Komission päätös,

tehty 11 päivänä heinäkuuta 2001,

tukiohjelmasta, jonka Espanja on toteuttanut myöntämällä Álavassa sijaitsevien yritysten tekemille investoinneille 45 prosentin verohyvityksen

(tiedoksiannettu numerolla K(2001) 1759)

(Ainoastaan espanjankielinen teksti on todistusvoimainen)

(ETA:n kannalta merkityksellinen teksti)

(2002/820/EY)

EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO, joka

ottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 88 artiklan 2 kohdan ensimmäisen alakohdan,

ottaa huomioon Euroopan talousalueesta tehdyn sopimuksen ja erityisesti sen 62 artiklan 1 kohdan a alakohdan,

on mainittujen artikloiden mukaisesti kehottanut asianomaisia esittämään huomautuksensa(1) ja ottanut huomioon nämä huomautukset,

sekä katsoo seuraavaa:

I MENETTELY

(1) Komissio sai Daewoo Electronics Manufacturing España SA:lle(2) sekä Ramondín SA:lle ja Ramondín Cápsulas SA:lle(3) myönnetyistä valtiontuista tehtyjen kanteluiden seurauksena aloitetun menettelyn yhteydessä tietoonsa ilmoittamatta jätetyn investointien verotukiohjelman, jota oli sovellettu Álavassa Espanjan kuningaskunnassa myöntämällä 45 prosentin verohyvitystä. Kyseinen ohjelma kirjattiin 13 päivänä marraskuuta 1998 ilmoittamattomien tukien rekisteriin numerolla NN 129/98.

(2) Komissio ilmoitti Espanjalle 17 päivänä elokuuta 1999 päivätyllä kirjeellä (viite SG(99) D/6873) päätöksestään aloittaa EY:n perustamissopimuksen 88 artiklan 2 kohdan mukainen menettely, joka koskee kyseistä tukea.

(3) Espanjan viranomaiset esittivät pysyvän edustustonsa 9 päivänä marraskuuta 1999 päivätyllä ja 12 päivänä marraskuuta 1999 saapuneeksi kirjatulla kirjeellä huomautuksia kyseisen menettelyn mukaisesti.

(4) Komission päätös menettelyn aloittamisesta on julkaistu Euroopan yhteisöjen virallisessa lehdessä(4). Komissio on kehottanut asianomaisia esittämään tukea koskevat huomautuksensa kuukauden kuluessa edellä mainitun päätöksen julkaisupäivästä.

(5) Komissio sai huomautuksia seuraavilta osapuolilta: Kastilian ja Leónin autonomiselta alueelta 31 päivänä maaliskuuta 2000; Confederación Empresarial Vascalta - Euskal Entrepresarien Konfederakuntzalta (jäljempänä "Confebask") 13 päivänä huhtikuuta 2000 ja määräajan päätyttyä lisähuomautuksia 29 päivänä joulukuuta 2000 päivätyllä, 3 päivänä tammikuuta 2001 saapuneeksi kirjatulla kirjeellä; La Riojan aluehallitukselta 19 päivänä huhtikuuta 2000 päivätyllä, 25 päivänä huhtikuuta 2000 saapuneeksi kirjatulla faksilla. Komissio toimitti huomautukset Espanjalle 18 päivänä toukokuuta 2000 päivätyllä kirjeellä (viite D/53023), jotta tämä voisi esittää näkemyksensä niistä. Espanjan viranomaiset eivät kuitenkaan esittäneet huomautuksia.

(6) Espanjan viranomaiset ilmoittivat komissiolle pysyvän edustustonsa 22 päivänä kesäkuuta 2000 päivätyllä kirjeellä, että uusia verohyvityksiä ei enää ollut myönnetty 1 päivästä tammikuuta 2000. Tämä johtui siitä, että vuonna 1999 myönnetyn 45 prosentin verohyvityksen oikeusperustan muodostaneen, 17 päivänä joulukuuta 1998 annetun alueellisen Norma Foral -säädöksen 36/1998 seitsemännen lisäsäännöksen voimassaoloa ei ollut jatkettu.

II YKSITYISKOHTAINEN KUVAUS TUESTA

(7) Komission tietojen mukaan kyseiset verotuet tulivat voimaan 20 päivänä joulukuuta 1994 annetun Norma Foralin 22/1994(5) kuudennen lisäsäännöksen nojalla 1 päivänä tammikuuta 1995 ja olivat voimassa yhden vuoden ajan(6). Espanjan viranomaiset tai muut osapuolet eivät ole kiistäneet näitä tietoja. Tukien voimassaoloa jatkettiin sittemmin 20 päivänä joulukuuta 1995 annetun Norma Foralin 33/1995(7) viidennellä lisäsäännöksellä vuoden 1996 loppuun ja 18 päivänä joulukuuta 1996 annetun Norma Foralin 31/1996(8) seitsemännellä lisäsäännöksellä vuoden 1997 loppuun. Lisäksi toimenpiteitä muutettiin yhtiöverosta 5 päivänä heinäkuuta 1996 annetun Norma Foralin 24/1996(9) poikkeussäännöksen 2.11 kohdan nojalla. Alueviranomaiset ottivat 19 päivänä joulukuuta 1997 annetun Norma Foralin 33/1997(10) yhdennellätoista lisäsäännöksellä käyttöön uusia tukia, joita myönnettiin pelkästään vuoden 1998 aikana ja jotka vastasivat suurelta osin aiempia verotukia. Lisäksi alueviranomaiset ottivat 17 päivänä joulukuuta 1998 annetun Norma Foralin 36/1998(11) seitsemännellä lisäsäännöksellä käyttöön muita tukia, joita myönnettiin pelkästään vuoden 1999 aikana ja jotka vastasivat myös suurelta osin edeltävän vuoden verotukia.

(8) Mainitun 20 päivänä joulukuuta 1994 annetun Norma Foralin 22/1994 kuudes lisäsäännös, jossa säädetään 1 päivänä tammikuuta 1995 voimaan tulleesta 45 prosentin verohyvityksestä, kuuluu seuraavasti: "Uuteen aineelliseen käyttöomaisuuteen 1.1.1995-31.12.1995 tehdyille yli 2,5 miljardin Espanjan pesetan investoinneille myönnetään Álavan maakuntaneuvoston hyväksynnän perusteella 45 prosentin verohyvitys. Hyvitys myönnetään investointisummasta, jonka maakuntaneuvosto vahvistaa, ja se lasketaan lopullisen veron määrästä.

Lopullisen veron määrän perusteella myöntämättä jäänyt verohyvitys voidaan myöntää maakuntaneuvoston alkuperäistä myöntämispäätöstä seuraavien yhdeksän vuoden kuluessa.

Hyväksymispäätöksessä vahvistetaan kussakin tapauksessa sovellettavat määräajat ja rajoitukset.

Tämän säännöksen nojalla myönnettyjä etuja ei voida yhdistää samoihin investointeihin liittyviin muihin veroetuuksiin.

Álavan maakuntaneuvosto määrittää myös investointihankkeen keston. Hanke voi käsittää myös investoinnit, joita toteutetaan veroetuuden kohteena olevan investointihankkeen valmisteluvaiheessa."

(9) Kyseisen 45 prosentin verohyvityksen oikeusperustaa muutettiin 1.1.1996-31.12.1997 väliseksi ajaksi siten, että säännöksen toisesta kappaleesta poistettiin viittaus yhdeksään vuoteen. Lopullisen veron määrän perusteella myöntämättä jäänyt verohyvitys voitiin tämän muutoksen seurauksena myöntää ilman aikarajaa.

(10) Vuoden 1998 kattavalla jaksolla 45 prosentin verohyvityksen oikeusperustan muodosti 19 päivänä joulukuuta 1997 annetun Norma Foralin 33/1997 yhdestoista lisäsäännös, jonka sisältö on seuraava: "1. Investointihankkeisiin, jotka aloitetaan 1 päivän tammikuuta 1998 jälkeen ja joiden määrä ylittää 2,5 miljardia pesetaa, voidaan myöntää vuoden 1998 aikana 45 prosentin hyvitys investoinnin määrästä. Tämä verohyvitys lasketaan lopullisen yhtiöveron määrästä.

2. Lopullisen veron määrän perusteella myöntämättä jäänyt verohyvitys voidaan myöntää seuraavien vuosien aikana.

3. Investointihankkeissa hyväksyttäviä ovat investoinnit, jotka on toteutettu investointihankkeen valmisteluvaiheessa ja jotka liittyvät välttämättä ja suoraan kyseiseen hankkeeseen.

4. Tässä yleissäännöksessä mainitun verohyvityksen soveltaminen edellyttää verovelvollisen ilmoittavan siitä Álavan maakuntaneuvostolle, jonka talous-, varainhoito- ja budjettiasioista vastaava jäsen hyväksyy hyvityksen.

5. Tämän säännöksen nojalla myönnettyjä etuja ei voida yhdistää samoille investoinneille myönnettäviin muihin veroetuuksiin."

(11) Vuoden 1999 aikana 45 prosentin verohyvityksen oikeusperustan muodosti 17 päivänä joulukuuta 1998 annetun Norma Foralin 36/1998 yhdestoista lisäsäännös, jonka sisältö on seuraava: "1. Investointihankkeisiin, jotka aloitetaan 1 päivän tammikuuta 1999 jälkeen ja joiden määrä ylittää 2,5 miljardia pesetaa, voidaan myöntää vuoden 1999 aikana 45 prosentin hyvitys investoinnin määrästä. Tämä verohyvitys lasketaan lopullisen yhtiöveron määrästä.

2. Edellisessä kohdassa mainitun 2,5 miljardin pesetan vähimmäismäärän laskennassa ei oteta huomioon verovelvollisen saamia avustuksia.

3. Verohyvityksen prosentuaalisen osuuden soveltamiseksi huomioon otettavan veroperustan laskennassa ei oteta huomioon verovelvollisen saamia avustuksia.

4. Lopullisen veron määrän perusteella myöntämättä jäänyt verohyvitys voidaan myöntää seuraavien vuosien aikana.

5. Investointihankkeissa hyväksyttäviä ovat investoinnit, jotka on toteutettu investointihankkeen valmisteluvaiheessa ja jotka liittyvät välttämättä ja suoraan kyseiseen hankkeeseen.

6. Tässä yleissäännöksessä mainitun verohyvityksen soveltaminen edellyttää verovelvollisen ilmoittavan siitä Álavan maakuntaneuvostolle, jonka talous-, varainhoito- ja budjettiasioista vastaava jäsen hyväksyy hyvityksen.

7. Tämän säännöksen nojalla myönnettyjä etuja ei voida yhdistää samoille investoinneille myönnettäviin muihin veroetuuksiin."

(12) Näiden säännösten perusteella on todettava, että tuen tarkoituksena oli toisaalta edistää investointeja uuteen aineelliseen käyttöomaisuuteen vuosina 1998 ja 1999 ja investointitoimintaa saman jakson aikana sekä toisaalta rahoittaa investointimenoja(12) investointihankkeen valmisteluvaiheessa edellyttäen, että investointien määrä ylitti 2,5 miljardia pesetaa ja ne oli aloitettu 1.1.1995 ja 31.12.1999 välisenä aikana.

(13) Tuensaajan mahdollisesti saamia avustuksia ei oteta huomioon 1.1.1999 ja 31.12.1999 väliseltä ajalta selvitettäessä, ylittikö investointien määrä 2,5 miljardin rajan, ja määritettäessä veroperusta, johon 45 prosentin verohyvitystä sovellettiin.

(14) Tukiohjelmassa ei edellytetty, että tukikelpoinen investointi oli toteutettava Álavassa. Näin ollen yritys, jonka verotuksellinen kotipaikka oli kyseisellä alueella, voi saada 45 prosentin verohyvityksen myös alueen ulkopuolelle tekemistään investoinneista.

(15) Koska tukiohjelmaa sovellettiin kaikilla aloilla tehtyihin investointeihin, tukea voitiin myöntää rajoituksetta seuraavilla yhteisön erityissääntöjen soveltamisalaan kuuluvilla aloilla: perustamissopimuksen liitteessä I lueteltujen maa- ja kalataloustuotteiden tuotanto, jalostus ja kaupan pitäminen, hiili- ja terästeollisuus, liikenne, laivanrakennus, synteettiset kuidut ja autoteollisuus.

(16) Lisäksi kyseisestä 45 prosentin verohyvityksestä voivat hyötyä kaikki yritykset, siis myös vaikeuksissa olevat yritykset, riippumatta niiden taloudellisesta ja rahoitustilanteesta.

(17) Vaikka 45 prosentin verohyvitys ei ollut yhteensopiva muiden samoihin investointeihin myönnettyjen verotukien kanssa, verotuen kasautumista muiden tukien kanssa (kuten avustusten, korkotukilainojen, takausten ja osakkuuksien hankkimisen muodossa myönnettyjen tukien kanssa) ei estetty.

(18) Menettelyn aloittamista koskevassa päätöksessään komissio muistutti, että toimenpiteiden verotuksellisella luonteella ei ole vaikutusta yhteisön valtiontukisääntöjen soveltamiseen, sillä EY:n perustamissopimuksen 87 artiklaa sovelletaan "muodossa tai toisessa" myönnettyyn tukeen. Komissio korostaa kuitenkin, että jotta toimenpide luokiteltaisiin tueksi, sen on täytettävä kaikki 87 artiklassa määritellyt neljä perustetta. Niitä kuvaillaan jäljempänä.

(19) Ensiksi komissio toteaa, että verohyvitys merkitsi tuensaajille etua, jonka suuruus oli 45 prosenttia investointien määrästä. Tuki vähensi niiden taloutta tavallisesti rasittavia kustannuksia alentamalla osittain tavanmukaista veromäärää.

(20) Komissio katsoo myös, että koska verohyvitys aiheutti verotulojen menetyksen, siinä oli kyse valtion varojen käyttämisestä veromenojen kattamiseen.

(21) Kolmanneksi komissio katsoo, että 45 prosentin verohyvitys vaikutti kilpailuun ja jäsenvaltioiden väliseen kauppaan. Koska tuensaajat harjoittavat sellaista taloudellista toimintaa, joka voi olla jäsenvaltioiden välisen kaupan kohteena, tuki vahvisti tuensaajayritysten asemaa suhteessa muihin yhteisön markkinoilla toimiviin kilpaileviin yrityksiin ja vaikutti näin jäsenvaltioiden väliseen kauppaan. Lisäksi tuensaajayritysten kannattavuus parani niiden nettotuloksen (voitto verojen jälkeen) parantuessa. Tämän ansiosta ne pystyivät kilpailemaan tukiohjelman ulkopuolelle jääneiden yritysten kanssa.

(22) Komissio katsoo tässä vaiheessa, että 45 prosentin verohyvitys oli erityinen ja valikoiva toimenpide tiettyjä yrityksiä suosivalla tavalla. Vain yritykset, jotka investoivat yli 2,5 miljardia pesetaa (15025303 euroa), voivat saada kyseisen hyvityksen. Tuen ulkopuolelle jäivät kaikki yritykset, joiden investointien määrä ei ylittänyt 2,5 miljardin pesetan rajaa.

(23) Lisäksi komissio katsoo tässä vaiheessa, että tuen valikoiva luonne johtuu myös veroviranomaisten harkintavallasta. Komissio huomauttaa, että Álavan maakuntaneuvostolla oli harkintavaltaa määrittää muun muassa investoinnit, jotka oikeuttivat 45 prosentin verohyvitykseen, investointihankkeen kesto ja tuen kohteena olevan investointihankkeen valmisteluvaiheen kesto.

(24) Komissio onkin päätellyt, että 45 prosentin verohyvitys voidaan katsoa EY:n perustamissopimuksen 87 artiklan 1 kohdassa ja Euroopan talousalueesta tehdyn sopimuksen 61 artiklan 1 kohdassa tarkoitetuksi valtiontueksi, sillä se täyttää kaikki valtiontuelle asetetut edellytykset eli on jäsenvaltion valtion varoista myöntämä etu, vaikuttaa jäsenvaltioiden väliseen kauppaan ja vääristää kilpailua suosimalla joitakin yrityksiä.

(25) Koska tarkasteltavana oleviin verotukiin ei sovelleta ehtoa, jonka mukaan tuet eivät saa ylittää 100000 euron rajaa kolmen vuoden aikana, komissio katsoo toistaiseksi, että kyseisiin verotukiin ei voida soveltaa vähämerkityksistä tukea koskevaa sääntöä(13) (de minimis -sääntöä).

(26) Komissio toteaa tässä vaiheessa, että valtiontuet, joihin ei sovelleta de minimis -sääntöä, kuuluvat perustamissopimuksen 88 artiklan 3 kohdassa ja ETA-sopimuksen 62 artiklan 3 kohdassa määrätyn ennakkoilmoitusvelvollisuuden soveltamisalaan. Espanjan viranomaiset eivät kuitenkaan ole noudattaneet tätä velvollisuutta. Tästä syystä komissio katsoo, että tuet voidaan katsoa sääntöjenvastaisiksi.

(27) Komissio toteaa, että 45 prosentin verohyvityksestä muodostuvan tuen saamisen edellytyksenä oli investointien tekeminen(14). Koska tukikelpoisia kustannuksia ei ole määritelty täsmällisesti, komissio ei voi sulkea pois mahdollisuutta, että osa 45 prosentin verohyvityksen tukikelpoisista investointikustannuksista on alkuinvestointien yhteisön määritelmän mukaisia alkuinvestointeja(15).

(28) Yhteisön määritelmän mukaisten investointikustannusten osalta komissio toteaa, että kyseinen verohyvitys oli kokonaisuudessaan tai osittain investointitukea. Tästä syystä hyvitystä on tarkasteltava investointitukea koskevien yhteisön sääntöjen perusteella. Sen sijaan muihin kuin yhteisön määäritelmän mukaisiin investointikustannuksiin myönnettävää tukea ei voida katsoa investointitueksi vaan muihin tarkoituksiin myönnetyksi tueksi (esimerkiksi toimintatueksi).

(29) Kyseiselle 45 prosentin verohyvitykselle ei asetettu alakohtaisia rajoituksia, joten sitä voitiin myöntää alakohtaisten valtiontukisääntöjen soveltamisalaan kuuluville yrityksille. Tämän vuoksi komissio epäilee tuen soveltuvuutta yhteismarkkinoille niissä tapauksissa, joissa tuensaaja toimii yhteisön erityissääntöjen soveltamisalaan kuuluvalla alalla.

(30) Samaa päättelytapaa voidaan soveltaa tapauksiin, joissa 45 prosentin verohyvitys myönnettiin vaikeuksissa olevien yritysten pelastamiseksi ja rakenneuudistukseksi myönnettyä valtiontukea koskevissa yhteisön suuntaviivoissa tarkoitetuille vaikeuksissa oleville yrityksille. Kyseisiin verotukiin ei sovellettu suuntaviivoissa vahvistettuja edellytyksiä. Koska tuet eivät näin ollen täyttäneet suuntaviivoissa asetettuja edellytyksiä, komissio epäilee niiden soveltuvuutta yhteismarkkinoille siinä tapauksessa, että tuki kohdistettiin vaikeuksissa oleville yrityksille.

(31) Perustamissopimuksen 87 artiklan 3 kohdan c alakohdan poikkeuksen soveltamisesta komissio on muistuttanut, että vuosina 1995-1999 oli peräjälkeen voimassa kaksi eri aluetukikarttaa. Komission päätöksellä vuonna 1988 hyväksytyn kartan mukaan Álavaan kuuluvista alueista vain osalla (20-30 prosentin enimmäisintensiteetillä) oli oikeus tukiin, eivätkä muut alueet kuuluneet perustamissopimuksen 87 artiklan 3 kohdan c alakohdan poikkeuksen soveltamisalaan. Toisaalta kartassa, joka hyväksyttiin 26 päivänä heinäkuuta 1995 tehdyllä komission päätöksellä, Álava katsottiin päätöksentekopäivästä lähtien kokonaisuudessaan tukikelpoiseksi alueeksi (enimmäisintensiteetti 25 % NAE).

(32) Komissio korostaa, että näitä enimmäisintensiteettejä sovelletaan vain tiettyihin vakioperusteen mukaisiin tukikelpoisiin kustannuksiin ja vain sillä ehdolla, että alkuinvestoinneista annetun yhteisön määritelmän ehdot täyttyvät (sen mukaan muun muassa korvausinvestoinnit eivät tule kysymykseen). Komissio toteaa lisäksi, että vuoden 1999 aikana myönnettyyn tukeen sovelletaan mainittuja aluetuen suuntaviivoja. Myös investointitukiin, jotka eivät ylitä enimmäisintensiteettejä, sovelletaan tiettyjä aluetuen suuntaviivoissa vahvistettuja lisäehtoja.

(33) Komissio toteaa alustavasti, että 45 prosentin verohyvityksinä myönnetyt verotuet eivät rajoittuneet (1.1.1995-26.7.1995 välisenä aikana) Nerviónin laakson teollisuusalueeseen eivätkä Pyreneiden alueisiin (jotka olivat ainoat alueet, joille voitiin myöntää tukea tuolloin voimassa olleen aluetukikartan mukaisesti) eikä niiden enimmäisintensiteetti ollut alueesta ja ajankohdasta riippuen suuryritysten osalta 30, 25 tai 20 prosenttia NAE ja tukikelpoisilla alueilla sijaitsevien pk-yritysten osalta 30 prosenttia NAE. Näiden alueiden ulkopuolella kyseisiä tukia ei rajattu 15 prosenttiin NAE pienten yritysten osalta eikä 7,5 prosenttiin NAE keskisuurten yritysten osalta. Komissio huomauttaa lisäksi, että tukikelpoiset kustannukset eivät aina noudattaneet mainitun vakioperusteen mukaisia tukikelpoisia kustannuksia. Näistä syistä komissio pitää mahdollisena, että kyseiset tuet voivat olla toimintatukea, sillä niiden tarkoituksena oli vähentää tuensaajayritysten tavanomaisia kustannuksia. Tämän vuoksi komissio epäilee, että kyseiset verotuet eivät sovellu yhteismarkkinoille alueellisia valtiontukia koskevissa suuntaviivoissa asetettujen sääntöjen nojalla.

(34) Komissio katsoo lisäksi, että 1 päivän syyskuuta 1998 jälkeen myönnetyn tuen kohteena olleet investoinnit saattavat kuulua monialaisten puitteiden soveltamisalaan. Kyseiset verotuet eivät kuulu suuria investointihankkeita koskevan ennakkoilmoitusvelvollisuuden soveltamisalaan eivätkä komission arvioinnista mahdollisesti seuraavan ensimmäisintensiteetin supistamisen soveltamisalaan. Näin ollen komissio epäilee, ettei kyseisiä verotukia voida katsoa yhteismarkkinoille soveltuviksi suurten investointihankkeiden osalta.

(35) Näistä syistä komissio epäilee, voidaanko tarkasteltavina olevat verotuet katsoa yhteismarkkinoille soveltuviksi perustamissopimuksen 87 artiklan 3 kohdan c alakohdan poikkeuksen nojalla. Kyseinen poikkeus koskee "tukea tietyn [...] talousalueen kehityksen edistämiseen...". Myös muiden 87 artiklan 2 ja 3 kohdan poikkeusten soveltamista näihin tukiin on syytä epäillä. Kyseisiä tukia ei voida katsoa 87 artiklan 2 kohdan a alakohdan mukaisiksi sosiaalisiksi tuiksi, eikä 87 artiklan 2 kohdan b alakohdan mukaisiksi luonnonmullistusten tai muiden poikkeuksellisten tapahtumien aiheuttaman vahingon korvaamiseksi myönnettäviksi tuiksi eikä myöskään 87 artiklan 3 kohdan c alakohdan mukaisiksi tuiksi "tietyn taloudellisen toiminnan [...] edistämiseen...". Niiden tavoitteena ei ole edistää 87 artiklan 3 kohdan b alakohdan mukaisesti Euroopan yhteistä etua koskevaa tärkeää hanketta eikä poistaa jäsenvaltion taloudessa olevaa vakavaa häiriötä. Näitä tukia ei ole myöskään tarkoitettu kulttuurin ja kulttuuriperinnön edistämiseen 87 artiklan 3 kohdan d alakohdan mukaisesti.

(36) Komissio on kehottanut perustamissopimuksen 88 artiklan 2 kohdan menettelyn mukaisesti Espanjan viranomaisia esittämään huomautuksensa. Lisäksi se on pyytänyt niitä toimittamaan kaikki tiedot, jotka ovat merkityksellisiä arvioitaessa verotukia, joita on myönnetty Álavassa 45 prosentin verohyvityksenä. Komissio on ilmoittanut pitävänsä merkityksellisinä muun muassa seuraavia tietoja: investointien verohyvityksinä mahdollisesti myönnetyt verotuet, joita myönnettiin vuosina 1986-1994 tai osan tästä ajasta, jäljennökset tuen myöntämispäätöksistä vuosina 1995-1997 ja jäljennökset asianomaisten maakuntaneuvostolle vuosina 1998-1999 toimittamista virallisista tiedonannoista. Toimitettavissa tiedoissa olisi ilmoitettava ainakin tukikelpoisten investointikustannusten luonne, kullekin tuensaajalle myönnetyn verohyvityksen määrä, kullekin tuensaajalle jo maksettu ja vielä maksamatta oleva määrä, vaikeuksissa olevien yritysten pelastamiseksi ja rakenneuudistukseksi myönnettyä valtiontukea koskevissa yhteisön suuntaviivoissa tarkoitetuille vaikeuksissa oleville yrityksille mahdollisesti myönnetyt tuet, tuen kasautumista koskevat yksityiskohdat (määrä, tukikelpoiset kustannukset, tapauskohtaisesti sovelletut tukiohjelmat jne.) sekä "investointihankkeen" ja "valmisteluvaiheen investoinnin" käsitteiden täsmälliset ja yksityiskohtaiset määritelmät.

III ESPANJAN VIRANOMAISTEN HUOMAUTUKSET

(37) Espanjan viranomaiset toimittivat huomautuksensa Espanjan pysyvän edustuston 9 päivänä marraskuuta 1999 päivätyllä kirjeellä. Espanjan viranomaiset katsovat, että kyseinen verohyvitys ei ole 87 artiklassa tarkoitettua valtiontukea. Espanjan viranomaiset kiistävät komission olettamuksen kauppaan aiheutuvasta vaikutuksesta, jonka komissio katsoi perustuvan siihen, että tuensaajayritykset harjoittavat taloudellista toimintaa, joka voi olla jäsenvaltioiden välisen kaupan kohteena. Espanjan viranomaisten näkemyksen mukaan tuen vaikutusta kauppaan ei voida todeta yleisesti, kuten komissio tekee, vaan tapauskohtaisesti, sillä on mahdollista löytää tapauksia, joissa tuella ei ollut vaikutusta kauppaan. Nämä tapaukset eivät täytä yhtä niistä ehdoista, jotka valtion toteuttaman toimenpiteen on täytettävä, jotta se luokiteltaisiin valtiontueksi.

(38) Lisäksi viranomaiset katsovat, että toimenpide ei ole erityinen eikä valikoiva. Ne ovat sitä mieltä, että koska kaikilla asetetut ehdot täyttävillä aloilla ja verovelvollisilla on mahdollisuus hyötyä kyseisestä tuesta, sitä ei voida pitää erityisenä. Espanjassa on viisi verojärjestelmää, joista yhtä sovelletaan Álavassa. Näin ollen kyseisellä alueella sovellettavat verotussäännöt ovat yleisiä toimenpiteitä, jotka koskevat kaikkia järjestelmään kuuluvia verovelvollisia. Tästä syystä toimenpiteisiin ei liity alueellista erityisyyttä.

(39) Väite, jonka mukaan tukiohjelmaa voitiin soveltaa kaikilla aloilla ja kaikkiin verovelvollisiin, ei välttämättä pidä paikkaansa. Espanjan viranomaiset huomauttavat, että 2,5 miljardin pesetan vähimmäisinvestointia koskeva raja ei ole syrjivä vaan objektiivinen edellytys, jonka tarkoituksena on varmistaa, että toimenpiteelle asetettu tavoite saavutetaan tehokkaasti. Jos komissio kuitenkin pitäisi toimenpidettä erityisenä, se olisi perusteltavissa verojärjestelmän luonteella ja taloudellisella rakenteella valtiontukisääntöjen soveltamisesta yritysten välittömään verotukseen annetun tiedonannon(16) nojalla. Kyseistä toimenpidettä voidaan perustella verojärjestelmän luonteella, sillä se on osa ainoaa Álavan alueella sovellettavaa verojärjestelmää. Toimenpide perustuukin toimivaltaan, jota maakuntaneuvosto käyttää vahvistaessaan verotusta koskevia säännöksiä. Lisäksi toimenpide on perusteltu järjestelmän taloudellisen rakenteen perusteella, sillä sen tavoitteena on edistää taloudellista toimintaa. Suurten investointihankkeiden kannustaminen on lisäksi looginen tavoite, sillä hankkeet tuovat alueelle todellista hyötyä pitkällä aikavälillä. Ne voivat tuoda verohallinnolle verotuloja, jotka ylittävät investointien alkuvaiheessa aiheutuneet veromenot. Investointien alaraja ei myöskään vaikuta pk-yrityksiin, sillä niihin sovelletaan jo monia yhteisön rahoitusohjelmia.

(40) Espanjan viranomaiset kiistävät myös vuosina 1995-1997 myönnettyjen tukien harkinnanvaraisuuden, sillä tuet myönnettiin ilman eri toimenpiteitä, jos kyse oli vähintään 2,5 miljardin pesetan investoinneista. Maakuntaneuvosto tyytyykin toteamaan tukien myöntämiselle asetettujen ehtojen täyttymisen, sillä se ei voi muuttaa tukea eikä asettaa uusia ehtoja sen myöntämiselle. Espanjan viranomaiset korostavat, että Espanjan verolainsäädäntö kieltää harkinnanvaraiset päätökset verovelvollisia koskevien verovelvoitteiden tärkeimmistä piirteistä. Lainsäädäntöä muutettiin lisäksi vuonna 1997 siten, että siitä poistettiin kaikki komission harkinnanvaraisiksi katsomat osat.

(41) Espanjan viranomaiset kiistävät myös väitteen, että kyseiset verosäännöt eivät täyttäisi alakohtaisten sääntöjen soveltamisehtoja. Viranomaisten mielestä komission pitäisi määritellä konkreettisesti, mitä ehtoja verosäännöt rikkovat. Espanjan viranomaiset toteava verotukien soveltamisesta vaikeuksissa oleviin yrityksiin, että 2,5 miljardin pesetan vähimmäisinvestointivaatimuksen takia vaikeuksissa olevien yritysten on erittäin vaikea saada tukea. Tämä ehto on pikemminkin takeena sille, ettei verotukia myönnetä kyseisille yrityksille. Espanjan viranomaiset katsovat lisäksi, että koska kyse ei ole valtiontuista, aluetukisääntöjen soveltaminen ei ole tässä tapauksessa tarpeen.

(42) Espanjan viranomaiset katsovat edellä esitettyjen syiden perusteella, että komission on lopetettava menettely, jonka se aloitti tehtyään päätöksen kyseisten verotoimenpiteiden yhteensopimattomuudesta valtiontuille asetettujen ehtojen kanssa.

(43) Espanjan viranomaiset katsovat myös, ettei verohyvityksen myöntämispäätöksiä koskeviin komission tietopyyntöihin ole syytä vastata, sillä toimenpiteeseen ei sisälly valtiontukea. Tästä syystä ne eivät toimita komissiolle tietoja, joita se pyysi menettelyn aloittamista koskevassa päätöksessään.

IV MUUT KOMISSION SAAMAT HUOMAUTUKSET

(44) Komissio korostaa, että jäljempänä käsitellyt huomautukset eivät vaikuta siihen, voidaanko niiden tekijät katsoa perustamissopimuksen 88 artiklan 2 kohdassa tarkoitetuiksi asianomaisiksi osapuoliksi.

Kastilian ja Leónin autonomisen alueen esittämät huomautukset

(45) Kastilian ja Leónin autonominen alue ilmoittaa, että kyseiset verotoimenpiteet ovat osa maakuntaneuvoston hyväksymiä verotoimenpiteitä, joiden hyväksyttävyydestä on esitetty epäilyjä sekä Espanjassa että yhteisön tasolla.

(46) Kastilian ja Leónin autonominen alue toteaa myös, että kyseiset verotoimenpiteet ovat valtiontukea, koska ne täyttävät perustamissopimuksen 87 artiklassa määrätyt neljä edellytystä. Alueviranomaiset perustelevat näkemystään pääosin syillä, joita käytettiin perusteina myös menettelyn aloittamista koskevassa komission päätöksessä.

(47) Lisäksi Kastilian ja Leónin viranomaiset katsovat, että tarkasteltavia verotukia ei voida pitää perustamissopimuksen 87 artiklan poikkeusten nojalla yhteismarkkinoille soveltuvina. Tukia myönnettäessä ei ole noudatettu myöskään perustamissopimuksen 88 artiklan 3 kohdassa määrättyä ilmoitusvelvollisuutta.

(48) Kastilian ja Leónin autonominen alue onkin sitä mieltä, että tarkasteltavat verotoimenpiteet on katsottava perustamissopimuksen 88 artiklan 3 kohdan ilmoitusmenettelyn laiminlyönnin takia sääntöjenvastaisiksi ja yhteismarkkinoille soveltumattomiksi valtiontuiksi.

Confederación Empresarial Vascan - Euskal Entrepresarien Konfederakuntzan (Confebask) esittämät huomautukset

(49) Confebask korostaa, että Álavan nykyisellä verotuksellisella autonomialla on pitkät perinteet. Confebaskin huomautusten pääkohdat ovat seuraavat:

a) Verovelvollisuuden oletettu keveneminen: Komissio katsoo virheellisesti, että verorasitusta olisi kevennetty siten, että valtio olisi menettänyt verotuloja. Jos päätelmä pitäisi paikkansa, verovähennykset aiheuttaisivat aina verotulojen menetyksen suhteessa verovelvolliselta tavanmukaisesti kannettavaan määrään. Confebask pyytääkin komissiota tarkistamaan näkemystään, sillä muutoin tilanne voi johtaa verokantojen aiheettomaan yhdenmukaistamiseen laskettaessa tavanmukaisesti kannettavan veron määrää, jota varten olisi määritettävä mahdolliset verotulojen menetykset.

b) Vaikutukset jäsenvaltioiden väliseen kauppaan: Komission mukaan kyseiset verotoimenpiteet johtavat kaupan vääristymiseen, jos tuensaajat käyvät jäsenvaltioiden välistä kauppaa. Verojärjestelmien väliset erot vaikuttavat kuitenkin aina jäsenvaltioiden väliseen kauppaan. Kauppaan aiheutuvien vaikutusten määrittämiseksi komission olisi tarkasteltava koko verojärjestelmää eikä vain yksittäisiä määräyksiä. Confebask korostaa, että erään tutkimuksen mukaan Baskimaan verotus on muita Espanjan alueita kireämpi. Komission olisi annettava selvitys siitä, miksi nimenomaan nämä verotoimenpiteet vaikuttavat kauppaan, kun muut verojärjestelmien väliset erot eivät niin tee. Vaikka vaikutusta aiheutuisikin, sen poistamiskeinona pitäisi käyttää verotuksen yhdenmukaistamista eikä valtiontukia.

c) Tukien valikoivuus: Confebask katsoo, että verotoimenpiteiden valikoivuutta olisi arvioitava siltä kannalta, että kyse on joko valtuutussäännöstä, jonka nojalla veroviranomaiset valtuutetaan myöntämään jälkikäteen yksittäisiä etuuksia, tai säännöstä, jonka nojalla veroetuus myönnetään suoraan edunsaajalle vaatimatta jälkikäteen toimitettavia tositteita. Komission käyttämistä perusteista toinen sisältyy kuitenkin ensin mainittuun sääntökokonaisuuteen ja toinen jälkimmäiseen. Koska ensimmäinen ja toinen sääntö ovat vaihtoehtoisia, komission olisi selvennettävä, kumpaan sääntöluokkaan tarkasteltavana olevat verotoimenpiteet kuuluvat ristiriitojen välttämiseksi.

- Confebask vastustaa kyseisten verosääntöjen kuulumista valtuutussääntöjen piiriin, sillä veroviranomaisilla ei ole ollut harkintavaltaa ennen vuotta 1997 eikä sen jälkeen, vaan verohyvitys on myönnetty ilman eri toimenpiteitä. Viranomaisten toimivalta rajoittuu sen tarkistamiseen, että hakija täyttää tukien myöntämisedellytykset. Jos kyseisiä verotoimenpiteitä taas pidetään valtuutussääntöinä, joiden nojalla tukea voidaan myöntää jälkikäteen, tätä tapausta koskeva menettely, jossa on kyse sääntöjen eikä niiden käytännön soveltamisen tutkimisesta, menettää merkityksensä. Komission jäsenvaltioille vuonna 1989 lähettämän kirjeen(17) ensimmäisen kappaleen mukaan etuuksien myöntämistä koskeva yleisluontoinen määräys katsotaan tueksi vain silloin, kun käytössä on "lainsäädäntömekanismi, joka mahdollistaa sen myöntämisen ilman lisämuodollisuuksia". Valtuutussääntöä, joka on luonteeltaan abstrakti, ei sitä vastoin voida katsoa valtiontueksi, eikä sitä näin ollen voida arvioida siltä kannalta, mitkä ovat sen vaikutukset kilpailuun tai jäsenvaltioiden väliseen kauppaan.

- Verotoimenpiteiden luokittelusta tukien suoraa myöntämistä koskeviksi säännöiksi Confebask muistuttaa, että edellä mainitun tiedonannon (98/C 384/03) 19, 20 ja 17 kohdan mukaan verotoimenpide voi olla erityistoimenpide ja näin ollen valtiontukea, kun se on suunnattu vain julkisille yrityksille, tietyille yritysmuodoille tai tietyn alueen yrityksille. Käsiteltävinä olevilla verotoimenpiteillä ei kuitenkaan ole tällaisia ominaisuuksia, eivätkä ne koske tiettyjä alueita, sillä niitä sovelletaan koko sillä alueella, joka kuuluu ne vahvistaneiden alueviranomaisten toimivaltaan. Vähintään 2,5 miljardin pesetan investointia koskevan vaatimuksen erityisyydestä Confebask toteaa, että objektiivisten raja-arvojen soveltaminen on kansallisten ja yhteisön verosääntöihin liittyvä yleinen käytäntö. Lisäksi Confebask korostaa, että yhteisöjen tuomioistuimen tuomioiden ja komission päätösten nojalla ei ole toistaiseksi koskaan katsottu, että raja-arvon asettaminen tekisi toimenpiteestä erityisen. Komissio on itsekin myöntänyt mainitun tiedonannon 14 kohdassa, että tiettyjen alojen suosiminen ei automaattisesti merkitse toimenpiteen olevan erityinen. Lisäksi se myönsi vuoden 1998 kilpailupolitiikkaa koskevan kertomuksen 207 kohdassa, että monialaisia vaikutuksia omaavat toimenpiteet, joilla pyritään edistämään koko taloutta, ovat yleisiä toimenpiteitä eivätkä valtiontukea. Tiivistäen voidaan todeta, että verotoimenpiteet eivät ole erityisiä, koska ne eivät suosi yksittäistä alaa eivätkä tiettyjä yrityksiä. Sitä vastoin niitä sovelletaan kaikilla aloilla ja kaikkiin yrityksiin alueviranomaisten toimivaltaan kuuluvalla alueella.

d) 45 prosentin verohyvityksen sääntöjenvastaisuus: Confebask kiistää myös, että kyse olisi valtiontuesta, mikä on edellytyksenä toimenpiteiden luokittelulle sääntöjenvastaisiksi. Confebask väittää kuitenkin, että tukien sääntöjenvastaisuus asettaa kyseenalaiseksi luottamuksensuojan, toimielinten mielivaltaisten päätösten kieltämisen, oikeusvarmuuden ja suhteellisuuden periaatteet, sillä komissio katsoi jo vuonna 1993 tekemässään päätöksessä 93/337/ETY(18) Baskimaan verojärjestelmän sääntöjenmukaiseksi. Komissio voi muuttaa kantaansa tulevaisuudessa tarkastelemissaan tapauksissa, muttei aiempia tapauksia koskevia näkemyksiään. Confebask katsoo, että kyseiset verotoimenpiteet ovat voimassa olevaa tukea. Jo vuonna 1983 oli voimassa sääntöjä, joiden nojalla myönnettiin samantyyppisiä etuja (65 prosentin hyvitys uusien investointien perusteella). Vuonna 1984 otettiin käyttöön 500 miljoonan pesetan alaraja, joka oli ylitettävä 50 prosentin verohyvityksen saamiseksi investoinneista. EY:n perustamissopimuksen 93 artiklan soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä 22 päivänä maaliskuuta 1999 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 659/1999(19) 1 artiklan a alakohdassa vahvistetun määritelmän mukaan voimassa olevalla tuella tarkoitetaan "tukia, jotka olivat olemassa ennen perustamissopimuksen voimaantuloa kyseisessä jäsenvaltiossa, eli tukiohjelmia ja yksittäisiä tukia, jotka on otettu käyttöön ennen perustamissopimuksen voimaantuloa ja joita voidaan soveltaa edelleen perustamissopimuksen voimaantulon jälkeen". Näin ollen kyseiset tuet ovat perustamissopimuksen 88 artiklan 3 kohdan nojalla sääntöjenmukaisia.

e) Toimenpiteiden soveltumattomuus yhteismarkkinoille: Jos tarkasteltavana olevia verotoimenpiteitä pidetään valtuutussääntöinä, Confebask katsoo, ettei toimenpiteiden soveltuvuutta yhteismarkkinoille voida arvioida, koska tukea ei myönnetty hallinnollisella päätöksellä. Komission päätöksellä aloitettu menettely siis menettää merkityksensä, koska se on luonteeltaan sellainen, ettei siinä voida arvioida tuloksekkaasti tukien soveltuvuutta yhteismarkkinoille. Jos verotoimenpiteitä taas pidetään tukien suoraa myöntämistä koskevina sääntöinä, Confebask katsoo, että komission ja yhteisöjen tuomioistuimen soveltamat käytännöt edellyttävät tukitoimenpiteiden olevan alakohtaisia, jotta voitaisiin arvioida, soveltuvatko ne yhteismarkkinoille. Lisäksi olisi määritettävä yritysten kokonaisverotuksen kireys ja vertailukohtana olevan verotuksen kireys. Tämä lähestymistapa johtaisi absurdiin päätelmään, jonka mukaan kireimmän verotuksen jäsenvaltiota alhaisempi verotus olisi katsottava aina valtiontueksi. Confebask kiistää myös komission näkemyksen, jonka mukaan kyseiset verotoimenpiteet eivät sovellu yhteismarkkinoille siksi, etteivät ne sisällä ala- tai aluekohtaisia, suuriin investointihankkeisiin jne. myönnettävää tukea koskevia erityismääräyksiä, sillä verosäännöt eivät voi eivätkä saa sisältää tällaisia tarkennuksia. Yhteisöjen tuomioistuimen mukaan(20) komission on eriteltävä päätöksissään tuen kielteiset kilpailuvaikutukset määrittelemällä tarkastelemiensa toimenpiteiden todelliset vaikutukset. Jollekin verojärjestelmälle ominaisia abstrakteja seikkoja ei voida luokitella yhteismarkkinoille soveltumattomiksi, sillä siinä tapauksessa kaikki verojärjestelmien väliset erot muuttuisivat väistämättä tuiksi. Confebask toistaa tämän perusteella näkemyksensä, että kyseiset verotoimenpiteet eivät kevennä tavanomaista verorasitusta.

f) Confebask kehottaa tästä syystä komissiota tekemään lopullisen päätöksen menettelyn lopettamisesta ja ilmoittamaan päätöksessä tarkasteltavana olevien verotoimenpiteiden noudattavan yhteisön oikeutta.

(50) Joulukuun 29 päivänä 2000 päivätyllä ja 3 päivänä tammikuuta 2001 saapuneeksi kirjatulla kirjeellä toimitettuja Confebaskin lisähuomautuksia ei otettu huomioon, sillä ne saapuivat komissioon määräajan päätyttyä(21). Komissio huomauttaa lisäksi, ettei Confebask ole pyytänyt määräajan pidentämistä neuvoston asetuksen (EY) N:o 659/1999 6 artiklan 1 kohdan nojalla.

La Riojan aluehallituksen esittämät huomautukset

(51) Huhtikuun 19 päivänä 2000 päivätyllä ja 25 päivänä huhtikuuta 2000 saapuneeksi kirjatulla kirjeellä toimitettuja La Riojan aluehallituksen huomautuksia ei otettu huomioon, sillä ne saapuivat komissioon määräajan päätyttyä. Komissio huomauttaa lisäksi, että La Riojan aluehallitus ei ole pyytänyt määräajan pidentämistä neuvoston asetuksen (EY) N:o 659/1999 6 artiklan 1 kohdan nojalla.

V MUIDEN OSAPUOLTEN ESITTÄMIEN HUOMAUTUSTEN TOIMITTAMINEN ESPANJALLE

(52) Komissio toimitti asetuksen (EY) N:o 659/1999 6 artiklan 2 kohdan nojalla edellä mainittujen kolmansien esittämät huomautukset 18 päivänä toukokuuta 2000 päivätyllä kirjeellä Espanjan pysyvälle edustustolle ja kehotti Espanjaa toimittamaan komissiolle huomautuksensa kuukauden kuluessa kirjeen päiväyksestä. Viranomaiset eivät kuitenkaan toimittaneet huomautuksia, vaan pyysivät vastaamiseen annetun määräajan jatkamista 20 päivällä. Espanja ei ole esittänyt huomautuksia muista mainituista kannanotoista.

VI ARVIOINTI TUESTA

VII TUEN LUONNE

(53) Komissio muistuttaa, että toimenpiteiden verotuksellisella luonteella ei ole vaikutusta yhteisön valtiontukisääntöjen soveltamiseen, sillä EY:n perustamissopimuksen 87 artiklaa sovelletaan "muodossa tai toisessa" myönnettyyn tukeen. Komissio korostaa kuitenkin, että jotta toimenpide luokiteltaisiin tueksi, sen on täytettävä 87 artiklassa määritellyt neljä perustetta, joita kuvataan seuraavassa:

(54) Ensinnäkin toimenpiteen on muodostettava tuensaajille etu, joka alentaa liiketoiminnan harjoittamisen tavallisesti aiheuttamia kustannuksia. Etu voidaan myöntää erilaisina yrityksen verorasituksen huojennuksina ja erityisesti verovelvollisuudesta myönnettynä vapautuksena tai huojennuksena. Kyseinen 45 prosentin verohyvitys täyttää tämän perusteen, sillä se vapauttaa tuensaajayritykset verorasituksesta, joka vastaa määrältään 45:tä prosenttia tukikelpoisen investoinnin määrästä. Jos 45 prosentin verohyvitystä ei sovellettaisi, tuensaajayrityksen olisi maksettava yhtiöveronsa 100-prosenttisesti. Näin ollen 45 prosentin verohyvitys on poikkeus yleisesti sovellettavasta verojärjestelmästä.

(55) Komissio katsoo myös, että koska 45 prosentin verohyvitys aiheuttaa verotulojen menetyksen, siinä on kyse valtion varojen käyttämisestä veromenojen kattamiseen. Tätä perustetta sovelletaan myös jäsenvaltioiden alue- tai paikallishallinnon myöntämiin tukiin(22). Valtiontuki voidaan myöntää myös verotoimenpiteinä, joista on säädetty lailla, asetuksella tai hallinnollisella määräyksellä tai jotka voivat perustua verohallinnon käytäntöön. Käsiteltävänä olevassa tapauksessa Álavan alueviranomaiset antoivat valtiontuesta lainsäädännöllisen määräyksen.

(56) Jotkin asianomaiset väittivät huomautuksissaan, että on virheellistä otaksua, että 45 prosentin veronhuojennus aiheuttaisi verotulojen menetyksen verrattuna (komission määrittämään) tavanmukaisesti maksettavan veron määrään. On kuitenkin huomautettava, että tavanmukaisesti kannettavan veron määrä perustuu kyseiseen verojärjestelmään eikä komission päätökseen, jonka perimmäisenä tarkoituksena oli verotuksen yhdenmukaistaminen. Lisäksi on muistettava, että mainitun tiedonannon (98/C 384/03) 9 kohdan ensimmäisen alakohdan toisessa luetelmakohdassa todetaan, että jotta toimenpide voidaan katsoa valtiontueksi "tuensaajien on ensinnäkin saatava toimenpiteestä etua, joka keventää niiden taloutta yleensä rasittavia kustannuksia. Etu voi koostua yrityksen verotuksen keventämisestä esimerkiksi seuraavasti: [...] veron määrän täydellinen tai osittainen alentaminen (verovapautus, verohyvitys jne.)". Tässä tapauksessa kyse on veroedusta, joka koostuu veron määrän osittaisesta (45 prosentin) alennuksesta. Joidenkin kolmansien huomautuksissaan esittämä väite ei näin ollen pidä paikkansa.

(57) Kolmanneksi toimenpiteen on vaikutettava kilpailuun ja jäsenvaltioiden väliseen kauppaan. Baskimaan talouden ulkoisesta riippuvuudesta vuosina 1990-1995 laaditun raportin(23) mukaan Baskimaan vienti Espanjan ulkopuolelle kasvoi(24) ei pelkästään rahamääräisenä vaan myös suhteellisesti tarkasteltuna muualle Espanjaan suuntautuvan viennin kustannuksella. Espanjan ulkopuoliset markkinat korvasivat näin ollen osittain muusta Espanjasta koostuvat markkinat. Toisen Baskimaan ulkomaankauppaa käsittelevän tilastoraportin(25) mukaan viennin osuus Baskimaan taloudesta (vienti suhteessa bruttokansantuotteeseen), joka on noin 28,9 prosenttia, ylittää viennin osuuden Saksan ja muiden Euroopan maiden taloudesta (noin 20 prosenttia). Tämän raportin mukaan Baskimaan kauppatase oli selkeästi ylijäämäinen vuosina 1993-1998. Vuonna 1998 jokaista 100 pesetan tuontimäärää kohden vietiin 144 pesetalla. Baskimaan talouden suhteet ulkomaihin ovat erittäin avoimet, ja sen tuotannosta suuri osa menee vientiin. Nämä Baskimaan talouden ominaispiirteet aiheuttavat sen, että tuensaajayritykset harjoittavat taloudellista toimintaa, joka voi olla jäsenvaltioiden välisen kaupan kohteena. Tuki vahvistaa näin ollen tuensaajayritysten asemaa suhteessa niiden kanssa kilpaileviin yrityksiin yhteisön markkinoilla ja vaikuttaa siitä syystä jäsenvaltioiden väliseen kauppaan. Lisäksi tuensaajayritysten kannattavuus paranee niiden nettotuloksen (voitto verojen jälkeen) parantuessa. Näin ne voivat kilpailla niiden yritysten kanssa, jotka eivät saa 45 prosentin verohyvitystä joko siksi, että ne eivät ole investoineet, tai siksi, että niiden investoinnit eivät ole ylittäneet 2,5 miljardin pesetan rajaa 45 prosentin verohyvityksen käyttöönoton jälkeen.

(58) Koska tässä tapauksessa tarkastellut verosäännöt ovat luonteeltaan yleisiä ja abstrakteja, komissio voi tehdä niiden vaikutuksia koskevat arviot ainoastaan yleisellä ja abstraktilla tasolla, eikä se voi tarkastella tapauskohtaista vaikutusta tiettyihin markkinoihin, tiettyyn alaan tai tuotteeseen, kuten jotkin asianomaiset ovat ehdottaneet huomautuksissaan. Tämä näkemys on vahvistettu toistuvasti yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännössä(26).

(59) Joidenkin asianomaisten huomautuksesta, jonka mukaan komission on arvioitava kauppaan kohdistuvaa vaikutusta suhteessa kaikkiin verojärjestelmiin, komissio muistuttaa, että perustamissopimuksen 87 ja 88 artiklan mukaisen menettelyn kohteena olevat kilpailun vääristymät perustuvat konkreettiseen poikkeussääntöön, joka suosii joitakin yrityksiä suhteessa kyseisen jäsenvaltion verovelvollisiin kuuluviin yrityksiin. Menettely ei kohdistu sellaisiin mahdollisiin kilpailun vääristymiin, joita voi aiheutua jäsenvaltioiden verojärjestelmien välisistä eroista, jotka puolestaan voivat kuulua perustamissopimuksen 93-97 artiklan soveltamisalaan.

(60) Valtiontukien erityisyyteen liittyvästä edellytyksestä komissio toteaa, että 45 prosentin verohyvitys on erityinen tai valikoiva toimenpide tiettyjä yrityksiä suosivalla tavalla. Kyseisestä 45 prosentin verohyvityksestä voivat hyötyä vain sellaiset yritykset, jotka ovat 1 päivän tammikuuta 1995 jälkeen toteuttaneet yli 2,5 miljardin pesetan (15025303 euroa) investoinnin. Tuen ulkopuolelle jäävät kaikki yritykset, joiden investointien määrä ei ylitä 2,5 miljardin pesetan alarajaa. Raja-arvon objektiivisuus ei estä toimenpiteen katsomista valikoivaksi, vaikka Espanjan viranomaiset ja eräät asianomaiset ovat niin väittäneet, sillä raja-arvo sulkee toimenpiteen soveltamisalan ulkopuolelle ne yritykset, jotka eivät täytä asetettuja ehtoja.

(61) Komissio katsoo myös, että 45 prosentin verohyvitys on erityinen toimenpide, koska veroviranomaisilla on harkintavaltaa sen myöntämisessä. Komissio myöntää, että Álavan maakuntaneuvostolla oli enemmän harkintavaltaa tuen muuttamisessa kuin sen myöntämisessä. Álavan maakuntaneuvoston oli tehtävä vuosina 1995, 1996 ja 1997 päätös 45 prosentin verohyvityksen myöntämisestä, koska hyvitystä ei myönnetty ilman eri toimenpiteitä. Lisäksi sen oli määritettävä 45 prosentin verohyvitykseen oikeuttava investointien määrä, kussakin tapauksessa sovellettavat määräajat ja rajoitukset ja myös varsinaisen investointihankkeen valmisteluvaiheessa tehtyjen investointien kesto. Álavan maakuntaneuvostolla oli toimivaltuuksiensa mukaan harkintavaltaa määrittää 45 prosentin verohyvityksen määrä tai kunkin hakijan erityisolosuhteisiin perustuvat ominaisuudet. Harkinnanvaraisuus perustuu toisaalta myös harkintavaltaan, jota voitiin käyttää investointihankkeen valmisteluvaiheessa tehtyjen investointien määrittämisessä. On muistettava, että komissio huomautti menettelyn aloittamista koskevassa päätöksessään, ettei kyseisiä investointeja ollut määritelty täsmällisesti ja objektiivisesti. Espanjan viranomaiset ja asianomaiset eivät ole toimittaneet huomautuksissaan tietoja investointien määritelmästä. Onkin todettava, että koska tarkkaa ja yleisesti hyväksyttyä määritelmää ei ollut annettu, on ilmeistä, että alueviranomaiset voivat käyttää harkintavaltaa määrittäessään investointien määrää.

(62) Komissio huomauttaa lisäksi, että edellytyksistä osa muutettiin tai ne poistettiin käytöstä 1 päivänä tammikuuta 1998. Tällöin otettiin käyttöön uusi käsite "investointihanke", joka korvasi 1.1.1995-31.12.1997 sovelletun käsitteen "uuteen aineelliseen käyttöomaisuuteen tehtävät investoinnit". On korostettava, että Norma Foraleissa, joissa säädetään käsitteen "investointihanke" käyttöönotosta, ei määritellä kyseistä käsitettä. Käsitteelle "investointihanke" ei ole vahvistettu täsmällisesti ja yleisesti tunnettua määritelmää toisin kuin "uuteen aineelliseen käyttöomaisuuteen tehtävien investointien" käsitteelle, jonka määritelmä on vahvistettu tilinpäätössuosituksissa(27) ja muissa säännöissä(28). Koska täsmällistä määritelmää ei ole, vaikuttaa siltä, että alueviranomaiset voivat käyttää harkintavaltaa määrittäessään jokaisen tuensaajan "investointihankkeen" todellisen määrän.

(63) On myös huomattava, että vaikka komissio sovelsi päätöksessä 93/337/ETY vain alueellista ja alakohtaista erityisyyttä koskevaa arviointiperustetta perustellessaan tarkastelemastaan ohjelmasta myönnettyjen tukien erityisyyttä ja valikoivuutta, tämä ei kuitenkaan estä sitä, että kyseiset tuet voisivat olla erityisiä myös muiden arviointiperusteiden nojalla. Jotta valtion toimenpide voidaan katsoa valikoivaksi tai erityiseksi, valtiontukien osalta riittää, että yksilöidään vain yksi tämän vahvistava ominaisuus. Valtion toimenpiteen valikoivuuden perustelemiseksi ei ole tarpeen, että komissio tarkastelee jokaisessa päätöksessään kaikkia erityispiirteitä, joita kyseisillä toimenpiteillä voi olla. Näin ollen komissio ei voi hyväksyä eräiden asianomaisten väitettä, jonka mukaan tuensaannin ehdoksi asetetun alarajan valikoivuuden mainitsematta jättäminen merkitsisi, ettei komissio katso alarajan olevan valikoiva.

(64) Lisäksi on väitetty, että komissio ei ole pitänyt raja-arvon soveltamisen vuoksi erityisinä verotoimenpiteitä, jotka on toteutettu toisissa jäsenvaltioissa verohyvityksinä tietyn rajan ylittävistä investoinneista. Tämä luo eräiden asianomaisten mielestä luottamuksensuojan kaikille vastaavanlaisille verohyvityksille. Komissio toteaa, että eräiden asianomaisten mainitsemat tukiohjelmat eroavat huomattavasti käsiteltävänä olevasta verohyvityksestä. Vaikka oletettaisiin, että joissakin jäsenvaltioissa sovelletaan samantyyppisiä järjestelmiä, joihin komissio ei olisi reagoinut, ei olisi perusteltua noudattaa tätä virheellistä tarkastelutapaa myös tässä tapauksessa. On muistettava, että Euroopan yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännön mukaan "jäsenvaltion sille perustamissopimuksen nojalla kuuluvien, 92 artiklan sisältämään kieltoon liittyvien velvollisuuksien mahdollista noudattamatta jättämistä ei voida perustella sillä, että muutkaan jäsenvaltiot eivät noudata niille kuuluvaa kyseistä velvollisuutta. Monien kilpailun vääristymien vaikutus jäsenvaltioiden väliseen kauppaan ei tasaannu, vaan päinvastoin kasautuu keskinäisessä vuorovaikutuksessa, mikä lisää yhteismarkkinoihin kohdistuvia haitallisia vaikutuksia"(29).

(65) Eräät asianomaiset pohtivat huomautuksissaan, onko tuissa kyse valtuutussäännöstä vai tukien suoraa myöntämistä koskevasta säännöstä. Komissio vastaa tähän toteamalla, että tässä tapauksessa säännöt, joilla kyseinen 45 prosentin verohyvitys otettiin käyttöön, vastaavat luonteeltaan tukiohjelmaa. Tämän näkemyksen tueksi voidaan viitata edellä mainitun asetuksen (EY) N:o 659/1999 1 artiklan d alakohtaan, jossa esitetyn määritelmän mukaan tukiohjelmalla tarkoitetaan "säädöstä tai päätöstä, jonka perusteella yksittäisiä tukia voidaan myöntää yrityksille, jotka määritellään säädöksessä tai päätöksessä yleisesti ja käsitteellisesti ilman, että edellytetään muita täytäntöönpanotoimenpiteitä". Tukiohjelman luonne ei kuitenkaan vaikuta sen arvioimiseen, kuten joidenkin kolmansien huomautuksissa väitetään, käytetäänkö ohjelman täytäntöönpanossa harkintavaltaa vai ei. Tukien myöntämistä koskeva harkintavalta riippuu ohjelman konkreettisista ominaisuuksista.

(66) Viitattaessa 45 prosentin verohyvityksen perustelemiseen verojärjestelmän luonteella tai taloudellisella rakenteella (kuten Espanjan viranomaiset tekevät) komissio korostaa, että tätä arvioitaessa on tutkittava, liittyvätkö kyseiset verotoimenpiteet verojärjestelmälle ominaisiin tavoitteisiin vai muihin tavoitteisiin, jotka voivat olla oikeutettuja, mutta eivät kuulu verojärjestelmään. Tässä tapauksessa vaikuttaa siltä, että 45 prosentin verohyvitys ei vastaa Espanjan verojärjestelmälle ominaisia tavoitteita, joita kaikille verojärjestelmille ominaisen päätavoitteen (valtion menojen rahoittamiseen käytettävien varojen keruu) ohella ovat muun muassa tasapuolisuus ja progressiivisuus(30). On huomattava, että 45 prosentin verohyvitys johtaa(31) syrjintään suuryritysten eduksi kooltaan ja kapasiteetiltaan pienempien yritysten kustannuksella, eikä syrjintää voida perustella verojärjestelmän sisäisellä logiikalla. Koska 45 prosentin verohyvitys ei noudata verojärjestelmälle ominaisia periaatteita, sitä ei voida perustella kyseisen järjestelmän luonteella tai rakenteella. Komissio korostaa, ettei se, että 45 prosentin verohyvitys on toimivaltaisten alueviranomaisten käyttöönottama toimenpide, ole peruste sille, että se katsottaisiin verojärjestelmän luonteen mukaiseksi toimenpiteeksi - kuten Espanjan viranomaiset väittävät huomautuksissaan.

(67) Espanjan viranomaiset ilmoittavat huomautuksissaan myös, että tarkasteltavana olevan 45 prosentin verohyvityksen tavoitteena on edistää taloudellista toimintaa ja hyvitys noudattaisi tästä syystä Baskimaan asettamia teollisuuspoliittisia tavoitteita. Política Industrial. Marco General de Actividades 1996-1999 -asiakirjan mukaan "[...] veropolitiikka on välttämätön tekijä talouskehityksen vauhdittamisen ja [Baski]maan teollista kehitystä tukevien teollisten hankkeiden edistämisen kannalta" (s. 131); luvussa, jonka otsikko on "Veropoliittiset välineet", todetaan, että "[...] verotusautonomiamme [siis Baskimaan] voi saada meidät myös etsimään luovia 'mittatilauskohtelun' muotoja esimerkiksi painopistehankkeille tai myöntämään verokannustimia suuryrityksille [sivu 133]". Näin ollen 45 prosentin verohyvitys on osa teollisuuspolitiikkaa, jonka tavoitteet eivät ole verojärjestelmälle ominaisten periaatteiden mukaisia.

(68) Komissio toteaa, että Espanjan viranomaisten mukaan 45 prosentin verohyvitykselle asetettu talouspoliittinen tavoite ei ole verojärjestelmälle ominainen tavoite. Verohyvitystä ei näin ollen voida perustella järjestelmän luonteella tai taloudellisella rakenteella.

(69) Komissio toteaa, että joidenkin asianomaisten esittämällä väitteellä, jonka mukaan Baskimaan verotus on muita Espanjan alueita kireämpi, ei ole merkitystä tarkasteltavana olevassa tapauksessa, sillä menettely aloitettiin yksittäisen toimenpiteen tutkimiseksi eikä kunkin Baskimaassa sijaitsevan kolmen maakunnan koko verojärjestelmän tutkimiseksi.

(70) Komissio on tullut siihen tulokseen, että 45 prosentin verohyvitys on EY:n perustamissopimuksen 87 artiklan 1 kohdassa ja Euroopan talousalueesta tehdyn sopimuksen 61 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua valtiontukea, sillä se on jäsenvaltion valtion varoista myöntämä etu, vaikuttaa jäsenvaltioiden väliseen kauppaan ja vääristää kilpailua suosimalla joitakin yrityksiä.

VIII 45 PROSENTIN VEROHYVITYKSEN SÄÄNTÖJENVASTAISUUS

(71) Koska tarkasteltavana oleva tukiohjelma ei edellytä Espanjan viranomaisten sitoutuvan myöntämään tuet vähämerkityksisten tukien myöntämisedellytysten mukaisesti(32), komissio katsoo, ettei kyseisten tukien voida katsoa kuuluvan de minimis -säännön soveltamisalaan. Espanjan viranomaiset eivät ole väittäneet menettelyn missään vaiheessa, että tuet olisivat kokonaan tai osittain vähämerkityksisiä tukia. Kyseisiin tukiin ei voida soveltaa de minimis -sääntöä etenkään siksi, ettei ole mitään takeita siitä, ettei 100000 euron raja-arvo ylity. Tuet eivät ole myöskään voimassa olevia tukia, sillä ne eivät täytä asetuksen (EY) N:o 659/1999 1 artiklan b alakohdassa asetettuja edellytyksiä.

(72) Eräiden kolmansien huomautuksissa esitetty väite, jonka mukaan 45 prosentin verohyvitys olisi voimassa olevaa tukea, on kumottava. Eräät asianomaiset perustelevat näkemystään sillä, että ennen 45 prosentin verohyvitystä käytössä oli jo kaksi muuta hyvitystä. Tarkasteltaessa näitä kahta tukiohjelmaa voidaan kuitenkin huomata, että ne eroavat huomattavasti 45 prosentin verohyvityksestä. Ensimmäisessä ohjelmassa ei asetettu raja-arvoa, ja toisessa se oli vain 500 miljoonaa pesetaa, eli huomattavasti 2,5 miljardin pesetan raja-arvoa alhaisempi. Asetuksen (EY) N:o 659/1999 1 artiklan c alakohdan mukaan uudella tuella tarkoitetaan "kaikkia tukia, eli tukiohjelmia ja yksittäisiä tukia, jotka eivät ole voimassa olevaa tukea, mukaan lukien voimassa olevan tuen muutokset". Tästä syystä kyseinen verohyvitys, joka merkitsee huomattavia muutoksia suhteessa mainittuihin tukiohjelmiin, on uutta tukea. Siitä on ilmoitettava kyseisen asetuksen 2 artiklan 1 kohdan mukaisesti, ellei perustamissopimuksen 89 artiklan mukaisesti annetuissa asetuksissa(33) toisin säädetä. Lisäksi vaikuttaa siltä, että kyseiset ohjelmat eivät olleet voimassa olevaa tukea, koska ne eivät ilmeisesti olleet voimassa 1 päivänä tammikuuta 1986, jolloin Espanja liittyi Euroopan yhteisöihin. Näin ollen ne eivät täytä asetuksen (EY) N:o 659/1999 1 artiklan b kohdan i alakohdassa mainittua edellytystä siitä, että ne ovat olleet voimassa jo ennen Espanjan liittymistä ja myös sen jälkeen.

(73) Komissio korostaa, että valtiontuet, joihin ei sovelleta de minimis -sääntöä ja jotka eivät ole voimassa olevia tukia, kuuluvat perustamissopimuksen 88 artiklan 3 kohdassa ja ETA-sopimuksen 62 artiklan 3 kohdassa määrätyn ennakkoilmoitusvelvollisuuden soveltamisalaan. Espanjan viranomaiset eivät kuitenkaan ole noudattaneet tätä velvollisuutta. Tästä syystä komissio katsoo, että tuet on katsottava sääntöjenvastaisiksi. Komissio pahoittelee, etteivät Espanjan viranomaiset ole täyttäneet velvollisuuttaan ilmoittaa kyseisistä tuista ennakkoon.

(74) Komissio katsoo, että sen on hylättävä joidenkin kolmansien huomautuksissa esitetty väite luottamuksensuojan ja oikeusvarmuuden periaatteiden oletetusta rikkomisesta. Käsiteltävä verohyvitys ei ole voimassa olevaa tukea, ja koska siitä ei ole tehty perustamissopimuksen 88 artiklan 3 kohdan mukaista ilmoitusta, komissio ei ole voinut tehdä päätöstä sen soveltuvuudesta yhteismarkkinoille. Komissio katsoo myös, että olettamusta 45 prosentin verohyvityksen soveltuvuudesta yhteismarkkinoille ei voida perustella sillä, että Baskimaan verojärjestelmä katsottiin yhteismarkkinoille soveltuvaksi investointien verotukia koskevassa komission päätöksessä 93/337/ETY, kuten eräiden kolmansien huomautuksissa väitetään. Kyseisessä päätöksessä komissio katsoi verotoimenpiteet valtiontueksi, ja niihin olisi siitä syystä sovellettava yhteisön valtiontukisääntöjä (aluetukisääntöjä tai pk-yrityksiä, tuen kasautumista ja eri aloja koskevia sääntöjä). Jos 45 prosentin verohyvitys olisi (kuten kolmannet esittävät) kyseisessä vuonna 1993 tehdyssä päätöksessä tarkastellun ohjelman kaltainen, siitä olisi pitänyt ilmoittaa uutena valtiontukena ja sen pitäisi noudattaa aluetukea, pk-yrityksiä ja tuen kasautumista koskevia sääntöjä sekä alakohtaisia sääntöjä. Näin ollen tuensaajat eivät voi vedota valtiontukia koskevaan luottamuksensuojaan eivätkä oikeusvarmuuteen 45 prosentin verohyvityksen osalta.

(75) Asianomaisten esittämistä, luottamuksensuojan ja oikeusvarmuuden periaatteiden noudattamista koskevista väitteistä on todettava, ettei komissio ole antanut asiasta täsmällisiä vakuutuksia Espanjan viranomaisille eikä asianomaisille. Näin ollen kyseessä olevien tukien sääntöjenmukaisuudesta ja yhteismarkkinoille soveltuvuudesta ei voinut olla oikeutettuja odotuksia. On muistettava, että "vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan luottamuksensuojaansa saa vedota oikeussubjekti, joka on tilanteessa, josta käy ilmi, että yhteisön viranomaiset ovat luoneet hänelle perusteltuja odotuksia [...]. Sitä vastoin kukaan ei voi väittää luottamuksensuojan periaatetta loukatun, jos viranomaiset eivät ole antaneet täsmällisiä vakuutuksia asiassa"(34). Luottamuksensuojan tai oikeusvarmuuden periaatteiden rikkomista koskeva väite on tästä syystä hylättävä tässä tapauksessa. Komissio muistuttaa lisäksi katsoneensa päätöksessään 93/337/ETY eräät Álavan, Guipúzcoan ja Biskajan vuonna 1988 käyttöön ottamat verotoimenpiteet valtiontuiksi.

IX ARVIOINTI TUKIEN SOVELTUVUUDESTA YHTEISMARKKINOILLE

(76) Komissio huomauttaa toistamiseen 45 prosentin verohyvityksen olevan osa valtiontukiohjelmaa. Tukiohjelman yleisyyden ja abstraktisuuden vuoksi komissio ei ole tietoinen tukea jo saaneiden tai tulevaisuudessa saavien yritysten tilanteesta. Näin ollen se ei voi tutkia yksittäisten yritysten vaikutusta kilpailuun. Tässä yhteydessä voitaneenkin vain vahvistaa, että mahdolliset tuensaajayritykset voivat saada tukia, jotka eivät ole yhdenmukaisia alalla sovellettavien direktiivien, suuntaviivojen ja puitteiden kanssa. Komissio korostaa lisäksi, että se pyysi menettelyn aloittamista koskeneessa päätöksessään osapuolia toimittamaan sille kaikki tiedot, jotka liittyvät kunkin tuensaajan saamiin tukiin ja erityisolosuhteisiin. Espanjan viranomaiset eivät kuitenkaan ole toimittaneet näitä tietoja. Tästä syystä on ristiriitaista huomauttaa komissiolle siitä, että se ei ole esittänyt tarpeeksi yksityiskohtaista arvioita (kuten jotkut kolmannet väittävät), ja samalla kieltäytyä toimittamasta vaadittuja tietoja.

(77) Kyseiset 45 prosentin verohyvityksenä myönnetyt valtiontuet edistävät suuria investointihankkeita, joiden arvo on yli 2,5 miljardia pesetaa. Komissio muistuttaa, että alueellisia valtiontukia koskevien suuntaviivojen (98/C 74/06) liitteessä I huomautetaan, että "verohelpotuksen muodossa annettuja tukia voidaan pitää investointeihin liittyvinä tukina, kun niiden perustana on tietty kyseiselle alueelle tehty investointi. Lisäksi kaikki verohelpotuksen muodossa annetut tuet voidaan liittää investointeihin, jos niille määrätään yhteinen yläraja, joka ilmaistaan prosentteina alueelle tehdyistä investoinneista." Tarkasteltava 45 prosentin verohyvitys näyttää täyttävän nämä edellytykset ainakin osittain, sillä veroperusta muodostuu investointimenoista ja hyvityksen määrä on 45 prosenttia investoinnista. Tästä syystä komissio katsoo, että kyseinen 45 prosentin verohyvitys näyttää olevan investointitukea, sillä se täyttää edellä mainitut edellytykset. Tästä syystä sitä on tarkasteltava investointitukea koskevien yhteisön sääntöjen perusteella.

(78) Jotta investointituelle voidaan myöntää perustamissopimuksen 87 artiklan 3 kohdan a tai c alakohdan mukainen poikkeus, sen alueen, jolla tuki myönnetään, on kuuluttava aluetukikartan mukaisiin poikkeusten soveltamisalueisiin. Komissio muistuttaa, ettei Álavalle ole myönnetty kertaakaan 87 artiklan 3 kohdan a alakohdan mukaista poikkeusta, koska bruttokansantuote asukasta kohden(35) sen sijaintipaikassa eli Baskimaan NUTS(36) II - alueella on ollut aina yli 75 prosenttia yhteisön keskiarvosta. Alueellisten sääntöjen(37)(38) mukaan perustamissopimuksen 87 artiklan 3 kohdan a alakohdan mukaisen poikkeuksen myöntämisedellytykset täyttyvät vain siinä tapauksessa, että NUTS II -tason alueyksikköä vastaavalla alueella BKT asukasta kohden ei ylitä 75:tä prosenttia yhteisön keskiarvosta.

(79) Mahdollisuudesta soveltaa perustamissopimuksen 87 artiklan 3 kohdan c alakohdan poikkeusta voidaan todeta, että vuosina 1995-1999 oli voimassa kaksi peräkkäistä aluetukikarttaa. Aluksi sovellettiin vuonna 1988 tehdyllä komission päätöksellä (88/C 351/04) hyväksyttyä karttaa. Kyseisen kartan mukaan investointitukia alueelliseen kehitykseen voitiin pitää yhteismarkkinoille soveltuvina perustamissopimuksen 87 artiklan 3 kohdan c alakohdan poikkeuksen nojalla, jos tukien intensiteetti ei ylittänyt Nerviónin laakson teollisuusalueella sijaitsevien suuryritysten osalta 30 prosenttia NAE ja Pyreneiden alueen suuyritysten osalta 20 prosenttia NAE. Alueelliseen kehitykseen muualla Álavassa myönnettävien tukien ei sen sijaan voitu katsoa soveltuvan yhteismarkkinoille 87 artiklan 3 kohdan c alakohdan poikkeuksen nojalla.

(80) Komissio muistuttaa lisäksi ehdottaneensa perustamissopimuksen 88 artiklan 1 kohdassa säädetyn menettelyn mukaisesti Espanjan viranomaisille Espanjan aluetukikartan muuttamisesta 26 päivänä heinäkuuta 1995 tehdyllä päätöksellään(39) kyseisen kartan tarkistamista siten, että koko Álava katsottaisiin vastedes alueeksi, jonka alueelliseen kehitykseen myönnettävät investointituet voidaan katsoa yhteismarkkinoille soveltuviksi perustamissopimuksen 87 artiklan 3 kohdan c alakohdan poikkeuksen nojalla, jos tukien intensiteetti ei suuryritysten osalta ole yli 25 prosenttia NAE. Espanjan viranomaiset toimittivat huomautuksensa Espanjan pysyvän edustuston 26 päivänä syyskuuta 1995 päivätyllä kirjeellä. Uusi kartta tuli näin ollen voimaan kyseisenä päivänä.

(81) Komissio muistuttaa myös, että pk-yritysten osalta(40) investointituen intensiteetti voi pk-yrityksille myönnettävää valtiontukea koskevien yhteisön suuntaviivojen(41) mukaan ylittää 10 prosentilla suuryrityksiin sovellettavan alueellisen enimmäisintensiteetin edellyttäen, että kokonaistuki ei ylitä 30 prosenttia NAE.

(82) On myös syytä muistaa, että investointeihin myönnetyn valtiontuen osalta tukikelpoisina pidetään kustannuksia aineellisista investoinneista, jotka ovat alkuinvestointeja ja vakioperustetta koskevien yhteisön määritelmien mukaisia(42). Sitä vastoin kaikki muut kuin näiden määritelmien mukaiset investoinnit (kuten korvausinvestoinnit tai investoinnit muuhun kuin maa-alueisiin, rakennuksiin ja laitteistoihin) eivät ole tukikelpoisia. Mainittu 45 prosentin verohyvitys on sidottu uuteen aineelliseen käyttöomaisuuteen tehtävään investointiin(43). Korvausinvestoinnit(44) eivät kuitenkaan ole kiellettyjä, eikä "investointihankkeista" ja "investointihankkeen valmisteluvaiheessa" aiheutuneiden kustannusten korvaamista ole estetty. Koska näitä käsitteitä ei ole määritelty täsmällisesti, ei voida sulkea pois mahdollisuutta, että 45 prosentin verohyvitys ei koske pelkästään vakioperusteen mukaisia kustannuksia, vaan myös korvausinvestointien kustannuksia tai muita vakioperusteeseen kuulumattomia kustannuksia. Näin ollen komissio katsoo, että tuen kohteena voi olla alkuinvestointi, mutta myös muut kustannukset, esimerkiksi investointikustannukset, joita ei voida pitää yhteisön sääntöjen mukaan tukikelpoisina.

(83) Komissio muistuttaa myös, että alueellisia valtiontukia koskevien suuntaviivojen (98/C 74/06) voimaantulon jälkeen perustamissopimuksen 87 artiklan 3 artiklan c alakohdan poikkeuksen soveltamisalaan Álavassa mahdollisesti kuuluvien tukien on oltava edellä mainitun alkuinvestoinnin ja vakioperusteen yhteisön määritelmän mukaisia ja noudatettava asetettuja enimmäismääriä, mutta täytettävä myös muita ehtoja. Tässä tapauksessa tukien on täytettävä seuraavat edellytykset: tuensaajan osuus investoinnista on vähintään 25 prosenttia (4.2 kohta), tukihakemus on jätettävä ennen investointihankkeen aloittamista (4.2 kohta), investointi on säilytettävä vähintään viiden vuoden ajan (4.10 kohta) ja tuen kasautumista koskevia enimmäisintensiteettejä on noudatettava (4.18-4.21 kohta).

(84) Komissio toteaa, että 45 prosentin verohyvityksenä myönnettyjä verotukia ei ole rajattu (26 päivänä syyskuuta 1995 tehdyn komission päätöksen voimaantulopäivänä päättyneen jakson aikana) Nerviónin laakson teollisuusalueeseen ja Pyreneiden alueisiin (jotka olivat ainoat tuolloin voimassa olleen aluetukikartan mukaisesti tukikelpoiset alueet) alueesta ja jaksoista riippuen 30, 25 tai 20 prosenttiin NAE suuryritysten osalta eikä 30 prosenttiin NAE pk-yritysten osalta. Komissio huomauttaa lisäksi, että tukikelpoiset kustannukset eivät aina olleet kyseisen vakioperusteen tukikelpoisten kustannusten mukaisia, sillä korvausinvestoinnit eivät olleet kiellettyjä ja muut kustannukset olivat tukikelpoisia. Näistä syistä komissio katsoo, että investoinneille myönnettyä 45 prosentin verohyvitystä ei voida katsoa yhteismarkkinoille soveltuvaksi perustamissopimuksen 87 artiklan 3 kohdan c alakohdan alueellisen poikkeuksen nojalla, koska yhteisön aluetukisääntöjä ei ole noudatettu.

(85) Muita kuin yhteisön määritelmän mukaisia tukia investointikustannuksiin(45) ei voida pitää investointitukina. Aluetuen suuntaviivojen (98/C 74/06) liitteen I mukaan verotuet voivat olla investointitukia, jos tukien määrä ylittää yhteisön sääntöjen mukaisen prosenttiosuuden investointikustannuksista. Tässä tapauksessa tukien määrä ylittää yhteisön sääntöjä noudattamattoman prosenttiosuuden investointikustannuksista. Tästä syystä näitä tukia ei voida kyseisten sääntöjen nojalla pitää investointitukina. Sen sijaan tuilla voidaan rahoittaa säännöllisesti aiheutuvia ja välttämättömiä kustannuksia, kuten korvausinvestointien aiheuttamia kustannuksia. Yritysten on vastattava tämäntyyppisistä juoksevista säännöllisistä kustannuksista hoitaessaan päivittäistä tai tavanomaista liiketoimintaansa. Näin ollen tämäntyyppiset investoinnit kuuluvat toimintatukien ryhmään, johon sovelletaan erityisiä valtiontukisääntöjä.

(86) Komissio muistuttaa tältä osin, että toimintatuiksi katsottavat aluetuet ovat vuonna 1988 annetun tiedonannon(46) ja alueellisia valtiontukia koskevien suuntaviivojen (98/C 74/06) nojalla kiellettyjä. Poikkeuksellisesti tämäntyyppisiä tukia voidaan kuitenkin myöntää perustamissopimuksen 87 artiklan 3 kohdan a alakohdan poikkeuksen soveltamisalueilla edellyttäen, että tuki täyttää kyseisen tiedonannon 6 kohdassa ja aluetuen suuntaviivojen 4.15-4.17 kohdassa määrätyt erityisedellytykset, sitä myönnetään syrjäisimmillä alueilla tai harvaanasutuilla alueilla lisäkuljetuskustannusten korvaamiseen. Álavan NUTS III -tason alue ei kuitenkaan ole tukikelpoinen perustamissopimuksen 87 artiklan 3 kohdan a alakohdan poikkeuksen nojalla eikä toimintatukien myöntäminen kuulu näiden edellytysten piiriin. Álavan NUTS III -alue ei kuulu myöskään syrjäisimpiin(47) eikä harvaanasuttuihin alueisiin(48). Tästä syystä 45 prosentin verohyvitykseen sisältyvä toimintatuki on kiellettyä erityisesti siksi, että sitä ei myönnetä 87 artiklan 3 kohdan a alakohdan poikkeuksen mukaisella alueella eikä syrjäisellä tai harvaanasutulla alueella. Näin ollen tarkasteltavana olevat tuet eivät sovellu yhteismarkkinoille.

(87) Komissio katsookin, ettei tarkasteltavana olevaa verotukiohjelmaa voida pitää yhteismarkkinoille soveltuvana EY:n perustamissopimuksen 87 artiklan a ja c alakohdan poikkeusten nojalla, sillä se ei ole aluetukisääntöjen mukainen.

(88) Komissio muistuttaa, että pk-yritysten Álavan tukialueiden ulkopuolella 1.1.1995-26.7.1995 ja Álavan ulkopuolella 1.1.1995-31.12.1999 toteuttamiin investointeihin myönnettyä tukea ei tarkasteltavina olevissa tapauksissa voida katsoa aluetueksi. Niihin ei voi soveltaa perustamissopimuksen 87 artiklan 3 kohdan c alakohdan poikkeusta. Näin on, jos kyse on suuryritysten tekemistä investoinneista. Jos tuensaaja sen sijaan on pk-yritys, siihen voidaan soveltaa pk-yrityksille myönnettävää valtiontukea koskevien yhteisön suuntaviivojen mukaisesti perustamissopimuksen 87 artiklan 3 kohdan c alakohdan toista poikkeusta, jonka tarkoituksena on tukea tiettyä taloudellista toimintaa. Tällöin on noudatettava suuntaviivoihin sisältyviä edellytyksiä alkuinvestoinnin määritelmän ja vakioperusteen mukaisten tukikelpoisten kustannusten noudattamisesta. Suuntaviivoissa määrätään myös, että poikkeusta sovelletaan aineellista investointia koskevaan tukeen sillä edellytyksellä, että pienten yritysten osalta ei ylitetä 15 prosentin eikä keskisuurten yritysten osalta 7,5 prosentin intensiteettiä. Komissio toteaa, että 45 prosentin verohyvityksenä myönnettyjä verotukia ei ole rajattu 15 prosenttiin NAE pienten yritysten osalta eikä 7,5 prosenttiin NAE keskisuurten yritysten osalta. Komissio toteaa lisäksi, että tukikelpoiset investoinnit eivät noudata täysin aluetuen suuntaviivojen (96/C 213/04) 4.2.1 kohdassa tarkoitetun alkuinvestoinnin määritelmää eivätkä tukikelpoiset kustannukset ole täysin 4.2.1 kohdassa vahvistetun vakioperusteen mukaisia, sillä korvausinvestointeja ja muita kuin vakioperusteen mukaisia kustannuksia ei ole kielletty. Komissio katsookin, että näitä verotukia ei voida pitää tiettyä taloudellista toimintaa edistävän perustamissopimuksen 87 artiklan 3 kohdan c alakohdan poikkeuksen nojalla yhteismarkkinoille soveltuvina.

(89) Aluetuen suuntaviivojen (98/C 74/06) soveltamisalan ulkopuolelle suljetaan perustamissopimuksen liitteessä I lueteltujen maa- ja kalataloustuotteiden tuotanto, jalostus ja kaupan pitäminen sekä hiiliteollisuus. Liikenteen, terästeollisuuden, laivanrakennuksen, synteettikuitujen ja autoteollisuuden aloilla sovelletaan erityissääntöjä suuntaviivoissa mainittujen sääntöjen lisäksi. Lisäksi niihin sovelletaan monialaisten puitteiden (98/C 107/05) mukaisia erityissääntöjä. Näin ollen arvioinnissa on otettava huomioon yhteensopivuus näiden sääntöjen kanssa, kun tuensaajayritys kuuluu kyseisille aloille tai kun investointi kuuluu monialaisten puitteiden soveltamisalaan.

(90) Sen lisäksi, että tutkitaan tietyn taloudellisen toiminnan kehitykseen liittyvän perustamissopimuksen 87 artiklan 3 kohdan c alakohdan poikkeuksen soveltamista aiemmin käsitellyissä tapauksissa, on tutkittava myös mahdollisuutta soveltaa kyseistä poikkeusta muihin tarkoituksiin. Komissio toteaa, että 45 prosentin verohyvityksen tavoitteena ei ole edistää tiettyä taloudellista toimintaa 87 artiklan 3 kohdan c alakohdassa tarkoitetulla tavalla. Tällaista toimintaa ovat varsinkin tämän asian kannalta merkityksellisten yhteisön sääntöjen mukainen pk-yritysten toiminnan kehittäminen, tutkimus- ja kehitystyö, ympäristönsuojelu, uusien työpaikkojen luominen tai koulutus. Kyseisiin verotukiin ei tästä syystä voida soveltaa tietyn taloudellisen toiminnan kehittämistä koskevaa perustamissopimuksen 87 artiklan 3 kohdan c alakohdan poikkeusta edellä mainittujen tavoitteiden saavuttamiseksi.

(91) Koska 45 prosentin verohyvityksen myöntämiselle ei ole asetettu alakohtaisia rajoituksia, sitä voidaan myöntää rajoituksetta yhteisön erityissääntöjen soveltamisalaan kuuluvilla herkillä aloilla toimiville yrityksille. Tällaisia aloja ovat esimerkiksi perustamissopimuksen liitteessä I lueteltujen maataloustuotteiden tuotanto, jalostus ja kaupan pitäminen, kalastus, hiili- ja terästeollisuus, laivanrakennus, synteettiset kuidut ja autoteollisuus(49). Komissio pitää mahdollisena, että 45 prosentin verohyvityksenä myönnetyt verotuet eivät noudata kyseisiä alakohtaisia sääntöjä. Verohyvitys ei täytä edellytystä, jonka mukaan tuki ei saa kohdistua uuteen tuotantokapasiteettiin, jotta herkillä aloilla perinteisesti ilmenevät liikakapasiteettiongelmat eivät pahenisi. Komissio katsookin, että jos tuensaaja toimii mainituilla aloilla, tarkasteltavana olevat tuet, jotka eivät kuulu kyseisiä aloja koskevien sääntöjen soveltamisalaan, eivät sovellu yhteismarkkinoille tietyn taloudellisen toiminnan edistämistä koskevan EY:n perustamissopimuksen 87 artiklan 3 kohdan c alakohdan poikkeuksen nojalla.

(92) Syyskuun 1 päivän 1998 jälkeen myönnetyn tuen osalta komissio katsoo, että tuen kohteena olevat investoinnit saattavat kuulua monialaisten puitteiden(50) (98/C 107/05) soveltamisalaan. Kyseisten puitteiden soveltamisalaan kuuluvat kaikki investointihankkeet, joiden arvo on yli 50 miljoonan euroa (yli 15 miljoonaa euroa tekstiili- ja vaatetusalalla), joiden intensiteetti ylittää 50 prosenttia alueellisesta enimmäisintensiteetistä, joissa työpaikkaa kohden myönnetty tuki ylittää 40000 euroa (30000 euroa tekstiili- ja vaatetusteollisuudessa) tai joille myönnetty kokonaistuki ylittää 50 miljoonaa euroa. Jokaisesta investointihankkeesta on ilmoitettava ennakolta komissiolle perustamissopimuksen 88 artiklan 3 kohdan mukaisesti, jotta komissio voi määrittää yhteismarkkinoille soveltuvan tuen enimmäisintensiteetin. Kyseiset verotuet eivät kuulu suuria investointihankkeita koskevan ennakkoilmoitusvelvollisuuden eikä komission arvioinnista mahdollisesti seuraavan intensiteetin supistamisen soveltamisalaan. Näin ollen komissio katsoo, että kyseiset verotuet eivät sovellu yhteismarkkinoille perustamissopimuksen 87 artiklan 3 kohdan c alakohdan poikkeuksen nojalla, sillä 87 artiklan 3 kohdan a alakohdan poikkeusta ei sovelleta Álavan alueella.

(93) Koska kyseisiä verotukia myönnettäessä ei ole otettu huomioon tuensaajayritysten taloudellista ja rahoitustilannetta, komissio pitää mahdollisena, että tuensaaja saattaa olla vaikeuksissa olevien yritysten pelastamiseksi ja rakenneuudistukseksi myönnettyä valtiontukea koskevissa suuntaviivoissa(51) (1999/C 288/02) tarkoitettu vaikeuksissa oleva yritys. Komissio on tätä mieltä, vaikka on varsin epätodennäköistä (kuten Espanjan viranomaiset ovat huomauttaneet), että 45 prosentin veronhyvitystä sovellettaisiin nykyehdoin vaikeuksissa oleviin yrityksiin. Komissio toteaa, että näiden verotukien myöntäminen ei kuulu kyseisissä yhteisön suuntaviivoissa vahvistettujen edellytysten(52) soveltamisalaan. Suuntaviivojen (1999/C 288/02) 20 kohdassa todetaan seuraavaa: "Komission mielestä pelastamis- ja rakenneuudistustuki voi edistää taloudellisen toiminnan kehitystä vaikuttamatta kaupankäyntiin yhteisön edun kanssa ristiriitaisella tavalla, jos näissä suuntaviivoissa määritellyt edellytykset täyttyvät". Jos kyseisiä vaatimuksia ei noudateta, tukien katsotaan olevan yhteismarkkinoille soveltumattomia, jos ne myönnetään vaikeuksissa oleville yrityksille. Komissio katsookin, että näiden verotukien myöntämistä vaikeuksissa oleville yrityksille ei voida pitää yhteismarkkinoille soveltuvana tietyn taloudellisen toiminnan edistämistä koskevan perustamissopimuksen 87 artiklan 3 kohdan c alakohdan poikkeuksen nojalla.

Muiden poikkeusten soveltaminen

(94) Tarkasteltuihin tukiin, joihin ei voida soveltaa perustamissopimuksen 87 artiklan 3 kohdan a ja c alakohdan poikkeuksia, ei voida soveltaa myöskään muita 87 artiklan 2 ja 3 kohdan poikkeuksia. Kyseisiä tukia ei voida katsoa 87 artiklan 2 kohdan a alakohdan mukaisiksi sosiaalisiksi tuiksi eikä 87 artiklan 2 kohdan b alakohdan mukaisiksi luonnonmullistusten tai muiden poikkeuksellisten tapahtumien aiheuttaman vahingon korvaamiseksi myönnettäviksi tuiksi. Niiden tavoitteena ei ole 87 artiklan 3 kohdan b alakohdan mukaisesti edistää Euroopan yhteistä etua koskevaa tärkeää hanketta eikä poistaa jäsenvaltion taloudessa olevaa vakavaa häiriötä. Niitä ei ole myöskään tarkoitettu kulttuurin ja kulttuuriperinnön edistämiseen 87 artiklan 3 kohdan d alakohdan mukaisesti.

Yhteenveto

(95) Komissio katsoo, että 45 prosentin verohyvityksenä myönnettyihin verotukiin ei voida soveltaa perustamissopimuksen 87 artiklan 3 kohdan a alakohdan poikkeusta, koska Álava ei ole kyseisen poikkeuksen nojalla tukikelpoinen. Myöskään 87 artiklan 3 kohdan c alakohdan poikkeusta "tuelle tietyn [...] talousalueen kehityksen edistämiseen..." ei voida soveltaa, koska kyseiset verotuet eivät täytä alueellista valtiontukea koskevien yhteisön suuntaviivojen edellytyksiä. Tukiin ei myöskään voida soveltaa 87 artiklan 3 kohdan c alakohdan poikkeusta "tuelle tietyn taloudellisen toiminnan [...] edistämiseen", koska tuet eivät noudata pk-yrityksiä koskevia yhteisön sääntöjä ja koska tukiohjelma ei suuryritysten osalta noudata edellytystä tietyn taloudellisen toiminnan tukemisesta. Kyseisiin tukiin ei voida soveltaa muita perustamissopimuksen 87 artiklan 2 ja 3 kohdan poikkeuksia, sillä tukia ei voida katsoa 87 artiklan 2 kohdan a alakohdan mukaisiksi sosiaalisiksi tuiksi eikä 87 artiklan 2 kohdan b alakohdan mukaisiksi luonnonmullistusten tai muiden poikkeuksellisten tapahtumien aiheuttaman vahingon korvaamiseen myönnettäviksi tuiksi. Niiden tavoitteena ei ole 87 artiklan 3 kohdan b alakohdan mukaisesti edistää Euroopan yhteistä etua koskevaa tärkeää hanketta eikä poistaa jäsenvaltion taloudessa olevaa vakavaa häiriötä. Niihin ei voi soveltaa 87 artiklan 3 kohdan d alakohdan poikkeusta, koska niitä ei ole tarkoitettu kulttuurin ja kulttuuriperinnön edistämiseen. Tarkasteltavana olevat tuet eivät näin ollen sovellu yhteismarkkinoille.

(96) Koska lopullisen veron määrän perusteella myöntämättä jäänyt verohyvitys voidaan myöntää alkuperäistä myöntämispäätöstä seuraavien vuosien kuluessa(53), voidaan olettaa, että osa verotuista voi vielä olla maksamatta. Nämä tuet ovat kuitenkin sääntöjenvastaisia ja yhteismarkkinoille soveltumattomia. Espanjan viranomaisten on tästä syystä peruutettava mahdollisesti joillekin tuensaajille vielä maksamatta oleva osa verohyvityksestä.

(97) Jo maksettujen, yhteismarkkinoille soveltumattomien tukien osalta on muistettava, että edellä mainittujen perusteiden mukaan tuensaajat eivät voi vedota yhteisön oikeuden yleisperiaatteisiin, kuten luottamuksensuojan tai oikeusvarmuuden periaatteisiin. Asetuksen (EY) N:o 659/1999 14 artiklan 1 kohdan soveltamiselle ei näin ollen ole estettä. Kyseisen kohdan mukaan "sääntöjenvastaista tukea koskevissa kielteisissä päätöksissä komissio päättää, että asianomaisen jäsenvaltion on toteutettava kaikki tarpeelliset toimenpiteet tuen perimiseksi takaisin tuensaajalta". Espanjan viranomaisten onkin toteutettava tässä tapauksessa kaikki tarvittavat toimenpiteet jo maksetun tuen perimiseksi takaisin palauttaakseen ennalleen taloudellisen tilanteen, jossa tuensaajayritykset olisivat ilman sääntöjenvastaista tukea. Tuet on perittävä takaisin Espanjan lainsäädännön määräysten ja menettelyiden mukaan. Takaisinperittävään tukeen sisällytetään korko alkaen siitä ajankohdasta, kun tuki myönnettiin, tuen todelliseen takaisinperintään asti. Korko perustuu aluetukien avustusekvivalenttien laskennassa Espanjassa käytettyyn viitekorkoon(54).

(98) Tämä päätös koskee koko tukiohjelmaa ja se on pantava täytäntöön välittömästi. Myös kyseisestä ohjelmasta myönnetyt yksittäiset tuet on perittävä takaisin. Komissio muistuttaa, että tämä päätös ei estä sitä, että yksittäisten tukien katsotaan ominaisuuksiensa perusteella olevan kokonaan tai osittain yhteismarkkinoille soveltuvia joko komission jälkikäteen tekemän päätöksen tai poikkeusasetusten nojalla.

(99) Koska komissio on jo tehnyt päätökset Daewoo Electronics Manufacturing España SA:lle sekä Ramondín SA:lle ja Ramondín Cápsulas SA:lle verohyvityksinä myönnettyjen valtiontukien soveltuvuudesta yhteismarkkinoille, tämä päätös ei koske kyseisiä tukia.

X PÄÄTELMÄT

(100) Komissio päättelee edellä esitetyn perusteella, että

- Espanja on sääntöjenvastaisesti myöntänyt Álavassa investoinneille 45 prosentin verohyvityksen ja rikkonut näin perustamissopimuksen 88 artiklan 3 kohdan määräyksiä,

- investoinneille myönnetty 45 prosentin verohyvitys ei sovellu yhteismarkkinoille,

- Espanjan viranomaisten on peruutettava vielä mahdollisesti joillekin tuensaajille maksamatta oleva osa verotukea. Espanjan viranomaisten on toteutettava kaikki tarvittavat toimenpiteet jo maksetun, yhteismarkkinoille soveltumattoman tuen perimiseksi takaisin palauttaakseen ennalleen taloudellisen tilanteen, jossa tuensaajayritykset olisivat ilman sääntöjenvastaista tukea,

- tämä päätös ei koske Daewoo Electronics Manufacturing España SA:lle sekä Ramondín SA:lle ja Ramondín Cápsulas SA:lle myönnettyjä verohyvityksiä,

ON TEHNYT TÄMÄN PÄÄTÖKSEN:

1 artikla

Sääntöjenvastainen valtiontuki, jonka Espanja on ottanut perustamissopimuksen 88 artiklan 3 kohdan vastaisesti käyttöön Álavassa investoinneille myönnettynä 45 prosentin verohyvityksenä 20 päivänä joulukuuta 1994 annetun Norma Foralin 22/1994, 20 päivänä joulukuuta 1995 annetun Norma Foralin 33/1995 viidennen lisäsäännöksen ja 18 päivänä joulukuuta 1996 annetun Norma Foralin 31/1996 kuudennen lisäsäännöksen nojalla, sellaisena kuin ne ovat muutettuina yhtiöverosta 5 päivänä heinäkuuta 1996 annetun Norma Foralin 24/1996 poikkeussäännöksen 2.11 kohdalla, sekä 19 päivänä joulukuuta 1997 annetun Norma Foralin 33/1997 yhdennentoista lisäsäännöksen ja 17 päivänä joulukuuta 1998 annetun Norma Foralin 36/1998 seitsemännen lisäsäännöksen nojalla, ei sovellu yhteismarkkinoille.

2 artikla

Espanjan on poistettava käytöstä 1 artiklassa mainittu tukiohjelma, koska sen vaikutukset jatkuvat edelleen.

3 artikla

1. Espanjan on toteutettava kaikki tarvittavat toimenpiteet 1 artiklassa tarkoitetun ja tuensaajille sääntöjenvastaisesti maksetun tuen perimiseksi takaisin.

Espanjan on peruutettava maksamatta olevan tuen maksaminen.

2. Tuki on maksettava takaisin viipymättä kansallisessa lainsäädännössä säädettyjen menettelyjen mukaisesti, jos niissä mahdollistetaan päätöksen välitön ja tehokas täytäntöönpano. Takaisinperittävään tukeen sisällytetään korko alkaen siitä, kun tuki asetettiin tuensaajien käyttöön, tuen todelliseen takaisinperintään asti. Korko perustuu aluetukien avustusekvivalenttien laskennassa käytettyyn viitekorkoon.

4 artikla

Espanjan on ilmoitettava kahden kuukauden kuluessa tämän päätöksen tiedoksiantamisesta sen noudattamiseksi toteuttamansa toimenpiteet.

5 artikla

Tämä päätös ei koske kyseisen tukiohjelman nojalla Daewoo Electronics Manufacturing España SA:lle, Ramondín SA:lle ja Ramondín Cápsulas SA:lle myönnettyjä tukia.

6 artikla

Tämä päätös on osoitettu Espanjan kuningaskunnalle.

Tehty Brysselissä 11 päivänä heinäkuuta 2001.

Komission puolesta

Mario Monti

Komission jäsen

(1) EYVL C 71, 11.3.2000, s. 8.

(2) Komission päätös 1999/718/EY (EYVL L 292, 13.11.1999, s. 1).

(3) Komission päätös 2000/795/EY (EYVL L 318, 16.12.2000, s. 36).

(4) Ks. alaviite 1.

(5) Norma Foral 22/1994, 20.12.1994 (kuudes lisäsäännös).

(6) Álavan maakunnan virallinen lehti, 13.1.1995.

(7) Norma Foral 33/1995, 20.12.1995 (viides lisäsäännös).

(8) Norma Foral 31/1996, 18.12.1996 (seitsemäs lisäsäännös).

(9) Norma Foral 24/1996, 5.7.1996 (poikkeussäännöksen 2.11 kohta).

(10) Norma Foral 33/1997, 19.12.1997 (yhdestoista lisäsäännös).

(11) Norma Foral 36/1998, 17.12.1998 (seitsemäs lisäsäännös).

(12) Espanjan viranomaiset eivät ole toimittaneet täsmällistä määritelmää siitä, mitä kyseisiä verotukia sovellettaessa tarkoitettiin "investointihankkeen valmisteluvaiheessa toteutetuilla investoinneilla".

(13) Ks. pienille ja keskisuurille yrityksille myönnettävää valtiontukea koskevien yhteisön suuntaviivojen 3.2 kohta (EYVL C 213, 19.8.1992) ja vähämerkityksisestä tuesta annettu komission tiedonanto (EYVL C 68, 6.3.1996).

(14) Ks. vuonna 1979 annetun komission tiedonannon liite (EYVL C 31, 3.2.1979).

(15) Ks. vuonna 1979 annetun komission tiedonannon liitteessä oleva 18 kohta (EYVL C 31, 3.2.1979) ja alueellista valtiontukea koskevien suuntaviivojen 4.4 kohta (98/C 74/06).

(16) Komission tiedonanto valtiontukisääntöjen soveltamisesta yritysten välittömään verotukseen (EYVL C 384, 10.12.1998).

(17) Komission kirje jäsenvaltioille SG(89) D/5521, 27.4.1989.

(18) EYVL L 134, 3.6.1993.

(19) EYVL L 83, 27.3.1999, s. 1.

(20) Asiat C-278/92, C-279/92 ja C-280/92, Espanja v. komissio, yhteisöjen tuomioistuimen tuomiot 14.9.1994 (Kok. 1994, s. I-4103).

(21) Huomautusten toimittamiselle asetettu määräaika päättyi kuukauden kuluttua ilmoituksen julkaisemisesta 26.2.2000 Euroopan yhteisöjen virallisessa lehdessä.

(22) Asia 248/84, Saksa v. komissio, yhteisöjen tuomioistuimen tuomio 14.10.1987 (Kok. 1987, s. 4013).

(23) "La dependencia exterior vasca en el periodo 1990-1995", Patxi Garrido Espinosan ja Victoria García Olean laatima raportti, jonka Baskimaan aluehallituksen tilastotoimisto Euskal Estatistika-Erakundea / Instituto Vasco de Estadística (Eustat) on julkaissut.

(24) Espanjan ulkopuolelle suuntautuneen viennin osuus kokonaisviennistä oli 28,5 prosenttia vuonna 1990 ja 40,8 prosenttia viisi vuotta myöhemmin.

(25) "Estadística de Comercio Exterior para la Comunidad Autónoma de Euskadi en el año 1998", Eustatin laatima raportti.

(26) Ks. asia C-75/97 ("Maribel"), Belgia v. komissio, yhteisöjen tuomioistuimen tuomio 17.6.1999, 48 ja 51 kohta, asia T-298/97, Alzetta, Mauro ym. v. komissio, yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tuomio 15.6.2000, 80-82 kohta, julkisasiamies Ruiz-Jarabon päätelmät asiassa C-310/99, Italian tasavalta v. komissio, 17.5.2001, 54 ja 55 kohta, ja julkisasiamies Saggion päätelmät asiassa C-156/98, Saksa v. komissio, 27.1.2000, 31 kohta: "Tässä yhteydessä on korostettava, että yleisen tukijärjestelmän kauppaan kohdistuvien vaikutusten määrittämiseksi riittää, että ennakkoarvioinnissa voidaan kohtuullisella varmuudella katsoa, että järjestelmä vaikuttaa kauppaan. Jos yrityksen (tai kuten tässä tapauksessa, joidenkin yritysten) asema vahvistuu tukijärjestelmän ansiosta, kyseisen yrityksen saama etu voi periaatteessa vaikuttaa jäsenvaltioiden väliseen kilpailuun".

(27) Esimerkiksi uudessa yleisessä kirjanpitojärjestelmässä ("Plan General de Contabilidad").

(28) Esimerkiksi Espanjan osakeyhtiölaissa ("Ley de Sociedades Anónimas").

(29) Ks. asia C-78/76, Steinike & Weinlig v. Saksan liittotasavalta, yhteisöjen tuomioistuimen tuomio 22.3.1977, 24 kohta. Asiassa C-313/90, Comité International de la rayonne et des fibres synthétiques ym v. komissio, 24.3.1993 annetun yhteisöjen tuomioistuimen tuomion 45 kohdassa todetaan toisaalta, ettei myöskään yhdenvertaisen kohtelun tai luottamuksensuojan periaatteisiin voida vedota sen perustelemiseksi, että tointa tulkitaan uudestaan virheellisesti.

(30) Espanjan perustuslain 31 §.

(31) Ks. asia 907/88, Administración del Estado v. Juntas Generales de Álava, Baskimaan ylioikeuden tuomion 411/99 kuudes perustelu, 17.5.1999.

(32) Tukia koskevan arvioinnin tulokset ovat samat riippumatta siitä, perustuuko arviointi komission tiedonantoon vähämerkityksisestä tuesta (EYVL C 68, 6.3.1996) vai EY:n perustamissopimuksen 87 ja 88 artiklan soveltamisesta vähämerkityksiseen tukeen 12 päivänä tammikuuta 2001 annettuun komission asetukseen (EY) N:o 69/2001 (EYVL L 10, 13.1.2001, s. 30).

(33) Koko kyseisen tukiohjelman voimassaoloaikana ei ole annettu yhtään poikkeusasetusta perustamissopimuksen 89 artiklan nojalla.

(34) Yhdistetyt asiat T-132/96 ja T-143/96, Freistaat Sachsen ym. v. komissio, yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tuomio 15.12.1999, 300 kohta (Kok. 1999, s. II-3663).

(35) Bruttokansantuote (BKT) asukasta kohden ostovoimayksikkönä.

(36) Tilastollisten alueyksiköiden nimikkeistö (Nomenclature of Territorial Units for Statistics, NUTS).

(37) Jäljempänä olevat viittaukset alueellisiin sääntöihin perustuvat vain alueellisia valtiontukia koskeviin suuntaviivoihin (98/C 74/06) ja aikaisempiin aluetukisääntöihin. Joissakin tapauksissa kyseessä olevien tukien arviointi koskee kaikkia tapauksia.

(38) Ks. komission tiedonanto 92 artiklan 3 kohdan a ja c alakohdan soveltamisesta aluetukiin, 1 kohta (EYVL C 212, 12.8.1988) ja aluetuen suuntaviivojen 3.5 kohta (98/C 74/06).

(39) EYVL C 25, 31.1.1996, s. 3.

(40) Pienille ja keskisuurille yrityksille myönnettävää valtiontukea koskevien yhteisön suuntaviivojen 3.2 kohdan (EYVL C 213, 19.8.1992) sekä pienten ja keskisuurten yritysten määritelmästä annetun komission suosituksen (96/C 213/04) mukaisesti.

(41) Pienille ja keskisuurille yrityksille myönnettävää valtiontukea koskevat yhteisön suuntaviivat (EYVL C 213, 19.8.1992, ja EYVL C 213, 23.7.1996).

(42) Ks. 20.10.1971 annetun neuvoston päätöslauseman liitteen 5.c kohta (EYVL C 111, 4.11.1971), vuonna 1979 annetun komission tiedonannon liitteen 18 kohta (EYVL C 31, 3.2.1979), pk-yrityksille myönnettävää valtiontukea koskevien yhteisön suuntaviivojen 4.2.1 kohta tai alueellista valtiontukea koskevien suuntaviivojen (98/C 74/06) 4.4 kohta ("Alkuinvestoinnilla tarkoitetaan investointia kiinteään käyttöomaisuuteen, joka liittyy uuden laitoksen perustamiseen, olemassaolevan laitoksen laajentamiseen tai toimivan yrityksen tuotteen tai tuotantomenetelmän perusteelliseen muuttamiseen (rationalisoinnilla, monipuolistamisella tai nykyaikaistamisella)", 4.5 kohta ("Alkuinvestointituki lasketaan prosenttiosuutena investoinnin arvosta. Tämä arvo mitataan yhtenäisen kuluperustan (vakioperusteen) mukaan, joka vastaa seuraavia investoinnin osatekijöitä: maa, rakennukset ja laitteet") (EYVL C 74, 10.3.1998), sekä alaviite 23 ("Liikenteen alalla kuljetuskaluston hankintaan suunnattuja menoja (irtain omaisuus) ei voida sisällyttää yhtenäiseen kuluperustaan (vakioperuste). Nämä kustannukset eivät siis oikeuta alkuinvestointitukeen.").

(43) Ks. vuonna 1979 annetun komission tiedonannon liite (EYVL C 31, 3.2.1979).

(44) Suuntaviivojen (98/C 74/06) alaviitteessä 21 todetaan, että "näin ollen korvaavat investoinnit eivät kuulu tämän käsitteen piiriin. Sellaiset investointituet kuuluvat toimintatukiin, joita koskevat 4.15-4.17 kohdassa esitetyt säännöt".

(45) On huomattava, etteivät Espanjan viranomaiset eivätkä muut asianomaiset ole kyseenalaistaneet näiden investointikustannusten olemassaoloa.

(46) Komission tiedonanto perustamissopimuksen 92 artiklan 3 kohdan a ja c alakohdan soveltamisesta aluetukiin, 1 kohta (EYVL C 212, 12.8.1988).

(47) Alue ei sisälly perustamissopimuksen 299 artiklassa olevaan syrjäisimpien alueiden luetteloon.

(48) Alueellisia valtiontukia koskevien suuntaviivojen (98/C 74/06) 3.10.4 kohdan mukaisesti.

(49) Tällä hetkellä voimassa olevat alakohtaiset säännöt ovat saatavilla Euroopan yhteisöjen virallisessa lehdessä ja kilpailun pääosaston verkkosivuilla osoitteessa http://europa.eu.int/comm/competicion/state_aid/legislation/.

(50) Monialaiset puitteet alueellisesta tuesta suurille investointihankkeille (EYVL C 107, 7.4.1998).

(51) Vaikeuksissa olevien yritysten pelastamiseksi ja rakenneuudistukseksi myönnettyä valtiontukea koskevat yhteisön suuntaviivat (EYVL C 368, 23.12.1994), jotka korvattiin vuonna 1999 suuntaviivoilla 1999/C 288/02 (EYVL C 288, 9.10.1999).

(52) Yksi edellytyksistä on muun muassa velvollisuus asettaa tuen myöntämisen ehdoksi rakenneuudistussuunnitelma, joka mahdollistaa yrityksen pitkän aikavälin elinkelpoisuuden palauttamisen.

(53) Verohyvityksiä, jotka on myönnetty 20 päivänä joulukuuta 1994 annetun Norma Foralin 22/1994 mukaisesti, voidaan soveltaa yhdeksän vuotta. Tämä rajoitus on kuitenkin poistettu myöhemmin annetuissa Norma Foral -säännöksissä.

(54) Komission kirje jäsenvaltioille SG(91) D/4577, 4.3.1991. Ks. myös asia 142/87, Belgia v. komissio, yhteisöjen tuomioistuimen tuomio 21.3.1990 (Kok. 1990, s. I-950).