se olisi katsottava pääomanlisäykseksi, jonka pitkäaikainen konserniomistaja tekee kokonaan omistamaansa tytäryhtiöön sen pääoman turvaamiseksi.

(165) Kaupungin aiempi taloudellinen riski HelB:n osakkaana (ja velkojana) pitäisikin ottaa huomioon, kun tutkitaan, onko kyseinen pääomalaina markkinaehtojen mukainen (36). Tällaista aiempaa riskiä voidaan tarkastella vaihtoehtoisten skenaarioiden perusteella vertailemalla esimerkiksi kyseiselle sijoitukselle odotettua tuottoa vaihtoehtoisen skenaarion odotettuun tuottoon. Tällaisia vaihtoehtoisia skenaarioita voivat olla esimerkiksi yrityksen myyminen, omaisuuserien luovuttaminen, selvitystilaan asettaminen, rakennemuutos tai yksityisen pääoman hankkiminen. Jos jostakin näistä vaihtoehtoisista skenaariosta on odotettavissa suurempi tuotto tai pienemmät tappiot kuin valitusta vaihtoehdosta, markkinoilla toimiva omistaja olisi valinnut sen.

(166) Kaupunki ei vertaillut vuoden 2011 pääomalainan tuottoa minkään vaihtoehtoisen skenaarion tuottoon. Suomi ei myöskään väitä, että laina olisi antanut kaupungille suurimman tuoton. Näin ollen kaupunki teki kyseisen sijoituspäätöksen varmentamatta, onko se edullisempi kuin muut käytettävissä olevat vaihtoehdot. Joka tapauksessa järkevä sijoittaja, joka on altistunut riskille aiemmin, ei olisi toiminut näin.

(167) Koska kaupunki ei ole tehnyt vertailua, komission on tehnyt oman arvionsa. Ensinnäkin komissio toteaa, että yrityksen osakkeista 100 prosenttia omistavalla osakkaalla voi tosiaan olla erilaisia etunäkökohtia kuin sijoittajalla, jolla ei ole aiempaa riskiä. Silti tällainen osakaskaan ei olisi rahoittanut tytäryhtiötään loputtomasti vaan olisi vaatinut enemmän tai myöhemmin tuottoa sijoitukselleen.

(168) Silloin kun kaupunki myönsi vuoden 2011 pääomalainan, HelB ja sen edeltäjät eivät olleet tuottaneet voittoa ainakaan 12 peräkkäisenä vuotena, eikä kannattavuuden paranemisesta ollut realistisia näkymiä (ks. johdanto-osan 155 kappale). Lisäksi vaikka kaupunki oli aiemmin sijoittanut ainakin 30,8 miljoonaa euroa ”perustamislainan” ja kalustolainan muodossa, sen pääoma pieneni joka vuosi. Kaupunki kärsi HelB:hen ja sen edeltäjiin tekemiensä sijoitusten pääomatappioita vuoteen 2010 mennessä yhteensä -21,7 miljoonaa euroa (37). On epätodennäköistä, että mikään järkevä osakas olisi jatkanut tytäryhtiönsä rahoittamista tällaisissa olosuhteissa.

(169) Järkevä markkinoilla toimiva sijoittaja olisi odottanut saavansa vuoden 2011 pääomalainasta takaisin -5,8 miljoonaa euroa (ks. johdanto-osan 163 kappale). Tämä ei kuitenkaan ole ainoa seikka, jonka osakas (etenkin yrityksen osakkeista 100 prosenttia omistava osakas) olisi ottanut huomioon. Se olisi huomioinut myös odotetut tulevat pääomavoitot/-tappiot. Tästä komissio toteaa, että jos HelB:n pääoma olisi pienentynyt vuosien 2005–2010 keskimääräistä vauhtia, kaupunki olisi menettänyt sijoituksen jälkeen vielä vähintään -2,7 miljoonaa euroa pääomaansa joka vuosi. Kaupunki tosiasiassa menetti keskimäärin -4,1 miljoonaa euroa pääomaa vuodessa vuosina 2011–2014.

(170) Komissio tarkastelee nyt vaihtoehtoista skenaariota, nimittäin HelB:n myyntiä. Siinä tapauksessa kaupunki olisi maksanut myyntiprosessin kustannukset, jotka ovat yleensä pienet. Kaupunki olisi myös menettänyt vuoden 2005 pääomalainan. Lainan takaisinmaksu oli kuitenkin epätodennäköistä, eikä sitä ikinä maksettukaan (ks. johdanto-osan 158 kappale). Kaupunki olisi menettänyt myös kalustolainan, josta oli vuoden 2010 lopussa maksamatta 13,1 miljoonaa euroa ja jota HelB maksoi takaisin 0,6 miljoonaa euroa vuodessa. Ei voitu kohtuudella odottaa, että kalustolaina maksettaisiin kokonaan takaisin (HelB maksoi siitä tosiasiassa vain 2,4 miljoonaa euroa ennen kuin kaupunki mitätöi lainan). Kuitenkin siinäkin epätodennäköisessä tilanteessa, että HelB olisi jatkanut tämän lainan takaisinmaksua, näin saatavien tuottojen vastapainona olisivat olleet todennäköiset pääomatappiot (ks. edellinen johdanto-osan kappale). Kaiken kaikkiaan myyntiskenaarion lisäkustannusten voidaan olettaa olevan toteutuneeseen skenaarioon verrattuna 0.

(171) Toisaalta tässä skenaariossa kaupunki olisi saanut myyntituotot. Komissiolla ei ole arviota HelB:n tarkasta arvosta tammikuussa 2011. Arviointia varten on kuitenkin määriteltävä tarkka myyntiarvo. Riittää, että osoitetaan odotettujen myyntituottojen olevan suuremmat kuin perusskenaarion mukaiset -5,8 miljoonaa euroa (ks. johdanto-osan 163 kappale).

(172) Syyskuussa 2015 kaupungin palkkaama asiantuntija, Inspira Oy, arvioi HelB:n arvoksi 11,6–25,6 miljoonaa euroa (käytetystä arviointimenetelmästä riippuen). Joulukuussa 2015 kaupunki myi HelB:n 24,2 miljoonalla eurolla. Komissio huomauttaa, että HelB:n nettovarat, jotka kuvaavat yrityksen arvoa, olivat joulukuussa 2014 kaikkiaan 16,3 miljoonaa euroa pienemmät kuin joulukuussa 2010. Myös HelB:n taloudelliset näkymät olivat heikentyneet, koska yhtiö ilmoitti tehneensä vuonna 2014 yhteensä -7 miljoonan euron tappiot (heikennystä edelliseen vuoteen verrattuna) ja -3,3 miljoonan euron tappiot vuonna 2010 (parannusta edellisvuoteen verrattuna). Näin ollen voidaan olettaa, että HelB:n arvo oli vuoden 2011 pääomalainan myöntämisen ajankohtana todennäköisesti suurempi kuin silloin, kun se myytiin. Joka tapauksessa voidaan ilman kohtuullisia epäilyjä sanoa, että kaupunki olisi voinut odottaa saavansa edes jotain tuottoa HelB:n myynnistä tammikuussa 2011. Tämä riittää sen päätelmän tekemiseen, että odotettavissa oleva tuotto olisi ollut suurempi myyntiskenaariossa kuin toteutuneessa skenaariossa eli lainan myöntämisessä. Näin ollen vuoden 2011 pääomalaina ei ollut markkinaehtoinen myöskään, vaikka otettaisiin huomioon kaupungin aiempi taloudellinen riski.

(173) Vaikka vuoden 2011 pääomalaina olisi ollut kaupungille paras vaihtoehto (mikä ei pidä paikkaansa), se ei silti olisi ollut markkinaehtoinen, koska sitä ei myönnetty markkinaehdoin, sanotun kuitenkaan rajoittamatta johdanto-osan edellisessä kappaleessa tehtyä päätelmää. Tämä johtuu siitä, että vuoden 2008 viitekorkotiedonannon (38) – joka tuli voimaan 1 päivänä heinäkuuta 2008, minkä vuoksi sitä sovelletaan vuoden 2011 pääomalainaan – mukaan taloudellisissa vaikeuksissa olevalle yritykselle (luottoluokitus CCC tai huonompi), kuten HelB:lle, tammikuussa 2011 ilman vakuuksia myönnetyn tavanomaisen lainan markkinakoron kuvaaja oli 11,49 prosenttia (peruskorko 1,49 prosenttia, johon on lisätty 1 000 peruspisteen marginaali). Näin ollen se oli paljon korkeampi kuin tosiasiassa sovellettu 6 prosentin korko. Todellisuudessa kuvaajakoron olisi oltava vielä korkeampi, kun otetaan huomioon pääomalainan oman pääoman luonteen aiheuttama lisäriski.

(174) Suomi toimitti asiantuntijan laatiman tutkimuksen, jossa arvioitiin HelB:lle myönnettyjen pääomalainojen markkinaehtoisuutta. Tutkimus kattaa vuosien 2011 ja 2012 pääomalainat. Asiantuntija katsoi, että lainoista perittyä 6 prosentin korkoa voidaan pitää markkinaehtoisena. Komissio kuitenkin toteaa, että tutkimus on päivätty 8 päivänä kesäkuuta 2015 eli se on tehty kauan sen jälkeen, kun kaupunki oli päättänyt myöntää kyseiset lainat. Unionin tuomioistuimen vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan markkinaehtojen mukaisuutta on tutkittava etukäteen niiden tietojen perusteella, jotka olivat saatavilla toimenpiteestä päätettäessä (39). Tutkimus tehtiin jälkikäteen eikä sitä siksi voida hyväksyä päteväksi näytöksi markkinaehtoisuudesta.

(175) Komissio on kuitenkin tutustunut tutkimukseen ja katsoo, että sitä ei voida hyväksyä näytöksi markkinaehtoisuudesta seuraavista syistä. Ensinnäkin siinä arvioidaan HelB:n luottoluokitusta kolmen vuoden jaksolla 2010–2012 eikä käsitellä yrityksen taloudellista tilannetta täsmälleen juuri sinä ajankohtana, kun lainat myönnettiin. Toiseksi siinä vertaillaan arvioitavana olevia lainoja muita lainoja huonommassa etuoikeusasemassa olevien lainojen otoksen kanssa. Vertailuryhmäksi on kuitenkin valittu vääristävästi paremman luottoluokituksen saaneita velallisia, ja mediaanimarkkinakorko on siksi aliarvioitu (40). HelB:n pääomalainojen korko on joka tapauksessa pienempi kuin tämä aliarvioitu mediaanikorko (6,9 prosenttia), ilman perusteluja. Kolmanneksi pääomalainojen korko on pienempi kuin vuosina 2011 ja 2012 liikkeeseen laskettujen joukkovelkakirjojen mediaanikuponkikorot, kun taas joukkovelkakirjat ovat yleensä etuoikeusasemaltaan paremmassa asemassa kuin pääomalainat ja siten vähemmän riskialttiita. Näin ollen sen lisäksi, että tutkimus tehtiin jälkikäteen, mikä jo sinällään riittää sen hylkäämiseen pätevänä näyttönä, siinä ei arvioida asianmukaisesti pääomalainojen markkinaehtoista korkoa.

(176) Edellä esitetyn arvioinnin perusteella komissio päättelee, että HelB sai vuoden 2011 pääomalainasta perusteetonta taloudellista etua.

(177) Komissio päätteli johdanto-osan 163 kappaleessa, että järkevä sijoittaja ei olisi myöntänyt HelB:lle pääomalainaa tammikuussa 2011. Toisin sanoen HelB ei olisi saanut tällaista lainaa markkinoilta millään ehdoilla. Tämä johtuu siitä, että peritystä korosta riippumatta tällaisen lainan myöntämisestä muodostuvan sijoituksen nettonykyarvo olisi aina ollut negatiivinen. HelB:n ei voitu kohtuudella olettaa tuottavan riittävästi voittoa tällaisen lainan takaisinmaksua varten, kun otetaan huomioon sen vaikea taloudellinen tilanne. Yleinen tuomioistuin katsoi, että kun lainansaajan taloudellinen tilanne on vaikea esimerkiksi siitä syystä, että sen liikevaihto on pienentynyt ja sillä on negatiivista pääomaa eikä se pysty maksamaan lainoja takaisin omilla varoillaan, lainaan sisältyvän taloudellisen edun määrä voi vastata lainaksi annettujen varojen kokonaismäärää (41). Tämän perusteella vuoden 2011 pääomalainan taloudellinen etu vastaa lainan kokonaismäärää.

9.3.3 Valtiontuen olemassaoloa koskeva päätelmä

(178) Edellä esitetyn perusteella komissio katsoo, että toimenpide 3 on SEUT-sopimuksen 107 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua valtiontukea. Tuen määrä on koko lainamäärä eli 5,8 miljoonaa euroa. Valtiontuen myöntämispäivä on lainan myöntämispäivä eli 31 päivä tammikuuta 2011.

9.4 Toimenpide 4 – vuoden 2012 pääomalaina HelB:lle

9.4.1 Valtion varat ja valtion toiminnaksi katsominen, valikoivuus sekä vaikutus jäsenvaltioiden väliseen kilpailuun ja kauppaan

(179) Toimenpiteestä 1 tehtyä päätelmää, joka koskee valtion varoja ja valtion toiminnaksi katsomista (ks. johdanto-osan 85 kappale), valikoivuutta (ks. johdanto-osan 86 kappale) sekä vaikutusta jäsenvaltioiden väliseen kilpailuun ja kauppaan (ks. johdanto-osan 117 kappale), sovelletaan vastaavasti käsiteltävänä olevaan toimenpiteeseen.

9.4.2 Taloudellisen edun olemassaolo

(180) Aluksi Suomi esittää, että koska vuoden 2012 pääomalaina myönnettiin vasta lokakuussa 2011 tehdyn kantelun jälkeen, kaupunginhallitus edellytti, että tämä laina myönnetään markkinaehtoisesti. Tällä perusteella Suomi väittää, että laina ei ole tukea. Tämän väitteen tueksi ei ole esitetty mitään näyttöä tai perusteltuja selityksiä. Myöskään komission arvio ei vahvista sitä (ks. jäljempänä). Näin ollen tämä väite on hylättävä.

(181) Vuoden 2012 pääomalaina myönnettiin samoilla ehdoilla kuin vuoden 2011 pääomalaina. Erityisesti, sen korko oli 6 prosenttia, sille ei ollut asetettu vakuuksia, sen takaisinmaksu oli sidoksissa riittäviin voittoihin, se oli huonommassa etuoikeusasemassa kuin kaikki muut velat ja sen laina-aika oli rajaton. Suomi vahvisti, että vuoden 2012 pääomalainan yleiset ehdot olivat samat kuin vuoden 2011 pääomalainan.

(182) Ennen vuoden 2012 pääomalainan myöntämistä HelB:lle kaupunki ei ollut tehnyt investointilaskelmaa tai vastaavaa sijoituksen odotetun taloudellisen tuloksen arviointia.

(183) Vuoden 2012 pääomalainan myöntämiseen ei osallistunut yksityisiä toimijoita, joten sen markkinaehtoisuutta ei voida arvioida suoraan. Suomi ei ole toimittanut vertailukelpoisia markkinatransaktioita (ks. johdanto-osan 149 ja 150 kappale), eikä komissio ole löytänyt markkinoilta soveltuvia vertailukohteita. Siksi komission on turvauduttava muuhun arviointimenetelmään eli nettonykyarvoanalyysiin, kuten vuoden 2011 pääomalainan osalta.

(184) HelB:n taloudellinen tilanne oli vuoden 2012 pääomalainan myöntämisajankohtana vielä huonompi kuin silloin, kun yritys sai vuoden 2011 pääomalainan. HelB ilmoitti vuoden 2011 lopussa tappioidensa olevan -6,1 miljoonaa euroa (kun ne vuonna 2010 olivat -3,3 miljoonaa euroa) ja oman pääomansa negatiivinen eli -12,7 miljoonaa euroa (kun se vuonna 2010 oli -6,6 miljoonaa euroa). Yritys voitiin luokitella vuoden 2004 suuntaviivojen mukaan vaikeuksissa olevaksi yritykseksi. HelB:n taloudelliset näkymät olivat toukokuussa 2012 vieläkin heikommat kuin tammikuussa 2011, jolloin aiempi pääomalaina myönnettiin. Tämä johtuu siitä, että sen kertyneet tappiot kasvoivat entisestään vuonna 2011 kirjattujen tappioiden vuoksi. Vuodesta 2011 tuli näin ollen kolmastoista peräkkäinen vuosi, jona HelB tai sen edeltäjät tuottivat tappiota.

(185) Koska HelB:n taloudellinen tilanne ja taloudelliset näkymät olivat heikenneet entisestään, johdanto-osan 161 kappaleessa esitetty päätelmä vuoden 2011 pääomalainasta koskee sitäkin suuremmalla syyllä vuoden 2012 pääomalainaa. Järkevä sijoittaja, jolla on normaali riskiprofiili, ei siis olisi odottanut HelB:n tuottavan yhtään voittoa eikä olisi odottanut saavansa vuoden 2012 pääomalainasta mitään maksuja. Myöhemmät tapahtumat vahvistavat tämän, sillä HelB ei maksanut koskaan takaisin mitään vuoden 2012 pääomalainasta, ja kaupunki muunsi sen lopulta omaksi pääomaksi, mikä käytännössä tarkoittaa sen mitätöimistä, koska HelB lopetti toimintansa.

(186) Lisäksi kaupunki ei toukokuussa 2012 ollut vieläkään saanut maksuja vuoden 2005 pääomalainasta eikä se ollut saanut maksuja vuoden 2011 pääomalainastakaan. Näistä lainoista oli vuoden 2011 lopussa maksamatta (kertyneiden korkojen kanssa) yhteensä 28,4 miljoonaa euroa (eli 6,8 miljoonaa euroa enemmän kuin vuoden 2010 lopussa). Voidakseen maksaa takaisin vuoden 2012 pääomalainan HelB:n olisi näin ollen pitänyt tehdä voittoa vähintään 37,3 miljoonaa euroa: ensin pääomavajeen (42) (-0,9 miljoonaa euroa vuoden 2011 lopussa) kattamiseksi ja sitten vuosien 2005 ja 2011 pääomalainojen (28,4 miljoonaa euroa kertyneiden korkojen kanssa vuoden 2011 lopussa) maksamiseksi takaisin määräsuhteessa yhdessä vuoden 2012 pääomalainan (8 miljoonaa euroa) kanssa. Näin ollen vuoden 2012 pääomalainan takaisinmaksamiseksi olisi tulevaisuudessa saatava voittoa 9,3 miljoonaa euroa enemmän kuin vuoden 2011 pääomalainan tapauksessa (ks. johdanto-osan 162 kappale).

(187) Koska vuoden 2012 pääomalainan odotettu takaisinmaksu oli nolla, tämän sijoituksen, joka on yhtä suuri kuin alkuperäinen pääomakustannus (eli itse laina), nettonykyarvon ja sen jälkeisten maksujen yhteissumma on -8 miljoonaa euroa. Vaikka HelB olisi tuottanut jonkin verran voittoa, se ei varmasti olisi riittänyt koko lainan takaisinmaksuun (ks. johdanto-osan186 kappale). Siinä tapauksessa sijoituksen nettonykyarvo olisi edelleen ollut negatiivinen. Kun otetaan huomioon nettonykyarvoanalyysin päätöksentekosääntö (ks. johdanto-osan 163 kappale), komissio päättelee, että järkevä sijoittaja ei olisi myöntänyt HelB:lle pääomalainaa toukokuussa 2012.

(188) Mitä tulee Suomen väitteeseen, jonka mukaan vuoden 2012 pääomalaina oli perusteltu osakkaan rahoitustoimenpide, jolla se varmisti kokonaan omistuksessaan olevan tytäryhtiönsä maksuvalmiuden, johdanto-osan 165–172 kappaleessa esitetty vuo