Komission päätös,

tehty 20 päivänä joulukuuta 2001,

yrityskeskittymän julistamisesta yhteismarkkinoille ja ETA-sopimuksen toimintaan soveltuvaksi

(Asia COMP/M.2389-Shell/DEA)

(tiedoksiannettu numerolla K(2001) 4526)

(Ainoastaan englanninkielinen teksti on todistusvoimainen)

(ETA:n kannalta merkityksellinen teksti)

(2003/26/EY)

EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO, joka

ottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen,

ottaa huomioon Euroopan talousalueesta tehdyn sopimuksen ja erityisesti sen 57 artiklan 2 kohdan a alakohdan,

ottaa huomioon yrityskeskittymien valvonnasta 21 päivänä joulukuuta 1989 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 4064/89(1), sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna asetuksella (EY) N:o 1310/97(2), ja erityisesti sen 8 artiklan 2 kohdan,

ottaa huomioon 23 päivänä elokuuta 2001 tehdyn komission päätöksen menettelyn aloittamisesta tässä asiassa,

on antanut asianosaisille yrityksille tilaisuuden esittää huomautuksensa komission niitä vastaan esittämistä väitteistä,

ottaa huomioon keskittymiä käsittelevän neuvoa-antavan komitean lausunnon(3),

ottaa huomioon kuulemismenettelystä vastaavan neuvonantajan tässä asiassa antaman loppukertomuksen(4),

sekä katsoo seuraavaa:

I JOHDANTO

(1) Deutsche Shell GmbH (Deutsche Shell) ja RWE Aktiengesellschaft (RWE) toimittivat komissiolle 10 päivänä heinäkuuta 2001 asetuksen (ETY) N:o 4064/89 4 artiklan mukaisen ilmoituksen ehdotetusta yrityskeskittymästä, jolla Deutsche Shell ja RWE hankkivat sulautuma-asetuksen 3 artiklan 1 kohdan b alakohdassa tarkoitetun yhteisen määräysvallan vastaperustetussa yhteisyrityksessä (jäljempänä "Shell/DEA" tai "yhteisyritys"), jossa yhdistyvät molempien öljyn ja petrokemikaalien tuotantoketjun loppupään liiketoiminnat. Viimeistään 1 päivänä heinäkuuta 2004 päättyvän siirtymäkauden jälkeen yhdistetyt liiketoiminnat siirtyvät Shellin yksinomaiseen määräysvaltaan.

(2) Tutkittuaan ilmoituksen komissio päätteli 23 päivänä elokuuta 2001 tekemässään päätöksessä, että ilmoitettu toimenpide kuuluu muutetun sulautuma-asetuksen soveltamisalaan, ja esitti vakavia epäilyksiä sen soveltuvuudesta yhteismarkkinoille ja ETA-sopimuksen toimintaan. Näin ollen komissio päätti aloittaa sulautuma-asetuksen 6 artiklan 1 kohdan c alakohdan ja ETA-sopimuksen 57 artiklan mukaisen menettelyn.

II OSAPUOLET JA TOIMENPIDE

(3) Yritysryhmä Dutch-British Royal Dutch/Shell (Shell) toimii maailmanlaajuisesti öljyn ja maakaasun etsinnän, tuotannon ja myynnin, kemikaalien tuotannon ja myynnin, sähköntuotannon, sekä uusiutuvista lähteistä saatavan energian tuotannon alalla. Shellin täydellisessä omistuksessa oleva tytäryhtiö Deutsche Shell GmbH (Deutsche Shell) keskittyy lähinnä raakaöljyn jalostukseen sekä jalosteiden jakeluun ja myyntiin Saksassa, tiettyjen kemikaalien tuotantoon, jakeluun ja myyntiin, maakaasun ja raakaöljyn tuotantoon ja jakeluun sekä aurinkoenergia-alaan.

(4) RWE on monialaiseen strategiaan keskittyvän yritysryhmän emoyhtiö, joka toimii energia-alalla, vedenjakelun ja -käsittelyn alalla, kaivostoiminnan ja raaka-aineiden alalla, ympäristöpalvelujen alalla, öljy- ja kemikaalialalla sekä teollisuusjärjestelmien ja -rakentamisen alalla. RWE:n öljyn ja petrokemikaalien tuotantoketjun alku- ja loppupään liiketoimintaa hoitaa sen tytäryhtiö RWE-DEA. Yrityskeskittymän öljyn ja kemikaalien tuotantoketjun loppupään toimia hoitaa DEA Mineralöl, joka on 100-prosenttisesti RWE-DEA:n tytäryhtiö.

(5) Osapuolet käyttävät yhteisyrityksen muodostamiseen DEA Mineralöl -yhtiötä, ja sen uudeksi nimeksi tulee Shell/DEA. Shell luopuu Saksassa öljyn tuotantoketjun loppupään liiketoiminnasta, jota tällä hetkellä hoitaa Deutsche Shell, ja liittää sen osaksi Shell/DEA:ta samoin kuin osan Shellin petrokemikaaleihin liittyvästä toiminnasta, muun muassa Godorfin tehtaan aromaattisten yhdisteiden tuotannon. Täten Shell/DEA:han kuuluu koko Shellin ja RWE-DEA:n öljyn tuotantoketjun loppupään liiketoiminta Saksassa. Yhteisyritys toimii sekä Shellin että DEA:n tuotemerkillä. Yhteisyritykseen ei kuulu osapuolten öljyn tuotantoketjun alkupäähän tai maakaasuun liittyvä liiketoiminta.

(6) Shell ja RWE-DEA allekirjoittivat 5 päivänä heinäkuuta 2001 sopimuksen yhteisyrityksen perustamisesta. Sopimuksen mukaan RWE-DEA ja Shell omistavat molemmat aluksi 50 prosenttia Shell/DEA:n osakkeista. RWE-DEA voi myydä yhteisyrityksen osakkeensa Shellille [...]*(5) välisenä aikana. Jos RWE-DEA ei käytä myyntioptiota, se on oikeudellisesti sidottu myymään [...]* prosentin Shell/DEA:n osakkeistaan ja Shell on oikeudellisesti sidottu ostamaan sen. Lisäksi Shell myöntää RWE-DEA:n jäljelle jääville yhteisyrityksen osakkeille toisen myyntioption, joka on voimassa [...]*, ja myynti tulee voimaan [...]*. Tämän järjestelyn ansiosta Shell saa joka tapauksessa haltuunsa [...]* prosenttia Shell/DEA:n osakkeista 1 päivä heinäkuuta 2004 mennessä, ellei se ole sitä ennen saanut hankittua yrityksen koko osakepääomaa.

III KESKITTYMÄ

(7) Liiketoimi koostuu kahdesta perättäisestä vaiheesta, joista ensimmäinen vaihe päättyy joko RWE-DEA:n käyttäessä ensimmäisen myyntioptionsa tai viimeistään Shellin ostaessa 1 päivänä heinäkuuta 2004 ylimääräisen [...]* prosentin Shell/DEA:n osakkeita, toinen vaihe alkaa tämän päivämäärän jälkeen.

(8) Ensimmäisen vaiheen aikana osakkaat nimittävät Shell/DEA:n päivittäisestä toiminnasta vastaavan hallituksen jäsenet yhteisyrityksen komitean ja Shell/DEA:n hallintoneuvoston kautta. Hallituksen puheenjohtajalla on ratkaiseva ääni, ja hän on Shellin nimittämä. Yhtiökokous tekee päätöksensä yksinkertaisella enemmistöllä. Kummallakin osapuolella on 50 prosenttia äänistä, joten kumpikin voi estää päätöksen. Alkuvaiheessa osan Shell/DEA:n päätöksistä tekee yhteisyrityksen komitea. Komiteassa on kuusi jäsentä, joista kumpikin osakas nimittää kolme. Päätökset edellyttävät yksimielisyyttä. Yhteisyrityksen komitealla on täysi harkinta- ja ratkaisuvalta useissa strategisissa päätöksissä, jotka koskevat muun muassa liiketoimintasuunnitelmaa, vuosibudjettia, rakennemuutoksia yhteisyrityksen sisällä, tietyn rajan ylittäviä investointeja ja hallituksen jäsenten nimittämistä. Koska molemmilla osapuolilla on veto-oikeus, joka turvaa niiden mahdollisuuden vaikuttaa yhteisyrityksen päätöksiin, voidaan päätellä, että ensimmäisen vaiheen aikana Shellillä ja RWE:llä on yhteinen määräysvalta Shell/DEA:ssa.

(9) Shellillä on 1 päivästä heinäkuuta 2004 lähtien [...]* prosenttia Shell/DEA:n osakkeista, ellei RWE-DEA käytä ensimmäistä myyntioptiotaan, jolloin Shellille siirtyy täysi määräysvalta jo aikaisemmin. Shell hallitsee sen jälkeen yksinkertaisella enemmistöllä tehtäviä yhtiökokouksen päätöksiä samoin kuin hallituksen vastuulla olevaa Shell/DEA:n päivittäistä johtamista. Kun Shellillä on takanaan yhtiökokouksen enemmistö, sen odotetaan nimittävän hallitukseen omat edustajansa. Yhteisyrityksen komitea säilyy ennallaan, mutta sille kuuluvat yksimielisyyttä edellyttävät päätökset rajoittuvat ydinjärjestelyihin, jotka koskevat esimerkiksi yhteisyrityksen yhtiöjärjestyksen tai yhteisyrityksen perustamisesta tehdyn sopimuksen muuttamista, riittävän merkittäviä uudelleenjärjestelyjä, osingonjakopolitiikkaa ja lisärahoituksen pyytämistä kumppaneilta. Veto-oikeus näissä asioissa ei vaikuta suovan RWE-DEA:lle mahdollisuutta käyttää ratkaisevaa vaikutusvaltaa Shell/DEA:ssa. Veto-oikeudet vaikuttavat rajoittuvan asioihin, joilla turvataan RWE-DEA:n taloudelliset edut vähemmistöosakkaana. Täten voidaan päätellä, että Shellillä on viimeistään 1 päivänä heinäkuuta 2004 yksinomainen määräysvalta Shell/DEA:ssa, mistä seuraa sulautuma-asetuksen 3 artiklan 1 kohdan b alakohdassa tarkoitettu keskittymä.

(10) Liiketoimea voidaan pitää yhtenä ainoana keskittymänä, jossa Shell saa yksinomaisen määräysvallan Shell/DEA:ssa, vaikka tämä tapahtuukin kahdessa perättäisessä vaiheessa ja ensimmäisessä vaiheessa yhtiöillä on yhteinen määräysvalta. Yrityskeskittymän käsitteestä annetun komission tiedonannon(6) 38 kohdan mukaan toimenpiteen katsotaan muodostavan yksinomaisen määräysvallan saamisen, kun alkuvaiheessa enintään kolme vuotta kestävän yhteisen määräysvallan jälkeen yhteinen määräysvalta muuttuu oikeudellisesti sitovien sopimusten kautta yhden osakkaan yksinomaiseksi määräysvallaksi.

(11) Käsiteltävänä olevassa asiassa on oikeudellisesti varmaa, että Shell saa kolmen vuoden kuluessa yksinomaisen määräysvallan. [Shellillä tulee lisäksi olemaan runsaasti vaikutusvaltaa yhteisyrityksen toiminnalliseen johtamiseen]*.

IV YHTEISÖNLAAJUINEN ULOTTUVUUS

(12) Kyseisten yritysten maailmanlaajuinen yhdistetty liikevaihto ylittää 5 miljardia euroa(7). Shellin, RWE:n ja DEA:n erilliset yhteisön alueelta kertyneet liikevaihdot ylittävät kaikki 250 miljoonaa euroa. Kaikkien osapuolten liikevaihdosta yli kaksi kolmasosaa ei kerry yhdestä ja samasta jäsenvaltiosta. Tämän vuoksi ilmoitetulla toimenpiteellä on sulautuma-asetuksen 1 artiklan 2 kohdassa tarkoitettu yhteisönlaajuinen ulottuvuus.

V MENETTELY

(13) Komissio sai 3 päivänä elokuuta 2001 Saksan kilpailuvirastolta (Bundeskartellamt) sulautuma-asetuksen 9 artiklan 2 kohdan mukaisen pyynnön asian siirtämisestä osittain kilpailuviraston käsiteltäväksi. Pyyntö koski tuotantoketjun loppupään kivennäisöljytuotemarkkinoita Saksassa, etenkin moottoribensiinin, dieselin ja kevyen lämmitysöljyn vähittäis- ja tukkukauppaa sekä lentopolttoaineiden, raskaan polttoöljyn, bitumin ja voiteluaineiden markkinoita. Pyyntö ei koskenut petrokemikaalimarkkinoita, tuotantoketjun alkupään öljymarkkinoita eikä Saksan ulkopuolisia öljytuotemarkkinoita tuotantoketjun loppupäässä. Komissio siirsi 23 päivänä elokuuta 2001 tekemällään päätöksellä osan asiasta Saksan toimivaltaisten viranomaisten käsiteltäväksi, kuten nämä olivat pyytäneet.

(14) Shellille ja RWE:lle lähetettiin 24 päivänä lokakuuta 2001 väitetiedoksianto, johon ne lähettivät yhteisen vastauksen 5 päivänä marraskuuta 2001. Kuulemistilaisuus pidettiin osapuolten pyynnöstä 6 päivänä marraskuuta 2001.

VI ARVIOINTI

OSA 1: ETEENI

A. MERKITYKSELLISET TUOTEMARKKINAT

(15) Eteeni on kemianteollisuuden perustuote, joka kuuluu eteenin, propeenin ja buteenin muodostamaan olefiinien ryhmään. Länsi-Euroopassa eteeniä valmistetaan pääasiassa teollisuusbensiinistä (jota tuotetaan raakaöljyn jalostusprosessissa) höyrykrakkaamoissa. Eteeniä käytetään pääasiassa johdannaistuotteiden, kuten polyeteenin tai PVC:n valmistukseen, eikä sitä voida korvata muilla raaka-aineilla. Komission markkina-analyysin perusteella eteeni kuuluu erillisille tuotemarkkinoille, kuten aikaisemmissa päätöksissä on todettu(8).

B. MERKITYKSELLISET MAANTIETEELLISET MARKKINAT

(16) Aikaisempien päätöstensä mukaisesti komissio katsoo, että eteenitoimitusten merkitykselliset maantieteelliset markkinat muodostuvat alueesta, jolle käytettävissä oleva putkiverkko ulottuu(9). Eteeni on vaarallinen ja erittäin tulenarka kaasu. Näiden ominaisuuksien takia eteenin kuljetus rauta- tai maanteitse ei ole kannattavaa eikä edes käytännöllistä. Esimerkiksi Saksassa kuljetukset vaatisivat erityisluvan, ja proomukuljetus Reinillä on lisäksi kielletty. Eteeniä kuljetetaan pitkien etäisyyksien päähän puristetussa muodossa putkistoja pitkin tai nestemäisessä muodossa jäähdytyslaitteilla varustetuissa säiliöaluksissa. Nämä kuljetustavat edellyttävät kuitenkin suuria investointeja putkistojen ja erityisvarustettujen satamaterminaalien kaltaisiin logistiikkajärjestelmiin, jotka on yhdistetty putkia pitkin yhteen tai useampaan eteenin käyttökohteeseen. Kuljetuskustannusten ja logististen vaikeuksien pienentämiseksi eteenin kuluttajat sijaitsevat yleensä lähellä eteenin tuotantolaitoksia. Suurien eteenimäärien kuljettaminen tuotantolaitoksesta sisämaassa sijaitsevaan käyttökohteeseen on käytännöllisesti katsoen mahdotonta, jos tuotantolaitosta ja käyttökohdetta ei ole yhdistetty samaan putkiverkkoon. Näiden kuljetusrajoitusten vuoksi eteenin tuotantolaitoksille ja käyttökohteille ovat ominaisia yksilölliset järjestelmät, joissa sekä tuottaja että kuluttaja sijaitsevat tuotantopaikalla tai ne on yhdistetty toisiinsa putkella ja/tai niillä on kuljetusyhteys syvämeriterminaaleihin. Sen vuoksi merkitykselliset maantieteelliset markkinat on rajattava käytettävissä olevan putkiverkon mukaan.

(17) Tässä tapauksessa eteenin merkitykselliset maantieteelliset markkinat on rajattava Aethylenrohrleitungsgesellschaft mbH & Co. KG:n omistaman ja käyttämän putkiverkon sekä siihen yhdistettyjen enimmäkseen eteenin kuluttajien tai tuottajien omistamien sivuputkien (jäljempänä "ARG+") mukaan. ARG+-verkko kattaa useita tuotantolaitoksia ja eteenin käyttäjiä Belgiassa, Alankomaissa ja Länsi-Saksassa.

(18) Tuonnin vähäisyys ja käyttäjien vaikeus saada tuontituotteita sulkevat pois maantieteellisten markkinoiden laajemman määritelmän. ARG+-järjestelmään on yhdistetty viisi meriterminaalia, joihin eteeniä voidaan tuoda säiliöaluksilla ARG+-alueen ulkopuolella sijaitsevista tuotantolaitoksista. Noin 15 prosenttia ARG+-alueen eteenin kokonaiskulutuksesta muodostui tuonnista ARG-putkiverkon ulkopuolelta vuonna 2000, joka oli huippuvuosi, koska useissa ARG-alueen krakkaamoissa sattui odottamattomia seisokkeja. Yleensä tuonnin osuus on noin 10 prosenttia (omatarvetuotannon ja tukkumarkkinoiden) kokonaiskysynnästä. Tuontiterminaalien omistajien osuus tuonnista on ylivoimaisesti suurin, sillä kolmansien tuonnin osuus on vain noin 10-20 prosenttia kokonaistuonnista. Kolmansien eteenituonti ARG+-verkon peittoalueelle on erittäin rajoitettua. Ensinnäkään ei ole olemassa mitään yleisiä terminaaleja, joita kolmannet voisivat käyttää ilmaiseksi, vaan kaikki terminaalit ovat eteenin tuottajien omistuksessa. Toiseksi nykyiset terminaalit on suunniteltu ensisijaisesti omistajiensa eteenitarpeisiin, ja tuonnin ohella niitä käytetään terminaaliin tavallisesti yhdistetyn krakkaamon liikatuotannon varastointiin, eikä niiden kapasiteetti muutenkaan riittäisi avoimille markkinoille pitkällä aikavälillä. Vaikka kolmannet saavat käyttää näitä terminaaleja, monet sopimuksiin liittyvät ja käytännön ongelmat estävät niitä käyttämästä terminaaleja rakenteellisesti. Sopimussuhteissa vaikuttaa hyvin yleiseltä, että terminaalien käyttösopimuksilla on yhteys terminaalin omistajan kanssa tehtyyn toimitussopimukseen ja sen kestoon ja että terminaaliin voi tuoda vain tietyn prosenttiosuuden siitä tuontivolyymista, jonka terminaalin omistaja toimittaa suoraan. Lisäksi osassa käyttösopimuksista terminaalin omistajille varataan tiettyjä oikeuksia, joiden perusteella eteenin ostaja velvoitetaan neuvottelemaan terminaalin omistajan kanssa suorista toimituksista terminaalin käyttöoikeuden sijasta. Kolmanneksi niiden kuluttajien, joita ei ole yhdistetty suoraan meriterminaaliin, on maksettava säiliöaluksen rahtikulut, terminaalin käyttömaksut sekä ARG-verkon perimät putkikuljetusmaksut. Tämän vuoksi laajamittainen tuonti ei ole taloudellisesti kannattava vaihtoehto ARG+-järjestelmässä valmistetuille tuotteille.

(19) Osapuolet eivät kiistäneet komission määritelmää maantieteellisistä markkinoista.

(20) Voidaan siis päätellä, että merkitykselliset maantieteelliset markkinat ulottuvat ARG+-eteeniputkijärjestelmän alueelle.

C. SOVELTUVUUS YHTEISMARKKINOILLE

(21) BP ja E.ON toimittivat 27 päivänä heinäkuuta 2001 komissiolle ilmoituksen tekemästään sopimuksesta, jonka mukaan BP ja E.ON:n hankkivat yhteisen määräysvallan Veba Oel AG:ssä (Veba) (asia M.2533 - BP/E.ON). Myös tämä liiketoimi vaikuttaa eteenimarkkinoihin ARG+-alueella. Kyseisistä markkinoista tehtiin näitä kahta asiaa varten yhteinen analyysi, joka johtaa tähän päätökseen sekä samanaikaisesti tehtävään rinnakkaispäätökseen asiassa M.2533 - BP/E.ON.

1 Nykyinen markkinarakenne

1.1 Eteenimarkkinat ovat jo nykyisin erittäin keskittyneet

(22) Aiempien komission päätösten(10) ja ilmoittajien näkemysten mukaisesti osapuolten ja muiden markkinatoimijoiden markkinaosuudet on laskettava ja niitä on tarkasteltava ainoastaan tukkumarkkinoilla. Tukkumarkkinoihin sisältyy myynti kolmansille, mutta niihin ei lueta sellaisia tuotantomääriä, jotka sama konserni käyttää sisäisesti jalostaakseen ne eri tuotteiksi tuotantoketjun myöhemmissä vaiheissa (käyttö omaan tarpeeseen).

(23) Lisäksi eteenin tuottajien markkinaosuudet ja itse tukkumarkkinoiden volyymi voidaan periaatteessa laskea ARG+-alueen nettomyynnistä ja -ostoista. Siinä tapauksessa, että tuottaja samanaikaisesti myy ja ostaa tukkumarkkinoilla, vaikuttaa asianmukaiselta yhdistää myynti ja ostot luokittelemalla tuottaja joko netto-ostajaksi tai nettomyyjäksi. Komission tutkimus osoitti, että tuottajien välisiä tuotevaihtoja (swapeja) sekä myynti- ja ostotoimintaa paikallismarkkinoilla harjoitettiin samana vuonna lähinnä operationaalisista syistä eikä järjestelmällistä ja laajamittaista edelleenmyyntiä varten. Tuotevaihdot eivät myöskään heijasta markkinoilla toimivan yrityksen itsenäistä markkinavoimaa eikä niitä voida verrata myyntiin. Erdölchemien erityistilannetta tarkastellaan jäljempänä johdanto-osan 40 kappaleessa.

(24) ARG+-putkiverkkoon ARG+-alueen ulkopuolelta yhdistettyjen tuottajien tuontimäärät lasketaan samalla tavoin kuin ARG+-alueen eteenituotantokin riippumatta siitä, ovatko nämä määrät yhden ja saman yrityksen/konsernin tuomia vai kolmansilta ostettuja. Ei myöskään vaikuta asianmukaiselta, että tuontia ARG+-alueelle käsiteltäisiin ARG+-alueella suoritettuina ostoina (mikä siis pienentäisi maahantuojan nettomyyntiä ja markkinaosuutta). Tuontituotteet eivät suinkaan ole jatkuvasti ja helposti kaikkien ARG+-alueen eteeninkuluttajien saatavilla, kuten edellä todettiin. Lisäksi suurimittaista tuontia ei yleensä harjoiteta tuotevaihtona eikä myöskään operationaalisista syistä. Tuonnilla voidaan siis saavuttaa huomattava markkina-asema, ja tuonnin kohtelu tukkumyyntinä antaisi hyvin vääristyneen kuvan yksittäisten yritysten markkinaosuuksista. Osapuolten ehdotusten mukaisesti tuonti laskettiin osuutena koko eteenimarkkinoiden volyymista ARG+-alueella. Johdonmukaisuuden vuoksi näistä tuontimääristä johtuva markkinaosuus on luettava sen yrityksen hyväksi, joka myy ne ARG+-verkon peittoalueella.

(25) Osapuolten mielestä kolmansille osapuolille pitkäaikaisilla laskentakaavan mukaisilla sopimuksilla myytäviä määriä ei pitäisi sisällyttää tukkumarkkina- tai markkinaosuuslaskelmiin. Niiden mukaan tällaiset sopimukset ovat taloudellisesti verrattavissa omaan tarpeeseen tulevaan käyttöön ja niitä pitäisi näin ollen kohdella samalla tavalla, eli ne pitäisi jättää laskelmien ulkopuolelle. Näiden "mekanististen" sopimusten mukaiset määrät sovitaan erittäin pitkäksi ajaksi (yli 15 vuodeksi), eikä niitä näin ollen ole markkinoilla keskipitkällä aikavälillä. Hinnoittelu perustuu mekanistiseen siirtohintaan ilman ylimääräisiä neuvotteluja, joissa otettaisiin huomioon todellinen markkinatilanne. Kyseisten määrien hinnoittelu ei siis ole sidottu tukkumarkkinoihin eikä sillä ole merkitystä niihin. Jos nämä sopimukset jätettäisiin markkinoiden ulkopuolelle, osapuolten yhteenlaskettu markkinaosuus oli noin [5-15]* prosenttia.

(26) Komissio ei jaa osapuolten näkemystä, jonka mukaan laskentakaavaan perustuvat pitkäaikaiset toimitussopimukset olisi jätettävä markkinalaskelmien ulkopuolelle. Yleisesti ottaen vaikuttaa siltä, että sopimusten kohteleminen eriarvoisesti vain niiden hinnoittelukaavojen perusteella johtaisi epäjohdonmukaisiin ja mielivaltaisiin tuloksiin. [On olemassa sopimuksia, joissa yhdistetään nämä kaksi hinnoittelutapaa. Tuntuu kuitenkin erittäin keinotekoiselta ja mielivaltaiselta jakaa sopimus markkinaosuuslaskelmien osalta]*.

(27) Sopimusten pitkäaikaisuus ei itsessään oikeuta sopimusten jättämistä laskelmien ulkopuolelle. Eteenitoimitusten markkinoilla sopimukset ovat yleensä pitkäaikaisia, eli tällaisia sopimuksia ei voida pitää poikkeuksellisina. Saattaa todellakin olla, että kun markkinoita tarkastellaan tietyllä hetkellä, kyseiset määrät eivät ole välittömästi tarjolla. Sulautuma-asetuksessa vaaditun eteenpäin suuntautuvan markkina-analyysin mukaan nämä määrät ovat kuitenkin markkinoilla, kun sopimukset päättyvät tai kun ne neuvotellaan uudelleen, ja siksi ne kuvaavat tuottajiensa keskipitkän ja pitkän aikavälin markkinavoimaa. Lisäksi markkinoilla on jatkuvasti sopimuksia, jotka päättyvät ja jotka on neuvoteltava uudelleen. Pitkäaikaissopimukset eivät siis ole toimittajien välisen kilpailun ulkopuolella, ja päättyessään ne mahdollistavat säännöllisen vuorovaikutuksen markkinoilla.

(28) Myöskään hinnoittelujärjestelmän perustuminen laskentakaavaan ei oikeuta sopimusten jättämistä markkinalaskelmien ulkopuolelle. Markkinaosuuksia käytetään indikaattorina markkinavoiman mittaamisessa, sillä ne kuvastavat aiempaa markkinamenestystä ja menestys jatkuu varsin todennäköisesti samanlaisena lyhyellä ja keskipitkällä aikavälillä. Tätä taustaa vasten myös laskentakaavaan perustuvien sopimusten mukaiset markkinaosuudet ovat merkityksellisiä. Laskentakaavaan perustuvat sopimukset ovat usein seurausta sellaisten aiempien konsernin sisäisten toimitusten lakkauttamisesta, joissa toimittajan ja kuluttajan välillä on ollut fyysinen yhteys. Näin ollen on melko todennäköistä joskaan ei täysin varmaa, että toimittaja saa myös tulevaisuudessa kyseisen osuuden markkinoista.

(29) Sekään, ettei sopimuksen voimassaoloaikana käydä neljännesvuosittain markkinatilanteeseen liittyviä hintaneuvotteluja, ei oikeuta näiden sopimusten jättämistä osapuolien markkinavoiman arvioinnin ulkopuolelle. Laskentakaavaan perustuvia sopimuksia ei myöskään vahvisteta täysin koko niiden voimassaoloajaksi. Niissä mahdollistetaan usein laskentakaavan mukauttaminen tarjontatilanteeseen ja muihin oloihin, eivätkä ne ole siksi voimassaoloaikanaan täysin kilpailuvuorovaikutuksen ulkopuolella. Esimerkiksi DEA:n ja CPO:n väliseen sopimukseen (josta osapuolet haluavat jättää markkinaosuuksiensa ulkopuolelle sen osan kokonaismäärästä, joka toimitetaan laskentakaavan perusteella) [...]*. Lisäksi osapuolet sopivat vuonna [...]*, että laskentakaavaan perustuvaan hintaan lisätään ylimääräinen [...]* Saksan markan alennus tonnia kohti. Tämäkin osoittaa, ettei laskentakaavaan perustuvan sopimuksen mukainen hinta ole täysin mekaaninen, vaan siitä voidaan neuvotella uudelleen ja sitä voidaan muuttaa yleisten markkinaolojen mukaan. DEA:n ja CPO:n välinen sopimus sisältää toisen vahvan yhteyden markkinoiden hinnoitteluun [...]*. Näin ollen ei voida väittää, että laskentakaavaan perustuvat sopimukset ovat täysin riippumattomia markkinoiden kehityksestä ja neuvotteluista.

(30) Tästä voidaan päätellä, ettei vaikuta tarkoituksenmukaiselta jättää pitkäaikaisia laskentakaavaan perustuvia sopimuksia huomiotta, kun lasketaan markkinaosuuksia käsiteltävänä olevassa tapauksessa.

(31) Tämä ei välttämättä tarkoita, että korvattaessa konsernin sisäiset toimitukset toimitussopimuksilla näiden uusien sopimuksien ja niiden laskennallisesti tuomien markkinaosuuksien voitaisiin katsoa kuvastavan täysin todellista uutta markkinavoimaa. Tällaiset tilanteet on arvioitava tapauskohtaisesti.

(32) Edellä esitetyn perusteella eteenin myyjien markkinaosuudet ja kapasiteetit sekä kolmansien tuonti ARG+-alueen tukkumarkkinoilla vuonna 2000 olivat seuraavat:

Taulukko 1

Markkinaosuudet

>TAULUKON PAIKKA>

(33) ARG+-alueen eteenin toimittajat jaetaan yleensä kolmeen ryhmään. Ne ovat seuraavat:

i) toimittajat, jotka eivät ole integroituneet vertikaalisesti tuotantoketjun loppupäässä ja jotka myyvät koko eteenituotantonsa tukkumarkkinoilla,

ii) eteenin tuottajat, jotka ovat integroituneet vertikaalisesti tuotantoketjun loppupäässä ja jotka käyttävät osan eteenituotannosta omaan tarpeeseen ja myyvät loput tukkumarkkinoilla, ja

iii) vertikaalisesti integroituneet eteenin tuottajat, jotka käyttävät koko eteenituotantonsa omaan tarpeeseen.

(34) Markkinoilla Veba Oelin katsotaan kuuluvan ensimmäiseen ryhmään (tuotantoketjun loppupäässä integroitumattomat yritykset, jotka myyvät koko tuotantonsa). Sillä on Gelsenkirchenissä kaksi krakkaamoa, joiden kapasiteetti on noin [900-1000]* kilotonnia/vuosi (ktpa) Koko tämä kapasiteetti käytettiin tuotantoon, joka myytiin täysin tukkumarkkinoille vuonna 2000 (ja myös vuosina 1998-1999), joten Veba Oel on noin [25-35]* prosentin markkinaosuudellaan ylivoimaisesti suurin toimija ARG+-alueen tukkumarkkinoilla.

(35) Toinen ensimmäiseen toimittajaryhmään kuuluva markkinatoimija on DEA. Se omistaa ARG+-alueella Wesselingissä kaksi krakkaamoa, joiden eteenintuotantokapasiteetti on noin [400-500]* ktpa, ja [suuri osa]* kapasiteettia käytettiin vuonna 2000. Tuotanto myytiin kokonaan tukkumarkkinoilla, ja näin tehtiin myös vuosina 1998 ja 1999(11). DEA:n markkinaosuus on noin [10-20]* prosenttia. Osapuolten mukaan DEA:lla on vain yksi asiakas, nimittäin Celanese Procurement Organisation (jäljempänä "CPO"), jolle se on toimittanut eteeniä 1970-luvulta alkaen, joten DEA:n markkinaosuus ei täysin kuvasta sen asemaa markkinoilla. On kuitenkin syytä panna merkille, ettei CPO ole omaan lukuunsa toimiva kuluttaja eikä itsenäinen välittäjä. Se neuvottelee Basellin, Clariantin, Celanesen, Vinnolitin ja Vintronin hankinnoista. [...]*. Kyseiset asiakassopimukset ovat tulosta siitä, kun Hoechst-konserni luopui entisistä jäsenyrityksistään, joiden hankintojen kannattavuus oli varmistettu näillä sopimuksilla. CPO:n sopimukset näiden asiakkaiden kanssa kestävät vain siihen asti, kunnes sen DEA:n (ja Veban) kanssa tekemät toimitussopimukset päättyvät. Lisäksi on huomattava, että [suuri osa]* CPO:n kysynnästä toimitetaan edelleen Basellille, joka on Shellin ja BASFin yhteisyritys; jälkimmäiset ovat kumpikin tukkumarkkinoiden nettomyyjiä. Basellilla on nykyisin oma eteenikrakkaamo, ja se pystyy todennäköisesti hankkimaan loput kysynnästä taloudellisesti emoyhtiöidensä kautta. Näiden seikkojen perusteella CPO on itse ilmoittanut, ettei se todennäköisesti jatka toimintaansa nykyisessä muodossaan sen jälkeen, kun sen toimitussopimukset DEA:n ja Veban kanssa ovat päättyneet.

(36) Nämä kaksi toimijaa - DEA ja Veba - hoitivat [merkittävän osan]* ARG+-alueen tukkumarkkinoiden toimituksista vuonna 2000.

(37) Markkinoilla Shellin katsotaan kuuluvan toiseen ryhmään. Shell omistaa Moerdijkissa Alankomaissa sijaitsevan eteenikrakkaamon, joka on yhdistetty ARG-verkkoon omalla putkella. Itse Shell väittää olevansa pelkästään eteenin netto-ostaja, koska Basellin (joka on sen ja BASFin määräysvallassa ja omistuksessa oleva yhteisyritys) kysyntä on luettava käytöksi omaan tarpeeseen. Tätä väitettä ei voida hyväksyä. Täysin toimivana yhteisyrityksenä Basell on sulautuma-asetuksen mukainen itsenäinen taloudellinen yksikkö, joka ainoastaan toimintansa alkuvaiheessa hankkii pienen osan tarvitsemastaan eteenistä emoyhtiöiltä(12). Koska Basell voi ainakin keskipitkällä aikavälillä valita vapaasti eteeninhankintalähteensä, Basellin nykyistä kysyntää ei voida ottaa huomioon laskettaessa Shellin eteenin nettotasetta. Tämä arvio vastaa markkinoilla vallitsevaa käsitystä, jonka mukaan Shell on merkittävä toimija ARG+-alueen eteenin tukkumarkkinoilla. Shellin tuotantoon ARG+-alueella lisätään vielä sen tuonti ARG+-alueelle. Tämän laskentatavan perusteella Shellin markkinaosuus oli [10-20]* prosenttia vuonna 2000.

(38) Tämä luku voi antaa liian heikon kuvan Shellin nykyisestä markkinapotentiaalista. Shellin Moerdijkissa sijaitsevan eteenikrakkaamon kapasiteetti kasvoi [600-700]* kt:sta [800-900]* kt:iin vuonna 2000. Krakkaamon kapasiteetin laajennus, joka ei näy vuoden 2000 markkinaosuudessa, lujittaa tulevaisuudessa Shellin markkina-asemaa ja kasvattaa sen markkinaosuutta paljon nykyistä suuremmaksi.

(39) Muut toiseen ryhmään kuuluvat eteenin toimittajat ovat BASF, jonka markkinaosuus tukkumarkkinoilla on [10-20]* prosenttia, Atofina, jolla on huomattavasti pienempi noin [5-15]* prosentin markkinaosuus, sekä Exxon, jonka markkinaosuus on [5-15]* prosenttia. Exxonin osuus perustuu paljolti sen Yhdistyneessä kuningaskunnassa sijaitsevista eteenin tuotantolaitoksista ARG-alueelle tulevaan tuontiin. Loput markkinaosuudet muodostuvat eräiden muiden toimijoiden tuonnista.

(40) BP kuuluu eteenin nettotaseensa perusteella kolmanteen toimittajaryhmään, sillä se käyttää koko eteenin nettotuotantonsa omaan tarpeeseen (ks. 23 kappale), vaikka mukaan laskettaisiin vielä BP:n tuonti, jonka määrä oli varsin huomattava vuonna 2000. Tämä pitää paikkansa myös sen jälkeen, kun BP hankki yksinomaisen määräysvallan Erdölchemiessä huhtikuussa 2001. Erdölchemie toimittaa kuitenkin edelleen eteeniä asiakkailleen pitkäaikaissopimusten perusteella. Vaikka komission markkinatutkimuksesta voidaankin havaita Erdölchemien eteenin myynnin kääntyneen laskuun (sen odotetaan vähenevän [...]* kt:sta vuonna 2000 noin [...]* kt:iin vuonna 2001) sen jälkeen, kun BP hankki siinä yksinomaisen määräysvallan, Erdölchemien myynti antaa silti BP:lle markkinakokemusta ja -tietoja myös myyjän näkökulmasta.

(41) Muut kolmanteen ryhmään kuuluvat toimijat ovat DOW, DSM ja Basell, koska ne tuottavat eteeniä (nettotaseen mukaisesti) vain omaan tarpeeseen ja hankkivat lisävolyymeja markkinoilta.

(42) Näiden itsekin eteeniä valmistavien eteenin kuluttajien lisäksi markkinoilla on vapaita integroitumattomia kuluttajia, kuten Sasol, Celanese, Solvay/Solvin, LVM, Ineos ja Borealis, jotka ovat täysin riippuvaisia kolmansien tuottajien toimituksista täyttääkseen eteenitarpeensa ARG+-alueella.

1.2 Ainoina integroitumattomina toimittajina DEA ja Veba ovat eteenimarkkinoiden tärkeimpiä hintajohtajia, joten niillä on ratkaiseva vaikutus markkinoiden toimintaan

(43) Suurin osa eteenihankinnoista perustuu toimittajien ja kuluttajien välisiin pitkäaikaissopimuksiin. Sopimustyypit jaetaan yleensä kolmeen ryhmään hinnoittelujärjestelmän mukaan.

(44) Ensinnäkin suurtoimittajien pitkäaikaissopimuksissa viitataan yleensä perussopimushintaan, jota tarkistetaan myöhemmin erillisillä alennuksilla. Erilliset alennukset vahvistetaan koko sopimuskaudeksi, mutta perussopimushinnasta sopimuspuolet neuvottelevat uudestaan joka neljännesvuosi. Suureen osaan näistä sopimuksista sisältyy varalauseke, jonka mukaan viitehinnaksi hyväksytään ICIS-LOR-toimialaraportissa julkaistu sopimushinta, elleivät sopimuspuolet pääse neuvotteluissa yksimielisyyteen.

(45) Toinen ryhmä ovat pienistä toimitusmääristä tehdyt sopimukset, joissa ei sovita neljännesvuosittaisista hintaneuvotteluista, vaan viitataan julkaistuun viitesopimushintaan, jota tarkistetaan niin ikään koko sopimuskaudeksi vahvistetulla erillisellä alennuksella. Tosiasiallinen maksuhinta seuraa automaattisesti julkaistun viitehinnan vaihteluja. Tämäntyyppisten sopimusten perusteella maksettu hinta noudattaa siis ensimmäisen sopimustyypin hintaa. Julkaistu viitehinta saadaan siten, että tärkeimmät markkinatoimijat (joiden sopimus on tyyppiä 1), jotka neuvottelevat vähintään noin 200 kt:n toimitusmääristä, ilmoittavat neljännesvuosittaisissa neuvotteluissa vahvistetut sopimushinnat (ilman alennuksia) ICIS-LOR:n tai CMAI:n kaltaisille julkaisuorganisaatioille. Muut toimijat, jotka käyvät niin ikään hintaneuvotteluja, joko noudattavat tätä hintaa tai poikkeavat siitä, minkä jälkeen nämäkin tiedot ilmoitetaan ja julkaistaan. Kun tietty määrä sopimuksia on tehty samalla hinnalla, se katsotaan kyseiselle vuosineljännekselle hyväksytyksi viitehinnaksi, jonka ICIS julkaisee yleisenä sopimushintana (North Western European Contract Price eli NWECP). Ellei tätä sopimushintaa hyväksytä laajalti, vuosineljänneksen viitehinnaksi ilmoitetaan painotettu keskiarvo. Tämän jälkeen tarkistetaan vastaavasti kaikkia muitakin kyseiseen hintaan perustuvia sopimuksia ilman eri neuvotteluja.

(46) Tämän hinnoittelujärjestelmän perusteella huomattaviin tuotemääriin kohdistuva hintavaikutus ei rajoitu pelkästään yksittäiseen sopimukseen, vaan ulottuu paljon laajemmalle eteenimarkkinoiden yleiseen hintatasoon. Veba ja DEA ovat tukkumarkkinoiden tärkeimmät myyjät, joten niillä on jo toimitusmääriensäkin takia tärkeä asema edellä kuvaillussa hinnoittelujärjestelmässä. Tätä asemaa korostaa erityisesti se seikka, että Veba ja DEA ovat ainoat toimittajat, jotka eivät ole integroituneet eteenin tuotantoketjun loppupään tuotteiden tuotannossa. Sen vuoksi niiden asettamien hintojen ei katsota sisältävän mitään yksipuolisia intressejä tuotantoketjun loppupään markkinoilla eikä myöskään omatarvekäyttöä koskevia näkökohtia, ja hinnat määräytyvät pelkästään eteenimarkkinoiden objektiivisten tekijöiden, kuten raaka-aineen hinnan, tarjonnan ja kysynnän tasapainon, katekehityksen jne. perusteella. Vaikka aikaisemmin on mainittu tässä yhteydessä muidenkin toimittajien sopimuksia, kaikki komission kyselyihin vastanneet markkinatoimijat myönsivät, että Veba ja DEA ovat asemansa vuoksi ARG-alueen eteenimarkkinoiden hintajohtajia ja varmistavat sellaisen tarjontaan/kysyntään perustuvan hintaratkaisun, joka hyväksytään laajalti markkinoilla.

(47) Osapuolet kuitenkin huomauttavat, että DEA:n (ja Veban) asemaa hinnoittelujärjestelmässä ja niiden vaikutusta markkinoiden toimintaan on vahvasti liioiteltu seuraavista syistä: DEA:lla on toimitussopimus vain yhden asiakkaan kanssa. Se oli toki osittain integroitunut eteenin tuotantoketjun loppupäässä huhtikuuhun 2001 asti - kuten Vebakin oli vuoteen 1998 asti - mutta tämä ei vaikuttanut näiden kahden yrityksen asemaan riippumattomina hintajohtajina. Useat muutkin toimittajat ovat aikaisemmin osallistuneet ICIS-hinnan sovitteluun, ja jopa ARG-verkon ulkopuoliset toimijat voivat vaikuttaa ICIS-hintoihin. On olemassa myös muita järjestelmiä, joilla ICIS-viitehinta voitaisiin korvata. Lopuksi yhdistyneen Shell/DEA:n neuvotteluasema ja sen yllyke saada CPO:lle myytävän eteenin hinta mahdollisimman korkeaksi olisivat aivan samat kuin yksin toimivalla DEA:lla.

(48) Komissio on eri mieltä näistä väitteistä. DEA:n ainoan asiakkaan, CPO:n, tilannetta tarkastellaan jäljempänä 138 kappaleessa. DEA:n ja Veban integraatioaste tuotantoketjun loppupäässä oli aikaisemmin heikko, joten tämä ei muuttanut niiden asemaa riippumattomina toimittajina. DEA:n tärkeimmät eteenijohdannaisten tuotantolaitokset sijaitsivat ARG+-alueen ulkopuolella, eikä DEA edes suorittanut toimituksia niille johdannaisten tuotantolaitoksille, jotka se omisti ARG+-alueella. Näin ollen sen ARG+-alueella sijaitsevan eteenin tuotantolaitoksen koko tuotanto oli suunnattu tukkumarkkinoille jopa silloin, kun se harjoitti itsekin jonkin verran tuotantoketjun loppupään liiketoimintaa. Lisäksi DEA:n aiempi eteenin omatarvetuotannon osuus oli vain [pieni osuus]* kokonaistuotannosta, ja loput [...]* prosenttia toimitettiin tukkumarkkinoille, joille DEA:n toiminta pääasiassa keskittyi. Veban aiempi omatarvetuotannon osuus oli arviolta 25-50 prosenttia sen tuotannosta. Näin ollen suurin osa tuotantovolyymista oli tarkoitettu avoimille markkinoille. Lisäksi Veba luopui kaikista tuotantoketjun loppupään toiminnoistaan vuonna 1998, joten se toimii jo nyt huomattavan osan ajasta täysin itsenäisesti ja täysipainoisesti tukkumyyjänä markkinoilla.

(49) Muiden tuottajien vaikutuksesta hinnoittelujärjestelmään markkinatoimijat totesivat, että viiden viime vuoden aikana neljännesvuosittainen ICIS-viitehinta on alle kymmenessä tapauksessa perustunut joihinkin muihin kuin niihin sopimuksiin, joissa DEA ja Veba ovat (lähinnä CPO:n kautta) olleet mukana. Vaikuttaa lisäksi siltä, että ARG+-alueen ulkopuoliset toimittajat eivät ole kertaakaan asettaneet perustaa ICIS-viitehinnalle. Tämä johtuu siitä, että ARG+-alue on ainoa sellainen yritysryväs, jossa toimii riittävä määrä eteenin tuottajia ja käyttäjiä markkinoiden vuorovaikutuksen mahdollistamiseksi, kun taas useimmilla muilla Länsi-Euroopan tuotantoalueilla on pääasiassa yksi toimittaja ja vähän putkiverkkoon kuuluvia asiakkaita, joilla ei ole mitään mahdollisuutta valita sopimuskumppaneitaan. Vaikka on olemassa muitakin hinnoittelujärjestelmiä, kuten raaka-aineen hintaan tai katetuottolaskelmiin perustuva hinnoittelu, mikään niistä ei heijasta eteenimarkkinoiden olosuhteita yhtä tarkasti kuin ICIS-järjestelmä, minkä vuoksi on vähemmän todennäköistä, että markkinatoimijat käyttävät niitä.

(50) Lopuksi, kuten jäljempänä (84-104 kappale) esitetään yksityiskohtaisesti, sen jälkeen kun DEA on sulautunut vertikaalisesti täysin integroituneeseen toimittajaan Shelliin, Shellin tuotantoketjun loppupään toiminnat muuttavat merkittävästi ja vinouttavat DEA:n kannustimia, jotka olivat aiemmin keskittyneet ainoastaan eteenin tukkumarkkinoille, mikä puolestaan muuttaa DEA:n neuvottelukäyttäytymistä.

(51) Kolmas sopimustyyppi ovat laskentakaavan mukaiset sopimukset, joissa yleensä otetaan huomioon toimittajalle aiheutuvat kustannukset, raaka-aineiden hinnat, krakkaamojen suurtuotannon edut sekä johdannaisten katteet tuotantoketjun loppupäässä. Säännöllisiä hintaneuvotteluja ei ole, koska hinnat muodostetaan tietyn laskentakaavan mukaan käsiteltyjen objektiivisten tietojen perusteella. Tämäntyyppisiä sopimuksia käytetään yleensä tilanteissa, joissa yhteen konserniin aiemmin kuuluneet integroituneet tuotantolaitokset on hajotettu ja eteenin tuotantoketjun loppupäähän sijoittuva johdannaisten tuotantoyksikkö on myyty kolmannelle. Tämäntyyppisten sopimusten osuus tukkumarkkinoilla toimitetuista määristä näyttäisi olevan [pieni]*.

2 Yhteinen määräävä asema

(52) Komissio katsoo, että ilmoitetun keskittymän seurauksena ja BP:n ja E.ON:n välisen liiketoimen toteutuessa nämä kaksi uutta yritystä pääsevät määräävään asemaan ARG+-alueen eteenimarkkinoilla. Aikaisemmissa tapauksissa komissio on käyttänyt seuraavia perusteita sen selvittämiseksi, onko keskittymällä yhteinen määräävä asema(13): i) tarjonnan keskittyminen, ii) tuotteen homogeenisuus, iii) markkinaosuuksien, kustannusten ja etujen symmetrisyys, iv) avoin hinnoittelu, v) mahdollisuudet vastatoimenpiteisiin, vi) markkinoille pääsyn vaikeus ja potentiaalisen kilpailun puuttuminen ja vii) joustamaton kysyntä ilman tasapainottavaa kysyntävoimaa. On kuitenkin huomattava, ettei tämä luettelo ole sitova (yhteisen määräävän aseman toteamiseksi ei siis vaadita kaikkia näitä tekijöitä) eikä tyhjentävä, vaan sen tarkoituksena on ainoastaan tarjota joitakin hyödyllisiä indikaattoreita. Näiden tekijöiden perusteella nyt käsiteltävänä olevaa asiaa on arvioitava seuraavasti:

2.1 Ehdotettujen sulautumisten jälkeen Shellin ja BP:n yhteinen markkinaosuus on noin [55-65]* prosenttia eikä niillä ole yhtä vahvoja kilpailijoita

(53) Näiden kahden liiketoimen ilmeisin ja tärkein kilpailuvaikutus eteenin tukkumarkkinoilla on, että DEA ja Veba eivät enää toimi itsenäisinä kilpailijoina ja integroitumattomina toimittajina tukkumarkkinoilla. Liiketoimien seurauksena markkinarakenne muuttuu, kun tukkumarkkinoiden tärkeimmät myyjät menettävät itsenäisyytensä, ja tilannetta vaikeuttaa etenkin se, että sulautuman tuloksena syntyneet yritykset eivät voi toimia DEA:n ja Veban nykyisessä asemassa eteenimarkkinoiden riippumattomina hintajohtajina ARG+-alueella eikä ARG+-alueelle jää enää ainuttakaan sellaista riippumatonta eteenin tuottajaa, jolla ei olisi intressejä tuotantoketjun loppupäässä.

(54) Ehdotettujen sulautumien jälkeen eteenin myyjien markkinaosuudet ARG+-alueella olisivat seuraavat:

Taulukko 2

Markkinaosuudet sulautuman jälkeen

>TAULUKON PAIKKA>

(55) Shellin ja BP:n yhteenlaskettu markkinaosuus olisi siis [55-65]* prosenttia (Shell/DEA [25-35]* prosenttia ja BP/Veba [25-35]* prosenttia). Jos tarkastellaan sulautuman jälkeistä skenaariota, tilanne ei merkittävästi muutu, vaikka BP:n nettokysyntää tasattaisiin Veban ylijäämällä nettolaskelman tuloksena. Tällaisen skenaarion mukaan näiden kahden yhtiön yhdistetty markkinaosuus olisi (myös siinä tapauksessa, että tukkumarkkinoiden volyymista vähennettäisiin BP:n nettovaje) [55-65]* prosenttia (Shell/DEA [25-35]* prosenttia ja BP/Veba [25-35]* prosenttia). Kun nettolaskelma tehdään suoraan lyhyen aikavälin toimitusmääristä, saadaan tulokseksi hyvin varovainen arvio BP/Veban markkina-asemasta, sillä Veban myynti markkinoilla ei suinkaan supistu välittömästi sulautuman tapahduttua, kuten kävi Erdölchemien nykyiselle myynnille.

(56) Kahdesta liiketoimesta seuraava markkinaosuuksien kasvu johtaa niin ikään Shell/DEA:n ja BP/Veban markkinavoiman lisääntymiseen. Koska DEA:n ja Veban koko eteenituotanto on nykyisin tarkoitettu myytäväksi tukkumarkkinoilla, markkinaosuudet vastaavat yhdistyneiden Shell/DEA:n ja BP/E.ON:n markkinavoimaa tukkumarkkinoilla. Markkinavoima voi kasvaa jopa pelkkiä hankittuja markkinaosuuksia suuremmaksi, koska DEA ja Veba ovat olleet erityisen tärkeitä markkinoille riippumattomina hintajohtajina ja sellaisina eteenin tuottajina, joilla ei ole intressejä tuotantoketjun loppupäässä. Liiketoimet eivät siis aiheuta pelkästään muodollisia muutoksia markkinaosuuksia koskeviin lukuihin, vaan ne vaikuttavat merkittävästi koko markkinarakenteeseen.

(57) Kahden uuden yrityksen eteenintuotantokapasiteetit jakautuisivat ARG+-alueella siten, että Shell/DEA:n osuus olisi noin [10-20]* prosenttia (kapasiteetti [1300-1500]* ktpa) ja BP/Veban noin [15-25]* prosenttia (kapasiteetti [1800-2000]* ktpa). Muiden tuottajien osuudet jakautuvat seuraavasti: BASF [10-20]* prosenttia, Atofina [5-15]* prosenttia ja Exxon [2-7]* prosenttia. Kaksi uutta yritystä olisivat siis ARG+-alueen suurimmat eteenin tuottajat.

(58) Kahden uuden yrityksen lisäksi ARG+-alueelle jäisi vain kolme eteenin nettomyyjää: BASF, Atofina ja Exxon. Komission markkinatutkimuksen mukaan DOW ei myy eteeniä ARG+-alueella, kuten jo edellä todettiin. Yhdistyneiden yritysten tapaan nämä kolme eteenin toimittajaa ovat integroituneet vertikaalisesti tuotantoketjun loppupäässä - tosin eivät välttämättä samojen tuotteiden tuotannossa - ja niillä on samanlaisia kannustimia liittyen eteenitoimituksiin sellaisille asiakkaille, joiden kanssa kaikki nämä yritykset kilpailevat eteenijohdannaisten markkinoista tuotantoketjun loppupäässä.

(59) Toiseksi suurin kilpailija on BASF, jonka markkinaosuus on huomattavasti pienempi ([10-20]* prosenttia vuonna 2000). BASFin ja Shellin välillä on erittäin vahva rakenteellinen yhteys Basell-yhteisyrityksen kautta, johon BASF ja Shell ovat siirtäneet kaikki polypropeeni- ja polyeteenimarkkinoita koskevat intressinsä. Basellin yhteisomistus antaa BASFille syyn olla tukematta tuotantoketjun loppupään polyeteenimarkkinoilla toimivia kilpailijoitaan edullisen hintaisilla eteenitoimituksilla (kuten jäljempänä Shelliä käsittelevässä 84-104 kappaleessa todetaan) ja vähentää samalla sen yllykkeitä kilpailla ankarasti Shellin ja BP:n kanssa hinnanalennuksilla ARG+-alueen eteenimarkkinoilla. Lisäksi BASF toimii myös muilla tuotantoketjun loppupään markkinoilla, kuten eteenioksidin ja monoeteeniglykolin markkinoilla. Sen vuoksi sillä on samat syyt olla kilpailematta kyseisten kahden uuden yrityksen kanssa tuotantoketjun alkupään eteenimarkkinoilla, kuten nähdään jäljempänä tarkasteltaessa Shelliä ja BP:tä (84 kappale ja sitä seuraavat kappaleet). On siis todennäköistä, että BASF seuraa mieluummin kahta uutta markkinajohtajaa kuin jää yksinäisen suden asemaan.

(60) Lisäksi sulautuneet yritykset harjoittaisivat liiketoimintaa myös tuotantoketjun alkupäässä, kun taas BASF ei ole tuotantoketjun alkupäässä integroitunut vertikaalisesti jalostamoihin eikä se voi helposti hankkia teollisuusbensiiniä krakkaamoilleen omista lähteistä. Osapuolet väittivät, ettei tästä aiheudu ratkaisevaa kilpailuhaittaa, koska teollisuusbensiiniä on markkinoilla helposti saatavilla. Vaikka tämä voi pitää paikkansa BASFin Antwerpenissa sijaitsevien krakkaamojen hankinnoissa, vaikuttaa siltä, että Ludwigshafenin krakkaamoissa on eri tilanne. Kustannushaitta ei liity pelkästään teollisuusbensiinin välttämättömään merikuljetukseen näihin krakkaamoihin, vaan BASF on myös riippuvainen tietystä määrästä teollisuusbensiinitoimituksia, jotka kuljetetaan RMR (Rhein - Main Rohrleitungstransport) -monikäyttöputkea pitkin ARA (Amsterdam - Rotterdam - Antwerpen) -alueelta Frankfurtin/Ludwigshafenin alueelle Saksaan. [...]*. RMR-putkikuljetuksissa BASF on riippuvainen putkiyhtiön osakkaista, eli BP:stä, Vebasta ja etenkin Shellistä. Nämä tekijät heikentävät suuresti BASFin mahdollisuuksia ja kannustimia painostaa kahta sulautunutta yritystä ARG+-alueen eteenimarkkinoilla.

(61) Sulautuman jälkeen Atofinan markkinaosuus tukkumarkkinoilla on [5-15]* prosenttia. Näin pienen tukkumarkkinaosuuden ja Atofinan [...]* puuttumisen vuoksi Atofinalla ei ole riittävästi markkinavoimaa kasvattaakseen kilpailupainetta kahta sulautunutta yritystä vastaan, ja sen suuret intressit tuotantoketjun loppupäässä vähentävät sen kiinnostusta kilpailla ankarasti BP:n ja Shellin kanssa.

(62) Exxonin eteenintuotantokapasiteetti rajoittuu ARG+-alueella sen 35 prosentin vähemmistöosuuteen Antwerpenissa sijaitsevassa FAO-yhteisyrityksessä. Exxonin myynti kolmansille on paljolti riippuvaista tuonnista, ja sen [5-15]* prosentin markkinaosuus on paljon pienempi kuin sulautuneiden yritysten. [Suuri osa]* FAO-yhteisyrityksen tuotantokapasiteetista käytettiin vuonna 2000, ja komission markkinatutkimuksessa tehtyjen havaintojen perusteella Exxon [...]*. Lisäksi sen kannustimia toimittaa eteenijohdannaisten valmistajille edullisen hintaista eteeniä heikentää se, että se harjoittaa itsekin laajaa eteenijohdannaisten tuotantoa. On siis todennäköistä, että myös Exxon seuraa kahden markkinajohtajan strategiaa, eikä sillä ole kykyä eikä edes kannustimia tarjota riittävää kilpailuvastusta kahden liiketoimen osapuolille.

2.2 Kahdella uudella markkinajohtajalla on etuoikeusasema olennaisessa infrastruktuurissa

2.2.1 BP/Veballa on etuoikeus ARG-verkon käyttöön ja vahva vaikutusvalta ARG-yhtiön yhtiörakenteessa

(63) ARG-verkon merkitystä ainoana kannattavana eteenin kuljetusvälineenä käsiteltiin jo edellä (16 ja 17 kappalle). ARG-alueella eteeniä ei kuljeteta millään muulla välineellä. Näin ollen tuotteen saatavuus ja kilpailu niiden eri toimittajien välillä, jotka suorittavat asiakkailleen toimituksia näitä putkia pitkin, riippuu pitkälti siitä, saavatko ne käyttää putkia kilpailukykyisin ehdoin. Eteenin toimittajat sijoittuvat pääasiassa putkijärjestelmän länsi- ja itäpäähän. Ellei näillä toimittajilla ole taloudellisia mahdollisuuksia kuljettaa tuotetta ARG-verkossa, niiden kyky ja kannustimet kilpailla sopimuksista koko ARG-alueella heikkenevät, mikä puolestaan rajoittaa asiakkaiden valinnanmahdollisuuksia ja kykyä saavuttaa kilpailukykyiset eteenihinnat. Tämä pätee myös tuonnin kilpailukykyyn. Kaikki tuontiterminaalit, joihin eteeniä tuodaan syvämerialuksista, sijaitsevat Pohjanmeren rannikolla. Tästä seuraa, että tuontituotteet eivät ole helposti asiakkaiden saatavilla etenkään ARG-alueen itäosissa eikä tuontia voida käyttää pakotteena ARG-alueen toimittajia vastaan, elleivät ARG-alueen kuljetusputket ole asiakkaiden käytettävissä huokeaan hintaan.

(64) Sulautumisen jälkeen BP/Veba Oelin asemaa ARG-alueen eteenimarkkinoilla tukee sen kasvanut osakeosuus Aethylen-Rohrleitungs-Gesellschaft mbh & Co. KG:ssä (jäljempänä "ARG-yhtiö"), joka omistaa ARG-verkon ydinputket. ARG-yhtiön osakepääoma jakautuu nykyisin seuraavasti:

Talukko 3

ARG:n omistussuhteet

>TAULUKON PAIKKA>

(65) BP/Veballa on ARG-yhtiön osakkaana [...]*.

(66) Yhdistetyn osakeosuutensa avulla BP/Veba pystyy lisäksi vaikuttamaan merkittävästi ARG-yhtiön toimintalinjoihin ja etenkin [...]*. Yhtiöjärjestyksen mukaan kaikkiin keskeisiin ratkaisuihin [...]* vaaditaan yksimielinen päätös. Kaikkiin [strategisiin päätöksiin]* vaaditaan [erityinen enemmistö]*.

(67) Sulautuman jälkeen BP/Veballa on yksinään 50 prosentin osakeosuus, jolla se voi estää kaikki [erityisen enemmistön]* vaativat päätökset. Tämän vuoksi se voi rajoittaa etenkin [...]*. BP/Veba kykenee siis käyttämään huomattavaa vaikutusvaltaa [strategisten päätösten]* suhteen.

(68) Lisäksi on todettava, että heinäkuuhun 2001 asti yhtiössä oli kolme toimitusjohtajaa, joista yhtiön osakkaat DSM, Veba ja Erdölchemie (BP) nimittivät kukin yhden. Tilanne muuttuu virallisesti vuoden loppuun mennessä niin, että yhtiöön palkataan sen ulkopuolelta vain yksi toimitusjohtaja, jota yksittäiset osakkaat eivät nimitä suoraan. Kukin alakomitea on jo tehnyt ratkaisunsa asiasta, ja osakkaiden odotetaan sopivan uudesta toimintamallista tämän vuoden loppuun mennessä. Muutoksen täytäntöönpanon valmistelu aloitettiin heinäkuussa 2001, josta alkaen ARG-yhtiössä on ollut vain yksi virkaa toimittava toimitusjohtaja. [...]*. BP/Veba voi äänellään [vaikuttaa toimitusjohtajan nimitykseen]*.

(69) Ei voida väittää, että BP:llä olisi ollut jo ennen BP:n ja Veban sulautumista määrävähemmistö, jolla se olisi pystynyt estämään [erityisen enemmistön]* vaativat päätökset, ja että liiketoimi ei täten aiheuttaisi merkittävää muutosta ARG-yhtiössä. On pantava merkille, että sulautuma muuttaa täysin BP:n intressit putkiston sekä niiden oikeuksien käyttöön, joita osakkuus putkiyhtiössä sille tuo. BP toimii nykyisin eteenin netto-ostajana ARG+-alueella, ja sillä on intressi antaa kolmansien tuottajien käyttää ARG-verkon putkia taatakseen, että eteenitoimituksia on helposti saatavilla. Se tarjosi E.ON-yritysryhmälle (jonka määräysvallassa olivat suurimman netto-ostajan Veban sekä Degussan osakkeet) vastuksen kaikissa E.ON:n ARG-yhtiössä edistämissä strategioissa. Toisaalta BP:kin joutui kilpailemaan yhtä vahvaa E.ON-yritysryhmää vastaan, mikä sen oli otettava huomioon omissa ARG-yhtiötä koskevissa strategioissaan. Sulautuman jälkeen yhdistyneestä BP/Vebasta tulee ARG+-verkon suurin eteenin myyjä. Sen jälkeen se ei enää ole kiinnostunut tukemaan ja puolustamaan ARG-putkiyhtiössä eteenin ostajien intressejä, eli putkien antamista vapaasti toimittajien ja kuluttajien käyttöön huokealla hinnalla. BP/Veba voi käyttää yhtiöosuutensa tuomaa äänivaltaa etenkin estääkseen [...]*. Lisäksi BP/Veba on ainoa osakas, joka voi äänellään estää päätöksiä, eikä sen vastapainona ole ainuttakaan yhtä vahvaa osakasta. Tämä antaa uudelle yritykselle erityisen vahvan aseman.

(70) Voidaan siis päätellä, että BP/Veballa on [...]* ja huomattava vaikutusvalta ARG-verkkoon, joka on nykyisten eteenimarkkinoiden olennainen infrastruktuuri.

(71) BP/Veban asemaa infrastruktuurissa lujittaa vielä omistusoikeus tai vaikutusvalta sivuputkiin. Veba omistaa putken, jolla tietyt [Reinin/Ruhrin alueella]* sijaitsevat eteenin kuluttajat on yhdistetty Veban Gelsenkirchenissä sijaitsevan krakkaamon kautta ARG-verkkoon(14). Toimitukset näille kuluttajille, joiden osuus tukkumarkkinoiden kokonaismyynnistä on huomattava, riippuvat kokonaan tämän putkiston käyttöoikeudesta. Koska kaikki putkistoon yhdistetyt kuluttajat eivät ole vertikaalisesti integroituneita, ne ovat täysin riippuvaisia kolmansien toimituksista avoimilla markkinoilla. Toimitukset Veban kilpailijoilta edellyttäisivät aina Veban suostumusta putken käyttöön. Tämä antaa Veballe huomattavat mahdollisuudet säädellä näiden kuluttajien toimittajavalintoja ja muiden toimittajien aiheuttamaa kilpailupainetta.

2.2.2 Shell/DEA:lla on etuoikeus tuonti-infrastruktuurin käyttöön ja määräysvalta tärkeisiin putkiyhteyksiin

(72) Markkinatoimijat myönsivät, että täysin uuden toimittajan tulo ARG-alueen eteenimarkkinoille uudessa krakkaamossa on poissuljettu lyhyellä ja keskipitkällä aikavälillä, koska investointikustannukset ovat erittäin suuret. Lisäkapasiteettia voidaan odottaa ainoastaan nykyisiä tuotantolaitoksia vaivaavien tuotantokapeikkojen avaamisesta, mikä ei tuo markkinoille uutta riippumatonta kilpailijaa. Sen vuoksi tuonti on ainoa sellainen riippumaton eteenitoimitusten lisälähde, joka voisi horjuttaa nykyisten toimittajien asemaa markkinoilla. Eteeniä voidaan tuoda ARG-verkkoon ainoastaan nykyisten tuontiterminaalien kautta. Niitä voidaankin pitää pullonkauloina, joiden hallintaoikeus antaa huomattavan vaikutusvallan kilpailussa ARG+-alueen eteenimarkkinoista.

(73) Shell omistaa nykyisin yhden niistä viidestä eteenin tuontiterminaalista, joista on yhteys ARG-verkkoon(15), mikä tukee merkittävästi Shell/DEA:n vahvaa asemaa markkinoilla. Ensinnäkin Shell/DEA voi terminaalin kautta tuoda ARG-alueelle lisävolyymeja ja reagoida näin joustavasti krakkaamoseisokeista tai kysynnän vaihteluista johtuvaan tarjonnan ja kysynnän epätasapainoon. Shell/DEA voi seurata likeltä markkinoiden kehitystä, mutta pitää silti krakkaamoidensa käyttöasteen jatkuvasti korkeana, mikä on olennaisen tärkeää eteenituotannon kannattavuuden kannalta. Tämän joustavuuden ansiosta Shell/DEA voi tuoda lisävolyymeja markkinoille myös sellaisina aikoina, jolloin ARG-verkon tuotantolaitosten kapasiteetti on kokonaan käytössä.

(74) Terminaalin omistajana Shell/DEA määrää myös kolmansien eteenin kuluttajien pääsystä terminaaliin ja vaikuttaa sitä kautta niiden mahdollisuuksiin hankkia eteeniä kilpailukykyisistä lähteistä ARG-alueen ulkopuolelta. Kolmansien toimituksia varten tarjoamallaan kapasiteetilla ja sitä vastaavilla terminaalin käyttömaksuilla ja -ehdoilla Shell/DEA voi vaikuttaa laajalti kolmansien saatavilla oleviin tuontimääriin sekä niihin ehtoihin, joilla tällaista tuontia voidaan harjoittaa. Siten se voi ainakin tehdä tuonnista kannattamatonta asettamalla suuria terminaalin käyttömaksuja ja kapasiteettirajoituksia.

(75) Osapuolten mukaan terminaalin omistus ei tuo Shell/DEA:lle etuoikeusasemaa. Shellin terminaali on vain yksi viidestä ARG-verkkoon yhdistetystä terminaalista, joten tuontikapasiteettia tarvitsevilla kolmansilla on paljon valinnanvaraa. Shellin terminaalissa on nykyisin riittävästi vapaata kapasiteettia, jota Shell ei käytä omiin tarpeisiinsa ja joka on kolmansien saatavilla kilpailukykyisin ehdoin.

(76) Vaikka alueella on myös muita tuontiterminaaleja, on kuitenkin huomattava, että ne kaikki ovat eteenin tuottajien omistuksessa; toisin sanoen alueella ei ole ainuttakaan sellaista itsenäistä terminaalia ja varastointipalvelujen tarjoajaa, jolla ei olisi omia intressejä eteenin tuotannossa ja jakelussa. Näin ollen kaikilla terminaalinomistajilla on samat omiin eteenitoimintoihinsa liittyvät intressit, joita tuontikapasiteetin tarjoamisesta kolmansille kilpailijoille saatavat edut eivät ylitä. Vaikuttaa siltä, että erityisesti Exxon käyttää omaa terminaaliaan täysimittaisesti, koska se on suurin eteenivolyymien maahantuoja, joten kolmansien on tyydyttävä käyttämään neljää muuta terminaalia. Lisäksi on todettava, että vaikka Shell nykyisin antaakin kolmansien käyttää terminaaliaan, kyseiset eteenimäärät ovat hyvin pieniä. Kolmansien tuonti Moerdijkin terminaalin kautta oli vain [10-80]* kt vuonna 2000 (huippuvuosi ARG-verkon krakkaamoseisokkien vuoksi) ja [5-75]* kt vuonna 1999. Shellin samana ajanjaksona tuomat määrät olivat [monta]* kertaa suuremmat. Kolmansien saatavilla olevan kapasiteetin vähäisyys johtuu myös siitä, että terminaalin omistaja varaa itselleen suuren liikkumavapauden terminaalikapasiteetin käytössä omiin tarpeisiinsa, jotta se voisi hyödyntää täysimittaisesti edellä kuvailtua (18 kappale) toimintajoustavuutta. Esimerkiksi vuonna 2000 Shell lisäsi omaa tuontiaan Moerdijkin kautta [huomattavasti]*, kun sen hankintatarpeet ulkopuolelta kasvoivat Moerdijkissa sijaitsevan krakkaamon ollessa suljettuna laajennustöiden takia. Tästä voidaan päätellä, että tuontiterminaalin omistaminen on ARG-alueella sijaitsevalle eteenin tuottajalle tärkeä etu, joka lisää huomattavasti sen kilpailukykyä ARG-alueella.

(77) Lisäksi Shell omistaa ARG-verkon ydinputkien, Shellin krakkaamon, Moerdijkin meriterminaalin ja lähellä Rotterdamia sijaitsevien tuotantolaitosten välisen putkiyhteyden. Rotterdamin satamaviranomainen aikoo avata putkiyhteyden Rotterdamista ARG-verkon ytimeen [...]*, mikä edistää Shell/DEA:n markkinatuntemusta ja sen vaikutusta eteenimarkkinoihin. Toisaalta Shell varmistaa tällä putkella yhteytensä Antwerpenin alueen lukuisiin eteenin kuluttajiin tarvitsematta käyttää ARG-verkon ydinputkia.

2.3 Eteeni on homogeeninen tuote, jonka tuotannossa ei ole tehty merkittäviä innovaatioita ja jonka markkinat ovat kypsät

(78) ARG-verkkoa pitkin kuljetettua eteeniä sitovat yhteiset tekniset eritelmät, minkä vuoksi toimittajien välillä ei ole laatueroja. Tuotteen tutkimuksessa ja kehittämisessä ei ole tapahtunut merkittävää edistystä 20 viime vuoden aikana.

(79) Osapuolet väittävät, että vaikka eteenimarkkinat ja itse tuote ovatkin homogeenisia, eri sopimukset eivät sitä ole. Osapuolten mukaan sopimusten toimitusmäärissä, kestossa ja hinnoittelujärjestelmissä on merkittäviä eroja, mikä estää kaiken yhteensovitetun käyttäytymisen niiden osalta. Ensin on kuitenkin syytä panna merkille, että jakeluehdot ovat [...]* samanlaiset, koska putkisto on ainoa eteenin kuljetuskeino. Toiseksi poikkeavuudet toimitusmäärissä ja sopimuksen kestossa eivät vaikuta niin huomattavilta, että salainen yhteensovittaminen olisi poissuljettu. Sama koskee hinnoittelujärjestelmien eroja. Suurimmassa osassa eteenin toimitussopimuksista viitataan vuosineljänneksen sopimushintaan tai suoraan julkaistuun viitehintaan, josta voidaan myöntää alennus pienellä vaihteluvälillä. Hinnoittelujärjestelmien välillä voidaan havaita eroja, jotka perustuvat krakkaamoiden suurtuotannon etuihin, katetuottoon tai muihin kustannuspohjaisiin hinnoittelumenetelmiin. Näillä sopimuksilla on kuitenkin vain vähäinen merkitys ARG-tukkumarkkinoiden kokonaismyynnissä, kuten edellä osoitettiin. On myös todennäköistä, että tämäntyyppisten sopimusten päätyttyä tämä hinnoittelujärjestelmä, joka otettiin käyttöön hajotettaessa konserniin integroituja toimintoja, vaihdetaan jompaankumpaan muuhun sopimustyyppiin. Lisäksi on todettava, etteivät laskentakaavaan perustuvat sopimukset ole täysin erillään markkinahinnoittelusta, koska niissäkin sallitaan alennusten neuvottelu laskentakaavaan perustuvista hinnoista ja viitataan joissakin tapauksissa enimmäis- tai vähimmäishinnaksi asetettuihin julkaistuihin hintoihin (ks. myös 29 kappale).

(80) Eteenimarkkinoita voidaan pitää kypsinä markkinoina, joiden kasvuvauhti on yhteydessä bruttokansantuotteeseen ja peruskasvutrendi on arviolta 2,5 prosenttia.

2.4 Shellin ja BP:n markkinaosuudet, kapasiteetti ja kustannukset ovat hyvin samankaltaiset

(81) Sulautuneina BP/Veban ja Shell/DEA:n markkinaosuudet ovat hyvin samanlaiset eli noin [25-35]* prosenttia, kuten edellä esitettiin. Liiketoimien jälkeen niiden yhtiörakenteet yhtenäistyvät, koska ne kumpikin ovat vertikaalisesti integroituneita tuotantoketjun alkupäässä raaka-aineiden toimituksiin ja tuotantoketjun loppupäässä eteenijohdannaisten tuotantoon. Ne ovat myös eteenin tuottajia, joilla on ARG+-alueen suurimmat krakkaamokapasiteetit. Vaikka sulautuneiden yritysten krakkaamot eivät ole täysin samankokoisia, niiden kokonaiskapasiteetit ovat lähes samansuuruiset ([1300-1500]* kt ja [1800-2000]* kt) ja niiden kaksi kapasiteetiltaan suurinta tuotantolaitosta on yhdistetty ARG+-verkkoon. Nämä yhtiö- ja tuotantorakenteen yhtäläisyydet merkitsevät, että myös yritysten ARG+-alueelle sijoittuvien toimintojen kustannusrakenteet ovat samankaltaiset.

(82) Osapuolet väittävät, että sellaisen markkinaosuuslaskelman perusteella, johon ei ole otettu mukaan pitkäaikaisia laskentakaavaan perustuvia sopimuksia (kuten osapuolet ehdottivat), kahden uuden yrityksen markkinaosuudet ovat hyvin erisuuruiset ([...]* ja [...]* prosenttia). Komissio ei kuitenkaan käytä osapuolten ehdottamaa markkinaosuuslaskelmaa, joten myöskään markkinaosuuksien epäsymmetrisyyttä koskeva väite ei ole perusteltu.

(83) Osapuolet väittävät vielä, etteivät kustannukset ole symmetriset, koska krakkaamojen tuotantokustannukset vaihtelevat huomattavasti ja eri toimittajien ja asiakkaiden kuljetuskustannukset ovat erilaiset sijainnista riippuen. Vaikka kapasiteetiltaan erilaisten krakkaamojen tehokkuus ja sen tuloksena myös tuotantokustannukset voivat vaihdella, yleinen vaihteluväli on kapea. Alan konsulttien mukaan parhaiten ja huonoimmin kannattavan tuotantolaitoksen tuotantokustannusten ero voi olla enintään 25 prosenttia. [...]*. Lisäksi on otettava huomioon, että kooltaan Shell/DEA:n krakkaamot sijoittuvat mahdollisen vaihteluvälin ääripäihin (yksi yli [...]* kt:n krakkaamo ja kaksi suhteellisen pientä krakkaamoa, joiden kapasiteetti on [...]* kt), kun taas BP/Veballa on neljä samanlaista noin [...]* kt:n krakkaamoa. Koska tuotantokustannukset riippuvat paljolti krakkaamon kapasiteetista, voidaan olettaa, että kummankin yrityksen keskimääräiset kokonaistuotantokustannukset ovat yleisesti ottaen riittävän samanlaiset. Lisäksi on huomattava, että DEA:n, BP:n ja Veban pienet krakkaamot sijaitsevat kukin samalla tuotantopaikalla, mikä mahdollistaa yhteiset mittakaavaedut raaka-aineen toimituksissa ja logistiikassa. Lopuksi on todettava, että toimittajien ja asiakkaiden välisten kuljetuskustannusten vaihtelu on hyvin yleinen piirre useimmilla markkinoilla, joilla toimitetaan fyysisiä tuotteita. Kuljetuskustannusten osalta kumpikaan kahdesta uudesta yrityksestä ei näytä olevan oleellisesti eri asemassa kuin toinen. BP/Veban etuina olevia pieniä kustannuksia ja ARG-yhtiön omistusosuuden sille tuomaa etuoikeutta putkiston käyttöön tasapainottaa se, että sulautuman jälkeen Shell/DEA:lla on tuotantolaitoksia ARG-verkon molemmissa päissä, joten sillä on tietty mahdollisuus välttää pitkän matkan kuljetuksia ARG-verkon putkia pitkin.

2.5 Kumpikin konserni on samalla tavoin vertikaalisesti integroitunut, joten niillä on samat intressit tuotantoketjun alkupään eteenimarkkinoilla

(84) Eteeni on monien tuotantoketjun loppupään tuotteiden perusraaka-aine. BP ja Shell ovat nykyisin - toisin kuin DEA ja Veba - integroituneet vertikaalisesti tuotantoketjun loppupäässä eteenijohdannaisten tuotannossa, kuten muutkin eteenin toimittajat sulautuman jälkeen. Koska sekä Shell/DEA että BP/Veba ovat yhdistymisensä jälkeen vertikaalisesti integroituneita, niillä on samoja yllykkeitä eteenin myynnissä eteenijohdannaisten tuottajille ja etenkin sellaisille tuotantoketjun loppupään tuottajille, joilta puuttuu kokonaan tai osittain oma eteenin saantilähde. Tällainen myynti voi kannustaa liiketoimien osapuolia korottamaan eteenin hintaa kilpailijoidensa kilpailukyvyn heikentämiseksi eteenijohdannaisten tuotannossa. Kuten edellä selitettiin, useimmilla eteenin toimitussopimuksissa käytetyillä hinnoittelumenetelmillä on yhteys julkaistuihin viitehintoihin, joten tällainen hinnankorotus ei rajoittuisi pelkästään sulautuneiden yritysten suoriin sopimuskumppaneihin, vaan se voi johtaa markkinahintojen yleiseen nousuun. Lisäksi yksinomaan ARG+-aluetta varten julkaistua NWECP-viitehintaa sovelletaan eteenin myynnissä myös ARG+-alueen ulkopuolella, kuten edellä mainittiin. Eteenin hinnan korottaminen ARG+-alueella voi siis johtaa hintojen nousuun myös ARG+-alueen ulkopuolella.

(85) Kahden sulautuneen yrityksen kannustimien samankaltaisuus ei välttämättä tarkoita, että niiden on toimittava samojen tuotantoketjun loppupään tuotteiden markkinoilla. Kannustimeksi riittää jo se, että yritykset toimivat samoilla tuotantoketjun loppupään markkinoilla kuin ne eteenin kuluttajat ja johdannaisten tuottajat, joilla on yhteys ARG+-verkkoon, ja osittain samoilla markkinoilla kuin ne asiakkaat, jotka ostavat eteeniä suoraan kyseisten kahden liiketoimen osapuolilta. Tällaisia kannustimia voidaan osoittaa etenkin (eri muodoissa olevan) polyeteenin, etyleenioksidin / sen johdannaisten sekä etanolin kohdalla.

2.5.1 Polyeteeni

(86) Noin 55 prosenttia ARG+-alueella tuotetusta eteenistä käytetään erityyppisten polyeteenien tuotantoon (noin 9 prosenttia pientiheyspolyeteenin eli LDPE:n, 23 prosenttia lineaarisen polyeteenin eli LLDPE:n ja 23 prosenttia suurtiheyspolyeteenin eli HDPE:n tuotantoon). Länsi-Euroopassa noin 42 prosenttia LDPE:n, 34 prosenttia LLDPE:n ja 46 prosenttia HDPE:n tuotantokapasiteetista sijoittuu ARG+-alueelle. Eteenikustannukset nousevat 67 prosenttiin HDPE:n hinnasta.

(87) Aikaisemmissa komission päätöksissä(16) polyeteenimarkkinat on määritelty seuraavasti: 1) HDPE erikseen ja joko 2) C4 LLDPE, C6 LLDPE ja LDPE yhdessä tai 3) C4 LLDPE ja C6 LLDPE yhdessä sekä 4) LDPE erikseen. Vaikuttaa siltä, että liiketoimien osapuolten eteenitoimituksiin liittyvien yllykkeiden arvioimiseksi riittää, kun tehdään analyysi polyeteenin kolmesta pääryhmästä: LDPE:stä, HDPE:stä ja LLDPE:stä (joka on määritelty C4 LLDPE:ksi ja C6 LLDPE:ksi).

(88) Shell toimii polyeteenimarkkinoilla yhteisyrityksensä Basellin kautta, jossa Shellillä on yhteinen määräysvalta BASFin kanssa. Basell tuottaa LDPE:tä, HDPE:tä ja LLDPE:tä, ja nämä petrokemikaalit valmistetaan osittain sen ARG-verkkoon yhdistetyissä eri tuotantolaitoksissa, joista osa sijaitsee ARG-alueen ulkopuolella pääasiassa Länsi-Euroopassa. Basellin markkinaosuudet Länsi-Euroopan polyeteenimarkkinoilla ovat LDPE:n, LLDPE:n ja HDPE:n osalta [15-25]* prosentin luokkaa.

(89) Myös BP harjoittaa kaikkien kolmen polyeteenityypin tuotantoa Länsi-Euroopassa. Sen markkinaosuudet ovat LDPE:n osalta [5-15]* prosenttia ja LLDPE:n osalta [10-20]* prosenttia. Sen jälkeen, kun BP:n ja Solvayn Euroopassa sijaitsevien HDPE:n tuotanto- ja myyntitoimintojen äskettäinen yhdistämispäätös(17) tulee voimaan, BP:n markkinaosuus (yhteisyritys mukaan luettuna) Länsi-Euroopan HDPE-markkinoilla nousee [noin kaksinkertaistuu]*.

(90) ARG+-verkkoon yhdistettyjä ja eteenin netto-ostajien ryhmään sijoittuviin tuotantoketjun loppupään polyeteenituottajiin kuuluvat etenkin Borealis (joka ei ole vertikaalisesti integroitunut eteenin tuotannossa ARG+-alueella) ja DSM (jonka on hankittava huomattava määrä eteeniä kolmansilta ARG+-verkon kautta ja jonka tuotantolaitoksiin liiketoimien osapuolet toimittavat eteeniä suoraan). Borealisin markkinaosuudet Länsi-Euroopan markkinoilla ovat LDPE:n osalta noin [10-20]* prosenttia, LLDPE:n osalta [2-8]* prosenttia ja HDPE:n osalta [10-20]* prosenttia. Osa näistä määristä valmistetaan Borealisin polyeteenitehtaassa, josta on putkiyhteys ARG+-verkkoon. DSM:n markkinaosuudet ovat LDPE:n, LLDPE:n ja HDPE:n osalta [10-20]* prosenttia. Vain DSM:n Geleenissä sijaitseva tuotantolaitos on vertikaalisesti integroitunut, kun taas sen Saksassa oleva LLDPE:n ja HDPE:n tuotantolaitos hankkii huomattavia määriä eteeniä tukkumarkkinoilta. Toinen ARG+-verkkoon yhdistetty vertikaalisesti integroitumaton polyeteenin tuottaja on Polimeri, jolla on tuotantolaitos Oberhausenissa.

(91) Nämä yritykset joutuisivat siis kilpailemaan suoraan Shellin ja BP:n polyeteenilaitosten kanssa ja olisivat riippuvaisia ARG+-alueelta tulevista eteenitoimituksista joko eteenin tuotantoketjun alkupäässä vertikaalisesti integroitumattomina yrityksinä tai eteenin netto-ostajina ARG+-alueella. Tuotantoketjun loppupään kilpailijat saavat toimituksia [muun muassa liiketoimien osapuolilta]*. Näillä on samat syyt olla tukematta tuotantoketjun loppupäässä toimivia suoria kilpailijoitaan toimittamalla näille edullisen hintaista eteeniä. Yhdistyneiden yritysten intressit ovat jo nyt melko samanlaiset, vaikka Shellin asema on (Basellin kautta) nykyisin hieman vahvempi kuin BP:n, kun tarkastellaan eri polyeteenien markkinoita yleisesti. Markkinaosuuksien ja rakenteen yhtäläisyyttä on vahvistanut paljolti Solvayn ja BP Chemicalsin HDPE-yhteisyritys, jonka perustamisen seurauksena Shellin ja BP:n HDPE-alan markkinaosuudet ovat lähes samansuuruiset. Solvayn ARG+-alueella sijaitsevan HDPE-tehtaan liittämistä yhteisyritykseen voidaan pitää seurauksena integraation puuttumisesta eteenin tuotantoketjun alkupään markkinoilla, jotka jo nyt ovat melko keskittyneet, kuten edellä todettiin.

(92) Liiketoimien osapuolten vahvaa asemaa eteenitoimituksissa tuotantoketjun loppupään polyeteenialalla toimiville kilpailijoille korostaa vielä BP:n ja Shellin asema lineaaristen alfaolefiinien (jäljempänä "LAO") markkinoilla. LAO:t ovat toinen tuotantoketjun loppupään tuote, jonka tuotantoon käytetään kolme prosenttia ARG+-alueella tuotetusta eteenistä. LAO:t ovat suurtiheyspolyeteenin eli HDPE:n valmistuksessa välttämättömiä sekapolymeereja. BP ja Shell ovat Länsi-Euroopan ainoat LAO-tuottajat, joiden markkinaosuudet olivat 30-40 prosenttia vuonna 2000, mikäli markkinat katsotaan Länsi-Euroopan laajuisiksi (loput markkinaosuudet muodostuvat tuonnista). Vahva asema tällä alalla antaa BP:lle ja Shellille lisäedun HDPE-alan tuotantoketjun loppupäässä toimiviin kilpailijoihin verrattuna ja vahvistaa ARG+-alueen eteenitoimituksiin liittyvien yllykkeiden samankaltaisuutta.

2.5.2 Etyleenioksidi ja sen johdannaiset

(93) Etyleenioksidi on erittäin reaktiivinen tuotantoketjun loppupään tuote, jota valmistetaan hapettamalla eteeniä katalyyttisesti korkeassa lämpötilassa ja paineessa. Noin 15 prosenttia ARG+-alueella tuotetusta eteenistä käytetään etyleenioksidin valmistukseen, ja noin 73 prosenttia Länsi-Euroopan etyleenioksidin ja sen johdannaisten tuotantokapasiteetista on yhdistetty ARG+-verkkoon. Eteenikustannusten osuus on noin 70 prosenttia etyleenioksidien tuotantokustannuksista. BP (jonka kapasiteetti on [400-500]* kt, Erdölchemie mukaan luettuna) ja Shell (kapasiteetti [300-400]* kt) ovat BASFin (jolla ei ole toimintaa tukkumarkkinoilla) jälkeen Länsi-Euroopan suurimpia etyleenioksidin valmistajia. Etyleenioksidia käytetään lähinnä glykolin, myös monoeteeniglykolin (eteenikustannusten osuus noin 63 prosenttia tuotantokustannuksista) sekä sen sivutuotteiden dieteeniglykolin ja trieteeniglykolin valmistukseen. Muita etyleenioksidien johdannaisia ovat etoksylaatit, etanoliamiinit, glykolieetterit ja akoksylaatit (eteenikustannusten osuus noin 63 prosenttia tuotantokustannuksista). Lisäksi Länsi-Euroopan tukkumarkkinat ovat etyleenioksidin myynnissä suhteellisen pienet ([alle 1000]* kt) kokonaiskapasiteettiin (joka on Länsi-Euroopassa noin 2600 kt) verrattuna.

(94) Shellin ja BP:n markkinaosuudet Länsi-Euroopan etyleenioksidin tukkumarkkinoilla ovat noin [25-35]* prosenttia (Shell) ja [40-50]* prosenttia (BP, Erdölchemie mukaan luettuna). Seuraavana tulevat etyleenioksidin tukkumarkkinoilla toimivat kilpailijat Ineos ja Sasol, joiden markkinaosuudet ovat [5-15]* prosentin luokkaa. Kumpikin yritys valmistaa etyleenioksidia ARG+-verkkoon yhdistetyissä tuotantolaitoksissa, ja sen vuoksi ne ovat Shellin ja BP:n suoria kilpailijoita ja riippuvaisia ARG+-verkon eteenitoimituksista.

(95) Kumpikin sulautunut yritys (Shell/Dea ja BP/Veba) valmistaa myös monoeteeniglykolia, joka on tärkein etyleenioksidin tuotantoketjun loppupään tuote. Komission markkinatutkimuksen mukaan yritysten markkinaosuudet Länsi-Euroopan monoeteeniglykolin tukkumarkkinoilla ovat noin [5-15]* prosenttia, ja ne kilpailevat suoraan Ineosin kanssa (jolla on [15-25]* prosentin markkinaosuus). Ineos valmistaa monoeteeniglykolia ARG+-alueella sijaitsevassa tuotantolaitoksessaan ja saa toimituksia muun muassa näiden liiketoimien osapuolilta. Dieteeniglykolin ja trieteeniglykolin tilanne on sama, koska kaikki monoeteeniglykolin tuottajat valmistavat (ja myyvät) sivutuotteina myös näitä petrokemikaaleja.

(96) Komission tutkimuksen mukaan Shell ja BP toimivat muidenkin etyleenioksidijohdannaisten markkinoilla ja kilpailevat niillä ARG-verkkoon yhdistettyjen integroitumattomien eteenin kuluttajien kanssa. Esimerkiksi akoksylaattien myynnissä Shellin ja BP:n kilpailijoina ovat Ineos ja Sasol, joiden tuotantolaitoksista on putkiyhteys ARG+-verkkoon.

2.5.3 Etanoli

(97) Toinen eteenin tuotantoketjun loppupään tuote on etanoli, jonka osuus ARG+-alueen eteenituotannosta on hieman pienempi kuin polyeteenien ja etyleenioksidin. BP on etanolin tuottaja, jonka osuus on [35-45]* prosenttia Länsi-Euroopan synteettisen etanolin markkinoista. Seuraavaksi suurin kilpailija on Sasol (markkinaosuus [15-25]* prosenttia), joka valmistaa synteettistä etanolia ARG+-verkkoon liitetyssä tuotantolaitoksessaan. Rakenteellinen tilanne ja sitä vastaavat yllykkeet eivät muutu, vaikka maatalousetanoli sisällytettäisiin yleisiin etanolimarkkinoihin, kuten osapuolet ehdottivat. Näin ollen BP:n markkinaosuus olisi noin [10-20]* prosenttia.

2.5.4 Osapuolten perustelut, loppupäätelmät

(98) Osapuolet väittivät, ettei sulautumista seuraava vertikaalinen integraatio kannusta niitä nostamaan eteenin hintoja tuotantoketjun loppupäässä toimivien kilpailijoiden vahingoksi. Osapuolilla ei mielestään ole merkittäviä kannustimia kilpailijoidensa kustannusten nostamiseen tuotantoketjun loppupäässä, koska siitä olisi vain vähän etua Shell/DEA:lle ja BP/Veballe. Tällaisia kannustimiahan ilmenee vain tuotantoketjun loppupään markkinoilla, joilla osapuolet itsekin toimivat, ja ne koskevat ainoastaan ARG+-alueen tukkumarkkinoille toimitettuja määriä.

(99) Ensiksi on selvennettävä, että komissio ei tässä yhteydessä analysoi, pääsevätkö osapuolet sulautuman jälkeen määräävään asemaan tuotantoketjun loppupään markkinoilla, jolloin ne voisivat nostaa hintoja eteenijohdannaisten markkinoilla. Kyseisten kahden yrityksen yhteistä määräävää asemaa eteenimarkkinoilla koskevassa analyysissa nimittäin tarkastellaan, onko sulautuneilla yrityksillä (tuotantoketjun alkupään) eteenimarkkinoilla sellaisia yhteisiä kannustimia, jotka johtuisivat niiden toiminnasta eteenijohdannaisten markkinoilla. Tällaiset kannustimet eivät välttämättä edellytä, että sulautuneet yritykset voivat nostaa hintoja tuotantoketjun loppupään markkinoilla. Kannustimeksi riittää jo pelkkä mahdollisuus toteuttaa sellainen strategia, jolla heikennetään kilpailijoiden kilpailukykyä eteenijohdannaisten markkinoilla lisäämällä niiden eteeninhankintakustannuksia ja kavennetaan sitä kautta niiden voittoa.

(100) Toiseksi ARG+-alueen osuus on 42 prosenttia Länsi-Euroopan eteenintuotantokapasiteetista, ja suurin osa Länsi-Euroopan eteenijohdannaisten tuotantokapasiteetista sijaitsee ARG+-alueella. Kuten edellä esitettiin, niillä tuotantoketjun loppupäässä toimivilla sulautuneiden yritysten kilpailijoilla, jotka eivät ole vertikaalisesti integroituneita eteenin tuotannossa ARG+-alueella, on huomattavat markkinaosuudet eteenijohdannaisten markkinoilla.

(101) Vaikka muiden tuotteiden, kuten eteenidikloridin tai vinyylikloridimonomeerin (VCM) tilanne vaikuttaa erilaiselta, tämä ei muuta päätelmää, että BP:llä ja Shellillä on sama vertikaalinen integraatioaste ja samat kannustimet toimituksissaan ARG+-alueella toimiville eteenin tuottajille.

(102) Voidaan siis päätellä, että Shellin ja BP:n samanlaisen vertikaalisen integraatioasteen vuoksi yhdistyneillä yrityksillä on monien tuotantoketjun loppupään eteenituotteiden kohdalla samat kannustimet ARG+-alueella suorittamissaan eteenitoimituksissa. Osapuolten ja niiden kilpailijoiden markkinaosuuksien vertailu osoittaa uusien yritysten olevan sellaisessa asemassa, jossa kilpailupaineen kohdistaminen tuotantoketjun loppupään kilpailijoihin niiden kilpailukyvyn heikentämiseksi ja omien markkinaosuuksien kasvattamiseksi pitkällä aikavälillä vaikuttaa uskottavalta ja toteuttamiskelpoiselta toiminnalta, jonka onnistuminen on erittäin todennäköistä.

2.6 Kilpailutilanne eteenijohdannaisten tuotantoketjun loppupään markkinoilla ei rajoita kyseisten yritysten mahdollisuutta toteuttaa yhteishinnoittelustrategiaa

(103) Osapuolet esittävät, että eteenin hinnan nousu ARG+-alueella on rajallinen, sillä useimpien eteenijohdannaisten markkinoiden voidaan, kuten aiemmin on osoitettu, katsoa kattavan koko Länsi-Euroopan, ja joidenkin voidaan jopa katsoa olevan maailmanlaajuisia. Näin ollen ARG+-alueeseen yhdistetyt eteenijohdannaisten tuottajat eivät voi siirtää raaka-ainekustannusten nousua asiakkaiden hintoihin, sillä ne kilpailevat sellaisten tuottajien kanssa, joiden tuotantolaitokset sijaitsevat ARG+-alueen ulkopuolella, ja etenkin Länsi-Eurooppaan suuntautuvan tuonnin kanssa. Osapuolten mielestä tämä puolestaan rajoittaa eteenin tuottajien mahdollisuutta korottaa eteenin hintaa ARG+-alueella.

(104) Komission markkinatutkimuksen mukaan saattaa todellakin olla, että kilpailu ARG+-alueen ulkopuolella sijaitsevien tuottajien ja eteenin tuotantoketjun loppupään tuotteiden tuonnin kanssa estää joissakin markkinaoloissa eteenijohdannaisten tuottajia siirtämästä raaka-ainekustannusten nousua asiakkaiden hintoihin. Tällainen eteenin hintojen nostamisen rajoitus ei kuitenkaan muuta sulautuvien yritysten yleisiä kannustimia, kuten aiemmin on esitetty. Vaikka eteenin hintoja ei voitaisi nostaa tietyn rajan yläpuolelle, molempien sulautuvien osapuolten kannustimena olisi nostaa hintoja tähän rajaan saakka, kerätä tuotantoketjun loppupään tuottajien voitot ja vähentää niiden kykyä kilpailla omien eteenijohdannaisten tuotantoyksiköidensä kanssa.

2.7 Kahden uuden yrityksen välinen kilpailu saattaa mitätöityä, jos ne sopivat hiljaisesti sopimusten jakamisesta

(105) ARG-alueen eteenimarkkinoiden sopimustilanteen ja maantieteellisen tilanteen vuoksi kahden uuden yrityksen käytössä on selkeä ja helppo järjestelmä, jolla ne voivat hiljaisin sopimuksin jakaa markkinat keskenään kahden läheisesti toisiinsa liittyvän perusteen mukaan: i) pitkäaikaisten sopimusten jatkuvuus ja ii) maantieteellinen läheisyys.

(106) Suuri enemmistö eteenitoimituksista perustuu pitkäaikaissopimuksiin, paikallismyynnillä ei ole mitään merkitystä näillä markkinoilla. Kuten jäljempänä (112-115 kappaleessa) on yksityiskohtaisemmin selitetty, markkinat ovat hyvin avoimet yksittäisten sopimusten osapuolien sekä sopimusten volyymien ja viitehintojen suhteen. Eteenintuotantokapasiteetti ilmoitetaan julkaisuissa, kuten CMAI:n raporteissa, volyymit ja johdannaisten tuotantolaitosten eteenin tarve tunnetaan, ja infrastruktuurin omistajat saavat myös tietää yksittäisille asiakkaille todellisuudessa toimitetut määrät.

(107) Komission markkinatutkimuksesta ilmeni, etteivät kuljetuskustannukset ARG:n ydinalueella ole mikään vähäpätöinen tekijä. Näin ollen sopimuksia tekevät pääosin ne eteenintuottajat ja -kuluttajat, jotka sijaitsevat toistensa läheisyydessä. Läheistä suhdetta tukee usein myös toimitettavien määrien kuljettaminen yksityisten/tuottajien omistaman ARG-putkiverkon sivuputkiston kautta, millä säästetään ARG:n ydinalueen käytöstä aiheutuvissa kuljetuskustannuksissa. Tällaista asiakkaiden kanssa tehtävien toimitussopimusten jakamista tuottajien kesken sen perusteella, kuinka lähellä ostaja sijaitsee eteenin tuotantolaitosta, voidaan soveltaa myös uusiin asiakkaisiin. Sulautumien jälkeinen markkinarakenne helpottaa merkittävästi tätä strategiaa. Tähän saakka Gelsenkirchenin/Kölnin alueen ostajat hankkivat eteeninsä sekä Vebalta (jolla oli krakkaamo Gelsenkirchenissä) että BP:ltä (jolla oli Erdölchemien krakkaamo Kölnissä), mutta sulautuman jälkeen BP/Veba hallitsee kokonaan näiden asiakkaiden toimituksia ja toimittaa niille osan eteenistä sulautuneen yrityksen omistamien tai sen määräysvallassa olevien putkistojen kautta. DEA toimittaa eteeniä lähinnä Wesselingin alueelle ja sellaisille tuotantolaitoksille etelämpänä Saksassa, jotka on yhdistetty sivuputkiston kautta Wesselingissä sijaitsevaan tuotantolaitokseen, ja Shellillä puolestaan on Moerdijkissa sijaitsevasta eteenikrakkaamostaan ja meriterminaalistaan helppo yhteys Rotterdamin alueen käyttökohteisiin.

(108) Osapuolet huomauttavat, että voimassa olevien pitkäaikaisten sopimusten jatkuminen ja lähellä sijaitsevien toimittajien suosiminen jo nykyään ovat seurausta eteenimarkkinoiden yleisistä taloudellisista oloista, kuten korkeista kuljetuskustannuksista ja joidenkin toimittaja/asiakas-yhdistelmien välisistä fyysisistä yhteyksistä. Osapuolten mielestä sulautumat eivät siis toisi mitään uutta nykyisiin oloihin.

(109) Se, että maantieteelliset syyt ja sopimusten kestoon liittyvät syyt rajoittavat jo tällä hetkellä kilpailua joidenkin asiakkaiden osalta, ei kuitenkaan tarkoita, ettei tilanne voisi muuttua huonommaksi. ARG-alueella käydään tällä hetkellä jonkin verran kilpailua sopimuksista ja myös pitkäaikaiset sopimukset vaihtavat toisinaan omistajaa. [...] * Useat osapuolet ja kolmannet ilmoittivat kuulemistilaisuudessa ottavansa huomioon kaikki ARG-alueen toimittajat/asiakkaat eivätkä vain niitä, jotka sijaitsevat lähellä niiden tuotantoalueita. Lisäksi kolmannet kuten BASF ilmoittivat merkittävän määrän sopimuksia, jotka ne olivat saaneet tai menettäneet viime vuosina. Shellin ja DEA:n tuotantolaitokset sijaitsevat todellakin ARG+-alueen laidoilla. Tämä ei kuitenkaan tarkoita, etteivät ne kilpailisi sopimuksista koko ARG-alueella sen jälkeen, kun DEA:n ja CPO:n välinen sopimus päättyy. Lisäksi tuotevaihto tarjoaa nykyään toimittajille mahdollisuuden saavuttaa kauempana olevia asiakkaita ilman, että tästä aiheutuisi huomattavan korkeita kuljetuskustannuksia. Päättyvistä ja uusista sopimuksista on siis eri puolilla ARG-aluetta edelleen melko paljon kilpailua, joka saattaisi poistua ja joka poistuisikin.

(110) Uusista sopimuksista käytävään kilpailuun vaikuttavan sopimusten hiljaisen jakamisen lisäksi voidaan odottaa, että myös duopolin nykyisten asiakkaiden kanssa käymistä neljännesvuosittaisista sopimushintaneuvotteluista sovitaan hiljaa. Koska molempien edun mukaista on olla parantamatta tuotantoketjun loppupään kilpailijoiden mahdollisuuksia eteenin edullisen toimituksen avulla - jota on käsitelty jo edellä - kaikki aloitteet hintojen laskemiseksi, jotta nimellisvolyymit säilyisivät mahdollisimman suurina, muuttuvat sulautuman jälkeen epätodennäköisiksi.

(111) Näin ollen on todennäköistä, että markkinat jaetaan hiljaisin sopimuksin edellä mainittujen järjestelmien perusteella.

2.8 Eteenimarkkinat ovat riittävän avoimet, jotta kaksi uutta markkinajohtajaa voi koordinoida toimintaansa hiljaisin sopimuksin

(112) Osapuolet väittävät, etteivät markkinat ole riittävän avoimet. Vaikka suuri enemmistö sopimuksista sisältää viittauksen ICIS:n julkaisemaan neljännesvuosittaiseen sopimushintaan, todellisuudessa maksetut hinnat ovat salaisia, sillä perussopimushintaan myönnettäviä yksittäisiä alennuksia ei julkisteta.

(113) Komission mielestä ARG+-alueen eteenimarkkinat ovat kuitenkin riittävän avoimet koordinointiin ja kilpailun poistamiseen kahden uuden markkinajohtajan väliltä. Vaikka yksittäisten sopimusten tarkkoja ehtoja ei julkisteta, hintasuuntauksia ja sopimusten osapuolia koskevat tiedot ovat hyvin avoimia. Komissio pelkää lähinnä, etteivät kaksi uutta yritystä kilpailisi aktiivisesti toistensa nykyisistä asiakkaista, joiden kanssa on tehty pääasiallisesti pitkäaikaisia sopimuksia, vaan että ne jakaisivat markkinat sopimusten jatkuvuuden ja maantieteellisen läheisyyden perusteella. Tällaiseen markkinoiden jakamiseen hiljaisin sopimuksin ei tarvita mitään yksityiskohtaista sopimustietoa tai avoimuutta. Useat kolmannet osapuolet vahvistivat, että markkinoiden erittäin rajallisen toimijamäärän takia julkistetun tiedon ja yleisen markkinatuntemuksen avulla voidaan päätellä, onko toimittaja sopimuksissa vaihtunut ja kuka on saanut sopimukset.

(114) Sama koskee aloitteiden loppumista hintojen laskemiseksi neljännesvuosittaisissa neuvotteluissa. Kuten edellä on selitetty, hintoja raportoivat virastot julkaisevat viitehintoja paikallismyyntiä ja pitkäaikaista myyntiä varten vähintään neljännesvuosittain ja enintään viikoittain. Hinnat heijastavat läheisesti yksittäisten neuvottelujen tuloksia, ja niitä sovelletaan suurimpaan osaan sopimuksista. Lisäksi esimerkiksi ICIS-LOR raportoi viikoittaisessa markkinakatsauksessaan yksittäisistä neuvotteluista, minkä avulla kokeneet toimijat voivat - koska tukkumarkkinat ovat erittäin keskittyneet ja toimijoita on vain rajallinen määrä - tunnistaa jopa sopimuksen eri osapuolet. ICIS-LOR:n viimevuotisissa raporteissa julkaistiin esimerkiksi seuraavat otteet: Tärkeä saksalainen tuottaja sopi tärkeän saksalaisen kuluttajan kanssa 705 euron hinnasta eli 20 euron korotuksesta tonnia kohti kolmannella vuosineljänneksellä(18). Sopimus koskee suurta volyymia ja sisältää tavanomaiset hinnan sopeuttajat. Alun perin viime viikolla saksalaisen tuottajan ja Benelux-/Välimeren maasta peräisin olevan kuluttajan välillä sovittuun toisen vuosineljänneksen 640 euron FD (vapaa toimitus) sopimushintaan kirjattiin tällä viikolla lisäalennusta, Tänään saatiin uutinen useiden tärkeiden toimijoiden välillä Saksassa tehdystä sopimuksesta, jolla ensimmäisen vuosineljänneksen 665 euron FD hintaa lasketaan 40 eurolla tonnia kohti, Saksalainen tuottaja ilmoitti tarjonneensa kaikille asiakkailleen 30 euron alennuksen tonnia kohti, mutta asiakkaat eivät olleet perjantai-iltaan mennessä vastanneet myönteisesti. Markkinatoimijat ilmoittivat, että nämä tiedot voidaan helposti tulkita siten, että niistä tunnistetaan kyseisten sopimusten osapuolet. Kun tällaista tietoa tarjotaan julkaisujen kautta kaikille markkinatoimijoille, kilpailijoiden toimet ja hintasuuntaukset ovat avoimia eteenimarkkinoilla.

(115) Lisäksi on syytä panna merkille, ettei toimijoiden välinen salainen koordinointi ja kilpailun puuttuminen edellytä kaikkien sopimusten yksityiskohtien täydellistä avoimuutta. ICIS:n julkaisema tieto vaikuttaa riittävän siihen, että pystyy seuraamaan, noudattaako toinen konserni yleistä hintasuuntausta ja hiljaista sopimusta eikä kilpaile hinnan alennuksilla. Osapuolet väittävät, että jos osapuolet käyttäisivät väärin ICIS:n hinta- ja raportointijärjestelmää hinnoittelustrategioiden koordinoimiseksi ja jos sopimuspuolet katsoisivat, ettei järjestelmä enää kuvasta markkinaoloja, sitä yksinkertaisesti lakattaisiin käyttämästä ja siten se lakkaisi olemasta avoimuustekijä. On kuitenkin todettava, että suuri enemmistö sopimuksista sisältää viittauksen ICIS:n hintaan ja on tehty pitkäksi ajaksi. Hinnoittelun viitettä voidaan muuttaa vain sopimuksen päättyessä. Sopimuksen voimassaoloaikana ICIS:n viitteen muuttaminen on sopimusten mukaan yleensä mahdollista vain, jos ICIS lakkaa julkaisemasta viitehintoja. Sitä ei voida muuttaa vain siksi, ettei hintaa pidetä enää uskottavana.

2.9 Kahdella toimijalla on riittävästi mahdollisuuksia ryhtyä vastatoimenpiteisiin

(116) Osapuolet huomauttavat, ettei kahden uuden yrityksen käytössä ole uskottavia ja tehokkaita vastatoimenpiteitä, joilla ne voisivat estää toista konsernia poikkeamasta hinnoittelu- tai markkinoidenjakojärjestelmästä. Eteenimarkkinoiden sopimussuhteiden pitkäaikaisen luonteen takia vastatoimenpidemahdollisuuksia ilmenee harvoin ja merkittävällä viiveellä. Osapuolten mukaan ryhtymisestä vastatoimenpiteisiin aggressiivisen hinnoittelun kautta seuraisi tekijälleen huonosti kannattava tai kannattamaton pitkäaikainen sopimus, eli toimenpide olisi kohtuuttoman haitallinen suhteessa järjestelmästä poikkeavan kilpailijan oikaisusta saatavaan hyötyyn. Vastatoimenpiteen hintaa ja epäsuhtaa lisäävät vielä korkeat kuljetuskustannukset, jotka aiheutuisivat, jos kohteena oleva asiakas sijaitsisi kaukana.

(117) Komission mielestä yhdistyneillä yrityksillä on riittävästi mahdollisuuksia ryhtyä vastatoimenpiteisiin, joilla ne voivat estää toista osapuolta poikkeamasta yhteisestä käyttäytymisestä koskien niin sopimusten jakamista kuin hinnanlaskemisaloitteiden torjumista neljännesvuosittaisissa neuvotteluissa.

(118) Kuten jo edellä on kuvailtu, ICIS:n ja CMAI:n avoimesti julkaisemien yksityiskohtaisten hinnoittelu- ja neuvottelutietojen ansiosta markkinoiden muiden toimijoiden hinnoittelu- ja sopimustoimet ovat hyvin avoimia. Näin ollen molemmat osapuolet voivat seurata tarkasti, noudattaako toinen osapuoli aloitetta hintojen nostamiseksi ja 105-111 kappaleessa esitettyä duopolistista käyttäytymistä yleensä.

(119) Kummallakin uudella yrityksellä on käytössään riittävän suuret volyymit kilpaillakseen toistensa asiakkaista. Shellillä on ARG+-alueen kapasiteettinsa lisäksi tuontiterminaalinsa ansiosta parempi mahdollisuus tuontiin ARG-alueen ulkopuolelta. Lisäksi Shell voisi siirtää kolmansien käyttämän kapasiteetin omaan tuontiinsa. Eteenintuottajana BP on käyttänyt mieluummin muiden tuottajien tuontiterminaaleja, sillä se voi tarjota vaihtosopimuksia Antwerpenin alueen ja ARG-alueen itälaidalla sijaitsevien tuotantolaitostensa välille. Lisäksi BP aikoo kasvattaa Erdölchemien krakkaamoidensa kapasiteettia vuosina 2001 ja 2002.

(120) Vaikka eteenin toimitussopimukset ovat yleensä pitkäaikaisia, voidaan yhteisestä järjestelystä poikkeamiseen reagoida välittömästi. Markkinoilla on paljon sopimuksia, joiden ehdot ovat samankaltaiset ja jotka päättyvät perättäin. Täten uusia volyymeja ja uusia toimijoita koskevien sopimusten lisäksi on jatkuvasti sopimuksia, jotka päättyvät tai jotka on neuvoteltava uudelleen, ja siinä yhteydessä toinen uusista markkinajohtajista voisi reagoida aggressiivisesti poikkeamiseen yhteisestä käyttäytymisestä.

(121) Lisäksi on todettava yleisenä huomiona, ettei vastatoimenpidejärjestelmän tarpeellisuutta ja monimutkaisuutta voida analysoida ottamatta huomioon kannustimia ja mahdollisuuksia käyttäytymismallista poikkeamiseen. Vastatoimenpidejärjestelmän on oltava riittävän uskottava ja tehokas toimiakseen yksittäisen tapauksen markkinatilanteessa vastapainona nykyisille mahdollisuuksille ja kannustimille poiketa sovitusta käyttäytymisestä. Tässä tapauksessa osapuolten väite, joka liittyy sopimusten pitkäaikaisuuteen, soveltuu myös poikkeamismahdollisuuksiin. Vastatoimenpidemahdollisuuksia on yhtä paljon kuin poikkeamismahdollisuuksia, ja siten ne ovat riittävän yleisiä ja tehokkaita. Lisäksi, jos osapuolten mielestä vuorovaikutus eteenimarkkinoilla on suhteellisen hidasta ja harvinaista verrattuna muihin markkinoihin, niin sama koskee myös poikkeamismahdollisuuksia, mikä korostaa edellä mainitun markkinoidenjakomallin todennäköisyyttä ja pysyvyyttä. Tätä voidaan soveltaa myös hintaa koskevaan väitteeseen. Jos osapuolten mielestä vastatoimenpiteet ovat kalliita, niin järjestelystä poikkeaminen hankkimalla sopimus yhteensovitetun mallin vastaisesti on myös kallista, mikä vähentää tällaisen toiminnan todennäköisyyttä. Tämä on erityisen totta todennäköisen jatkuvuuteen ja läheisyyteen perustuvan markkinoidenjakomallin yhteydessä, jota kaksi uutta yritystä noudattaisivat. Poikkeaminen tästä mallista tarkoittaisi, että poikkeava yritys tekisi tarjouksen sopimuksesta, joka on kuulunut pitkään kilpailijalle ja jossa kilpailijalla on kilpailukykyisemmät tarjontamahdollisuudet. Täten mallista poikkeava joutuisi tekemään huomattavia investointeja voidakseen tehdä tarjouksen sopimuksesta, jossa se on huonommassa tarjonta-asemassa, mikä taas vähentää kannustimia tällaiseen toimintaan.

(122) Vastatoimenpiteet ovat mahdollisia myös pitkäaikaisten sopimusten perussopimushinnan neljännesvuosittaisten neuvottelujen yhteydessä. Siinä vaiheessa toimittajan vaihtuminen ja yritys saada sopimus ovat mahdottomia. Kahden uuden yrityksen voimakas vaikutus julkaistuun hinnanmäärittelyjärjestelmään aiheuttaa kuitenkin sen, että vastatoimenpiteet ovat mahdollisia matalamman neljännesvuosittaisen sopimushinnan sopimisen ja julkaisemisen muodossa, mikä aiheuttaa toiselle osapuolelle merkittävän paineen seurata tätä suuntausta, sillä sen asiakkaat vetoavat matalampaan hintaan, jonka toinen osapuoli on sopinut asiakkaidensa kanssa.

(123) Lisäksi BP/Veba voi käyttää vaikutusvaltaansa ARG-yrityksessä ehkäisevänä tekijänä Shell/DEA:ta vastaan. Kun BP/Veba pystyy estämään ARG-putkiston käyttöä koskevia olennaisia päätöksiä, se [...]*, mikä saattaa vahingoittaa Shell/DEA:n kilpailuasemaa. Shell käyttää tällä hetkellä aktiivisesti ARG-putkistoa, ja DEA:ta on pidettävä ARG-putkiston mahdollisena käyttäjänä, sen jälkeen kun sen sopimus CPO:n kanssa päättyy.

(124) Toisaalta Shellillä on hallussaan yksi ARG-putkistoon yhdistetyistä tuontiterminaaleista. [...]*. Shell/DEA voisi siis vastata BP/Veban poikkeamiseen sovitusta käyttäytymisestä rajoittamalla terminaalinsa käyttöä ja estämällä tulevien BP:n lastien käsittelyn, mikä vaikuttaisi suoraan BP/Veban asemaan markkinoilla.

(125) Tulevan duopolin käytössä on siis lukuisia vastatoimenpidemahdollisuuksia, joita voidaan käyttää yksittäin tai erilaisina yhdistelminä. On olemassa riittävästi keinoja valvoa, tukea ja toteuttaa poikkeamisia kahden uuden yrityksen hiljaisesti sovitusta yhteisestä käyttäytymisestä.

2.10 Rajalliset tuontimahdollisuudet ja tarvittavien edellytysten hallinta asettavat pääsylle korkeat esteet

(126) Tuonti ei todennäköisesti pysty toimimaan vastapainona kahden uuden yrityksen markkina-asemalle. Kuten edellä on jo mainittu, krakkaamojen odottamattomat seisokit nostivat tuonnit vuonna 2000 huippulukuunsa eli noin 15 prosenttiin kokonaiskulutuksesta, kun sen osuus on yleensä noin 10 prosenttia (omatarvetuotannon ja tukkumarkkinoiden) kokonaiskysynnästä. Suuri osa tuonnista liittyy sellaisiin ARG-alueen tuottajiin ja kuluttajiin, jotka tuovat materiaalia omista ARG-alueen ulkopuolisista tuotantolaitoksistaan omaan käyttöönsä, kuten Exxon, BP ja Borealis. ARG-putkistoon tuotavan eteenin on kuljettava jonkin Pohjanmeren rannikolla sijaitsevan viiden tuontiterminaalin kautta. Se on ainoa taloudellisesti kannattava kuljetusmuoto eteenin tarjoamiseksi ARG-putkistoon yhdistetyille asiakkaille. Kaikki viisi tuontiterminaalia ovat eteenintuottajien, Shellin, BASFin, Exxonin, Atofinan (FAO:n kautta) ja DOW:n, omistuksessa. Mitään sellaisia itsenäisiä terminaali- ja varastointipalvelujen tarjoajia ei ole, jotka voisivat tarjota kapasiteettia kolmansille. Nykyisestä kokonaiskapasiteetista tarjotaan kolmansien käyttöön vain pieni osuus ja suurin osa terminaalien kapasiteetista käytettiin omistajien omaan tuontiin. Yksittäisten terminaalien kautta tuoduista kokonaisvolyymeista vain 10-20 prosenttia oli tarkoitettu kolmansille.

(127) Ylimääräinen kapasiteetti, jota terminaalien omistajat eivät käytä omiin tarpeisiinsa, on lisäksi varattu ensisijaisesti muiden terminaalin omistajien kanssa tehtävään tuotevaihtoon. Vaihtosopimuksilla terminaalien omistajat sallivat muiden omistajien käyttää terminaaliaan silloin, kun niiden oma kapasiteetti ei riitä, ja saavat vuorostaan oikeuden käyttää toisen terminaalia, jos niillä itsellään ei ole riittävästi ylimääräistä kapasiteettia merkittävien tuontivolyymien käsittelyyn. [...]* Nämä sopimukset vähentävät entisestään kolmansille tarjottavan kapasiteetin määrää.

(128) Lisäksi useimpien tuontiterminaalien varastointitiloja käytetään paljolti omistajan lähellä sijaitsevien krakkaamoiden tuotannon varastointiin ja vain osaa käytetään tuontimateriaalin varastointiin. Varastointikapasiteettia ei ilmeisesti ole lisätty rinnakkain tuotantokapasiteettien kasvun kanssa, mikä on johtanut kolmansien tuontiin tarjottavan kapasiteetin vähenemiseen. Mikään ei viittaa siihen, että terminaalikapasiteettia kasvatettaisiin merkittävästi lähitulevaisuudessa. Suuren terminaalin rakentaminen maksaisi noin 30 miljoonaa euroa, minkä lisäksi ympäristösäädökset rajoittavat lisäkapasiteetin rakentamista rannikolle.

(129) Lisäksi etenkin ne eteenin käyttäjät, jotka eivät ole vertikaalisti integroituneet eteenin tuotantoketjun alkupäässä eivätkä siksi kykene tarjoamaan tuotevaihtoa, ilmoittivat, että terminaalien omistajien kanssa tekemiensä sopimusten perusteella ne eivät voi turvata eteeninkysyntäänsä tuonnin avulla pitkällä aikavälillä. Vaikka näillä käyttäjillä olisi terminaalisopimuksia, ne eivät voi sopimussyistä ja käytännön syistä tehdä vastaavia pitkäaikaisia toimitussopimuksia. Käytännön ongelmia voi ilmetä etenkin alusten ankkuroitumisjärjestyksessä ja alusten taustojen tarkastuksessa. Sopimusten kannalta vaikuttaa olevan erittäin yleistä, että terminaalisopimukset yhdistetään terminaalin omistajan kanssa tehtävän toimitussopimuksen olemassaoloon ja kestoon ja että volyymit, joihin terminaalin käyttö mahdollistetaan, ovat tietyssä suhteessa terminaalin omistajan suoraan toimittamaan volyymiin. Lisäksi sopimuksissa vahvistetaan osittain jotkin terminaalin omistajan oikeudet, joiden mukaan eteenin ostajat velvoitetaan neuvottelemaan terminaalin omistajan kanssa suorasta toimituksesta terminaalin käytön sijasta. Näin ollen, vaikka tällainen käyttäjä olisi tehnyt terminaalisopimuksen, se voi käyttää terminaalia tuontiin vain tapauskohtaisesti paikallismyyntiin tarkoitettuja volyymeja varten. Suurin osa eteenin käyttäjistä oli sitä mieltä, ettei ARG-alueelle voida tuoda merkittäviä volyymeja eteeniä pitkällä aikavälillä. Tuontia pidetään pelkkänä puskurina ylimääräisiä paikallismyyntiin tarkoitettuja volyymeja varten, mutta se ei ole vaihtoehto, jolla voitaisiin kattaa suuri osa peruskysynnästä.

(130) Tuontia haittaavat terminaalikapasiteetin riittämättömyyden lisäksi terminaali- ja kuljetuskustannukset. Kuljetuskustannusten on arvioitu olevan eurooppalaisista lähteistä noin 15-55 euroa tonnia kohti ja Lähi-idässä sijaitsevista lähteistä jopa 150 euroa tonnia kohti. Vaikka kolmansien osapuolien mukaan kuljetuskustannukset voidaan osittain korvata matalammilla ostohinnoilla, kun eteeni hankitaan alueilta, joilla raaka-aineen ja tuotannon hinnat ovat matalammat, tämä ei koske lisäkustannuksia, jotka aiheutuvat tuonnin kuljettamisesta satamasta eteenpäin. Laivauskustannuksiin on lisättävä terminaalimaksut, jotka ovat [25-45]* euroa tonnia kohti. Niiden kuluttajien osalta, jotka eivät sijaitse lähellä tuontiterminaalia, on otettava huomioon vielä ARG-putkistossa kuljettamisesta aiheutuvat kustannukset, jotka voivat ARG-putkiston kolmansien osapuolten kuljetushinnaston mukaan olla pisimmiltä kuljetusmatkoilta jopa 70 euroa tonnia kohti(19). Lukuisat eteenin käyttäjät, yksi tukkumarkkinoiden tärkeimmistä ostajista mukaan luettuna, pitivät kustannuksia kohtuuttomina ja katsoivat, ettei tuonti ole taloudellisesti kannattava vaihtoehto. Muiden käyttäjien mielestä tuonti ei ole paikallismyyntiin tarkoitettuja pieniä volyymeja lukuun ottamatta kannattavaa suuremmalla mittakaavalla.

(131) Täten voidaan päätellä, ettei tuonti aiheuta riittävää kilpailupainetta kahdelle uudelle yritykselle.

2.11 Markkinoille ei odoteta tulevan merkittävää määrää uusia toimijoita uusien kapasiteettien rakentamisen kautta

(132) Eteenin tuotantokapasiteetin käyttöasteen arvioidaan olevan Länsi-Euroopassa noin 96 prosenttia ja ARG-alueella vielä enemmän. Näin ollen merkittäviä volyymeja, jotka aiheuttaisivat markkinoille kilpailupainetta, voitaisiin saada vain, jos lähivuosina otettaisiin käyttöön uutta kapasiteettia, joka ei menisi lisääntyneeseen omaan käyttöön vaan jota tarjottaisiin tukkumarkkinoilla. Näin ei kuitenkaan tapahdu ARG-alueella.

(133) Koska investointikulut ovat erittäin korkeat, arviolta yli [500]* miljoonaa euroa taloudellisesti kannattavalle [...]* kt:n eteenikrakkaamolle, on erittäin epätodennäköistä, että uusi toimija tai nykyinen toimittaja rakentaisi ARG-putkistoon täysin uuden krakkaamon. Osapuolet ovat samaa mieltä sitä, ettei markkinoille ole lähitulevaisuudessa odotettavissa merkittävää uutta toimijaa.

(134) Osapuolet kuitenkin esittävät, että nykyiset tuotantolaitokset lisäävät jatkuvasti kapasiteettiaan ja purkavat pullonkaulatekijöitään aiheuttaen markkinoille merkittävää painetta. Osapuolet väittävät, että vaikka suuri osa lisäkapasiteetista menee keskipitkällä ja pitkällä aikavälillä omaan käyttöön, se rajoittaa nykyisten toimittajien markkinavoimaa eteenikapasiteetin lisäämisen ja sitä vastaavan johdannaistuotannon lisäämisen välisenä aikana.

(135) Yleisenä huomiona on syytä tuoda esiin, ettei nykyisten tuotantolaitosten pullonkaulatekijöiden purkaminen lisää toimittajien määrää markkinoilla eikä etenkään tuo tukkumarkkinoille uutta, riippumatonta toimijaa. Lisäksi, kuten osapuolet ovat myöntäneet, eteenitoimitukset ovat lähinnä pitkäaikaisten sopimusten varassa. Näin ollen volyymeja, jotka ovat markkinoilla vain rajallisen ajan siihen saakka, kunnes toimittajan tuotantoketjun loppupään kulutus kasvaa vastaavalle tasolle, ei voida katsoa aiheuttavan kilpailupaineita tavallisiin pitkäaikaisiin toimitussuhteisin.

(136) Tärkein odotettavissa oleva lisäys nykyiseen kapasiteettiin on DOW:n Terneuzenin tuotantolaitoksen 600 kt:n lisäys, jonka on tarkoitus toteutua tämän vuoden lopussa. Komission markkinatutkimuksen mukaan nämä uudet volyymit on tarkoitettu DOW:n omaan käyttöön tuotantoketjun loppupään johdannaistuotannossa ja [