Neuvoston suositus,

annettu 15 päivänä kesäkuuta 2001,

jäsenvaltioiden ja yhteisön talouspolitiikan laajoiksi suuntaviivoiksi

(2001/483/EY)

EUROOPAN UNIONIN, joka

ottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 99 artiklan 2 kohdan,

ottaa huomioon komission suosituksen,

ottaa huomioon Eurooppa-neuvoston Göteborgissa 15 päivänä kesäkuuta käymän keskustelun, ja

ottaa huomioon Euroopan parlamentin päätöslauselman komission suosituksesta,

SUOSITTELEE SEURAAVAA:

SISÄLLYSLUETTELO

>TAULUKON PAIKKA>

I POLITIIKAN YLEISET SUUNTAVIIVAT

1. JOHDANTO

Vuosi sitten Lissabonissa Euroopan unioni asetti itselleen uuden strategisen päämäärän seuraavaa vuosikymmentä varten: "siitä on tultava maailman kilpailukykyisin ja dynaamisin tietoon perustuva talous, joka kykenee ylläpitämään kestävää talouskasvua, luomaan uusia ja parempia työpaikkoja ja lisäämään sosiaalista yhteenkuuluvuutta." Vuoden 2000 talouspolitiikan laajoissa suuntaviivoissa määriteltiin kattava strategia tämän tavoitteen saavuttamiseksi. Strategia koostuu kasvuun ja vakauteen tähtäävästä makrotalouspolitiikasta sekä kattavista talousuudistuksista työ-, hyödyke- ja pääomamarkkinoilla. Tällä politiikalla tuetaan vahvaa talouskasvua lyhyellä aikavälillä, vahvistetaan tulevan kasvun perustaa keskipitkällä aikavälillä ja parannetaan mahdollisuuksia selviytyä tehokkaasti pitemmän aikavälin rakennemuutoksista, joihin kuuluu mm. väestön vanhenemisen vaikutus.

Vuoden 2001 suuntaviivoissa vahvistetaan voimassa oleva talouspolitiikan strategia, jota laajennetaan Tukholman Eurooppa-neuvoston (23. ja 24. maaliskuuta 2001) tulosten pohjalta. Tukholmassa korostettiin, että unioni ja jäsenvaltiot ovat täysin sitoutuneet täystyöllisyyden tavoitteen saavuttamiseen ja pitävät sitä tärkeänä keinona vastata väestön ikääntymisen antamaan haasteeseen. Niin ikään korostettiin, että kestävän kehityksen edistäminen olisi sisällytettävä suuntaviivoihin. Suuntaviivoja laadittaessa on otettu huomioon vuoden 2000 suuntaviivojen täytäntöönpanon tarkastelu ja taloudellisen tilanteen ja talouden näkymien arviointi komission kevään 2001 talousennusteissa.

Kappaleessa 2 tarkastellaan aluksi näiden suuntaviivojen taustalla olevaa talouden tilaa ja lopuksi esitetään talouspolitiikan tärkeimmät haasteet lyhyellä, keskipitkällä ja pitkällä aikavälillä. Kappaleessa 3 esitetään yleiset talouspoliittiset suositukset, joita sovelletaan kaikkiin jäsenvaltioihin ja yhteisöön. Yleisstrategian puitteissa talouspolitiikan painopistealueet vaihtelevat jonkin verran jäsenvaltioittain talouden kehityksen, näkymien, rakenteiden ja instituutioiden erojen vuoksi. Suuntaviivojen II osassa esitetään maakohtaiset suositukset, joissa nämä erot on otettu asianmukaisesti huomioon. Talousarviosuositukset perustuvat kansallisiin vakaus- ja lähentymisohjelmiin, näiden perusteena oleviin taloudellisiin olettamuksiin ja niitä koskeviin neuvoston lausuntoihin. Vuonna 2002 tehtävässä, suositusten noudattamista koskevassa arvioinnissa otetaan huomioon myös yleisessä taloudellisessa ympäristössä tapahtuneet huomattavat muutokset.

2. PAINOPISTEALUEET JA TALOUSPOLITIIKAN VAATIMUKSET

2.1 Viimeaikainen ja tuleva talouskehitys

Talouden ulkoinen ympäristö on muuttunut selvästi vähemmän suotuisaksi. Neuvosto hyväksyi edelliset suuntaviivat vuoden 2000 alkukesällä, jonka jälkeen maailmantalouden ympäristö on muuttunut selvästi vähemmän tukea-antavaksi useiden toisiinsa liittyvien voimien vuoksi. Vaikka maailmanlaajuisen laskusuhdanteen odotetaan yleisesti jäävän suhteellisen lyhytaikaiseksi, on olemassa huomattavia riskejä, joiden vuoksi tilanne voi muuttua vähemmän suotuisaksi.

Ensinnäkin öljyn hinnan nousu jatkui koko kesän, ja syksyllä hinta nousi uusiin huippulukemiin. Vaikka hinnat ovat laskeneet vuoden 2000 lopun huippuluvuista ja maailmanlaajuisen kysynnän heikentyminen vähentää uuden hintapiikin riskiä, öljyn hinta on edelleen suhteellisen korkealla ja heilahtelee voimakkaasti. Toinen ja vielä merkittävämpi riski on Yhdysvaltain ja Japanin talouden toimeliaisuuden odottamattoman jyrkkä hidastuminen viime kuukausina. Yhdysvalloissa vähäinen mukautuminen kohti kestävämpää kasvu-uraa oli sekä odotettavissa että toivottavaa, koska siten voitiin tehokkaasti korjata kasvukaudella kasautuneita merkittäviä epätasapainotiloja. Odotukset keskittyvät elpymiseen vuoden 2001 loppupuolella, mikä perustuu mm. käytettävissä olevan talouspolitiikan liikkumavaran hyvin harkittuun käyttöön. Näkymiin liittyy kuitenkin runsaasti epävarmuutta. Japanissa heiveröinen elpyminen hiipuu, ja talous on edelleen altis häiriöille. Ulkoisen ympäristön heikentyminen vaikuttaa jo eräiden nopeasti kehittyvien markkinatalousmaiden kasvuun lähinnä viennin vähenemisen vuoksi. Voimakkaat heilahtelut maailmanlaajuisilla osakemarkkinoilla jatkuvat, ja on jo tapahtunut selvä korjausliike, joka on kohdistunut erityisesti teknologiaosakkeisiin ja josta näkyy, että sijoittajat ovat tarkistaneet alaspäin näkemyksiään pitkäaikaisista voittonäkymistä.

Euroalueen talouskasvu jatkuu varsin hyvänä. Talous- ja rahaliiton toinen vuosi oli onnistunut. Euroalueen talouskasvu oli voimakkainta ja työttömyys alimmillaan vuosikymmeneen. Kuluttajahintainflaatio kiihtyi, pääasiallisesti väliaikaisten tekijöiden, kuten energian hinnan ja heikon valuuttakurssin vauhdittamana, mutta inflaation odotetaan keskipitkällä aikavälillä jäävän selvästi alle 2 prosentin. Kasvuvauhtia ovat kuitenkin heikentäneet ensin öljyn hinnannousun aiheuttama negatiivinen häiriö ja sitten maailmanlaajuisen kysynnän heikkeneminen.

>PIC FILE= "L_2001179FI.000401.TIF">

Maailmantalouden taantumasta huolimatta näyttää siltä, että hintavakauden nousuriskin vähennyttyä euroalueen talouskasvu jatkaa suhteellisen vahvaa, noin 2,75 prosentin kasvua vuosina 2001-2002, ja euroalueelle syntyy uusia työpaikkoja. Vahvasti parantuneet talouden perustekijät, joihin kuuluu maltillisen palkkapolitiikan jatkaminen, ja terve politiikka ovat edistäneet suotuisaa investointi-ilmapiiriä ja uusien työpaikkojen tasaista lisäystä. Ne ovat synnyttäneet suotuisan kasvukierteen, jonka tukevana perustana on kotimainen kysyntä. Vaikka yritysten ja erityisesti kuluttajien luottamus onkin heikentynyt, ne ovat vielä pitkän aikavälin keskitason yläpuolella, sillä niiden tukena on edelleen talouden dynamiikan lisääntyminen. Investointikysyntää tukevat korkea kapasiteetin käyttöaste, suotuisat rahoitusolot ja vahva kannattavuus, kun taas kulutuskysynnän tukena on edelleen käytettävissä olevien tulojen kasvu, jota tuottavuuden kasvu, työllisyyden paraneminen ja verouudistukset ovat edistäneet.

>PIC FILE= "L_2001179FI.000402.TIF">

Lisäksi suuret sisämarkkinat yhdessä yhteisen rahan kanssa tarjoavat vahvan ja vakaan perustan kotimaiselle kasvulle ja vähentävät valuuttakurssivaihteluista aiheutuvia riskejä. Euroseteleiden ja -kolikoiden käyttöönotto 1. tammikuuta 2002 antaa lisäpontta talouden yhdentymiselle ja tuo euron jokapäiväiseen elämäämme, mikä parantaa rahaliiton näkyvyyttä. Lisäksi talousuudistusten edistymisen ansiosta euroalueen kestävyys ulkoisia häiriöitä kohtaan on vahvistunut. Niinpä vaikka ulkoisen heikentymisen riskit toteutuisivatkin - erityisesti jos Yhdysvaltain talous ei käänny nopeasti takaisin tukevaan kasvuun - edellä mainitut tekijät auttavat lieventämään sen vaikutusta euroalueeseen.

Euroalueen ulkopuoliset jäsenvaltiot. Vuonna 2000 talouskasvu oli voimakasta ja uusia työpaikkoja syntyi runsaasti Tanskassa, Ruotsissa ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa, mutta nyt niissä samoin kuin euroalueella vaikuttaa maailmantalouden heikentynyt kehitys. Sen seurauksena talouskasvun odotetaan hidastuvan alhaisemmalle tasolle. Rakenneuudistusten hyvä edistyminen ja jatkuvasti vahva kotimainen kysyntä antavat niille hyvät eväät selvitä ulkoisen ympäristön heikentymisestä. Inflaatio on pysynyt vaimeana ja on samalla tai alhaisemmalla tasolla kuin euroalueella.

2.2 Keskeiset haasteet

Euroopan unionilla ja euroalueella on useita keskeisiä haasteita lyhyellä, keskipitkällä ja pitkällä aikavälillä. Haasteista selviäminen edellyttää, että jo nyt ryhdytään toteuttamaan tarvittavia toimia.

Lyhyen aikavälin haaste: kasvun vahvistumisen ja uusien työpaikkojen syntymisen ylläpitäminen. Välittömänä tehtävänä on ylläpitää vahvaa talouskasvua maailmantalouden heikentyessä. EU ja euroalue joutuvat tukeutumaan entistä enemmän omiin vahvuuksiinsa.

Kasvuun ja vakauteen tähtäävä makrotalouspolitiikka ja kattavat rakenneuudistukset ovat ratkaisevan tärkeitä sisäisen kasvudynamiikan ylläpitämiselle ja parantamiselle entisestään. Niillä tuetaan yritysten ja kuluttajien luottamusta. Tässä yhteydessä finanssipolitiikalla olisi hillittävä liikakysyntää ja inflaatiopaineita, ja maltillista palkkakehitystä on jatkettava. Näin tuetaan hintavakautta ja voidaan helpottaa talouskasvua ja työpaikkojen jatkuvaa lisäämistä suosivaa rahapolitiikkaa.

Varsinkin finanssipolitiikalla on edelleen pyrittävä saavuttamaan lähes tasapainoinen tai ylijäämäinen julkisen talouden rahoitusasema. Vaikeasti saavutetun makrotaloudellisen vakauden säilyttäminen myös tulevaisuudessa on olennaisen tärkeää. Paineet julkisten menojen lisäämiseksi ja verojen alentamiseksi voivat heikentää rahoitusasemaa. Joissakin jäsenvaltioissa on lisäksi syntynyt palkankorotuspaineita, koska työmarkkinoilla alkaa kehittyä pullonkauloja ja kuluttajahintainflaation viimeaikaisen kiihtymisen ja aiemman maltillisen palkkakehityksen vuoksi vaaditaan hyvitystä.

Talous- ja rahaliitto on kuitenkin merkinnyt tärkeää järjestelmän muutosta, ja talous- ja rahaliiton onnistuminen vaatii lisävastuun ottamista kaikilta keskeisiltä talouspolitiikan toimijoilta. Yhteinen rahapolitiikka koskee koko euroaluetta, eikä valuuttakurssia voida enää käyttää rakennemuutosten viivästymisestä tai epätarkoituksenmukaisesta politiikkayhdistelmästä aiheutuneen kilpailukyvyn menetyksen palauttamiseen.

Hallituksilla ja työmarkkinaosapuolilla on siten vastuu tasapainoisen talouspolitiikkayhdistelmän luomisesta sekä jäsenvaltioiden että euroalueen osalta. Työmarkkinaosapuolia kehotetaan edelleenkin vastuunalaiseen toimintaan, jolla lisätään kasvun ja työllisyyden parantamismahdollisuuksia.

Yleisesti ottaen talouden kestävyyttä on entisestään vahvistettava tarkkaan harkituilla rakennemuutoksilla. Lisäämällä markkinoiden joustavuutta ja avoimuutta parannetaan mahdollisuuksia selviytyä muutoksista ja vaimentaa häiriöiden vaikutusta. Joustavammat ja avoimemmat markkinat edistävät myös rakenteellisten parannusten myönteistä vuorovaikutusta taloudessa ja vaikuttavat edullisesti makrotalouden kehitykseen. Lisäksi rakennemuutoksilla voi hintapaineita alentamalla olla myönteinen vaikutus lyhyellä aikavälillä.

Keskipitkän aikavälin haaste: tulevan kasvun ja työllisyyden perustan parantaminen. Vuodesta 1997 alkaneen kasvun taustalla oli noususuhdanne, jossa voitiin hyödyntää vajaata kapasiteettia. Vaikka potentiaalisen tuotannon kasvu on hyvinkin voinut parantua viime vuosina markkinoiden toiminnan tehostumisesta ja uudesta tieto- ja viestintätekniikasta syntyneen tuottavuuden nousun ansiosta, sitä pidetään edelleen riittämättömänä ylläpitämään noin 3 prosentin kasvuvauhtia pidemmän aikaa. Talouskasvun ylläpitäminen edellyttää sen vuoksi potentiaalisen kasvun pysyvää lisääntymistä.

Talouspolitiikassa on keskityttävä luomaan oikeat olosuhteet tuotannollisten resurssien ja luonnonvarojen tehokkaalle käytölle ja niiden lisäämiselle ajan myötä. Politiikoilla on erityisesti edesautettava markkinoiden toiminnan tehostumista puuttumalla ulkoisvaikutusten, markkinavoimien, epätäydellisten tietojen tai sääntely-ympäristön aiheuttamaan markkinoiden puutteelliseen toimintaan tai markkinoiden toimimattomuuteen.

Työvoimaresurssien tämänhetkistä vajaakäyttöä olisi vähennettävä. EU:n virallinen työttömyysaste on edelleen kohtuuttoman korkea ja työvoima-aste ja työllisyys ovat alhaisia, erityisesti ikääntyvien työntekijöiden ja naisten osalta, ja monissa jäsenvaltioissa kaukana Lissabonissa ja Tukholmassa sovituista tavoitteista. Talous- ja sosiaalipolitiikkojen keskinäisellä tehostamisella parannetaan työllistymismahdollisuuksia, mikä edistää piilevien inhimillisten voimavarojen käytön tehostumista EU:ssa. Tämä edellyttää työmarkkinasäännöksien ja -instituutioiden tarkistamista niistä työvoiman kysynnälle ja tarjonnalle mahdollisesti aiheutuvien esteiden vähentämiseksi. Aliedustettujen tai huonommassa asemassa olevien ryhmien työmarkkinoille osallistumisen lisääminen on myös keino sosiaalisen osallisuuden vahvistamiseksi.

Työvoiman tarjonnan lisäämiseksi on tarpeen varmistaa, että sääntelypuitteet ovat sellaiset, että ne kannustavat ihmisiä hakeutumaan työmarkkinoille ja pysymään siellä. Varsinkin vero- ja sosiaalietuusjärjestelmien uudistamista olisi jatkettava lisäämällä taloudellisia kannustimia työn vastaanottamiseen ja työssä pysymiseen. Työttömien ja työvoiman ulkopuolella olevien mahdollisuuksien parantamiseksi on siirryttävä kohdennettuun aktivoivaan politiikkaan. Aktiivisella työmarkkinapolitiikalla edistetään myös sosiaalista osallisuutta. Euroopan työvoiman käyttöä voitaisiin kokonaisuudessaan tehostaa vähentämällä työvoiman liikkuvuuden esteitä jäsenvaltioiden sisällä ja niiden välillä ja erityisesti vaikuttamalla ammattitaitoiseen työvoimaan liittyviin tuotantokapeikkoihin. Lisäksi olisi vaalittava elinikäistä oppimista, jolla kannustetaan työvoimaan osallistumista ja lisätään työvoiman joustavuutta ja mukautumiskykyä.

Työvoiman tarjonnan lisäämiseen on tavanomaisesti liitettävä kapasiteettia lisääviä investointeja. Tähän sisältyy investointeja suosivan liiketoimintaympäristön luominen, jota tukevat riittävä julkinen infrastruktuuri sekä nykyaikainen ja tehokas julkinen hallinto. Hyvin toimivat, kilpailukykyiset ja integroidut hyödyke- ja pääomamarkkinat myötävaikuttavat tähän osaltaan huolehtimalla siitä, että resurssit tulevat parhaaseen mahdolliseen käyttöön. Näin ollen tavara- ja palvelumarkkinoiden ja erityisesti yleishyödyllisten laitosten ja rahoituspalvelumarkkinoiden kilpailua on lisättävä. Tämän tavoitteen saavuttamiseksi yhteisön tason toimissa olisi keskityttävä sisämarkkinoiden täytäntöönpanon loppuunsaattamiseen, erityisesti palvelualalla, mukaan luettuna rahoitusala ja verkkotoimiala. Jäsenvaltioiden olisi puolestaan huolehdittava sisämarkkinalainsäädännön täytäntöönpanon tehostamisesta ja ennen kaikkea nopeuttamisesta sekä kannustettava kilpailun lisäämistä.

Lissabonin strategiaan kuuluu keskeisenä osana, että tunnustetaan tarve vaalia yrittäjyyttä ja innovaatioita EU:ssa, jotka molemmat ovat perustavanlaatuisia edellytyksiä Euroopan kasvupotentiaalin lisäämiseksi ja niin ollen myös Euroopan kilpailukyvyn vahvistamiseksi, varallisuuden lisäämiseksi ja työpaikkojen syntymisen edistämiseksi. Yrittäjyyden ja innovaatioiden vahvistaminen muodostaa keskeisen haasteen kaikille jäsenvaltioille.

Sisämarkkinoiden kilpailun lisääminen on johdonmukaista, kun maailmanlaajuinen kilpailu lisääntyy. Tästä seuraisi huomattavia myönteisiä vaikutuksia Euroopan tuotantopotentiaaliin lisäämisen muodossa.

>PIC FILE= "L_2001179FI.000601.TIF">

Euroopan unionin on sen vuoksi jatkossakin hyväksyttävä yhteinen kauppapolitiikka, joka suosii avointa maailmankauppaa, ja vaadittava uutta monenvälistä kauppaneuvottelukierrosta WTO:n puitteissa.

Voimakas tuottavuuden kasvu ja kilpailukyvyn ylläpitäminen maailmanlaajuisesti vaatii jatkuvia rakenteellisia muutoksia. Euroopan siirtyminen kohti tietoon perustuvaa taloutta edistyy, mutta puutteita on edelleen teollisuuden ja tiedeyhteisön välisessä suhteessa sekä tutkimus- ja kehitystyöhön tehtyjen yksityisten investointien määrässä, minkä vuoksi tutkimuksen kaupallistaminen on edelleen vähäistä. Pätevän tieto- ja viestintätekniikka-alan henkilöstön ja koulutettujen tutkijoiden tarjonta on lisäksi riittämätöntä. On myös ratkaisevan tärkeää lisätä investointeja EU:ssa, jotta edistetään (erityisesti tieto- ja viestintätekniikka-alan) innovaatioiden levitystä koko talouteen ja voidaan sitä kautta lisätä keskipitkän aikavälin kasvupotentiaalia.

Pitkän aikavälin haaste: valmistautuminen väestön ikääntymisen vaikutukseen. Tulevaisuudessa edessä oleva väestön ikääntymisestä aiheutuva haaste vahvistaa tarvetta harjoittaa kasvuun ja vakauteen tähtäävää makrotalouspolitiikkaa ja toteuttaa kattavia talousuudistuksia, joiden tavoitteena on erityisesti työvoiman tarjonnan lisääminen. Nykyisen kehityksen jatkuessa EU:n työikäinen väestö vähenee noin 40 miljoonalla hengellä vuosien 2015 ja 2050 välisenä aikana ja vanhushuoltosuhde suurin piirtein kaksinkertaistuu seuraavien viiden vuosikymmenen kuluessa. Tämän vaikutus julkiseen talouteen alkaa jo tuntua joissakin jäsenvaltioissa.

>PIC FILE= "L_2001179FI.000701.TIF">

Alustavien laskelmien mukaan julkiset eläkemenot nousevat noin 3-5 prosenttia suhteessa BKT:hen vuosina 2010-2050. Lisäksi terveydenhuolto- ja vanhustenhoitomenojen odotetaan kasvavan huomattavasti. Koska on turvattava yleinen eläketurva, väestön ikääntymisellä tulee siten olemaan merkittäviä seurauksia julkisen talouden pitkäaikaiselle kestävyydelle. Koska vaikutus alkaa jo olla havaittavissa, hallitusten on tarpeellista heti ryhtyä toimiin varmistaakseen eläkkeiden ja vanhusten terveydenhuollon laadun, riittävyyden ja julkisen talouden kestävyyden ja parantaa työllisyyden lisäämisen kannustimia. Tätä varten nykyisiä järjestelmiä ja politiikkoja olisi tarkistettava ja tarpeen vaatiessa uudistettava. Julkisen talouden rakenneuudistukset on toteutettava, jotta voidaan valmistautua väestön ikääntymisestä julkiselle taloudelle aiheutuvaan rasitteeseen.

Välittömän rahoitusvaikutuksen lisäksi väestön ikääntymisellä on laajempaa vaikutusta talouskasvuun, koska potentiaalisen työvoiman määrä vähenee ja koska sillä voi olla merkittävä vaikutus kokonaissäästämisasteeseen. Elintason nousua on tuettava yhä enemmän työn tuottavuutta lisäämällä ja työllisyysastetta korottamalla. Investointien edistäminen ja pääomapohjan syventäminen, joilla lisätään työn tuottavuutta, auttaa osaltaan puuttumaan ikääntymisen negatiivisiin vaikutuksiin. Lisäksi se, että työvoimaan tulee vähemmän nuoria, juuri valmistuneita ihmisiä, voi vähentää ammattitaitojen uudistumista ja siten uuden teknologian käyttöönottoa. Ikääntymisen vaikutusta ammattitaidon tasoon voitaisiin torjua lisäämällä uuden teknologian hallintaa nuorten parissa ja vaalimalla elinikäistä oppimista.

Jäsenvaltioiden on laadittava kokonaisvaltainen strategia, jolla selviydytään väestön ikääntymisestä johtuvista kansan- ja julkistaloudellisista haasteista. Strategiatoimenpiteitä voivat olla eläke- ja terveydenhoitojärjestelmien sekä vanhustenhoidon uudistaminen, eläkeiän nostaminen, kannustaminen työvoiman tarjontaan osallistumisen lisäämiseen erityisesti ikääntyneiden työntekijöiden osalta, julkisten eläkerahastojen lisääminen ja mahdollisesti yksityisesti rahoitettujen lisäeläkejärjestelmien (2 ja 3 pilari) laajentamisen kannustaminen. Nämä strategiat on esitettävä vakaus- ja lähentymisohjelmien yhteydessä, ja niitä on tarkasteltava monenvälisessä seurannassa ottaen toissijaisuusperiaatteen asianmukaisella tavalla huomioon.

Talouspolitiikan tiiviin koordinaation varmistaminen. Talouspolitiikan päättäjien tiivis koordinaatio sekä neuvoston, euroryhmän ja EKP:n välinen jatkuva ja hedelmällinen vuoropuhelu, johon komissio osallistuu ja jossa kunnioitetaan kaikilta osin EKPJ:n riippumattomuutta, ovat perustavanlaatuisia tekijöitä harmonisen talouskehityksen edistämisessä. Tähän sisältyy myös nopea tietojen vaihto ja yhteisten tilastojen parantaminen. Talouspoliittisten toimien vaikuttavuutta parannetaan ottamalla asianmukaisesti huomioon heijastusvaikutukset, joiden merkitys kasvaa yhdentymisen edetessä.

Tämä koskee erityisesti euroalueen jäsenvaltioita. Näistä haasteista selviämiseksi ja EMUn kaikkien mahdollisuuksien hyödyntämiseksi euroalueen jäsenvaltioiden viranomaiset koordinoivat talouspolitiikkansa tiiviisti euroryhmässä. Euroryhmä on Nizzan Eurooppa-neuvoston päätelmien mukaisesti alkanut laajentaa käsittelemiensä pääasiassa rakennekysymyksien kirjoa voidakseen myötävaikuttaa euroalueen kasvupotentiaalin vahvistamiseen.

Seuraavassa kappaleessa esitetään yksityiskohtaisemmin sekä makro- että mikrotalouspolitiikan strategia, jolla vastataan tehokkaasti näihin keskeisiin haasteisiin. Sen tärkeimmät osat ovat seuraavat:

i) kasvuun ja vakauteen tähtäävän talouspolitiikan varmistaminen

ii) julkisen talouden laadun ja kestävyyden parantaminen

iii) työmarkkinoiden elvyttäminen

iv) tehokkaiden hyödyke- (tavara- ja palvelu-)markkinoiden varmistaminen

v) EU:n rahoituspalvelumarkkinoiden tehokkuuden ja yhdentymisen edistäminen

vi) yrittäjyyden kannustaminen

vii) tietoon perustuvan talouden edistäminen ja

viii) ympäristön kestävyyden vahvistaminen.

3. TALOUSPOLIITTISET SUOSITUKSET

3.1 Kasvuun ja vakauteen tähtäävän talouspolitiikan varmistaminen

Talouspolitiikka vaikuttaa keskeisesti kasvun ja työllisyyden ylläpitämiseen ja hintavakauden säilymiseen. Lyhyellä aikavälillä sen tavoitteena on talouden tasapainoisen kasvun jatkuminen ja nykyisen kasvupotentiaalin täysimääräinen toteutuminen. Keskipitkällä aikavälillä sillä myötävaikutetaan sellaisten edellytysten syntymiseen, joilla edistetään riittävää säästämisastetta ja investointitasoa talouden saattamiseksi kestävälle, nopeamman kasvun ja työllisyyden uralle inflaatiota kiihdyttämättä.

Euroalueella kasvun odotetaan hidastuvan talouden toimeliaisuuden oltua vahvaa vuonna 2000, mutta säilyvän suhteellisen voimakkaana ja potentiaalisen kasvun yläpuolella vuosina 2001-2002, samalla kun inflaation odotetaan hidastuvan. Asianmukaiseen ja jännitteettömään talouspolitiikkaan kuuluvat seuraavat tekijät.

Yhteisen rahapolitiikan päätavoite on hintavakauden ylläpitäminen euroalueella. Tätä tavoitetta rajoittamatta rahapolitiikalla tuetaan yleistä talouspolitiikkaa yhteisössä.

>PIC FILE= "L_2001179FI.000901.TIF">

Vakaus- ja kasvusopimuksen mukainen terve julkisen talouden rahoitusasema luo riittävän liikkumavaran automaattisten vakauttajien täysimääräiselle toiminnalle ilman, että olisi vaaraa, että julkiselle taloudelle asetettu alijäämätavoite (3 prosenttia suhteessa BKT:hen) ylittyisi. Terve julkisen talouden rahoitusasema vaikuttaa myös suotuisasti korkoihin ja edesauttaa yksityisen sektorin investointeja, vähentää edelleen julkisen talouden velkaantuneisuutta auttaen näin valmistautumaan väestörakenteen muutoksien aiheuttamiin kustannuksiin ja vahvistaa sijoittajien luottamusta lisäämällä EMUn julkisen talouden puitteiden uskottavuutta.

Yleisesti ottaen on tärkeää, että finanssipolitiikan ohjenuorana on välttää suhdanteita vahvistavaa politiikan viritystä, joka johtaa talouden toimeliaisuuden ylikorostuneisiin heilahteluihin ja kestämättömiin rakenteellisiin tasapainoihin sekä rasittaa yhteistä rahapolitiikkaa. Useimmissa jäsenvaltioissa on saavutettu vähimmäisrahoitusasema, jonka mahdollistaa automaattisten vakauttajien toiminnan ilman, että liiallisten alijäämien raja ylittyy. Näitä merkittäviä saavutuksia on pystyttävä ylläpitämään. Useimmissa tapauksissa julkista taloutta on edelleen tervehdytettävä.

Kaikkien jäsenvaltioiden on vakaus- ja kasvusopimuksen mukaisesti huolehdittava siitä, että suhdannetasoitetut rahoitusasemat siirtyvät kohti tasapainoa tai ylijäämää tai säilyvät tasapainoisina tai ylijäämäisinä tulevina vuosina. Tämä luo lisää liikkumavaraa suhdannevakautukselle, jolla selviydytään odottamattomista julkisen talouden muutoksista, nopeutetaan julkisen velan supistamista ja valmistaudutaan väestön ikääntymiseen liittyviin julkisen talouden haasteisiin. Uusimpien vuosina 2000-2001 tarkistettujen vakausohjelmien perusteella vuoden 2001 vähäisen heikentymisen jälkeen koko euroalueen rahoitusasema korjaantuu vähitellen tasapainoon vuonna 2003.

>PIC FILE= "L_2001179FI.000902.TIF">

Julkisyhteisöjen nettoluotonanto (+)/-otto(-) tarkistetuissa vakaus- ja lähentymisohjelmissa

>TAULUKON PAIKKA>

Lähde:

Komissio.

Euroalueen jäsenvaltioiden on huolehdittava siitä, että niiden finanssipolitiikka tukee yhteisen rahapolitiikan hintavakaustavoitetta. Niiden on oltava valmiita käyttämään finanssi- ja rakennepolitiikkaa kotimaisen hintavakauden edistämiseen ja ottamaan finanssipolitiikassa huomioon sekä euroalue että yhteisen rahapolitiikan vaikutus kotimaassa. Yleisesti ottaen jäsenvaltioiden on

i) pääsääntöisesti saavutettava lähes tasapainoinen tai ylijäämäinen julkisen talouden rahoitusasema vuonna 2001 viime vuonna tehdyn sitoumuksen mukaisesti, jotta niille jää riittävästi liikkumavaraa selviytyäkseen haitallisten suhdannevaihteluiden vaikutuksista; varmistettava talousarvioidensa määrätietoinen täytäntöönpano, jotta estetään lipsuminen vakausohjelman tavoitteista

ii) laadittava vuoden 2002 talousarviot noudattaen tarvetta saavuttaa tai säilyttää julkisen talouden rahoitusasema tasapainossa tai ylijäämäisenä ja välttää suhdanteita vahvistavaa finanssipolitiikkaa; tarpeen vaatiessa vahvistettava entisestään julkista taloutta, erityisesti talouden pitkäaikaisen kestävyyden varmistamiseksi, ja

iii) oltava valmiina kiristämään finanssipolitiikkaa niissä maissa, joissa on ylikuumenemisen riski ja inflaatiopaineita, harjoittamaan maltillista palkkapolitiikkaa ja edistämään rakenneuudistuksia entisestään tähdäten inflaation supistamiseen ja edesauttaen tarkoituksenmukaisen talouspolitiikkayhdistelmän luomista jäsenvaltioissa.

Euroalueen ulkopuolisista jäsenvaltioista Tanskan rahapolitiikka kohdistuu kiinteän valuuttakurssin politiikkaan suhteessa euroon ERM2-järjestelmän puitteissa, jonka katsotaan myötävaikuttavan hintavakauden saavuttamiseen. Ruotsissa ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa rahapolitiikalla tähdätään hintavakauteen inflaatiotavoitteen kautta. Tavoitteiden onnistunut saavuttaminen auttaa luomaan valuuttakurssivakauden edellytykset.

Euroalueen ulkopuolisten jäsenvaltioiden on myös ylläpidettävä tervettä julkisen talouden rahoitusasemaa vakaus- ja kasvusopimuksen mukaisesti. Yleisesti ottaen niiden on

i) ylläpidettävä ylijäämäisiä julkisen talouden rahoitusasemia vuonna 2001 ja siten riittävää liikkumavaraa selviytyäkseen haitallisten suhdannevaihteluiden vaikutuksilta, varmistettava talousarvioidensa määrätietoinen täytäntöönpano, jotta estetään lipsuminen vakausohjelman tavoitteista, ja

ii) laadittava vuoden 2002 talousarviot noudattaen tarvetta säilyttää julkisen talouden rahoitusasema tasapainossa tai ylijäämäisenä ja välttää suhdanteita vahvistavaa finanssipolitiikkaa; tarpeen vaatiessa vahvistettava entisestään julkista taloutta, erityisesti talouden pitkäaikaisen kestävyyden varmistamiseksi.

Talous- ja työllisyystilanteen erojen pitäisi kuvastua jäsenvaltioiden palkkakehityksessä. Hallitusten on edistettävä oikeanlaisia puitteita työmarkkinaosapuolten palkkaneuvotteluille. Jotta palkkakehityksellä edesautetaan työllisyyttä suosivaa politiikkayhdistelmää, työmarkkinaosapuolten olisi jatkettava järkevällä linjalla ja tehtävä palkkasopimukset jäsenvaltioissa talouspolitiikan laajoissa suuntaviivoissa esitettyjen yleisperiaatteiden mukaisesti. On tarpeen, että

i) nimellispalkankorotukset ovat sopusoinnussa hintavakauden kanssa

ii) reaalipalkankorotukset eivät ylitä työn tuottavuuden kasvua ottaen huomioon, että on tarvittaessa tarpeen vahvistaa ja jälkeenpäin säilyttää kapasiteetin lisäämiseksi ja työpaikkojen luomiseksi tehtyjen investointien kannattavuus

iii) kannustaa palkanmuodostusta, jossa otetaan huomioon (muun muassa taidoista, pätevyyksistä ja maantieteellisistä alueista riippuvat) tuottavuuden erot.

3.2 Julkisen talouden laadun ja kestävyyden parantaminen

Jäsenvaltioiden on ylläpidettävä terveitä julkisen talouden rahoitusasemia ja samalla parannettava julkisen talouden laatua ja kestävyyttä Tukholman Eurooppa-neuvoston hyväksymän raportin mukaisesti. Siten varmistetaan, että julkinen talous tukee parhaalla mahdollisella tavalla kasvua ja työllisyyttä ja Lissabonissa ja Tukholmassa sovittujen tavoitteiden saavuttamista, myös sosiaalista yhteenkuuluvuutta. Julkisen velan vähentäminen, verojen alentaminen ja keskeisten alojen julkisten investointien rahoittaminen on saatettava tarkoituksenmukaiseen tasapainoon ja toteutettava asianmukaisessa järjestyksessä. Tätä varten jäsenvaltioiden on

i) pyrittävä muuttamaan vero- ja sosiaalietuusjärjestelmiä työntekoa suosivammiksi, myös tarvittaessa kokonaisverorasitusta keventämällä, vero- ja sosiaalietuusjärjestelmien uudistuksia kohdentamalla erityisesti matalapalkka-alojen osalta, samalla jatkaen julkisen talouden vakauttamista ja tehostamalla verojärjestelmiä (ks. kappale 3.3)

ii) edistämällä julkisten menojen laatua kohdentamalla niitä uudelleen fyysisen ja inhimillisen pääoman kartuttamiseen sekä tutkimukseen ja kehitykseen huolehtimalla siitä, että inhimillisiin voimavaroihin investoidaan asukasta kohden vuosittain huomattavasti enemmän varoja;

iii) tehostettava julkista kulutusta institutionaalisilla ja rakenteellisilla uudistuksilla; erityisesti otettava käyttöön menoseurantaa, myös budjettimenettelyä, helpottavia mekanismeja tai parannettava niitä;

iv) parannettava julkisen talouden pitkäaikaista kestävyyttä kattavan kolmiosaisen strategian avulla: toimet työllisyyden lisäämiseksi, julkisen velan nopea vähentäminen sekä eläke- ja terveydenhoitojärjestelmien uudistusten jatkaminen. Eläkkeiden rahoitusperustan vahvistamiseksi on myös harkittava rahoittavien järjestelmien käytön lisäämistä, ja

v) jatkettava edelleen verotuksen koordinointia haitallisen verokilpailun välttämiseksi ja veropaketista marraskuussa 2000 tehdyn neuvoston sopimuksen täytäntöönpanemiseksi tehokkaalla tavalla.

Jäsenvaltioiden tavoin myös yhteisön on noudatettava tiukkaa talousarviokuria. Sitä on sovellettava rahoitusnäkymien kaikkiin luokkiin noudattaen samalla talousarvion kurinalaisuudesta ja talousarviomenettelyn parantamisesta tehtyä toimielinten välistä sopimusta. Yhteisön resursseja on hyödynnettävä joustavasti, jotta voidaan parantaa EU:n talousarvion vaikutusta talouteen.

3.3 Työmarkkinoiden elvyttäminen

Viime vuosien vahva työllisyyskehitys jatkui vuonna 2000. Tämä on suurelta osin ollut suotuisien makrotaloudellisten olosuhteiden ansiota, mutta myös työmarkkinakehitys viittaa voimakkaasti rakennetyöttömyyden vähenemiseen viime vuosikymmenen aikana erityisesti Euroopan työllisyysstrategian puitteissa täytäntöönpantujen työmarkkinoita tehostavien uudistusten ja politiikoiden ansiosta. Palkkojen nousu on ollut melko maltillista huolimatta työttömyyden jyrkästä vähenemisestä samalla kun pitkäaikaistyöttömyys on laskenut jopa enemmän kuin kokonaistyöttömyysaste. Vielä on kuitenkin paljon parantamisen varaa. EU:lla on edessään erityisesti neljä haastetta. Ensinnäkin joissakin jäsenvaltioissa on rekrytointivaikeuksia ja pulaa ammattitaitoisista työntekijöistä, mikä viittaa siihen, että EU voi nyt olla lähestymässä nopeaan suhdanteeseen liittyvän työllisyyden kasvun rajoja.

>PIC FILE= "L_2001179FI.001201.TIF">

Toiseksi työttömyysaste on edelleen liian korkea ja vaihtelee suuresti jäsenvaltioittain ja alueittain. Kolmanneksi työttömyyden on laskettava edelleen huomattavasti ja työvoiman tarjonnan kasvettava huomattavasti, jotta päästään EU:n työllisyystavoitteisiin eli 70 prosentin kokonaistyöllisyyteen ja naisten 60 prosentin työllisyysasteeseen vuoteen 2010 mennessä, kuten Lissabonin Eurooppa-neuvostossa sovittiin; välitavoitteina on 67 prosenttia ja 57 prosenttia tammikuuhun 2005 mennessä sekä 50 prosenttia ikääntyneiden työntekijöiden osalta vuoteen 2010 mennessä, kuten Tukholman Eurooppa-neuvostossa sovittiin. Neljänneksi, kuten Tukholman Eurooppa-neuvostossa vahvistettiin, tavoitteena pitäisi olla uusien ja parempien työpaikkojen luominen, erityisesti parantamalla koulutusta, elinikäistä oppimista ja sovittamalla työ- ja yksityiselämä paremmin yhteen.

Haasteisiin vastatakseen jäsenvaltioiden olisi hyödynnettävä suotuisia makrotalouden olosuhteita tehdäkseen tarpeelliset rakenteelliset korjaukset työmarkkinoille ja siirtyäkseen kohti täystyöllisyystavoitetta.

Neuvosto hyväksyi 19. tammikuuta 2001 vuodeksi 2001 yksityiskohtaiset työllisyyspolitiikan suuntaviivat, jotka noudattavat vuoden 2000 talouspolitiikan laajoissa suuntaviivoissa esitettyjä päätavoitteita ja jäsenvaltiokohtaisia suosituksia. Työmarkkinauudistusten toteuttamisessa jäsenvaltioiden on pantava työllisyyssuuntaviivat ja niille suunnatut suositukset määrätietoisesti täytäntöön.

Jäsenvaltioiden on ryhdyttävä erityisesti seuraaviin toimiin:

i) edistettävä työmarkkinaosapuolten kanssa käytävässä vuoropuhelussa varsinkin naisten ja ikääntyneiden työntekijöiden entistä suurempaa osallistumista työelämään erityisesti vaalimalla tasa-arvoa työelämässä, tarjoamalla riittävät hoitomahdollisuudet lapsille ja muille huollettaville, uudistamalla varhaiseläkejärjestelmiä ja elinikäisen oppimisen avulla. Myös vammaisten, etnisten vähemmistöjen ja maahanmuuttajien osallistumista työelämään olisi edistettävä. Muut tarpeelliset toimet, ml. eläkeuudistukset, on mainittu julkisen talouden kohdalla

ii) huolehdittava siitä, että vero- ja etuusjärjestelmillä tehdään työnteosta kannattavaa. Uudistuksilla on alennettava työhön kohdistuvia veroja ja alennettava korkeita efektiivisiä marginaaliveroasteita erityisesti matalapalkkaisten työntekijöiden osalta sekä puututtava etuusjärjestelmien kannustinvaikutuksiin, kestoon, kelpoisuusehtoihin ja toimeenpanoon, jotta niillä suosittaisiin enemmän työllisyyttä

iii) vähennettävä työvoiman liikkumisen esteitä jäsenvaltioissa ja jäsenvaltioiden välillä, mm. tutkintojen vastavuoroisella tunnustamisella, antamalla työeläkerahastoja koskeva direktiivi ja panemalla se täytäntöön, parantamalla eläkeoikeuksien siirtämistä ja edistämällä Euroopan laajuista tiedonsaantia vapaista työpaikoista ja opiskelumahdollisuuksista jäsenvaltioissa uusien eurooppalaisten työmarkkinoiden kehittämisen yhteydessä

iv) helpotettava ammatillista liikkuvuutta parantamalla työmarkkinaosapuolten kanssa käytävällä vuoropuhelulla yleissivistävää ja ammatillista koulutusta ja elinikäistä oppimista varhaisen koulunkäynnin lopettamisen vähentämiseksi ja valmistautumalla siirtymään tietoon perustuvaan talouteen sekä parantamalla työpaikkojen laatua

v) tehostamalla entisestään aktiivista työmarkkinapolitiikkaa ja kohdistettava se niihin, joilla on suurin riski jäädä pitkäaikaistyöttömiksi; varmistettava, että etuusjärjestelmiä täydennetään työnhakijoille annettavalla tehokkaalla avulla työllistyvyyden ja työmahdollisuuksien parantamiseksi

vi) edistettävä yhdessä työmarkkinaosapuolten kanssa käytävällä vuoropuhelulla työjärjestelyjen joustavoittamista esimerkiksi työaikajärjestelyillä ja uudistettava voimassa olevia sääntely-, sopimus- ja oikeudellisia puitteita, jotka voivat estää työhön pääsyä, jotta suurempaan joustavuuteen liittyisi turvallisuus; huolehdittava siitä, että kokonaistyöajan lyhentäminen ei aiheuta yksikkötyökustannusten nousua ja että tuleva työvoiman tarjonnan tarve otetaan täysin huomioon, ja

vii) harjoitettava politiikkaa, jonka tavoitteena on vähentää sellaisia sukupuolten välisiä palkkaeroja, jotka tosiasiassa johtuvat syrjinnästä.

>PIC FILE= "L_2001179FI.001301.TIF">

3.4 Hyödyke- (tavara- ja palvelu-) markkinoiden tehokkaan toiminnan varmistaminen

Sisämarkkinoiden luominen ja euron käyttöönotto ovat edistäneet kilpailua EU:n hyödykemarkkinoilla. Tällä on ollut inflaatiota vaimentava vaikutus, ja se on vaikuttanut hintojen lähentymiseen jäsenvaltioiden välillä, mistä on ollut selkeää etua kuluttajille. Kilpailu on johtanut myös tuotannon rationalisointiin, joka on osaltaan parantanut eurooppalaisten yritysten kilpailukykyä. Palveluiden sisämarkkinoiden muodostumisen tiellä on kuitenkin vielä esteitä, jotka haittaavat rajatylittävää toimintaa. Vapauttaminen on jo johtanut hintojen alenemiseen tietoliikenteen alalla, ja jäsenvaltioissa, jotka ovat avanneet energiamarkkinansa, on voitu nauttia siitä koituvista eduista. Neuvosto tarkastelee mahdollisimman pian komission ehdotusta, joka koskee sähkö- ja kaasumarkkinoiden täydellistä vapauttamista kaikille kuluttajille. Samoin Euroopan talouden avaaminen maailmankaupalle on saattanut eurooppalaiset yritykset mukaan kansainväliseen kilpailuun, mikä on osaltaan vaikuttanut Euroopan hyödykemarkkinoiden tehostumiseen. Euroopan unioni on edelleen sitoutunut kaupan vapauttamiseen ja avaamaan uuden kauppaneuvottelukierroksen WTO:n piirissä. Vaikka Euroopan hyödykemarkkinoiden toiminnan tehostamisessa onkin saavutettu huomattavaa edistystä, on vielä alueita, joilla on tehtävä lisätyötä. Jäsenvaltioiden on

>PIC FILE= "L_2001179FI.001401.TIF">

i) pantava sisämarkkinat täydellisesti täytäntöön:

- pienennettävä sisämarkkinalainsäädännön täytäntöönpanovaje alle 1,5 prosenttiin ennen kevään 2002 Eurooppa-neuvostoa

- poistettava kaupan tekniset esteet, muun muassa tehostamalla Euroopan standardoinnin käyttöä ja vastavuoroista tunnustamista koskevan periaatteen soveltamista

- luotava tehokkaasti toimivat sisämarkkinat palveluille poistamalla sääntelystä johtuvat ja muut rajoitteet jäsenvaltioiden välisiltä rajat ylittäviltä toimilta ja markkinoille pääsyltä, ja

- avattava julkisten hankintojen markkinoita entisestään ja julkistettava tiedot niistä sähköisessä muodossa vuoteen 2003 mennessä.

ii) tehostettava kilpailua ja näin varmistettava, että siitä on todellisia etuja kuluttajille:

- nopeutettava verkkotoimialojen (energia, rautatiet, lentoliikenne ja postipalvelut) vapauttamista ottaen huomioon olemassa olevat yleispalveluvelvoitteet ja huoltovarmuusvaatimukset,

- huolehdittava kilpailu- ja sääntelyviranomaisten todellisesta riippumattomuudesta, riittävästä kapasiteetista ja tehokkuudesta ja kehitettävä näiden viranomaisten välistä yhteistyötä sekä yhteisön että jäsenvaltioiden tasolla, ja

- vähennettävä valtiontukien yleistasoa suhteessa BKT:hen vuoteen 2003 mennessä ja suunnattava tuki uudelleen muuhun kuin tapauskohtaiseen ja alakohtaiseen tukeen; lisättävä valtiontukipolitiikan avoimuutta.

3.5 EU:n rahoituspalvelumarkkinoiden tehokkuuden ja yhdentymisen edistäminen

EU:n rahoitusjärjestelmä yhdentyy vähitellen globaalistumisen, sääntelyn vähentämisen, teknologian kehityksen ja euron käyttöönoton vaikutuksesta. Rahoitusmarkkinoiden yhdentymisestä saatavat tehokkuusedut ilmenevät pääoman parempana kohdentumisena ja pääomakustannusten alenemisena, mikä vaikuttaa edullisesti myös EU:n talouskasvuun ja työpaikkojen luomiseen. Esteet, joita rahoitusmarkkinoiden yhdentymisen tiellä edelleen on, estävät kuitenkin korjaamasta täyttä hyötyä mahdollisista eduista. Yksi merkittävimmistä esteistä on, että unionilla ei ole selkeitä ja johdonmukaisesti sovellettuja sääntelypuitteita monilla rahoituspalvelualoilla. Tällaisten puitteiden kehittämisessä on edistytty rahoituspalveluiden toimintasuunnitelmaan sisältyvien toimien avulla. Riskipääomaa koskevan toimintasuunnitelman täytäntöönpanolla lisätään innovatiivisille pk-yrityksille sopivia rahoitusmahdollisuuksia. Joustavuutensa ja kasvupotentiaalinsa ansiosta pk-yritykset ovat merkittäviä talouskasvun ja työpaikkojen luojia. Rahoituspalveluiden todellisten yhtenäismarkkinoiden eteneminen on kuitenkin tällä hetkellä liian hidasta. Tämän vuoksi on tarpeen:

i) huolehtia siitä, että Euroopan arvopaperimarkkinoiden sääntelyä tarkastelee viisasten komitean ehdottama arvopaperimarkkinalainsäädäntöä koskeva strategia, joka vahvistettiin Tukholman Eurooppa-neuvoston päätöslauselmassa, on käytössä vuoden 2002 alusta

ii) tehostaa kaikkien osapuolien - neuvoston, parlamentin ja komission - pyrkimyksiä varmistaa, että rahoituspalveluiden toimintasuunnitelma pannaan kokonaisuudessaan täytäntöön vuoteen 2005 mennessä ja että tärkeimmät toimenpiteet yhdentyneiden arvopaperimarkkinoiden aikaansaamiseksi, mihin sisältyvät mm. Euroopan arvopaperimarkkinoiden sääntelyä tarkastelleen viisasten komitean raportissa asetetut prioriteetit, toteutetaan vuoden 2003 loppuun mennessä

iii) sen lisäksi, että rahoituspalveluiden toimintasuunnitelma pannaan täytäntöön varsinkin riskipääomamarkkinoita koskevin osin, lisätä pyrkimyksiä saada aikaan toimivat riskipääomamarkkinat vuoteen 2003 mennessä panemalla riskipääomaa koskeva toimintasuunnitelma täytäntöön etenkin helpottamalla pääomasijoituksiin kohdistuvan yhteisösijoittamisen määrällisiä rajoituksia sekä konkurssilainsäädäntöä ja luomalla sijoittamista ja yrittäjyyttä paremmin edistävä verojärjestelmä, ja

iv) käsitellä tehokkaasti toiminnan vakauden valvonnalle aiheutuvia haasteita, kun maiden ja toimialojen rajat ylittävät yhteydet rahoitusmarkkinoiden ja välittäjien välillä lisääntyvät; tämän vuoksi asiaankuuluvien viranomaisten on toteutettava tarvittavat toimenpiteet, joilla parannetaan edelleen maiden ja toimialojen rajat ylittäviä valvontajärjestelyjä, jotta voidaan varmistaa, että järjestelyt pysyvät rahoitusjärjestelmän kehityksen tasalla.

3.6 Yrittäjyyden kannustaminen

Yrittäjyyden vahvistaminen lisää EU:n kasvumahdollisuuksia, kilpailukykyä ja työpaikkojen luomista. Eurooppaan on luotava yrityksille suotuisampi ympäristö. Yritykset ja kansalaiset tarvitsevat sääntely- ja verotusympäristön, joka on selkeä, yksinkertainen, tehokas ja toimiva nopeasti muuttuvilla maailmanlaajuisilla markkinoilla. Julkisen sektorin tehokkuutta parantavia ja byrokratiaa vähentäviä toimenpiteitä on toteutettu yritysten hallintokuormituksen keventämiseksi. Lisätoimenpiteille on kuitenkin vielä huomattavasti tilaa. Eurooppalaiset pk-yritykset pitävät rahoituksen puutteellista saatavuutta edelleen esteenä uusien yritysten perustamiselle sekä yritysten kasvupotentiaalia rajoittavana ongelmana. Jäsenvaltioiden on:

i) luotava yritysystävällinen ympäristö:

- vähennettävä edelleen yritysten hallintorasitusta ja hallinnollisia esteitä ottamalla käyttöön yksinkertaisempia ja avoimempia menettelyjä, luomalla yhden luukun palveluja toimintaansa aloittaville yrityksille ja yksinkertaistamalla sääntelyä ja yritysverojärjestelmiä

- tehostettava julkisia palveluja mm. esikuva-analyysein ja lisäämällä julkisten tarjouskilpailujen käyttöä huolehtien tässä yhteydessä siitä, että julkisen ja yksityisen sektorin kilpailuedellytykset ovat tasapuoliset, ja

- yksinkertaistettava ja varmistettava alv-järjestelmien yhdenmukainen soveltaminen.

ii) rohkaistava riskinottoon parantamalla erityisesti pk-yritysten aloitusvaiheen rahoituksenhankintamahdollisuuksia. Pk-yritysten kannalta on erityisen tärkeää, että pääoman tarjonta yhdistetään johtamistaitoihin (ks. myös kappale 3.5.).

3.7 Tietoon perustuvan talouden edistäminen

Euroopan unionin siirtyminen kohti tietoon perustuvaa taloutta on edistynyt, mutta sitä on nopeutettava Lissabonin strategisen tavoitteen saavuttamiseksi. Yrityksiä ja kansalaisia on kannustettava hyödyntämään tietoon perustuvan talouden tarjoamia mahdollisuuksia. Huolimatta siitä, että tieto- ja viestintätekniikan levittämisessä on viime aikoina edistytty, EU on Yhdysvalloista jäljessä tutkimus- ja kehittämistyössä, investoinneissa uuteen teknologiaan sekä Internetin levinneisyydessä.

>PIC FILE= "L_2001179FI.001601.TIF">

On erittäin tärkeää, että Tukholman Eurooppa-neuvoston ohjeistus talousuudistusten nopeuttamiseksi toteutetaan sovitussa ajassa. Euroopan kilpailukyvyn vahvistamiseksi on lisättävä investointeja inhimilliseen pääomaan, tutkimukseen ja kehitykseen sekä tieto- ja viestintätekniikkaan. Kilpailukykyisten hyödykemarkkinoiden (ks. kappale 3.4.) ja toimivien pääomamarkkinoiden (ks. kappale 3.5.) luominen edistää innovointia ja riskinottoa tukevaa yritysilmastoa, joka rohkaisee investoimaan. Tutkimus- ja kehitystyössä suurin haaste on lisätä yksityisen sektorin osallistumista, jotta tutkimus- ja kehitystyön tuloksia voidaan paremmin kaupallistaa ja edistää eurooppalaista tutkimusaluetta. Tietoon perustuvaan talouteen siirtymisen helpottamiseksi on tarpeen:

i) edistää tutkimus- ja kehitystyötä sekä innovointia:

- tarjota yrityksille riittävät puitteet tutkimus- ja kehitystyöhön mm. vahvistamalla teollis- ja tekijänoikeuksia sekä pääsemällä yhteisymmärrykseen yhteisön patentista ennen vuoden 2001 loppua

- parantaa korkeakoulujen ja yritysten välisiä yhteyksiä, mikä johtaa tiedon leviämiseen ja tutkimus- ja kehitystyön tulosten parempaan kaupallistamiseen

- lisätä tutkimus- ja innovointiyhteistyötä kaikkialla Euroopassa mm. tukemalla yritysten ja tiedeyhteisön yhteisten osaamiskeskusten verkostoja, edistämällä tutkijoiden liikkuvuutta sekä tehostamalla jäsenvaltioiden tutkimus- ja innovointipolitiikan ja ohjelmien koordinointia, ja

- huolehtia tutkimus- ja kehitystyön, erityisesti perustutkimuksen, riittävästä rahoituksesta ja asetettava selvät ja johdonmukaiset prioriteetit julkiselle tutkimukselle.

ii) edistää tieto- ja viestintätekniikan saatavuutta ja käyttöä:

- eriyttää tilaajayhteyksien tarjonta, jotta Internetin käyttökustannuksia voidaan huomattavasti alentaa

- huolehtia Internetin käytön parantamisesta ja laajentamisesta kouluissa ja antaa tarvittava koulutus kaikille opettajille vuoden 2002 loppuun mennessä

- vahvistaa sähköisen kaupan sääntelyjärjestelmää (panemalla täytäntöön direktiivi sähköisestä allekirjoituksesta ja hyväksymällä vuonna 2001 tekijänoikeuksia, etämyyntiä, arvonlisäveroa ja sähköistä laskutusta koskevat ehdotukset)

- edistää Internetin käyttöä julkishallinnossa, ja

- kehittää ja panna täytäntöön tieto- ja viestintätekniikkaturvaa koskeva strategia.

iii) tehostaa koulutusta;

- sekä yksityistä että julkista koulutusta koulutettujen tutkijoiden tarjonnan lisäämiseksi, osaavan henkilöstön määrän lisäämiseksi tieto- ja viestintätekniikan alalla ja väestön perustaitojen parantamiseksi erityisesti tieto- ja viestintätekniikan alalla

- parantaa koulutusjärjestelmien kykyä vastata asianmukaisesti taitovaatimusten muutoksiin.

>PIC FILE= "L_2001179FI.001701.TIF">

3.8 Ympäristön kestävyyden vahvistaminen

Ilmastonmuutoksen, otsonikerroksen ohenemisen tai monimuotoisuuden säilyttämisen kaltaiset haasteet ovat osoittaneet, että aktiivista ympäristöpolitiikkaa tarvitaan sen varmistamiseksi, että niukkoja luonnonvaroja käytetään vastuullisesti ja että talouskehitys on pitkällä aikavälillä ympäristön kannalta ja yhteiskunnallisesti kestävää. Myös kansainväliset sitoumukset vaativat poliittisia toimia.

Tukholman Eurooppa-neuvosto on pyytänyt, että kestävän kehityksen edistäminen otetaan mukaan talouspolitiikan laajoihin suuntaviivoihin. Kestävä kehitys on käsitteenä laajempi kuin puhtaasti taloudellinen arviointi. Kestävällä kehityksellä pyritään elämänlaadun parantamiseen edistämällä johdonmukaisia toimia, joiden taloudellinen, sosiaalinen ja ympäristöulottuvuus arvioidaan kattavasti. Näkökulma ulottuu pitkälle, sekä nykyisen että tulevien sukupolvien hyvinvointiin. Tässä kappaleessa käsitellään ympäristönäkökohtien ja etenkin markkinapohjaisten välineiden käytön integroimista talouspolitiikkaan yhtenä keinona edistää kestävää kehitystä.

Hallitusten toimia viivyttää usein huolestuneisuus, jota tunnetaan ympäristönsuojelupolitiikkojen mahdollisista lyhyen aikavälin vaikutuksista talouskasvuun, työllisyyteen ja yksittäisten yritysten, toimialojen ja jäsenvaltioiden kilpailukykyyn. Tässä yhteydessä jäsenvaltioiden olisi lisättävä markkinapohjaisten välineiden käyttöä ympäristötavoitteisiin pyrkiessään, koska ne tarjoavat teollisuudelle joustavan mahdollisuuden vähentää saastumista kustannustehokkaasti ja kannustavat teknisiin innovaatioihin. Lisäksi ne ovat usein tehokkain keino vähentää saastumista, koska ne johtavat siihen, että ulkoiset kustannukset sisällytetään hintaan. Näin ollen niillä voidaan johdonmukaisimmin toteuttaa saastuttaja maksaa -periaatetta. Tämän osalta tiedon lisääminen ja kustannus-hyötyanalyysi ovat tärkeitä. Investoinnit uuteen, ympäristöystävälliseen teknologiaan voivat myös olla tärkeitä edistymisen edellytyksiä.

Jäsenvaltioiden on asettava ympäristöpolitiikalle selkeät tavoitteet ja aikataulu, jotta yritysten ja kuluttajien mukautuminen on kitkatonta. Rakenteiden mukautusongelmat voitaisiin minimoida ja yritysten sopeutumista ja innovatiivisia ratkaisuja tukea muuttamalla veroasteita ja -rakennetta asteittain, mutta tasaisesti ja uskottavasti, kunnes ulkoiset kustannukset on siirretty kokonaan hintoihin. Näin toimimalla voitaisiin minimoida myös tarve myöntää poikkeuksia niille yrityksille ja aloille, joihin muutos eniten vaikuttaa. Poikkeukset vähentävät usein toimenpiteen tehokkuutta, vääristävät verorakennetta ja ovat myöhemmin vaikeasti poistettavissa. Yhteisön tason järjestelmän luominen markkinapohjaisten välineiden käytölle voi osaltaan auttaa välttämään tällaista vääristymistä ja vahvistaa sisämarkkinoita.

Näin ollen on tarpeen:

i) sitoutua panemaan tehokkaasti täytäntöön Göteborgin Eurooppa-neuvostossa sovittu eurooppalainen kestävän kehityksen strategia

ii) ottaa käyttöön ja vahvistaa markkinapohjaisia toimintatapoja, kuten verotusta, käyttäjä- ja saastuttajamaksuja, vakuutus- tai vastuujärjestelmiä ja markkinaehtoisesti kaupattavia päästölupia

iii) vähentää alakohtaisia tukia ja verovapautuksia sekä muita toimenpiteitä, joilla on kielteisiä ympäristövaikutuksia

iv) tehostaa taloudellisten välineiden käyttöä kasvihuonekaasupäästöjen vähentämiseksi ja Kioton pöytäkirjan vaatimusten täyttämiseksi sekä edistää useiden ympäristöpaineiden ja talouskasvun välisen yhteyden purkamista ja

v) sopia asianmukaisesta energiaverotusjärjestelmästä Euroopan tasolla ja energia-alan yhtenäisten sisämarkkinoiden luomisesta.

II MAAKOHTAISET TALOUSPOLITIIKAN SUUNTAVIIVAT

1. BELGIA

Talouskasvu oli noin 4 prosenttia vuonna 2000, ja reaalibruttokansantuotteen odotetaan kasvavan noin 3 prosenttia vuosina 2001 ja 2002. Yksityinen kulutus, joka kasvoi nopeasti vuonna 2000, pysyy vahvana kumpanakin vuonna, sillä sitä tukee kotitalouksien käytettävissä olevien tulojen lisääntyminen ja työllisyyden kasvu. Melko voimakas investointitoiminta lisännee myös edelleen kotimaista kysyntää. Ulkoisten tekijöiden odotetaan kuitenkin vuosina 2001 ja 2002 tukevan toimeliaisuutta edellisiä vuosia vähemmän. Yhdenmukaistetulla indeksillä mitatun kuluttajahintainflaation ennustetaan hidastuvan 2,7 prosentista vuonna 2000 hieman alle 2 prosenttiin vuonna 2001 ja vielä sitä hitaammaksi vuonna 2002. Työllisyys lisääntynee kumpanakin vuotena, sillä sitä tukevat edelleen vahva toimeliaisuus, maltillinen palkkakehitys ja viime vuosina työllisyyden edistämiseksi toteutettujen poliittisten toimenpiteiden vaikutus.

Koska julkisen talouden velka on edelleen suuri suhteessa BKT:hen ja on varauduttava haasteisiin, joita tulevaisuudessa väestön ikääntymisestä aiheutuu, julkisen talouden vakauttaminen on edelleen ensisijaisen tärkeää. Työmarkkinoille on edelleen luonteenomaista erityisesti ikääntyneiden työntekijöiden alhainen työllisyysaste, ja työmarkkinoiden alueelliset erot ovat edelleen liian jyrkkiä. Kilpailun puute erityisaloilla, yrityksiin kohdistuva liiallinen sääntely ja tarve parantaa julkisen sektorin tehokkuutta ovat myös tärkeitä poliittisia haasteita.

Finanssipolitiikka

Toimeliaisuuden kasvu vuonna 2000 johti odotettua parempaan julkisen talouden kehitykseen: julkisen talouden alijäämän oli ennustettu olevan 1 prosentti suhteessa BKT:hen, mutta julkisen talouden rahoitusasema olikin tasapainoinen. Vuonna 2000 tarkistetussa vakausohjelmassa ennustetaan julkisen talouden ylijäämän vuonna 2001 olevan 0,2 prosenttia ja kasvavan 0,3 prosenttiin vuonna 2002. Vuonna 2000 tarkistetussa vakausohjelmassa vuonna 2005 päättyvälle jaksolle suunniteltu julkisen talouden strategia perustuu suurten julkisen talouden perusylijäämien saavuttamiseen, jotka olisivat yli 6 prosenttia vuodessa suhteessa BKT:hen. Reaalisten menojen (ilman korkomenoja) hillinnän odotetaan olevan sopeuttamisen keskeinen tekijä, ja tässä noudatettaisiin julkilausumatonta normia, jonka mukaan reaalikasvu olisi 1,5 prosenttia I alalla (liittovaltion hallinto ja sosiaaliturva). Julkisen velan ennustetaan laskevan vuoden 2000 110,6 prosentista 101,4 prosenttiin suhteessa BKT:hen vuonna 2002. Edellä esitetyn perusteella ja ottaen huomioon, että Belgia kuuluu euroalueeseen, finanssipolitiikassa on pyrittävä seuraaviin tavoitteisiin:

i) On saavutettava vuonna 2000 tarkistetussa vakausohjelmassa ennustettu julkisen talouden 0,2 prosentin ylijäämä suhteessa BKT:hen vuonna 2001, vaikka reaalibruttokansantuote kasvaisikin ennustettua hitaammin.

ii) Vuoden 2002 talousarviossa on pidettävä muiden kuin korkomenojen reaalikasvu tiukasti 1,5 prosentin rajoissa I alalla, mikä mahdollistaa julkisen talouden tasapainotavoitteen saavuttamisen ja erityisesti perusylijäämän pitämisen yli 6 prosentissa suhteessa BKT:hen.

iii) Vuodesta 2002 alkaen julkisen talouden liikkumavara, joka määriteltiin vuonna 2000 tarkistetussa vakausohjelmassa, on kohdistettava tavalla, joka on johdonmukainen reaalimenojen 1,5 prosentin enimmäiskasvun kanssa, ja suunnattava velan vähentämiseen kaikki tämän ylittävät julkisen talouden tulot, joita odotettua parempi reaalibruttokansantuotteen kasvu voi tuoda.

iv) Väestön ikääntymisestä aiheutuviin julkistaloudellisiin seurauksiin on valmistauduttava uudistamalla eläkejärjestelmä hyvissä ajoin muun muassa määrittämällä seuraavassa vakausohjelman tarkistuksessa ne julkisen talouden varat, jotka voidaan vuosittain sijoittaa "ikääntymisrahastoon".

Työmarkkinat

Belgian työmarkkinatilanne parantui edelleen vuonna 2000, jolloin työttömyys aleni 7 prosenttiin. Hallitus aikoo ryhtyä toteuttamaan "aktiivista hyvinvointivaltiota", jolle on ominaista muun muassa vähittäinen siirtyminen passiivisista toimenpiteistä ennalta ehkäisevään ja aktiivisempaan tapaan hoitaa työmarkkinakysymyksiä. Työttömyysloukkujen purkamiseksi on tehty aloitteita. Joillakin työmarkkinoiden osa-alueilla riippuvuus etuuksista on kuitenkin edelleen suhteellisen suuri. Väestön ikääntyminen ja työvoiman saamisessa ilmenevät pullonkaulat viittaavat siihen, että tarvitaan lisätoimia käyttämättömän työvoimapotentiaalin hyödyntämiseksi, mikä nostaisi työllisyys- ja osallistumisastetta. Tämä on yksi Belgian työmarkkinoiden suurimmista haasteista. Kokonaistyöllisyysaste on suhteellisen alhainen (60,9 %), ja erityisen alhainen on ikääntyneiden työntekijöiden työllisyysaste (55-64-vuotiaista on työssä vain 24 %). Työttömyyslukujen sitkeät ja huomattavat maantieteelliset erot viittaavat siihen, että työvoima ei liiku kylliksi eivätkä palkat jousta tarpeeksi. Vaikka työn verotus on Belgiassa edelleen yksi EU:n raskaimmista, uudessa verouudistusohjelmassa kaavailtujen veronalennusten odotetaan vähitellen keventävän työn verotusta tulevina vuosina. Näistä syistä Belgian on kiinnitettävä erityishuomiota seuraaviin seikkoihin, ja samalla pantava työllisyyssuositukset määrätietoisesti täytäntöön:

i) Vero- ja etuusjärjestelmien uudistamista on jatkettava aiempien tarkistusten pohjalta, jotta työssäkäynti kannattaisi. Uudistuksilla on erityisesti luotava riittävät kannustimet ikääntyneille, jotta he jatkavat työntekoa tai palaavat työmarkkinoille. Ikääntyneiden (yli 50-vuotiaiden) työttömien aktiivisesta työnhausta vapauttavia järjestelyjä on myös tarkistettava.

ii) Työvoiman liikkuvuuden suurimmat esteet on poistettava ja työmarkkinaosapuolia rohkaistava hyväksymään palkanmääräytymisjärjestelmät, joissa otetaan entistä paremmin huomioon tuottavuus ja paikalliset työmarkkinat mutta pidetään silti palkkakehitys maltillisena.

iii) Yhdessä työmarkkinaosapuolten kanssa on edelleen vahvistettava työmarkkinoiden joustavuutta helpottamalla määräaikaisten ja tilapäisten työsopimusten tekemistä ja lisäämällä työaikajoustoa samalla kun varmistetaan, että työajan lyhentäminen ei vaikuta kielteisesti yksikkötyökustannuksiin eikä työvoiman tarjontaan.

Hyödykemarkkinat ja tietoon perustuva talous

Belgia on pieni, avoin talous, jonka hyödykemarkkinoilla kilpailu on kovaa. Tämä on osaltaan johtanut korkeaan työn tuottavuuteen tehdasteollisuudessa ja maan elintasoon nähden suhteellisen alhaiseen hintatasoon. Televiestintäalan vapauttaminen edistyy hyvin ja tietoon perustuvan talouden voimistamiseksi on toteutettu useita toimenpiteitä. Kilpailuongelmia on edelleen joillakin palvelualoilla. Energia-alan vapauttaminen on edistynyt heikommin. Pyrkimyksistä yritysten sääntelyrasituksen vähentämiseen ja julkisen hallinnon uudistamiseen on ilmoitettu, mutta vain muutama toimenpide on toteutettu. Näistä syistä Belgian on kiinnitettävä erityishuomiota seuraaviin seikkoihin:

i) Kilpailua on lisättävä liikenteessä ja kaasun ja sähkön jakelussa. Näille aloille on perustettava riippumattomat siirtoverkkojen hallinnoijat, jotta varmistetaan syrjimätön pääsy alalle. On myös varmistettava, että suunniteltu rautateiden uudistus lisää tehokkuutta ja parantaa palvelun laatua sekä vähentää toimintatukien tarvetta.

ii) Julkisen ja yksityisen sektorin yhteyksien avoimuutta on lisättävä paikallisella ja provinssitasolla. Tämä koskee erityisesti kuntien ja niiden yhteenliittymien roolia eri aloilla (esim. energia), jotta vältetään kilpailun vääristyminen ja eturistiriidat.

iii) Hallinnosta yrityksille aiheutuvia rasitteita on vähennettävä ja menettelyjä yksinkertaistettava.

Pääomamarkkinat

Belgian pääomamarkkinat kehittyvät edelleen. Osakemarkkinat ovat yhdentyneet kansainvälisesti entistä enemmän, kun Brysselin, Pariisin ja Amsterdamin pörssit sulautuivat vuonna 2000. Myös pankkijärjestelmää ovat viime vuosina muuttaneet monet kansainväliset ja kotimaiset fuusiot ja yrityskaupat. Tästä johtuen valvontajärjestelyjä ja -menettelyjä ollaan parhaillaan arvioimassa uudelleen; pääkysymykset ovat arvopaperimarkkinoiden valvonta, pankki- ja finanssikomitean päätöksentekoprosessi sekä viimeksimainitun komitean ja kansallisen keskuspankin institutionaalinen lähentyminen. Riskipääomamarkkinat ovat kasvaneet voimakkaasti, ja niille on luonteenomaista pääomasijoittamisen suuri määrä suhteessa BKT:hen, mutta myös tuntuva julkisen sektorin mukanaolo. Riskipääomamarkkinoiden - ja erityisesti yksityisen pääomasijoittamisen vastakohtana julkiselle pääomasijoittamiselle - kehittyminen edelleen on kuitenkin toivottavaa. Rahoitusjärjestelmä tehostuu, jos omistajavalvonnan parantamiseen tähtäävät lainsäädäntöehdotukset toteutetaan. Näistä syistä Belgian on kiinnitettävä erityishuomiota seuraaviin seikkoihin:

i) Riskipääomamarkkinoita on kehitettävä edelleen helpottamalla osakkeisiin kohdistuvan yhteisösijoittamisen määrällisiä rajoituksia sekä luomalla sijoittamista ja yrittäjyyttä paremmin edistävä verojärjestelmä. Yrittäjyyttä on kannustettava myös konkurssilainsäädäntöä muuttamalla.

2. TANSKA

Talouskasvu oli vuonna 2000 Tanskassa lähes 3 prosenttia, ja sitä edistivät pääasiassa dynaaminen investoiminen ja voimakas ulkomainen kysyntä. Vuonna 2001 talouskasvun odotetaan hidastuvan jonkin verran, hieman yli 2 prosenttiin. Sekä yksityisen että julkisen kulutuksen odotetaan elpyvän viime vuoden heikon kehityksen jälkeen, mutta tämän kasvun vastapainona on todennäköisesti investointien paljon hitaampi kasvu. Vaikka kasvun odotetaan vientimarkkinoilla hidastuvan vuonna 2001, tuonnin epätavallisen suuri lisäys vuonna 2000 - joka liittyi osittain laiteinvestointien ja viennin suureen tuontiosuuteen - todennäköisesti hiipuu. Näin ollen nettoviennin vaikutuksen kasvuun odotetaan vahvistuvan vuonna 2001. Vuonna 2002 talouden toimeliaisuuden ennustetaan kasvavan lähes 2 prosenttiin ensisijaisesti yksityisen kulutuksen kestävän elpymisen seurauksena.

Tanskan talouden kasvupotentiaalia voitaisiin parantaa ratkaisemalla asianmukaisesti eräät keskeiset haasteet. Työvoiman tarjontarajoitteiden poistaminen estäisi myös joidenkin alojen pullonkaulojen mahdollisesti aiheuttaman palkankorotuspaineen uuden kasvun. Kilpailu on useilla tärkeillä aloilla riittämätöntä, ja koska julkinen sektori on suuri, on tärkeää saada se hyvin tehokkaaksi. Myös julkisen kulutuksen reaalikasvun tehokas rajoittaminen on tarpeen erityisesti väestön ikääntymisestä julkiselle taloudelle aiheutuvien seuraamusten vuoksi.

Finanssipolitiikka

Vuonna 2000 julkisen talouden ylijäämä oli 2,4 prosenttia suhteessa BKT:hen eli suurempi kuin talousarviota hyväksyttäessä oli odotettu. Hallituksen arvioiden mukaan ylijäämä kasvaa 2,8 prosenttiin vuonna 2001 ja supistuu vuonna 2002 hieman, 2,6 prosenttiin suhteessa BKT:hen. Tanskan lähentymisohjelman vuonna 2000 tehdyssä tarkistuksessa säilytetään pääpiirteissään strategia, jossa veroja ja menoja vähennetään maltillisesti suhteessa BKT:hen. Vuonna 2001 kummankin suhdeluvun odotetaan kasvavan hieman, sillä julkinen kulutus kasvaa tuntuvasti enemmän kuin tavoitteena olevan 1 prosentin vuotuisen reaalikasvun verran ja paikallis- ja aluehallinto korottavat veroja selvästi enemmän kuin keskushallinnon kanssa tehdyt ei-sitovat sopimukset sallisivat. Pitemmällä aikavälillä ennusteet osoittavat Tanskan julkisen talouden pystyvän sopeutumaan väestön ikääntymisestä aiheutuvaan taloudelliseen rasitteeseen. Edellä esitetyn perusteella finanssipolitiikassa on pyrittävä seuraaviin tavoitteisiin:

i) Julkisen kulutuksen reaalikasvu vuonna 2001 on rajoitettava tiukasti budjetin mukaiseen 1,9 prosenttiin.

ii) Säilytetään suuri julkisen talouden ylijäämä vuonna 2001 ja sitä seuraavina vuosina.

iii) Julkisen kulutuksen reaalikasvua hillitään myös keskipitkällä aikavälillä niin, että verorasitus voi vuoteen 2005 asti alentua tarkistetussa lähentymisohjelmassa esitettyjen hallituksen ennusteiden mukaisesti vaarantamatta Tanskan julkisen talouden kykyä huolehtia ikääntyvästä väestöstä riittävästi. Tämän saavuttamiseksi olisi erityisesti hallinnon alemmilta tasoilta saatava tiukemmat sitoumukset, kuitenkin paikallishallinnon autonomiaa kunnioittaen.

Työmarkkinat

Tanskan työmarkkinoiden kehitys on unionin parhaita. Työllisyysaste on unionin korkein, yli 76 prosenttia, työttömyysaste suhteellisen alhainen 4,7 prosenttia ja aktiivisen työmarkkinapolitiikan tulokset hyviä. Lisäksi etuuksien myöntämisperusteita on kiristetty työvoiman tarjonnan tehostamiseksi muun muassa uudistamalla varhaiseläkejärjestelmiä vuosina 1996 ja 1999 sekä vuonna 2003 voimaan tulevalla työkyvyttömyyseläkejärjestelmän uudistuksella. Työvoiman tarjonta on kuitenkin viime vuosina vähentynyt, ja sitä vähentävät vielä jotkin äskettäin hyväksytyt toimenpiteet, kuten vuosilomien pidentäminen viikolla yksityisellä sektorilla, mistä sovittiin vuonna 2000. Koska työvoiman tarjontarajoitteiden odotetaan säilyvän niin lyhyellä kuin pitemmälläkin aikavälillä, toteutetaan yleistä sekä maahanmuuttajien työvoiman tarjontaa lisääviä toimenpiteitä. Työvoiman tarjontaa voitaisiin lisätä myös verotusta ja etuuksia uudistamalla, jotta vero- ja etuusrakenne saataisiin työllisyyden kannalta edullisemmaksi. Näistä syistä Tanskan on kiinnitettävä erityishuomiota seuraavaan seikkaan ja samalla pantava työllisyyssuositukset määrätietoisesti täytäntöön:

i) Työhön kohdistuvaa kokonaisverorasitusta on kevennettävä edelleen lähivuosina erityisesti alentamalla matala- ja keskipalkkaisten korkeaa efektiivistä marginaaliveroastetta, jotta työnteko kannattaisi, ja siten jatkettava tulonsiirtojärjestelmien uudistamista.

Hyödykemarkkinat ja tietoon perustuva talous

Kansainvälinen kilpailu kohdistuu Tanskan talouteen vähemmän kuin muiden pienten jäsenvaltioiden. Tämä voi olla yhtenä syynä siihen, että kilpailu on riittämätöntä useiden hyödykkeiden markkinoilla ja kuluttajahinnat ovat suhteellisen korkeat. Viime aikoina julkisten hankintojen avaamisessa ja julkisten palvelujen tarjonnan tehostamisessa on Tanskassa tapahtunut huomattavia parannuksia. Kilpailupolitiikkaakin on voimistettu: yrityskeskittymien valvonta ja perustamissopimuksen 81 ja 82 artiklan täytäntöönpano on aloitettu. Vaikka tutkimus- ja kehitysmenot ovat EU:n keskiarvoa korkeammat, Tanska jää niissä jälkeen muista pohjoismaisista jäsenvaltioista, mikä johtuu osittain yritysten alhaisemmista tutkimus- ja kehitysmenoista ja heikommasta tulosten kaupallistamisesta. Tutkimus- ja kehitystulosten parantamiseksi on laadittu uusi yrityspolitiikkastrategia. Näistä syistä Tanskan on kiinnitettävä erityishuomiota seuraaviin seikkoihin:

i) Kilpailusääntöjen täytäntöönpanoa on tehostettava aloilla, joilla kilpailun on todettu olevan riittämätöntä.

ii) Kilpailuedellytyksiä on parannettava julkisissa hankinnoissa ja kilpailun painetta lisättävä julkisten palvelujen tarjonnassa paikallistasolla käyttämällä vertailevaa arviointia ja lisäämällä julkisia tarjouskilpailuja.

Pääomamarkkinat

Tanskan pääomamarkkinoiden kehitykseen on vaikuttanut hallituksen politiikka, jossa huomio on kohdistettu rahoituksen valvonnan tehostamiseen, rahoitusyhtiöiden kilpailuedellytysten parantamiseen ja markkinoiden avoimuuden lisäämiseen. Osakemarkkinoiden kehityksen edistämiseksi Tanskassa on lievennetty eläkerahastojen osakeomistuksen määrällisiä rajoituksia ja mahdollistettu jopa 70 prosentin osakesijoitukset varovaisuusperiaatetta noudattaen. Tanskassa on parannettu työntekijäomistusjärjestelmien verotuskohtelua ja uudistettu sijoitusrahastosäännöksiä ottamalla käyttöön "small cap" -sijoitusrahastot (erityiset innovaatiorahastot, jotka erikoistuvat pieniin ja innovatiivisiin yrityksiin). Riskipääomasijoittaminen on kaksinkertaistunut vuodesta 1998 mutta on muihin markkinoihin verrattuna edelleen vähäistä. Sen vuoksi on suotavaa jatkaa riskipääomamarkkinoiden kehittämistä. Rahoitusalan säännökset on tarkoitus koota yhtenäiseksi säännöstöksi ja valvontaa aiotaan virtaviivaistaa. Pohjoismaissa on käynnissä suurten rahoituslaitosten fuusioituminen, ja Tanskan valvontaviranomaiset ovat allekirjoittaneet yhteistyösopimuksen Suomen ja Ruotsin (sekä Norjan) vastaavien viranomaisten kanssa varmistaakseen kansainvälisten rahoituslaitosten tehokkaan valvonnan. Näistä syistä Tanskan on kiinnitettävä erityishuomiota seuraavaan seikkaan:

i) Riskipääomamarkkinoita on kehitettävä mukauttamalla verojärjestelmää edelleen siten, että sijoittamista ja yrittäjyyttä helpotetaan; yrittäjyyteen on rohkaistava myös konkurssilakeja muuttamalla.

3. SAKSA

Vuonna 2000 vienti veti poikkeuksellisen hyvin, mutta Saksan talouskasvu näyttää hidastuvan jonkin verran lähiaikoina pääosin siksi, että maailman talouskasvun hidastuminen vähentää viennin kasvua. Kotimaisen kysynnän voimistumisen ennustetaan korvaavan osittain viennin heikkenevän kasvuvaikutuksen, ja siitä tuleekin talouden tärkein käyttövoima. Yksityistä kulutusta hillitsivät viime vuonna tuontihintojen nousu ja öljyn kallistuminen, mutta nyt nämä kehityssuunnat kääntyvät. Työllisyyden kasvu ja tuloverouudistuksen kolmannen vaiheen toteuttaminen 1. tammikuuta 2001 antanevat taloudelle lisävauhtia. Myös laiteinvestointien odotetaan jatkuvan suurina, koska kapasiteetin käyttöaste on korkea. Komission ennusteiden mukaan BKT:n kasvu hidastuu todennäköisesti noin 21/4 prosenttiin vuonna 2001, mutta piristynee vuonna 2002 hieman yli 21/2 prosenttiin. Näiden kasvulukujen pitäisi parantaa työllisyyttä edelleen.

Vaikka Saksan talouden tila onkin kohentunut huomattavasti 1990-lukuun verrattuna, vahvaa endogeenistä kasvua ei ole vielä saatu aikaan. Tulo- ja yritysverotuksen viimeaikaiset uudistukset ovat vaikuttaneet myönteisesti, mutta talouden dynaamisuutta rajoittavat ilmeisesti muun muassa jäljellä olevat esteet Saksan työmarkkinoiden nopeammalle kohentumiselle varsinkin maan itäosissa. Vaikka yleinen palkkamaltti onkin viime vuosina parantanut Saksan kilpailukykyä, yksikkötyökustannukset ovat suhteellisen korkeat uusissa osavaltioissa, joissa työttömyysaste on kaksinkertainen koko maan keskiarvoon nähden ja joissa riippuvuus läntisistä osavaltioista tulevista tulonsiirroista on tämän seurauksena suuri. Vero- ja etuusjärjestelmät vaikuttavat osaltaan yleiseen työttömyysongelmaan, sillä suhteellisen korkeat marginaaliverot ja sosiaaliturvamaksut ja samanaikainen sosiaaliavustusten menettäminen voivat johtaa matalapalkkaiset työttömyysloukkuun. Jos työmarkkinoita ja tulonsiirtomekanismeja ei uudisteta, Saksan kasvuluvut ovat vaarassa pysyä jatkossakin pieninä.

Finanssipolitiikka

Viime vuonna Saksa saavutti vakauttamistavoitteensa, kun julkisen talouden alijäämä ilman UMTS-toimilupatuloja supistui 1,0 prosenttiin suhteessa BKT:hen (1,5 %:n ylijäämä, jos UMTS-tulot otetaan mukaan). Lisäksi UMTS-tuloilla nopeutettiin huomattavasti velan vähentämistä. Saksan vuonna 2000 tarkistetun vakausohjelman mukaan julkisen talouden alijäämän pitäisi vähitellen poistua vuoteen 2004 mennessä. Noin puolet sopeutuksesta perustuu osavaltioiden ja kuntien talouden kohentumiseen. Alijäämää alennettaneen pääasiassa vähentämällä menoja, ja verorasitus kevenee. Tarkistetussa vakausohjelmassa ennustetaan kuitenkin alijäämän kasvavan verouudistuksen vaikutuksesta tilapäisesti 11/2 prosenttiin suhteessa BKT:hen vuonna 2001. Eläkeuudistus parantanee julkisen talouden kestävyyttä pitkällä aikavälillä. Julkiseen talouteen sisältyy kuitenkin yhä pitkän aikavälin riskejä, koska terveydenhuollon ja hoitovakuutuksen maksujärjestelmät eivät vielä riittävästi ratkaise väestön ikääntymisen tuomia ongelmia. Edellä esitetyn perusteella ja ottaen huomioon, että Saksa kuuluu euroalueeseen, finanssipolitiikassa on pyrittävä seuraaviin tavoitteisiin:

i) Julkisen talouden ylijäämä vuonna 2001 on supistettava 11/2 prosenttiin suhteessa BKT:hen. Tämän tavoitteen saavuttamiseksi julkisten menojen kasvun olisi vuonna 2001 pysyttävä Finanzplanungsratin marraskuussa 2000 asettamissa puitteissa.

ii) Vuoden 2002 talousarvion valmistelussa on pidettävä kiinni julkisen talouden alijäämän suunnitellusta supistamisesta 1 prosenttiin suhteessa BKT:hen. Näin varmistetaan, että keskipitkän aikavälin tavoitteena oleva julkisen talouden tasapaino vuoteen 2004 mennessä voidaan saavuttaa. Jos verotulot ovat ennustettua suuremmat, ne voidaan käyttää alijäämän supistamiseen tavoitetasoa pienemmäksi.

iii) Finanssipolitiikan koordinointia hallinnon eri tasojen kesken on vahvistettava vuodesta 2001 lähtien lujittamalla Finanzplanungsratin roolia ja mahdollisesti kansallisen vakaussopimuksen puitteissa.

iv) Julkisen talouden pitkän aikavälin kestävyyden turvaamiseksi on jatkettava eläkeuudistuksen toteuttamista ja aloitettava terveydenhuollon ja hoitovakuutuksen uudistaminen erityisesti vanhusten pitkäaikaishoidon osalta.

Työmarkkinat

Saksan työmarkkinatilanne parani edelleen vuonna 2000. Työllisyyden kasvu nopeutui ja työpaikkoja syntyi vauhdilla, jota ei viime vuosikymmenellä nähty. Työttömyys aleni 8,1 prosenttiin. Yleinen paraneminen ei kuitenkaan ulottunut maan itäosaan, jossa työllisyys väheni edelleen ja työttömyys pysyi melko vakaasti 16,7 prosentissa. Huomattavia toimenpiteitä toteutettiin työn verotuksen keventämiseksi tuoreessa verouudistuksessa. Eläkemaksuja alennettiin hieman vuonna 2000. Verotuksen ja etuuksien yhteisvaikutus voi edelleen johtaa siihen, ettei työntekoon ole kannustimia. Saksan työmarkkinoille on joillakin aloilla ominaista suhteellisen laaja sääntely. Aktiiviset työmarkkinaohjelmat (ATMO) eivät näytä aina tehoavan varsinkaan maan itäosissa niin että työntekijöitä palaisi työmarkkinoille. Työttömyyden vahva alueellisuus osoittaa, että lisätoimia tarvitaan liikkuvuuden ja palkkasopeutuksen voimistamiseksi. Näistä syistä Saksan on kiinnitettävä erityishuomiota seuraaviin seikkoihin, ja samalla pantava työllisyyssuositukset määrätietoisesti täytäntöön:

i) ATMOt on kohdistettava paremmin niihin ryhmiin, jotka ovat suurimmassa vaarassa joutua pitkäaikaistyöttömiksi. On myös varmistettava, että ammattikoulutus vastaa hyvin työmarkkinoiden tarpeita. ATMOjen tehokkuutta on parannettava varsinkin uusissa osavaltioissa. Palkkojenmuodostusta on kehitettävä edelleen ottamaan paremmin huomioon tuottavuus ja alueelliset työmarkkinaolot.

ii) Tuloverouudistusta on täydennettävä vero- ja etuusjärjestelmän muilla uudistuksilla niin että työnteko saadaan kannattamaan. Edelleen korkeina pysyneiden työn sivukustannusten alentamiseksi on toteutettava lisätoimenpiteitä erityisesti matalapalkkaisten työntekijöiden osalta.

iii) Toimenpiteitä on toteutettava tarvittaessa Bündnis für Arbeit -kampanjan yhteydessä, jotta työsopimukset ja työjärjestelyt saadaan joustavammaksi ja elinikäisen oppimisen edellytyksiä parannetaan.

Hyödykemarkkinat ja tietoon perustuva talous

Saksan hyödykemarkkinat ovat avoimet kansainväliselle kilpailulle. Tuottavuus on suunnilleen EU:n keskitasoa, mutta suhteelliset hinnat ovat jonkin verran korkeammat kuin maan elintason perusteella odottaisi. Saksa on toteuttanut useita toimia parantaakseen hyödykemarkkinoiden toimivuutta, mikä on johtanut yritysten kannalta paremman toimintaympäristön syntymiseen. Edistystä on tapahtunut erityisesti asiantuntijapalveluiden ja käsiteollisuusalojen kilpailuympäristön parantamisessa. Lisäksi verouudistus, yritysten tukijärjestelmien virtaviivaistaminen ja televiestintäalan vapauttaminen ovat alkaneet vaikuttaa myönteisesti. Sähkömarkkinatkin on vapautettu ja neuvotteluihin perustuva kolmannen osapuolen pääsy sähköverkkoon on käytössä. Käyttömaksuissa on kuitenkin edelleen suuria alueellisia eroja. Kaasudirektiiviä ei ole vielä kokonaisuudessaan siirretty osaksi Saksan lainsäädäntöä, mikä estää kilpailun toteutumista. Valtiontuet vähenevät asteittain, mutta niiden taso on edelleen EU:n keskiarvoa korkeampi. Eräät julkiset viranomaiset eivät edelleenkään riittävästi noudata julkisia hankintoja koskevia sääntöjä. Uusissa osavaltioissa talouskasvua ovat hidastaneet muun muassa kehittymättömät yrityspalvelut ja innovaatiovalmiuksien puute. Tieto- ja viestintätekniikka leviää nopeasti ja digitaalisen kahtiajaon syntymistä on pyritty ehkäisemään. Tietotekniikan henkilöstöstä on syntynyt vakavaa puutetta. Näistä syistä Saksan on kiinnitettävä erityishuomiota seuraaviin seikkoihin:

i) Korkeakoulutusjärjestelmää on uudistettava ja IT-henkilöstön puutetta vähennettävä koulutuksella.

ii) Kilpailua hyödykemarkkinoilla on vahvistettava avaamalla julkisia hankintoja entistä enemmän kilpailulle, jatkamalla valtiontukien asteittaista vähentämistä ja lieventämällä edelleen asiantuntija- ja käsiteollisuusalojen sääntelyä.

iii) On pyrittävä vähentämään paikallisten sähkönjakeluverkkojen käyttömaksujen suuria alueellisia eroja.

Pääomamarkkinat

Saksassa on toteutettu useita toimia pääomamarkkinoiden sääntelyn toimivuuden parantamiseksi. Esitys neljänneksi rahoitusmarkkinoiden edistämistä koskevaksi laiksi (Finanzmarktförderungsgesetz) annetaan kesäkuussa 2001 ja laki tulee voimaan vuonna 2002. Siinä ehdotetaan toimenpiteitä, joilla vähennetään osakemarkkinoiden sääntelyä, parannetaan osakemarkkinoiden manipuloinnista annettuja sääntöjä ja luodaan suurempi oikeusvarmuus futuurikaupalle. Lisäksi Saksa on ilmoittanut rahoituspalvelulainsäädäntönsä uudistamisesta: yksi liittovaltiotason virasto perustetaan valvomaan pankki-, vakuutus-, ja arvopaperialaa, jotta pystytään vastaamaan rahoitusmarkkinoiden käynnissä olevan yhdentymisen synnyttämiin haasteisiin. Toimia on toteutettu myös sellaisten ohjelmien järkeistämiseksi ja yksinkertaistamiseksi, joilla pyritään lisäämään riskipääoman saatavuutta pk- ja aloittaville yrityksille. Yleisemmin ehdotetulla eläkejärjestelmän uudistuksella pyritään edelleen edistämään pääomamarkkinoita, ja yrityskauppatarjouksista on annettu lakiesitys. Asiantuntijatyöryhmä on perustettu luonnostelemaan käytännesääntöjä omistajavalvonnasta, ja rekisteröityjen osakkeiden (Namensaktien) käyttöönoton helpottamiseksi on säädetty laki. Näistä syistä Saksan on kiinnitettävä erityishuomiota seuraavaan seikkaan:

i) Riskipääomamarkkinoita on edelleen jatkuvasti kehitettävä sijoittamista ja yrittäjyyttä edistävän verotus- ja sääntelyjärjestelmän luomiseksi.

4. KREIKKA

Talouden toimeliaisuus oli huomattavaa Kreikassa vuonna 2000, ja sen odotetaan vielä vilkastuvan vuosina 2001 ja 2002, jolloin BKT:n määrä kasvaisi vuonna 2002 noin 4,8 prosenttia. Vahvaa kotimaista kysyntää tukevat pääasiassa investoinnit, ja erityisesti rakennusinvestointien odotetaan kiihtyvän vuoden 2004 olympialaisiin valmistauduttaessa. Euroalueeseen liittyminen johti korkojen alenemiseen, mikä myös lisännee toimeliaisuutta. Ulkomaankaupan maksutaseen odotetaan heikkenevän edelleen, koska vahva kotimainen kysyntä lisää nopeasti tuontia ja tavaraviennin markkinat vetävät heikommin. Kuluttajahintojen nousu kiihtyi vuonna 2000 ja oli joulukuussa 3,7 prosenttia (HIPC). Tuontihintojen nousun rauhoittuessa inflaation odotetaan hidastuvan vuosina 2001 ja 2002, mutta rahapoliittisten olosuhteiden keventyessä ja toimeliaisuuden pysyessä vahvana syntyy ylikuumenemisen vaara. Talouden toimeliaisuuden vilkastuminen parantaa vähitellen työmarkkinatilannetta, mutta työttömyyden odotetaan edelleen pysyvän suurena.

Inflaatiovaara jatkunee vuonna 2001, ja se vaatii asianmukaisia vakautustoimia. Tällaisessa tilanteessa finanssipolitiikka on tärkeä käytettävissä oleva taloudellinen keino inflaatiopaineiden hillitsemiseksi. Myös palkkakehitys on tässä suhteessa hyvin tärkeä. Julkisen talouden vakauttamispyrkimysten jatkaminen on myös tarpeen, jotta korkeaa julkisen talouden velkasuhdetta voidaan alentaa ja valmistautua väestön ikääntymisen luomiin pitkän aikavälin haasteisiin. Työvoima-, hyödyke- ja pääomamarkkinoiden rakenneuudistus on edelleen painopistealue, jotta tuottavuutta voidaan lisätä, työpaikkojen syntymistä edistää ja talouden ulkoista kilpailukykyä parantaa.

Finanssipolitiikka

Julkisen talouden alijäämä pieneni 0,9 prosenttiin suhteessa BKT:hen vuonna 2000, kun se vuonna 1999 oli 1,8 prosenttia. Vuoden 2000 vakausohjelmassa ennustetaan julkisen talouden muuttuvan 0,5 prosenttia ylijäämäiseksi suhteessa BKT:hen vuonna 2001 ja ylijäämän kasvavan 1,5 prosenttiin suhteessa BKT:hen seuraavana vuonna. Vakausohjelmaan sisältyvät julkisen talouden ennusteet perustuvat oletukseen, että BKT:n määrä kasvaa noin 5 prosenttia kumpanakin vuotena. Julkisen talouden strategia keskittyy suurten julkisen talouden perusylijäämien saavuttamiseen: tavoitteena on 7 prosenttia suhteessa BKT:hen vuosina 2001 ja 2002. Tällöin käytetään täysin hyväksi korkomenojen aleneminen, joka johtuu korkotason ja velkasuhteen alenemisesta. Tarkistetussa vakausohjelmassa ennustetaan kuitenkin julkisen talouden juoksevien menojen ilman korkomenoja supistuvan huomattavasti vain vuonna 2002. Edellä esitetyn perusteella ja ottaen huomioon, että Kreikka kuuluu euroalueeseen, finanssipolitiikassa on pyrittävä seuraaviin tavoitteisiin:

i) Varmistetaan, että julkisen talouden vuoden 2001 ylijäämätavoitteeksi asetettu 0,5 prosenttia saavutetaan, ja valmistaudutaan kiristämään talousarvion täytäntöönpanoa vuonna 2001, jos inflaatiopaineet jatkuvat.

ii) Säilytetään vuoden 2002 talousarviossa finanssipolitiikan viritys, jolla pyritään selkeästi hintavakauteen. Tätä silmälläpitäen noudatetaan hallituksen perusylijäämätavoitetta, joka on 7 prosenttia suhteessa BKT:hen, pääasiassa vähentämällä selkeiden ja sitovien normien mukaisesti julkisia menoja.

iii) Jatketaan julkisen sektorin uudistamista sen pienentämiseksi keskipitkällä aikavälillä, millä parannetaan talouden kilpailukykyä ja kevennetään julkiselle taloudelle aiheutuvaa kuormitusta.

iv) Nopeutetaan sosiaaliturva-alan uudistuksen täytäntöönpanoa järjestelmän elinkelpoisuuden turvaamiseksi; erityisesti aloitetaan vuonna 2001 eläkejärjestelmän uudistus, jotta pystytään kohtaamaan väestön ikääntymisestä johtuvat haasteet.

Työmarkkinat

Työllisyys heikkeni talouden vilkkaasta toimeliaisuudesta huolimatta vuonna 1999, mutta vuonna 2000 se kasvoi 1,2 prosenttia, mikä mahdollisti työttömyysasteen alenemisen. Tästä myönteisestä kehityksestä huolimatta Kreikan työmarkkinoille on edelleen ominaista alhainen työllisyysaste (55,4 % vuonna 2000), korkea työttömyysaste ja työmarkkinoiden vahva jakautuneisuus, jota osoittaa naisten ja nuorten suuri työttömyys. Työmarkkinatilannetta on pyritty parantamaan eräillä viime aikoina toteutetuilla toimilla. Näitä ovat olleet joidenkin verojen ja etuuksien muutokset ja toisen laajan työmarkkinatoimenpidepaketin hyväksyminen. Lisäksi jatketaan aktiivisten työmarkkinaohjelmien toteutusta ja julkisen työvoimahallinnon nykyaikaistamista. Viime aikoina toteutetuista toimista huolimatta työmarkkinoilla on yhä jäykkyyksiä, kuten mutkikas ja raskas sääntely, palkkaneuvottelujen riittämätön hajautus sekä työmarkkinakannustimien huomattavat vääristymät. Koulutusjärjestelmää olisi myös parannettava, jotta se vastaisi paremmin työmarkkinoiden vaatimuksia. Näistä syistä Kreikan on kiinnitettävä erityishuomiota seuraaviin seikkoihin, ja samalla pantava työllisyyssuositukset määrätietoisesti täytäntöön:

i) On varmistettava työmarkkinoiden viimeaikaisten uudistuspakettien täydellinen täytäntöönpano ja jatkettava työskentelyä niiden pohjalta erityisesti väljentämällä työsuhdeturvaa koskevaa rajoittavaa lainsäädäntöä.

ii) On poistettava suuret vääristymät, joita työn verotus ja eläkeoikeudet aiheuttavat, ja parannettava siten työnteon kannustimia julkisella sektorilla.

iii) On varmistettava, että palkoissa otetaan paremmin huomioon tuottavuuserot ja paikalliset työmarkkinaolot erityisesti soveltamalla käytäntöön alueellisiin työllisyyssopimuksiin sisällytettyjä poikkeusmahdollisuuksia.

iv) Koulutusinvestointeja on lisättävä ja parannettava koulutusjärjestelmää työvoiman taitojen vahvistamiseksi.

Hyödykemarkkinat ja tietoon perustuva talous

Kreikka ei ole integroitunut erityisen tiiviisti EU:n hyödykemarkkinoihin, mikä johtuu pitkälti sen maantieteellisestä sijainnista. Työn tuottavuus paranee mutta on edelleen EU:n keskiarvon alapuolella. Hintataso on EU:n keskiarvon alapuolella, mutta jonkin verran korkeampi kuin Kreikan elintason perusteella odottaisi. Hyödykemarkkinoiden uudistukset jatkuvat, mutta ovat suhteellisen hitaita. Edistystä on tapahtunut sääntelyn- ja instituutioiden kehittämisessä verkkotoimialoilla, mutta vapauttaminen on edelleen hidasta erityisesti kaasualalla. Vuoden 2000 aikana valtion yritysten yksityistäminen jatkui, mutta hieman edellisiä vuosia hitaammin, ja aloittavien yritysten tukemiseksi toteutettiin joitakin toimenpiteitä. Sisämarkkinalainsäädännön siirtäminen kansalliseen lainsäädäntöön on EU:n heikointa, ja yritysten toimintaympäristön parantamisessa tapahtui vain vaatimatonta edistystä. Vaikka tieto- ja viestintätekniikan kulut ja käyttö ovat viime vuosina kasvaneet nopeasti, Kreikka on edelleenkin suhteellisesti myöhässä osaamisyhteiskunnan kehittämisessä. Näistä syistä Kreikan on kiinnitettävä erityishuomiota seuraaviin seikkoihin:

i) Hallinnon ja sääntelyn yrityksille aiheuttamaa rasitusta on edelleen vähennettävä, julkisen hallinnon toimivuutta vahvistettava ja yhtiöverojärjestelmän yhdenmukaisuutta on parannettava.

ii) Tutkimus- ja kehitysmenojen lisäämiseksi on toteutettava lisätoimenpiteitä.

iii) Tieto- ja viestintätekniikan laajempaa levitystä ja sähköistä kauppaa on edelleen edistettävä.

iv) Sisämarkkinalainsäädännön saattamista osaksi kansallista lainsäädäntöä on parannettava erityisesti julkisten hankintojen alalla.

v) Kaasualan vapauttamista on nopeutettava, toteutettava ilmoitettu meriliikenteen uudistus ja vahvistettava kilpailua jo vapautettujen yleishyödyllisten palvelujen osalta.

Pääomamarkkinat

Kreikan pääomamarkkinat kehittyvät edelleen nopeasti, mitä edistää sääntelypuitteiden ja markkinoiden infrastruktuurin paraneminen. Erityisesti riskipääomamarkkinoiden kehitystä on edistänyt pienyritysten uusien osakemarkkinoiden perustaminen, pk-yrityksiin tehtäviä alkuvaiheen investointeja varten perustettu rahasto ja luovutusvoittojen verotuksen keventäminen edelleen. Riskipääomamarkkinoiden jatkokehittäminen on kuitenkin suotavaa. Yksityistäminen voimistaa kilpailua kotimaan pankkitoiminnassa. Pankkijärjestelmän rakenteen muutokset ja rahoitusalan yhdentyminen muuhun EU:hun merkitsee, että valvontaviranomaisten yhteistyö eri alojen välillä ja rajojen yli on yhä tärkeämpää. Näistä syistä Kreikan on kiinnitettävä erityishuomiota seuraavaan seikkaan:

i) Riskipääomamarkkinoita on kehitettävä edelleen vähentämällä osakepääomaan tehtävien yhteisösijoitusten määrällisiä rajoituksia sekä luomalla sijoittamista ja yrittäjyyttä edistävä verojärjestelmä; yrittäjyyttä on rohkaistava myös konkurssilakeja muuttamalla.

5. ESPANJA

BKT kasvoi edelleen vauhdikkaasti vuonna 2000, mutta vuoden toisella puoliskolla kasvu hidastui selvästi kotimaisen kysynnän vähentyessä, mitä ulkomaisen sektorin myönteinen kehitys kuitenkin osittain tasoitti. Vuosien 2001 ja 2002 näkymät viittaavat pienempään mutta tasapainoisempaan kasvuun. Vuonna 2001 kotimaisen kysynnän odotetaan hidastuvan edelleen, jolloin vaihtotaseen alijäämä kaventuu jonkin verran ja inflaatio hidastuu. Vuonna 2002 BKT:n kasvun ennustetaan elpyvän hieman, mikä johtuu pääasiassa siitä, että yksityinen kysyntä hyötyy käytettävissä olevien reaalitulojen kasvusta, jonka aiheuttavat entistä edullisempi hintakehitys ja tasainen työpaikkojen lisääntyminen.

Vaikka työttömyys väheni edelleen vuonna 2000, työmarkkinaongelmia riittää. Määräaikaisten työsopimusten osuus kokonaistyöllisyydestä on melkein kolmannes. Työttömyydessä on edelleen suuria alueellisia eroja. Lisäksi hintakehitys oli vuonna 2000 odotettua epäsuotuisampi. Tämä johtui hinnaltaan vaihtelevien hyödykkeiden (energia ja jalostamattomat elintarvikkeet) hintakehityksestä ja pohjainflaation kiihtymisestä. Julkisen talouden vakauttamisen odotetaan jatkuvan keskipitkällä aikavälillä vuonna 2001 tarkistetun vakausohjelman mukaisella tavalla, mutta päättäväisempiä toimia tarvitaan, jotta pystytään sopeutumaan ikääntymisestä julkiseen talouteen aiheutuviin vaikutuksiin. Talouspolitiikassa on myös otettava huomioon tarve kehittää osaamisyhteiskuntaa, mikä parantaa Espanjan talouden keskipitkän aikavälin näkymiä.

Finanssipolitiikka

Vuonna 2000 julkisen talouden alijäämä oli 0,3 prosenttia suhteessa BKT:hen, 0,9 prosenttiyksikköä pienempi kuin vuonna 1999. Vuonna 2001 tarkistetun vakausohjelman mukaan julkisen talouden odotetaan olevan tasapainossa vuonna 2001 ja 0,3 prosenttia ylijäämäinen suhteessa BKT:hen vuonna 2004. Tarkistetussa vakausohjelmassa luonnosteltu julkisen talouden strategia on samankaltainen kuin kahdessa edellisessä tarkistuksessa. Se perustuu menojen kasvun rajoittamiseen, joka mahdollistaa suuremmat julkiset investoinnit ja vuoden 2002 jälkeen myös verorasituksen keventämisen. Koska Espanjan väestökehitys on erityisen huolestuttava ja ikääntyminen aiheuttaa vakavia julkistaloudellisia seuraamuksia, julkisen talouden kestävyys herättää huolta. Koordinoinnin parantamiseksi julkisen talouden eri tasojen välillä ja menojen valvonnan tehostamiseksi Espanjassa keskustellaan talousarvion vakautta koskevasta laista, jonka tarkoituksena olisi saada aikaan tasapainoinen talousarviolinja kaikille julkisen talouden aloille. Edellä esitetyn perusteella ja ottaen huomioon, että Espanja kuuluu euroalueeseen, finanssipolitiikassa on pyrittävä seuraaviin tavoitteisiin:

i) Kuten vuonna 2001 tarkistetussa vakausohjelmassa todettiin, on vuonna 2001 päästävä julkisen talouden tasapainoon erityisesti rajoittamalla menoja. Lisäksi on oltava valmis kiristämään finanssipolitiikkaa inflaatiopaineiden kasvun tasoittamiseksi.

ii) Vuoden 2002 talousarvion valmistelussa on asetettava tavoitteeksi vuonna 2001 tarkistettu vakausohjelma. Jos inflaatiopaineet jatkuvat, on jatkettava vuonna 2001 mahdollisesti saavutettavaa odotettua parempaa kehitystä ja finanssipolitiikkaa on tiukennettava entisestään. Lisäksi on varmistettava, että vuodeksi 2002 suunniteltu julkisen talouden uudistus suuntautuu tarjontapuoleen eikä vaaranna vakausohjelmaan sisältyviä julkista taloutta koskevia tavoitteita.

iii) Vuoden 2000 talousarviolailla perustettua julkista eläkerahastovarausta on lisättävä ainakin 1 prosenttiin suhteessa BKT:hen vuoteen 2004 mennessä, kuten tuoreimmassa vakausohjelman tarkistuksessa esitetään. Lisäksi on jo vuonna 2001 säädettävä julkisen eläkejärjestelmän laajasta uudistuksesta sen elinkelpoisuuden turvaamiseksi tulevaisuudessa.

Työmarkkinat

Työmarkkinat ovat parantuneet Espanjassa huomattavasti viime vuosina. Työllisyyden kasvu on ollut vahvaa ja työttömyys on vähentynyt jyrkästi, 24 prosentista vuonna 1994 14 prosenttiin vuonna 2000. Maa kärsii kuitenkin edelleen hyvin suuresta rakennetyöttömyydestä, jonka alueelliset erot ovat suuria, ja alhaisesta työllisyysasteesta erityisesti naisten kohdalla (40,3 % vuonna 2000). Keskeisiä rakenteellisia ongelmia: työvoimakustannuksia ei ole pystytty sopeuttamaan tuottavuuteen ja paikallisiin työmarkkinaoloihin, ja työvoiman liikkuvuus on vähäistä, mikä johtuu osittain asuntomarkkinoiden jäykkyydestä ja eräiden alueellisten etuusjärjestelmien toiminnasta. Viimeaikaiset työsopimusuudistuksia koskevat ehdotukset ovat sen suuntaisia, että niillä voitaisiin ratkaista alan jäykkyyksiä, vaikkakin aiemmista uudistuksista saatu kokemus viittaa siihen, että täytäntöönpanosta riippuu paljon. Aktiivisten työmarkkinatoimenpiteiden kulut ovat kasvaneet viime vuosina tuntuvasti, mutta vähemmän huomiota on kiinnitetty näiden toimenpiteiden tehokkuuden turvaamiseen, millä voi olla paljon merkitystä pitkäaikaistyöttömyyden vähentämiselle entisestään. Näistä syistä Espanjan on kiinnitettävä erityishuomiota seuraaviin seikkoihin, ja samalla pantava työllisyyssuositukset määrätietoisesti täytäntöön:

i) Palkanmuodostusta on uudistettava ottamaan entistä paremmin huomioon tuottavuus ja paikalliset työmarkkinaolot; työvoiman liikkuvuuden esteitä on vähennettävä muun muassa parantamalla asuntomarkkinoiden ja alueellisten etuusjärjestelmien toimivuutta.

ii) Koulutusinvestointeja on lisättävä ja koulutuksen laatua parannettava sekä varmistettava, että aktiiviset työmarkkinatoimenpiteet ovat tehokkaita ja vastaavat sekä työmarkkinoiden kysyntää että niiden tarpeita, joita pitkäaikaistyöttömyys pahimmin uhkaa tai joiden osallistuminen työvoimaan on vähäistä (erityisesti naiset).

iii) Varmistetaan työmarkkinaosapuolten kanssa asianmukainen joustavuuden ja turvallisuuden tasapaino panemalla tehokkaasti täytäntöön äskettäin hyväksytyt työsopimusuudistukset, jotta edistytään nopeasti määräaikaisten työsopimusten osuuden vähentämisessä, osa-aikaisten työsopimusten käytön lisäämisessä sekä naisten työllisyysosuuden vahvistamisessa.

Hyödykemarkkinat ja tietoon perustuva talous

Vaikka Espanjan integroituminen Euroopan hyödykemarkkinoihin vahvistui 1990-luvulla jatkuvasti, Espanjan talous ei vieläkään ole yhtä avoin kuin muiden suurten jäsenvaltioiden. Myös työn tuottavuus on suhteellisen alhainen. Espanja toteutti vuonna 2000 monia toimenpiteitä parantaakseen hyödykemarkkinoidensa toimintaa. Sisämarkkinalainsäädännön siirtäminen osaksi kansallista lainsäädäntöä ja televiestintä- ja energiamarkkinoiden vapauttaminen ovat nopeutuneet. Julkisia hankintoja koskevia yhteisön sääntöjä on pantu täytäntöön entistä tehokkaammin, ja valtiontukien määrä on vähentynyt. Yrityksiin ja varsinkin pk-yrityksiin kohdistuvan suhteellisen suuren hallintotaakan vähentämiseksi on myös toteutettu toimenpiteitä. Tutkimus- ja kehitysmenojen alhaisen tason nostamiseksi on käynnistetty kolmivuotinen kansallinen tutkimus- ja kehitys- ja innovaatiosuunnitelma. Yleissivistävään koulutukseen suunnatut julkiset menot ovat myös melko alhaiset verrattuna muihin EU:n jäsenvaltioihin, ja Internetin levinneisyys on EU:n toiseksi alhaisin. Näistä syistä Espanjan on kiinnitettävä erityishuomiota seuraaviin seikkoihin:

i) Väestön tieto- ja viestintätekniikan perustaitoja on kohennettava ja pätevän tutkimus- ja atk-henkilöstön tarjontaa lisättävä.

ii) Pk-yritysten sääntely-ympäristön yksinkertaistamissuunnitelman täytäntöönpanoa on jatkettava.

Pääomamarkkinat

Espanjan pääomamarkkinoille on ollut ominaista merkittävä yksityistämisohjelma ja sääntelytoimet, joilla lisätään avoimuutta. Markkinoita tehostetaan yhdistämällä useita kansallisia arvopapereiden selvitysjärjestelmiä. Myös pankkialalla on käynnissä yhdentyminen, joka on parantanut kannattavuutta ja vahvistanut edistyneemmän tekniikan käyttöä. Riskipääomamarkkinat laajenevat niitä edistävien verotoimien vuoksi ja siksi, että on perustettu Nuevo Mercado -pörssi, mutta varsinkin alkuvaiheen investointien kannalta ne ovat edelleen melko kehittymättömiä. Sen vuoksi riskipääomamarkkinoiden edelleen kehittäminen on toivottavaa. Näistä syistä Espanjan on kiinnitettävä erityishuomiota seuraavaan seikkaan:

i) Riskipääomamarkkinoita on kehitettävä edelleen lieventämällä yhteisösijoittajille asetettuja rajoituksia, jotka voivat rajoittaa niiden osakesijoituksia, ja luomalla verotusjärjestelmä, joka suosii enemmän sijoittamista ja yrittäjyyttä. Yrittäjyyttä on kannustettava myös konkurssilakeja muuttamalla.

6. RANSKA

Huolimatta ulkoisen kysynnän heikkenemisen aiheuttamasta hidastumisesta talouden toimeliaisuuden Ranskassa odotetaan jatkuvan vakaana: BKT:n kasvun ennustetaan olevan hiukan alle 3 prosenttia sekä vuonna 2001 että vuonna 2002. Kolme vuotta sitten alkaneen vahvan kasvun oletetaan näinä vuosina edelleen perustuvan vahvaan kotimaiseen kysyntään. Öljyn hinnan nousun aiheuttamat negatiiviset vaikutukset kotitalouksien ostovoimaan heikkenevät vähitellen, ja samaan aikaan vuosille 2001 ja 2002 suunnittelut veronalennukset lisäävät yksityistä kulutusta. Hyvien kysyntänäkymien ansiosta tuottavien investointien odotetaan jatkuvan dynaamisina. Talouden toimeliaisuuden lisääntyminen merkitsee runsaasti uusia työpaikkoja, mikä mahdollistaa työttömyyden nopean alenemisen jatkossakin.

Vaikka työttömyys laski jyrkästi vuonna 2000, se on edelleen korkea, ja hintojen ja palkkojen kehitys on ollut tähän asti maltillista. Työmarkkinoilla alkaa kuitenkin vähitellen olla pulaa työvoimasta. Lisäksi kapasiteetin käyttöaste valmistusteollisuudessa on historiallisesti katsoen korkea. Vaikka kyseinen kehitys ei toistaiseksi näytäkään rajoittavan tuotantoa, se on mahdollinen riskitekijä ja edellyttää asianmukaisia toimenpiteitä. Nykyisen talouskasvun jatkuminen edellyttää tarjontapuolen edellytysten paranemista, mukaan lukien työmarkkinoille osallistumisen lisäämistä, investointien kannalta suotuisampaa ympäristöä ja enemmän kilpailua.

Finanssipolitiikka

Vuonna 2000 julkisen talouden alijäämä supistui 0,3 prosenttiyksikköä 1,3 prosenttiin suhteessa BKT:hen, mikä oli alle kyseisen vuoden tavoitteen. Vuonna 2000 tarkistetun vakausohjelman mukaan alijäämäsuhdetta pyritään edelleen alentamaan vuonna 2001 ja sen jälkeen. Julkisen talouden odotetaan olevan ylijäämäinen vuonna 2004. Ranskan julkisen talouden strategia perustuu reaalimääräisten julkisten menojen tiukkaan hillintään; vuonna 2001 noin puolet näin saavutetuista liikkumavaroista on tarkoitus käyttää julkisen talouden alijäämän supistamiseen ja loput verohelpotuksiin. Pitemmällä aikavälillä julkiseen talouteen kohdistuva rasite kasvaa väestön ikääntymisen vuoksi. Vuonna 1999 perustettiin eläkkeitä varten julkinen vararahasto, jolla pyritään osittain vaimentamaan väestön vanhenemisen vaikutuksia julkiseen talouteen. Näistä syistä ja koska Ranska kuuluu euroalueeseen, finanssipolitiikalla olisi pyrittävä seuraaviin tavoitteisiin:

i) Julkisen talouden alijäämä on supistettava 1 prosenttiin suhteessa BKT:hen (ilman UMTS-toimiluvista saatavia tuloja) vuonna 2001, kuten vuonna 2000 tarkistetussa vakausohjelmassa ilmoitetaan; tätä varten on varmistettava, että julkisten menojen reaalimääräinen kasvu ei ylitä ennustettua 1,8 prosenttia vuonna 2001.

ii) Julkisten menojen reaalimääräinen kasvu on pidettävä vuoden 2002 talousarviossa hallituksen asettamissa 1,6 prosentin rajoissa, jotta varmistettaisiin vuonna 2000 tarkistetussa vakausohjelmassa asetetun julkisen talouden alijäämätavoitteen (0,6 %) saavuttaminen ja julkisen talouden ylijäämä vuoteen 2004 mennessä.

iii) Kaikki käytettävissä olevat finanssipolitiikan liikkumavarat on kohdennettava vuodelle 2002 ja sen jälkeiselle ajalle julkisen talouden rahoitusaseman vahvistamiseksi ja valmistautumiseksi pitkän aikavälin haasteisiin, varsinkin väestön ikääntymisestä julkiselle taloudelle aiheutuvaan rasitukseen; julkisen talouden pitkän aikavälin kestävyyden varmistamiseksi on edelleen jatkettava eläkejärjestelmän uudistamista.

Työmarkkinat

Viimeaikainen kehitys Ranskan työmarkkinoilla on ollut vaikuttavaa: vuonna 2000 työllisyys parani selvästi, 1,9 prosenttia, mikä alensi työttömyysastetta merkittävästi eli 9,5 prosenttiin. Palkkakehitys on ollut maltillista huolimatta joillain aloilla ja joissain ammateissa ilmenneestä työvoimapulasta, jota työajan lyhentäminen todennäköisesti pahentaa. Viimeaikaisesta suotuisasta kehityksestä huolimatta, työttömyysaste on edelleen korkea ja työllisyysaste suhteellisen alhainen varsinkin ikääntyneiden työntekijöiden kohdalla (29 % vuonna 2000). Työvoiman ja erityisesti kouluttamattomien ja vanhempien työntekijöiden tarjontaa on myös lisättävä. Suuri rakenteellinen työttömyys johtuu osittain vero- ja etuusjärjestelmistä aiheutuvista työmotivaatiota alentavista tekijöistä, vaikkakin viime aikoina on ryhdytty toimenpiteisiin kyseisenlaisten kannustinloukkujen vähentämiseksi, sekä joistakin säännöistä, jotka voivat estää työhönpääsyä. Näistä syistä Ranskan on kiinnitettävä erityishuomiota seuraaviin seikkoihin, ja samalla pantava työllisyyssuositukset määrätietoisesti täytäntöön:

i) Vero- ja etuusjärjestelmien viimeaikaisia uudistuksia on lujitettava parantamalla ikääntyneiden työntekijöiden kannustimia pysyä työelämässä ja puuttumalla vielä jäljellä oleviin seikkoihin, jotka vähentävät halukkuutta ottaa vastaan sekä osa-aika- että kokopäivätyötä varsinkin kouluttamattomien ja matalapalkka-alojen työntekijöiden osalta. Erityistä huomiota olisi kiinnitettävä varhaiseläkejärjestelmiin ja toimeentulon takaaviin ohjelmiin.

ii) Seurattava tarkkaan 35 tunnin työviikkoa koskevan lainsäädännön myönteisiä ja kielteisiä vaikutuksia ja varmistettava, että se ei aiheuta keskipitkällä aikavälillä kielteisiä vaikutuksia palkkakuluihin, työvoiman tarjontaan eikä työn organisointiin.

iii) Työsuhdeturvaa koskevaa lainsäädäntöä on uudistettava, jotta turvallisuus yhdistyisi paremmin suurempaan joustavuuteen työhönpääsyn helpottamiseksi.

Hyödykemarkkinat ja tietoon perustuva talous

Ranskan talous on avoin kansainväliselle kilpailulle. Työvoiman tuottavuus on suhteellisen korkea. Suhteellinen hintataso on hiukan korkeampi kuin Ranskan elintason omaavalta maalta odottaisi. Yrittäjyyden tukemisessa on edistytty ja valtiontukia vähennetty. Toisaalta sisämarkkinadirektiivien saattamisessa osaksi kansallista lainsäädäntöä Ranska on EU:n jäsenvaltioista toiseksi viimeinen ja verkkotoimialojen vapauttaminen on hidasta. Viimeaikaisesta edistymisestä huolimatta yritysten hallinnollinen rasite on edelleen suhteellisen suuri. Jokin aika sitten Ranska antoi asetuksen, joka lisää julkisten hankintojen avoimuutta ja seurattavuutta. Tieto- ja viestintätekniikka yleistyy nopeasti ja digitaalisen kahtiajaon estämiseksi on ryhdytty toimenpiteisiin. Näistä syistä Ranskan on kiinnitettävä erityishuomiota seuraaviin seikkoihin:

i) Verkkotoimialojen, erityisesti kaasu- ja sähköalojen vapauttamispyrkimyksiä on tehostettava.

ii) Sisämarkkinadirektiivien saattamisessa osaksi kansallista lainsäädäntöä on edistyttävä.

iii) Tapauskohtaisia valtiontukia on edelleen vähennettävä.

iv) Toimenpiteitä yritysten hallinnollisten rasitteiden keventämiseksi on jatkettava yksinkertaistamalla menettelyitä. Uusia, sähköisen viestinnän viranomaisten kanssa mahdollistavia menetelmiä on kehitettävä.

Pääomamarkkinat

Ranskan pääomamarkkinat kehittyvät edelleen yhdessä osakemarkkinoiden kanssa, ja sekä listautuneiden yritysten määrä että markkina-arvo kasvoivat. Osakemarkkinat hyötyvät pitkäaikaisten säästöohjelmien luomisesta, ja markkinoiden tehokkuutta vahvistetaan lisäämällä avoimuutta ja parantamalla sijoittajien suojaa. Pariisin, Amsterdamin ja Brysselin pörssien sulautuminen on tiivistänyt osakemarkkinoiden kansainvälistä integraatiota. Riskipääomasijoitukset ov