FI Euroopan unionin virallinen lehti L 192/1

NEUVOSTON DIREKTIIVI 2009/156/EY,

annettu 30 päivänä marraskuuta 2009,

eläinten terveyttä koskevista vaatimuksista elävien hevoseläinten liikkuvuuden ja kolmansista maista tapahtuvan tuonnin osalta

(kodifioitu toisinto)

(ETA:n kannalta merkityksellinen teksti)

EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, joka

ottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 37 artiklan,

ottaa huomioon komission ehdotuksen,

ottaa huomioon Euroopan parlamentin lausunnon (1),

sekä katsoo seuraavaa:

(1) Eläinten terveyttä koskevista vaatimuksista elävien hevoseläinten liikkuvuuden ja kolmansista maista tapahtuvan tuonnin osalta 26 päivänä kesäkuuta 1990 annettua neuvoston direktiiviä 90/426/ETY (2) on muutettu useita kertoja ja huomattavilta osin (3). Sen vuoksi mainittu direktiivi olisi selkeyden ja järkeistämisen takia kodifioitava.

(2) Hevoseläimet elävinä eläiminä sisältyvät perustamissopimuksen liitteessä I olevaan tuoteluetteloon.

(3) Hevoseläinten tuotannon järkiperäisen kehityksen varmistamiseksi ja siten tämän alan tuottavuuden lisäämiseksi olisi säädettävä yhteisön tasolla hevosten liikkuvuudesta jäsenvaltioiden välillä.

(4) Hevoseläinten, erityisesti hevosten, kasvatus kuuluu yleisesti maatalouden alan toimintaan. Se on tulonlähde osalle maatalousväestöstä.

(5) On tarpeen poistaa jäsenvaltioiden terveysvaatimusten eroavuudet yhteisön sisäisen hevoseläinten kaupan edistämiseksi.

(6) Yhteisön sisäisen kaupan yhdenmukaisen kehityksen edistämiseksi olisi säädettävä yhteisön järjestelmästä, jolla ohjataan tuontia kolmansista maista.

(7) Sellaisten rekisteröityjen hevoseläinten, joiden mukana on tunnistusasiakirja, siirtämisen edellytyksiä kansallisella alueella olisi myös säädettävä.

(8) Jotta hevoseläimillä voidaan käydä kauppaa, niiden olisi täytettävä tietyt terveysvaatimukset tarttuvien tautien tai tartuntatautien leviämisen välttämiseksi. Vaikuttaa erityisen sopivalta säätää rajoittavien toimenpiteiden mahdollisesta alueellistamisesta.

(9) Samoista syistä on tarpeen säätää kuljetuksen edellytyksistä ottaen huomioon eläinten hyvinvoinnin edellytykset, joista säädetään eläinten suojelusta kuljetuksen ja siihen liittyvien toimenpiteiden aikana 22 päivänä joulukuuta 2004 annetussa neuvoston asetuksessa (EY) N:o 1/2005 (4).

(10) Näiden vaatimusten täyttämisen varmistamiseksi olisi säädettävä virkaeläinlääkärin antamasta terveystodistuksesta, joka seuraa hevoseläinten mukana niiden määräpaikkaan saakka.

(11) Määrävaltiona olevan jäsenvaltion suorittamien tarkastusten järjestämisestä ja seurannasta sekä täytäntöön pantavista suojatoimenpiteistä säädetään eläinlääkärin- ja kotieläinjalostustarkastuksista yhteisön sisäisessä tiettyjen elävien eläinten ja tuotteiden kaupassa 26 päivänä kesäkuuta 1990 annetussa neuvoston direktiivissä 90/425/ETY (5).

(12) On tarpeen säätää komission mahdollisuudesta suorittaa tarkastuksia. Nämä tarkastukset olisi suoritettava yhteistyössä toimivaltaisten kansallisten viranomaisten kanssa.

(13) Yhteisön tuontiin kolmansista maista sovellettavien säännösten määrittely edellyttää, että laaditaan luettelo kolmansista maista tai kolmansien maiden osista, joista hevoseläimiä voidaan tuoda.

(14) Näiden maiden valinnan olisi perustuttava yleisluontoisiin perusteisiin, kuten kotieläinten tautitilanteeseen, eläinlääkintähallinnon organisaatioon ja valtuuksiin sekä voimassa oleviin terveysmääräyksiin.

(15) Hevoseläinten tuontia ei myöskään olisi sallittava sellaisista maista, joissa esiintyy uhkana yhteisön kotieläimille olevia tarttuvia eläintauteja tai tartuntatauteja, tai jotka ovat olleet tällaisesta tartunnasta vapaita liian lyhyen ajan. Nämä samat seikat koskevat myös tuontia sellaisista kolmansista maista, joissa suoritetaan rokotuksia tällaisia tauteja vastaan.

(16) Yleisiä vaatimuksia, joita sovelletaan tuontiin kolmansista maista, olisi täydennettävä kunkin maan tautitilanteen perusteella laadituilla erityisillä vaatimuksilla. Perusteiden tekninen luonne ja vaihtelevuus, joista nämä erityiset edellytykset riippuvat, edellyttävät, että niiden määrittelemisessä sovelletaan yhteisön joustavaa ja nopeaa menettelyä, jossa komissio ja jäsenvaltiot toimivat tiiviissä yhteistyössä.

(17) Yhteisen vakiomallisen todistuksen esittäminen hevoseläimiä tuotaessa on tehokas keino varmistaa yhteisön määräysten soveltaminen. Tällaiset määräykset saattavat sisältää erityissäännöksiä, jotka saattavat vaihdella kyseessä olevan kolmannen maan mukaan, ja tämä olisi otettava huomioon laadittaessa vakiomalleja todistuksia varten.

(18) Komission nimittämien komission ja jäsenvaltioiden eläinlääkintäasiantuntijoiden olisi vastattava tämän direktiivin vaatimusten noudattamisen varmistamisesta erityisesti kolmansissa maissa.

(19) Maahantuonnin yhteydessä suoritettavien tarkastusten olisi katettava hevoseläinten alkuperä ja terveydentila.

(20) Tämän direktiivin täytäntöönpanemiseksi tarvittavista toimenpiteistä olisi päätettävä menettelystä komissiolle siirrettyä täytäntöönpanovaltaa käytettäessä 28 päivänä kesäkuuta 1999 tehdyn neuvoston päätöksen 1999/468/EY (6) mukaisesti.

(21) Tämä direktiivi ei vaikuta jäsenvaltioiden velvollisuuteen noudattaa liitteessä V olevassa B osassa mainittuja määräaikoja, joiden kuluessa niiden on saatettava siinä mainitut direktiivit osaksi kansallista lainsäädäntöä,

ON ANTANUT TÄMÄN DIREKTIIVIN:

I LUKU

YLEISET SÄÄNNÖKSET

1 artikla

Tässä direktiivissä säädetään eläinten terveyttä koskevista vaatimuksista elävien hevoseläinten liikkuvuuden jäsenvaltioiden välillä ja hevoseläinten kolmansista maista tapahtuvan tuonnin osalta.

2 artikla

Tässä direktiivissä tarkoitetaan

a) ’tilalla’ maatalouslaitosta tai valmennustallia, tallia tai yleisesti ottaen tiloja, joissa tavallisesti pidetään tai kasvatetaan hevoseläimiä mitä tahansa käyttöä varten;

b) ’hevoseläimillä’ villejä tai kesytettyjä hevosen- (seeprat mukaan lukien) tai aasinsukuisiin eläimiin kuuluvia eläimiä tai näiden lajien risteytysten jälkeläisiä;

c) ’rekisteröidyillä hevoseläimillä’ jalostusta ja polveutumista koskevista edellytyksistä yhteisön sisäisessä hevoseläinten kaupassa 26 päivänä kesäkuuta 1990 annetussa neuvoston direktiivissä 90/427/ETY (7) määritellyllä tavalla rekisteröityjä hevoseläimiä, jotka tunnistetaan i) hevoskasvatusviranomaisen tai muun eläimen alkuperämaan toimivaltaisen viranomaisen, joka hoitaa kyseisen eläinrodun kantakirjaa tai rekisteriä, taikka ii) kansainvälisen kilpailu- tai urheiluhevosia hallinnoivan yhdistyksen tai organisaation antaman tunnistusasiakirjan avulla;

d) ’teurastettaviksi tarkoitetuilla hevoseläimillä’ hevoseläimiä, jotka on tarkoitettu kuljetettaviksi joko suoraan tai 7 artiklassa tarkoitetun hyväksytyn keräilykeskuksen kautta teurastamoon teurastettaviksi;

e) ’jalostukseen ja tuotantoon tarkoitetuilla hevoseläimillä’ muita kuin c ja d alakohdassa tarkoitettuja hevoseläimiä;

f) ’afrikkalaisesta hevosrutosta vapaalla jäsenvaltiolla tai kolmannella maalla’ jäsenvaltiota tai kolmatta maata, jossa ei ole ollut kliinisiä, serologisia (rokottamattomissa hevoseläimissä) tai epidemiologisia afrikkalaisen hevosruton merkkejä kyseessä olevalla alueella kahden edeltävän vuoden aikana ja joissa ei ole suoritettu rokotuksia tätä tautia vastaan 12 edellisen kuukauden aikana;

g) ’ilmoituspakon alaisilla taudeilla’ liitteessä I lueteltuja tauteja;

h) ’virkaeläinlääkärillä’ jäsenvaltion tai kolmannen maan toimivaltaisen keskusviranomaisen nimeämää eläinlääkäriä;

i) ’tilapäisellä pääsyllä’ kolmannesta maasta peräisin olevan ja yhteisön alueelle enintään 90 päivän ajaksi päästetyn rekisteröidyn hevoseläimen asemaa, joka vahvistetaan 21 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua menettelyä noudattaen alkuperämaan tautitilanteesta riippuen.

II LUKU

HEVOSELÄINTEN LIIKKUVUUTTA JÄSENVALTIOIDEN VÄLILLÄ KOSKEVAT SÄÄNNÖT

3 artikla

Jäsenvaltioiden on sallittava rekisteröityjen hevoseläinten liikkuvuus alueellaan tai hevoseläinten lähettäminen toiseen jäsenvaltioon vain, jos ne täyttävät 4 ja 5 artiklassa säädetyt edellytykset.

Määrävaltiona olevan jäsenvaltion toimivaltaiset viranomaiset voivat kuitenkin myöntää yleisen tai rajoitetun poikkeuksen jos kyseessä on sellaisten hevoseläinten liikkuvuus,

— joilla ratsastetaan tai joita kuljetetaan urheilu- tai virkistystarkoituksissa yhteisön sisäisten rajojen läheisyydessä sijaitsevia teitä pitkin,

— jotka osallistuvat kulttuuritapahtumiin tai vastaaviin tapahtumiin tai valtuutettujen paikallisten laitosten järjestämiin tapahtumiin yhteisön sisäisten rajojen lähellä,

— jotka on tarkoitettu väliaikaisesti ainoastaan laiduntamaan tai tekemään työtä yhteisön sisäisten rajojen läheisyydessä.

Jäsenvaltioiden, jotka käyttävät tällaista oikeutta, on ilmoitettava myönnettyjen poikkeuksien sisällöstä komissiolle.

4 artikla

1. Hevoseläimissä ei saa tarkastettaessa näkyä taudin kliinisiä merkkejä. Tarkastus on suoritettava 48 tunnin kuluessa ennen niiden laivausta tai lastausta. Kun kyseessä ovat rekisteröidyt hevoseläimet, tämä tarkastus vaaditaan kuitenkin vain yhteisön sisäistä kauppaa varten, edellä sanotun kuitenkaan rajoittamatta 6 artiklan soveltamista.

2. Virkaeläinlääkärin on tarkastuksen yhteydessä varmistuttava siitä, ettei ole syytä – erityisesti omistajan tai kasvattajan ilmoitusten perusteella – olettaa hevoseläinten olleen yhteydessä tarttuvasta taudista tai tartuntataudista kärsiviin hevoseläimiin 15:n tutkimusta välittömästi edeltävän päivän aikana, sanotun kuitenkaan rajoittamatta 5 kohdan soveltamista pakollisesti ilmoitettaviin tauteihin.

3. Hevoseläimet eivät saa olla jäsenvaltion tarttuvan taudin tai tartuntataudin hävittämisohjelmassa teurastettaviksi tarkoitettuja.

4. Hevoseläimet on voitava tunnistaa seuraavasti:

a) rekisteröityjen hevoseläinten ollessa kyseessä, direktiivissä 90/427/ETY säädetyn tunnistusasiakirjan avulla, jossa on todistettava erityisesti, että tämän artiklan 5 ja 6 kohtaa ja tämän direktiivin 5 artiklaa on noudatettu. Virkaeläinlääkärin on keskeytettävä tunnistusasiakirjan voimassaolo tämän artiklan 5 kohdassa tai tämän direktiivin 5 artiklassa säädettyjen kieltojen ajaksi. Tunnistusasiakirja on palautettava rekisteröidyn hevosen teurastuksen jälkeen sen myöntäneelle viranomaiselle. Säännökset tämän kohdan täytäntöönpanosta annetaan 21 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua menettelyä noudattaen;

b) jalostukseen ja tuotantoon tarkoitetut hevoseläimet 21 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua menettelyä noudattaen vahvistetulla menetelmällä.

5. Jäljempänä 5 artiklassa säädettyjen vaatimusten lisäksi hevoseläimet eivät saa olla peräisin tilalta, joka on ollut jonkin seuraavan kieltomääräyksen alainen:

a) jos kaikkia taudille alttiiseen lajiin kuuluvia tilalla olevia eläimiä ei ole teurastettu, alkuperätilaa koskevan kiellon on oltava kestoltaan vähintään i) kuusi kuukautta, kun kyseessä ovat hevoseläimet, joiden epäillään saaneen astumataudin, alkaen viimeisestä todellisesta tai mahdollisesta kosketusajankohdasta sairaaseen eläimeen. Kun kyseessä on ori, kielto on kuitenkin voimassa, kunnes eläin kuohitaan; ii) kuusi kuukautta, kun kyseessä on räkätauti tai hevosen tarttuva aivo-selkäydintulehdus, alkaen siitä päivästä, kun kyseisestä taudista kärsivät hevoseläimet on teurastettu; iii) siihen saakka, jolloin tartunnan saaneiden eläinten teurastuksen jälkeen jäljellä olevien eläinten reaktio kahteen kolmen kuukauden välein suoritettuun Cogginsin kokeeseen on negatiivinen, kun kyseessä on näivetystauti; iv) kuusi kuukautta viimeisestä todetusta tapauksesta, kun kyseessä on vesicular stomatitis -tartunta; v) yksi kuukausi viimeisestä todetusta tapauksesta, kun kyseessä on raivotauti; vi) 15 päivää viimeisestä todetusta tapauksesta, kun kyseessä on pernarutto;

b) jos kaikki taudille alttiiseen lajiin kuuluvat tilalla olevat eläimet on teurastettu ja tilat desinfioitu, kiellon on oltava kestoltaan 30 päivää eläinten hävittämispäivästä ja tilojen desinfiointipäivästä alkaen, lukuun ottamatta pernaruttoa, jolloin kiellon kesto on 15 päivää. Toimivaltaiset viranomaiset voivat poiketa näistä kieltomääräyksistä hippodromien ja kilparatojen osalta, ja niiden on ilmoitettava myönnettyjen poikkeusten laadusta komissiolle.

6. Kun jäsenvaltio laatii tai on laatinut vapaaehtoisen tai pakollisen torjuntaohjelman jotakin sellaista tautia varten, jolle hevoseläimet ovat alttiita, se voi esittää ohjelman komissiolle Belgian, Tanskan, Saksan, Irlannin, Kreikan, Espanjan, Ranskan, Italian, Luxemburgin, Alankomaiden, Portugalin ja Yhdistyneen kuningaskunnan osalta kuuden kuukauden kuluessa 4 päivästä heinäkuuta 1990, Itävallan, Suomen ja Ruotsin osalta 1 päivästä tammikuuta 1995, Tšekin, Viron, Kyproksen, Latvian, Liettuan, Unkarin, Maltan, Puolan, Slovenian ja Slovakian osalta 1 päivästä toukokuuta 2004 sekä Bulgarian ja Romanian osalta 1 päivästä tammikuuta 2007, ilmoittaen siinä erityisesti:

a) tautitilanteen alueellaan;

b) ohjelman perusteet ottaen huomioon taudin merkityksen ja ohjelman kulut suhteessa siitä saatavaan hyötyyn;

c) maantieteellisen alueen, jossa ohjelma pannaan täytäntöön;

d) laitoksiin sovellettavat luokitukset, vaatimukset, jotka kunkin lajin on saavutettava ja käytettävät koemenettelyt;

e) ohjelman valvontamenettelyt;

f) toimenpiteet, jotka toteutetaan, jos tila jostakin syystä menettää asemansa;

g) toimenpiteet, jotka toteutetaan, jos ohjelman määräysten mukaisesti suoritettujen kokeiden tulokset ovat positiivisia;

h) kyseisen jäsenvaltion alueella käytävän kaupan ja yhteisön sisäisen kaupan välisen suhteen syrjimättömän luonteen.

Komissio tutkii jäsenvaltioiden esittämät ohjelmat. Se hyväksyy tarvittaessa ohjelmat 21 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua menettelyä noudattaen. Muut yleiset tai erityiset lisätakeet, joita saatetaan tarvita yhteisön sisäisessä kaupassa, voidaan määritellä samaa menettelyä noudattaen. Tällaiset takeet eivät saa ylittää jäsenvaltion omalla alueellaan vaatimia takuita.

Jäsenvaltioiden esittämiä ohjelmia voidaan muuttaa tai täydentää 21 artiklan 3 kohdassa tarkoitettua menettelyä noudattaen. Jo hyväksyttyjä ohjelmia tai toisen alakohdan mukaisesti määriteltyjä takeita voidaan muuttaa tai täydentää samaa menettelyä noudattaen.

5 artikla

1. Jäsenvaltiot, jotka eivät ole vapaat afrikkalaisesta hevosrutosta, saavat lähettää hevoseläimiä alueensa siitä osasta, jota pidetään tämän artiklan 2 kohdassa tarkoitettuna tartunta-alueena, ainoastaan 5 kohdassa säädetyillä edellytyksillä.

2. Jäsenvaltion alueen osaa pidetään afrikkalaisen hevosruton tartunta-alueena, jos

a) kliiniset, serologiset (rokottamattomissa eläimissä) ja/tai epidemiologiset tulokset ovat osoittaneet, että afrikkalaista hevosruttoa on esiintynyt kahden edellisen vuoden aikana, tai

b) rokotuksia afrikkalaista hevosruttoa vastaan on suoritettu 12 edellisen kuukauden aikana.

Sen alueen osan, jota pidetään afrikkalaisen hevosruton tartunta-alueena, on käsitettävä vähintään

a) tartuntakeskuksen ympärillä oleva suojavyöhyke, joka on säteeltään vähintään 100 kilometriä;

b) valvontavyöhyke, joka ulottuu vähintään 50 kilometriä suojavyöhykkeen ulkopuolelle ja jolla ei ole suoritettu rokotuksia 12 edellisen kuukauden aikana.

3. Edellä 2 kohdassa tarkoitettuihin alueisiin ja vyöhykkeisiin liittyvät afrikkalaisen hevosruton valvontasäännöt ja torjuntatoimenpiteet ja niihin liittyvät poikkeukset eritellään afrikkalaisen hevosruton valvontasäännöistä ja torjuntatoimenpiteistä 29 päivänä huhtikuuta 1992 annetussa neuvoston direktiivissä 92/35/ETY (8).

4. Kaikki suojavyöhykkeellä olevat rokotetut hevoseläimet on rekisteröitävä ja merkittävä direktiivin 92/35/ETY 6 artiklan 1 kohdan d alakohdan mukaisesti.

Tunnistusasiakirjassa ja/tai terveystodistuksessa on viitattava selvästi tällaiseen rokotukseen.

5. Jäsenvaltio saa lähettää 2 kohdan toisessa alakohdassa tarkoitetulta alueelta vain seuraavat vaatimukset täyttäviä hevoseläimiä:

a) ne on lähetettävä tartuntaa levittävien hyönteisten vaikutus huomioon ottaen vain tiettyinä aikoina vuodesta, jotka vahvistetaan 21 artiklan 3 kohdassa tarkoitettua menettelyä noudattaen;

b) niissä ei saa näkyä mitään afrikkalaisen hevosruton kliinisiä oireita 4 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun tutkimuksen suorittamispäivänä;

c) niille on tehty kahdesti liitteessä IV kuvailtu testi afrikkalaisen hevosruton varalta; kokeiden välin on oltava 21–30 päivää ja jälkimmäinen koe on oltava tehty viimeistään 10 päivää ennen lähettämistä, ja tuloksena on joko i) negatiivinen tulos, jos niitä ei ole rokotettu afrikkalaista hevosruttoa vastaan, tai ii) ettei vasta-aineen määrän kasvua ole todettu ja rokotusta ei ole suoritettu kahden edellisen kuukauden aikana, jos ne on rokotettu afrikkalaista hevosruttoa vastaan. Jäljempänä 21 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua menettelyä noudattaen voidaan, kun Euroopan elintarviketurvallisuusviranomaisen lausunto on saatu, hyväksyä muita valvontamenetelmiä;

d) niitä on täytynyt pitää karanteeniasemalla vähintään 40 päivän ajan ennen lähettämistä;

e) niitä on suojeltu tartuntaa levittäviltä hyönteisiltä karanteenijakson aikana ja karanteeniasemalta lähetyspaikalle kuljettamisen aikana.

6 artikla

Jäsenvaltiot, jotka panevat täytäntöön 4 artiklan 5 kohdassa säädettyjä takeita vastaavat takeet antavan vaihtoehtoisen valvontajärjestelmän hevoseläinten liikkuvuudesta niiden alueella, voivat vastavuoroisesti myöntää toisilleen poikkeuksia 4 artiklan 1 kohdan toisen virkkeen ja 8 artiklan 1 kohdan b alakohdan säännöksistä.

Niiden on ilmoitettava tästä komissiolle.

7 artikla

1. Hevoseläimet on kuljetettava mahdollisimman pian alkuperätilalta joko suoraan tai eläinten terveyteen liittyvistä ongelmista yhteisön sisäisessä nautaeläinten ja sikojen kaupassa 26 päivänä kesäkuuta 1964 annetun neuvoston direktiivin 64/432/ETY (9) 2 artiklan 2 kohdan o alakohdassa määritellyn hyväksytyn keräilykeskuksen, ’keräyskeskus’, kautta määräpaikkaan ajoneuvoissa tai konteissa, jotka on puhdistettu säännöllisesti ja desinfioitu desinfiointiaineella lähettävän jäsenvaltion vahvistamin säännöllisin määräajoin. Ajoneuvojen on oltava siten suunniteltuja, ettei hevoseläinten lantaa, kuivikkeita tai rehua pääse leviämään ajoneuvosta kuljetuksen aikana. Rajoittamatta asetuksen (EY) N:o 1/2005 soveltamista, kuljetus on suoritettava siten, että hevoseläinten terveyttä ja hyvinvointia voidaan suojella tehokkaasti.

2. Määrävaltiona oleva jäsenvaltio voi myöntää yleisen tai rajoitetun poikkeuksen joistakin 4 artiklan 5 kohdan vaatimuksista sellaisen eläimen osalta, jonka mukana on erityinen merkintä, joka osoittaa sen olevan tarkoitettu teurastettavaksi edellyttäen, että liitteen III mukaisessa terveystodistuksessa mainitaan tämä poikkeus.

Jos tällainen poikkeus myönnetään, on teurastettaviksi tarkoitetut hevoseläimet kuljetettava suoraan määrättyyn teurastamoon ja teurastettava viiden päivän kuluessa niiden teurastamoon tuomisesta.

3. Virkaeläinlääkärin on merkittävä rekisteriin teurastetun eläimen tunnistusnumero tai tunnistusasiakirjan numero ja toimitettava lähetyspaikan toimivaltaiselle viranomaiselle tämän pyynnöstä vakuutus siitä, että eläin on teurastettu.

8 artikla

1. Jäsenvaltioiden on huolehdittava siitä, että

a) tiloilta pois vietävien rekisteröityjen hevoseläinten mukana on 4 artiklan 4 kohdan a alakohdassa säädetty tunnistusasiakirja sekä, jos ne on tarkoitettu yhteisön sisäiseen kauppaan, liitteessä II säädetty terveyttä koskeva vakuutus;

b) jalostusta, tuotantoa tai teurastusta varten tarkoitettujen hevoseläinten mukana on oltava niiden kuljetuksen aikana liitteen III mukainen terveystodistus.

2. Terveystodistus tai, rekisteröityjen hevoseläinten ollessa kyseessä terveyttä koskeva vakuutus, on, tämän kuitenkaan rajoittamatta 6 artiklan soveltamista, laadittava hevosten lastausta edeltävien 48 tunnin aikana tai muussa tapauksessa viimeistään viimeisenä sitä edeltävänä työpäivänä vähintään yhdellä lähettävän ja määräpaikkana olevan jäsenvaltion virallisista kielistä. Terveystodistuksen tai terveyttä koskevan vakuutuksen voimassaoloaika on 10 päivää. Terveystodistus tai terveyttä koskeva vakuutus on laadittava yhdelle liuskalle.

3. Muiden kuin rekisteröityjen hevoseläinten liikkuvuudessa jäsenvaltioiden välillä voidaan käyttää yhtä terveystodistusta lähetystä kohti, 1 kohdan b alakohdassa tarkoitetun yksittäisen terveystodistuksen sijasta.

9 artikla

Direktiivissä 90/425/ETY säädettyjä sääntöjä sovelletaan erityisesti alkuperäpaikassa suoritettaviin tarkastuksiin, määräpaikkana olevassa jäsenvaltiossa suoritettavien tarkastusten järjestämiseen ja seurantaan sekä täytäntöön pantaviin suojatoimenpiteisiin.

10 artikla

Komission eläinlääkintäasiantuntijat voivat tarpeen mukaan tämän direktiivin yhtenäisen soveltamisen varmistamiseksi ja yhteistyössä toimivaltaisten kansallisten viranomaisten kanssa suorittaa tarkastuksia kyseessä olevassa paikassa. Komissio ilmoittaa jäsenvaltioille tällaisten tarkastusten tuloksista.

Jäsenvaltioiden, joiden alueella tarkastus suoritetaan, on annettava asiantuntijoille kaikkea heidän tehtävänsä suorittamisessa tarvittavaa apua.

Yleiset säännökset tämän artiklan täytäntöönpanosta annetaan 21 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua menettelyä noudattaen.

III LUKU

KOLMANSISTA MAISTA TAPAHTUVAA HEVOSELÄINTEN TUONTIA KOSKEVAT SÄÄNNÖT

11 artikla

Yhteisöön tuotujen hevoseläinten on täytettävä 12–16 artiklassa säädetyt edellytykset.

12 artikla

1. Hevoseläimiä saa tuoda yhteisöön ainoastaan niistä kolmansista maista, jotka mainitaan 21 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua menettelyä noudattaen laadittavassa tai muutettavassa luettelossa.

Kun otetaan huomioon terveystilanne ja kolmannen maan hevoseläinten osalta toimittamat takeet, 21 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua menettelyä noudattaen voidaan päättää, että tämän kohdan ensimmäisessä alakohdassa tarkoitettu lupa koskee kolmannen maan koko aluetta tai ainoastaan osaa sen alueesta.

Tätä varten on asiaan liittyvien kansainvälisten standardien pohjalta otettava huomioon se, miten kolmas maa soveltaa ja panee täytäntöön kyseisiä standardeja, erityisesti alueellistamisen periaatetta, omalla alueellaan ja muista kolmansista maista ja yhteisöstä tapahtuvaa tuontia koskeviin kyseisen maan terveysvaatimuksiin nähden.

2. Laadittaessa tai muutettaessa 1 kohdassa säädettyä luetteloa on erityisesti otettava huomioon seuraavat seikat:

a) hevoseläinten, muiden kotieläiminä pidettävien eläinten ja luonnonvaraisten eläinten terveystilanne kolmannessa maassa erityisesti eksoottisten eläintautien osalta ja kaikki sellaiset yleiseen terveys- ja ympäristötilanteeseen kolmannessa maassa liittyvät näkökohdat, jotka saattavat aiheuttaa riskin yhteisön terveys- ja ympäristötilanteelle;

b) eläinten terveyttä ja hyvinvointia koskeva kolmannen maan lainsäädäntö;

c) toimivaltaisen eläinlääkintäviranomaisen ja sen tarkastusyksiköiden organisaatio, näiden yksiköiden valtuudet, niihin kohdistuva valvonta sekä niiden käytettävissä olevat mahdollisuudet soveltaa kansallista lainsäädäntöä tehokkaasti, henkilöstö ja laboratoriovalmiudet mukaan lukien;

d) takeet, jotka kolmannen maan toimivaltainen eläinlääkintäviranomainen voi antaa kyseessä olevien, eläinten terveyttä koskevien yhteisön edellytysten noudattamisen tai vastaavuuden osalta;

e) kolmannen maan mahdollinen jäsenyys Maailman eläintautijärjestössä (OIE) sekä kolmannen maan toimittamien, hevoseläinten tarttuvien tautien tai tartuntatautien ja erityisesti OIE: n luetteloimien ja tämän direktiivin liitteessä I lueteltujen tautien esiintymistä sen alueella koskevien tietojen säännöllisyys ja nopeus;

f) kolmannen maan antamat takeet siitä, että se ilmoittaa suoraan komissiolle ja jäsenvaltioille i) 24 tunnin kuluessa liitteessä I lueteltujen hevoseläinten tartuntatautien esiintymisen vahvistumisesta ja kaikista kyseisten tautien rokotuspolitiikkaan tehdyistä muutoksista; ii) sopivan määräajan kuluessa kaikista hevoseläimiä ja erityisesti niiden tuontia koskeviin kansallisiin terveyssääntöihin ehdotetuista muutoksista; iii) säännöllisin väliajoin hevoseläinten terveystilanteesta alueellaan;

g) kokemukset aiemmasta elävien hevoseläinten tuonnista kyseisestä kolmannesta maasta ja mahdollisten tuontitarkastusten tulokset;

h) kolmannessa maassa tehtyjen yhteisön tarkastusten ja/tai valvontakäyntien tulokset, erityisesti tulokset toimivaltaisten viranomaisten arvioimisesta, sekä, jos komissio sitä vaatii, toimivaltaisten viranomaisten esittämä raportti niiden suorittamista tarkastuksista;

i) kolmannessa maassa voimassa olevat tarttuvien eläintautien ja eläinten tartuntatautien ehkäisyä ja valvontaa koskevat säännöt ja niiden täytäntöönpano, muista kolmansista maista tapahtuvaa hevoseläinten tuontia koskevat säännöt mukaan lukien.

3. Komissio huolehtii siitä, että 1 kohdan mukaisesti laadittu tai muutettu ajan tasalle saatettu luettelo julkistetaan.

Kyseinen luettelo voidaan yhdistää muihin eläinten ja kansanterveyden suojelemiseksi laadittuihin luetteloihin, ja se voi sisältää myös terveystodistusten malleja.

4. Erityiset tuontiedellytykset kullekin kolmannelle maalle tai kolmansien maiden ryhmälle vahvistetaan 21 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua menettelyä noudattaen ottaen huomioon hevoseläinten terveystilanteen kyseisessä kolmannessa maassa tai kyseisissä kolmansissa maissa.

5. Yksityiskohtaiset säännöt 1–4 kohdan soveltamiseksi ja perusteet kolmansien maiden tai niiden osien sisällyttämiseksi 1 kohdassa säädettyyn luetteloon voidaan antaa 21 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua menettelyä noudattaen.

13 artikla

1. Hevoseläinten on oltava peräisin kolmansista maista, jotka

a) ovat vapaita afrikkalaisesta hevosrutosta;

b) ovat olleet vapaita Venezuelan equine encephalomyelitis -tartunnasta (VEE) kahden vuoden ajan;

c) ovat olleet vapaita astumataudista ja räkätaudista kuuden kuukauden ajan.

2. Jäljempänä 21 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua menettelyä noudattaen voidaan

a) päättää, että tämän artiklan 1 kohdan säännöksiä sovelletaan vain osaan kolmannen maan alueesta. Niissä tapauksissa, joissa afrikkalaista hevosruttoa koskevia vaatimuksia sovelletaan alueellisesti, on noudatettava vähintään 5 artiklan 2 ja 5 kohdassa säädettyjä toimenpiteitä;

b) vaatia lisätakeita yhteisölle vieraiden tautien osalta.

14 artikla

Hevoseläinten on ennen sitä päivää, jona ne lastataan määrävaltiona olevaan jäsenvaltioon kuljettamista varten, oltava ollut keskeytyksettä 15 artiklaa noudattaen tehtävissä päätöksissä määritettävän ajan kolmannen maan alueella tai alueen osassa taikka, jos säännöksiä sovelletaan alueellisesti, 13 artiklan 2 kohdan a alakohdan mukaisesti määritellyssä alueen osassa.

Niiden on oltava peräisin eläinlääkinnälliseen valvontaan asetetulta tilalta.

15 artikla

Hevoseläinten tuonti kolmannen maan alueelta tai sen 13 artiklan 2 kohdan a alakohdan mukaisesti määritellystä, 12 artiklan 1 kohdan mukaisesti laaditussa luettelossa mainitusta osasta, on sallittua vain, jos hevoseläimet 13 artiklassa olevien vaatimusten lisäksi

a) ovat 21 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua menettelyä noudattaen hyväksyttyjen hevoseläinten tuontia kyseisestä maasta koskevien terveysvaatimusten mukaisia kyseessä oleva laji ja hevoseläinten ryhmittely huomioon ottaen. Edellä 4 ja 5 artiklassa säädetyt vaatimukset ovat vertailuperusteena kyseisten terveysvaatimusten vahvistamiselle; ja

b) hevoseläinten on täytettävä seuraavat vaatimukset, kun kolmas maa ei ole ollut vapaa vesicular stomatitis -tartunnasta tai virusarteriitista vähintään kuuden kuukauden ajan: i) niiden on oltava peräisin tilalta, joka on ollut vapaa vesicular stomatitis -tartunnasta vähintään kuuden kuukauden ajan ja niiden on täytynyt reagoida negatiivisesti ennen lähettämistä suoritettuun serologiseen kokeeseen; ii) kun kyseessä on virusarteriitti, on urospuolisten hevoseläinten täytynyt reagoida negatiivisesti serologiseen kokeeseen tai viruksen eristämiskokeeseen tai muuhun 21 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua menettelyä noudattaen hyväksyttyyn kokeeseen, joka takaisi että eläin on viruksesta vapaa, sanotun kuitenkaan rajoittamatta 19 artiklan b alakohdan soveltamista. Jäljempänä 21 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua menettelyä noudattaen voidaan, kun Euroopan elintarviketurvallisuusviranomaisen lausunto on saatu, määritellä ne urospuolisten hevoseläinten ryhmät, joihin tätä vaatimusta sovelletaan.

16 artikla

1. Hevoseläimet on voitava tunnistaa 4 artiklan 4 kohdan mukaisesti ja niiden mukana on oltava viejämaana olevan kolmannen maan virkaeläinlääkärin antama terveystodistus. Tämä terveystodistus / tämän terveystodistuksen on

a) annettava eläinten lastauspäivänä määräpaikkana olevaan jäsenvaltioon lähettämistä varten tai, kun kyseessä ovat rekisteröidyt hevoset, viimeisenä työpäivänä ennen lastausta;

b) laadittava ainakin yhdellä määrävaltiona olevan jäsenvaltion virallisella kielellä ja yhdellä sen jäsenvaltion virallisista kielistä, jossa tuontitarkastus suoritetaan;

c) oltava eläinten mukana alkuperäiskappaleena;

d) todistettava, että eläimet täyttävät tämän direktiivin ja tämän direktiivin perusteella säädetyt vaatimukset kolmansista maista tulevan tuonnin osalta;

e) oltava laadittu yhdelle liuskalle;

f) oltava osoitettu yhdelle vastaanottajalle tai, kun kyse on teurastettaviksi tarkoitetuista eläimistä, yhdelle lähetykselle edellyttäen, että eläimet on merkitty ja yksilöity oikein. Jäsenvaltioiden on ilmoitettava komissiolle tämän mahdollisuuden käytöstä.

2. Terveystodistus on laadittava 21 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua menettelyä noudattaen vahvistetun mallin mukaiselle lomakkeelle.

17 artikla

1. Teurastettaviksi tarkoitetut hevoseläimet on vietävä joko suoraan 7 artiklassa tarkoitetun hyväksytyn keräilykeskuksen kautta teurastamoon välittömästi niiden saavuttua määrävaltiona olevaan jäsenvaltioon ja ne on teurastettava 15 artiklan mukaisesti tehtävissä päätöksissä eriteltävän määräajan kuluessa terveysvaatimusten mukaisesti.

2. Jollei 21 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua menettelyä noudattaen mahdollisesti hyväksytyissä erityisissä edellytyksissä toisin säädetä, määräpaikkana olevan jäsenvaltion toimivaltainen viranomainen voi eläinten terveyssyistä määrätä, mihin teurastamoon tällaiset hevoseläimet on vietävä.

18 artikla

Jäsenvaltioiden ja komission eläinlääkintäasiantuntijat suorittavat tarkastuksia paikalla sen todentamiseksi, noudatetaanko tämän direktiivin ja erityisesti 12 artiklan 2 kohdan säännöksiä käytännössä.

Jos tämän artiklan mukaisesti suoritetuissa tarkastuksissa tulee esiin vakavia tosiasioita hyväksyttyä tilaa vastaan, komissio ilmoittaa tästä välittömästi jäsenvaltioille ja tekee heti päätöksen, jolla hyväksyminen keskeytetään. Lopullinen päätös tehdään 21 artiklan 3 kohdassa tarkoitettua menettelyä noudattaen.

Komissio nimeää jäsenvaltioiden ehdotuksesta jäsenvaltioiden asiantuntijat, joille kyseiset tarkastukset uskotaan.

Tarkastukset tehdään yhteisön nimissä ja se vastaa kaikista tästä aiheutuvista kuluista.

Kyseisten tarkastusten taajuus ja menettely on määritettävä 21 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua menettelyä noudattaen.

19 artikla

Jäljempänä 21 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua menettelyä noudattaen

a) voidaan päättää, että kolmannesta maasta tai kolmannen maan osasta tuleva tuonti rajoitetaan hevoseläinten tiettyihin lajeihin tai ryhmiin;

b) sen estämättä mitä 15 artiklassa säädetään, on vahvistettava erityiset edellytykset rekisteröityjen hevoseläinten tai erityistarkoituksiin tarkoitettujen hevoseläinten väliaikaista yhteisön alueelle tuomista varten tai niiden takaisin yhteisön alueelle tuomista varten tilapäisen poisviennin jälkeen;

c) on määritettävä edellytykset tilapäisen maahantuloluvan muuttamiseksi pysyväksi maahantuloluvaksi;

d) voidaan nimetä yhteisön vertailulaboratorio yhtä tai useampaa liitteessä I lueteltua hevoseläinten tautia varten ja vahvistaa hevoseläinten infektiotautien taudinmäärityksestä jäsenvaltioissa vastaavien laboratorioiden kanssa tehtävää yhteistyötä koskevat toimet, tehtävät ja menettelyt.

IV LUKU

LOPPUSÄÄNNÖKSET

20 artikla

Liitteitä I–IV muutetaan 21 artiklan 3 kohdassa tarkoitettua menettelyä noudattaen.

21 artikla

1. Komissiota avustaa elintarvikelainsäädäntöä koskevista yleisistä periaatteista ja vaatimuksista, Euroopan elintarviketurvallisuusviranomaisen perustamisesta sekä elintarvikkeiden turvallisuuteen liittyvistä menettelyistä 28 päivänä tammikuuta 2002 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 178/2002 (10) 58 artiklalla perustettu elintarvikeketjua ja eläinten terveyttä käsittelevä pysyvä komitea.

2. Jos tähän kohtaan viitataan, sovelletaan päätöksen 1999/468/EY 5 ja 7 artiklaa.

Päätöksen 1999/468/EY 5 artiklan 6 kohdassa tarkoitetuksi määräajaksi vahvistetaan kolme kuukautta.

3. Jos tähän kohtaan viitataan, sovelletaan päätöksen 1999/468/EY 5 ja 7 artiklaa.

Päätöksen 1999/468/EY 5 artiklan 6 kohdassa tarkoitetuksi määräajaksi vahvistetaan 15 päivää.

22 artikla

Kumotaan direktiivi 90/426/ETY, sellaisena kuin se on muutettuna liitteessä V olevassa A osassa mainituilla säädöksillä, sanotun kuitenkaan rajoittamatta jäsenvaltioiden velvollisuutta noudattaa liitteessä V olevassa B osassa olevia määräaikoja, joiden kuluessa niiden on saatettava siinä mainitut direktiivit osaksi kansallista lainsäädäntöä.

Viittauksia kumottuun direktiiviin pidetään viittauksina tähän direktiiviin liitteessä VI olevan vastaavuustaulukon mukaisesti.

23 artikla

Tämä direktiivi tulee voimaan kahdentenakymmenentenä päivänä sen jälkeen, kun se on julkaistu Euroopan unionin virallisessa lehdessä.

Sitä sovelletaan 2 päivästä tammikuuta 2010.

24 artikla

Tämä direktiivi on osoitettu kaikille jäsenvaltioille.

Tehty Brysselissä 30 päivänä marraskuuta 2009. Neuvoston puolesta Puheenjohtaja S. O. LITTORIN

(1) Lausunto annettu 22. huhtikuuta 2009 (ei vielä julkaistu virallisessa lehdessä).

(2) EYVL L 224, 18.8.1990, s. 42.

(3) Katso liitteessä V oleva A osa.

(4) EUVL L 3, 5.1.2005, s. 1.

(5) EYVL L 224, 18.8.1990, s. 29.

(6) EYVL L 184, 17.7.1999, s. 23.

(7) EYVL L 224, 18.8.1990, s. 55.

(8) EYVL L 157, 10.6.1992, s. 19.

(9) EYVL 121, 29.7.1964, s. 1977/64.

(10) EYVL L 31, 1.2.2002, s. 1.

LIITE I TAUDIT, JOISTA ON ILMOITETTAVA Seuraavista taudeista on ilmoitettava: — astumatauti — räkätauti — hevosen tarttuva aivo-selkäydintulehdus (kaikki tyypit mukaan lukien VEE) — näivetystauti — raivotauti — pernarutto — afrikkalainen hevosrutto — vesicular stomatitis

LIITE II MALLI TERVEYTTÄ KOSKEVA VAKUUTUS (1) Passin numero … Minä allekirjoittanut todistan (2), että edellä mainittu eläin täyttää seuraavat vaatimukset: a) se on tutkittu tänään eikä siinä näy taudin kliinisiä merkkejä, b) sitä ei ole tarkoitettu teurastettavaksi tartuntataudin kansallisen hävittämissuunnitelman mukaisesti, c) — se ei ole peräisin jäsenvaltion alueelta tai alueen osasta, johon sovelletaan rajoituksia afrikkalaisen hevosruton vuoksi, tai se on peräisin jäsenvaltion alueelta tai alueen osasta, johon sovelletaan rajoituksia afrikkalaisen hevosruton vuoksi, ja sille on hyväksyttävin tuloksin suoritettu direktiivin 2009/156/EY 5 artiklan 5 kohdassa tarkoitetut testit …:n karanteeniasemalla … ja … välisenä aikana (3), — sitä ei ole rokotettu afrikkalaista hevosruttoa vastaan tai se on rokotettu afrikkalaista hevosruttoa vastaan … päivänä … kuuta … (3) (4), d) se ei ole peräisin tilalta, johon sovelletaan eläinten terveyteen liittyvistä syistä kieltomääräyksiä, eikä se ole ollut kosketuksissa sellaisen tilan hevoseläimiin, johon sovellettiin eläinten terveyteen liittyvistä syistä kieltomääräyksiä: — astumatautiin sairastuneeksi epäiltyjen hevoseläinten osalta kuuden kuukauden aikana viimeisestä päivästä, jolloin eläin on ollut tai on mahdollisesti ollut yhteydessä sairaaseen eläimeen. Oriiden osalta kielto on kuitenkin voimassa eläimen kuohintaan asti, — räkätaudin tai hevosen enkefalomyeliitin osalta kuuden kuukauden aikana siitä päivästä, jona näihin tauteihin sairastuneet hevoseläimet on teurastettu, — näivetystaudin osalta siihen päivään asti, jona tartunnan saaneiden eläinten teurastuksen jälkeen jäljelle jääneet eläimet ovat reagoineet negatiivisesti kahteen kolmen kuukauden välein suoritettuun Cogginsin testiin, — vesikulaarisen stomatiitin osalta kuuden kuukauden aikana viimeisestä tapauksesta, — rabieksen osalta yhden kuukauden aikana viimeisestä tapauksesta, — pernaruton osalta 15 vuorokauden aikana viimeisestä tapauksesta, — jos tilan kaikki taudille alttiiseen lajiin kuuluvat eläimet on teurastettu ja tilat desinfioitu 30 vuorokauden aikana siitä, kun eläimet hävitettiin ja tilat desinfioitiin, jollei kyseessä ole pernarutto, jolloin kieltoaika on 15 vuorokautta, e) parhaan tietoni mukaan se ei ole ollut kosketuksissa tarttuvaan tautiin sairastuneisiin hevoseläimiin tämän ilmoituksen antamista edeltäneiden 15 vuorokauden aikana, f) se on tarkastusajankohtana siinä kunnossa, että se voidaan kuljettaa aiotulla matkalla asetuksen (EY) N:o 1/2005 (5) säännösten mukaisesti. Päivämäärä Paikka Virkaeläinlääkärin leima ja allekirjoitus (6) (1) Tätä vakuutusta ei tarvita, jos on olemassa direktiivin 2009/156/EY 6 artiklan mukainen kahdenvälinen sopimus. (2) Voimassa 10 päivän ajan. (3) Tarpeeton viivataan yli. (4) Rokotuspäivä on merkittävä passiin. (5) Tällä säännöksellä ei myönnetä eläinkuljetusten harjoittajille poikkeusta niille voimassa olevissa yhteisön säännöksissä asetetuista velvoitteista, erityisesti kun on kyse eläinten kuntoa kuljetuksen aikana koskevista vaatimuksista. (6) Nimi suuraakkosin ja asema

LIITE III MALLI TERVEYSTODISTUS Jäsenvaltioiden välistä kauppaa varten HEVOSELÄIMET

LIITE IV AFRIKKALAINEN HEVOSRUTTO DIAGNOSOINTI Jäljempänä kuvattujen ELISA-testien (entsyymi-immunologiset määritykset) reagensseja saa afrikkalaisen hevosruton Euroopan yhteisöjen vertailulaboratoriosta tai taudista vastaavista Kansainvälisen eläintautiviraston (OIE) vertailulaboratorioista. 1. KILPAILEVA (KOMPETITIIVINEN) ELISA-TESTI AFRIKKALAISEN HEVOSRUTON VIRUKSEN (AHRV) VASTA-AINEIDEN OSOITTAMISEKSI (PAKOLLINEN TESTI) Kilpailevaa ELISA-testiä käytetään spesifisten AHRV-vasta-aineiden osoittamiseksi hevoseläinten seerumista. Laajaspektrinen, polykloonaalinen marsussa tehty anti-AHRV-immuuniseerumi, jäljempänä ’marsussa tehty antiseerumi’, on seroryhmäspesifinen, ja sillä pystytään osoittamaan kaikki afrikkalaisen hevosruton viruksen serotyypit. Testin periaate on, että AHRV-antigeenin ja marsussa tehdyn antiseerumin reaktio keskeytetään näyteseerumilla. Näyteseerumissa olevat AHRV-vasta-aineet kilpailevat marsussa tehdyn antiseerumin vasta-aineiden kanssa, mikä heikentää odotettua värimuutosta (sen jälkeen kun on lisätty entsyymimerkittyä anti-marsuvasta-ainetta ja substraattia). Seerumit voidaan testata yhtenä 1:5 laimennoksena (spot-testimenetelmä), tai ne voidaan titrata (seerumin titrausmenetelmä) kunnes saadaan positiivisen reaktion laimennuspäätepiste. Positiivisena pidetään yli 50 %:n inhibitioarvoja. Jäljempänä kuvattua testimenettelyä käytetään Pirbrightissa Yhdistyneessä kuningaskunnassa sijaitsevassa afrikkalaisen hevosruton alueellisessa vertailulaboratoriossa. 1.1 Testimenetelmä 1.1.1 Levyjen valmistus 1.1.1.1 ELISA-levyt pinnoitetaan infektoiduista soluviljelmistä uutetulla AHRV-antigeenilla ja laimennetaan karbonaatti/bikarbonaattipuskurissa (pH 9,6). ELISA-levyjä inkuboidaan yön yli 4 °C:ssa. 1.1.1.2 Levyt pestään kolmeen kertaan huuhtelemalla fosfaattipuskuroidulla fysiologisella suolaliuoksella (PBS), jonka pH on 7,2–7,4, ja kuopat tyhjennetään ja kuivataan imupaperiin taputtamalla. 1.1.2 Kontrollikuopat 1.1.2.1 Positiiviset kontrolliseerumit titrataan 1:2 laimennossarjalla (1:5–1:640), estopuskurissa (PBS + 0,05 % (v/v) Tween-20 + 5,0 % (w/v) rasvaton maitojauhe (Cadbury’s MarvelTM) + 1 % (v/v) täysikasvuisen naudan seerumi) kuopparivillä 1, niin että lopputilavuudeksi tulee 50 μl/kuoppa. 1.1.2.2 Lisätään 50 μl 1:5 laimennettua negatiivista kontrolliseerumia (10 μl seerumia + 40 μl estopuskuria) kuoppiin A ja B rivissä 2. 1.1.2.3 Lisätään 100 μl/kuoppa estopuskuria kuoppiin C ja D rivissä 2 (NOLLAKOE). 1.1.2.4 Lisätään 50 μl estopuskuria kuoppiin E, F, G ja H rivissä 2 (marsukontrolli). 1.1.3 Spot-testimenetelmä 1.1.3.1 Jokaista testiseerumia lisätään laimennoksena 1:5 (10 μl seerumia + 40 μl estopuskuria) estopuskurissa kahteen rinnakkaiskuoppaan riveillä 3–12. tai 1.1.4 Seerumin titrausmenetelmä 1.1.4.1 Kustakin testinäytteestä valmistetaan 1:2 laimennossarja (1:5–1:640) estopuskurissa poikki levyn kahdeksaan kuoppaan käyttäen yhtä kuoppariviä (riveille 3–12). jonka jälkeen 1.1.5 Lisätään 50 μl estopuskurilla esilaimennettua marsussa tehtyä antiseerumia ELISA-levyn kaikkiin kuoppiin nollakoekuoppaa lukuun ottamatta (kaikkien kuoppien lopputilavuus on nyt 100 μl). 1.1.5.1 Inkuboidaan vaakatasossa pyörivässä ravistelijassa 1 tunnin ajan 37 °C:ssa. 1.1.5.2 Levyt pestään kolmeen kertaan ja kuivataan imupaperiin taputtamalla kuten aikaisemmin. 1.1.5.3 Lisätään 50 μl estopuskurissa esilaimennettua kanissa tehtyä anti-marsu-piparjuuriperoksidaasi(HRP)-konjugaattia jokaiseen kuoppaan. 1.1.5.4 Inkuboidaan vaakatasossa pyörivässä ravistelijassa 1 tunnin ajan 37 °C:ssa. 1.1.5.5 Levyt pestään kolmeen kertaan ja kuivataan imupaperilla kuten aikaisemmin. 1.1.6 Kromogeeni Valmistetaan kromogeeni eli OPD-liuos (OPD = ortofenyleenidiamiini) valmistajan ohjeiden mukaan (0,4 mg/ml steriilissä tislatussa vedessä) juuri ennen käyttöä. Lisätään substraatti (vetyperoksidi = H2O2) 0,05 %:n (v/v) loppupitoisuuden saavuttamiseksi (1:2 000 30-prosenttisessa H2O2-liuoksessa). Lisätään 50 μl OPD-liosta jokaiseen kuoppaan, ja levyt jätetään 10 minuutiksi huoneenlämpöön. Reaktio pysäytetään lisäämällä 1 M rikkihappoa (H2SO4) (50 μl/kuoppa). 1.1.7 Lukema Levyt luetaan spektrofotometrissä aallonpituudella 492 nm. 1.2 Tulosten laskeminen 1.2.1 Tietokoneohjelmiston avulla tulostetaan OD-arvot (optinen tiheys) ja inhibitioprosentti (PI) testi- ja kontrolliseerumeille vertaamalla tuloksia neljän marsukontrollikuopan keskiarvoihin. OD- ja PI-arvoja käytetään arvioitaessa, onko testitulos hyväksyttävissä rajoissa. Neljän marsukontrollikuopan yläraja-arvot (UCL) ja alaraja-arvot (LCL) ovat välillä 1,4–0,4 OD. Inhibitioprosenttiin 50 perustuvan positiivisen kontrollin viimeisen positiivisen laimennoksen pitäisi olla 1:240 (vaihteluvälillä 1:120–1:480). Kaikki ne levyt, jotka eivät täytä edellä olevia perusteita, on hylättävä. Jos positiivisen kontrolliseerumin pitoisuus on kuitenkin yli 1:480 ja testinäytteet ovat edelleen negatiiviset, negatiiviset testinäytteet voidaan kuitenkin hyväksyä. Negatiivista kontrolliseerumia sisältävien rinnakkaiskuoppien PI-arvojen olisi oltava välillä +25 % ja –25 %, ja rinnakkaisten nollakoekuoppien PI-arvojen välillä +95 ja +105 %. Näiden rajojen ulkopuolella olevat arvot eivät välttämättä merkitse sitä, ettei lukemaa voisi hyväksyä, mutta viittaavat siihen, että on kehittymässä taustaväri. 1.2.2 Testiseerumin diagnostinen raja-arvo on 50 % (PI 50 %). Näytteet, joiden PI-arvot ovat yli 50 %, ovat POSITIIVISIA. Näytteet, joiden PI-arvot ovat alle 50 %, ovat NEGATIIVISIA. Rinnakkaiskuoppien raja-arvot ylittäviä tai alittavia näytteitä pidetään epäilyttävinä. Tällaiset näytteet voidaan testata uudelleen spot-testillä ja titraamalla. Positiiviset näytteet voidaan titrata, jolloin selviää näytteen positiivisuuden taso. Spot-testin kaavio 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 Pos. kontr. Testiseerumit A 1:5 Neg. kontr. 31 32 33 34 35 36 37 38 39 40 B 1:10 Neg. kontr. 31 32 33 34 35 36 37 38 39 40 C 1:20 Nollakoe D 1:40 Nollakoe E 1:80 M-kontr. F 1:160 M-kontr. G 1:320 M-kontr. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 H 1:640 M-kontr. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 Neg. kontr. = negatiivinen kontrolli. Pos. kontr. = positiivinen kontrolli. M-kontr = marsukontrolli.

Seerumititraation malli 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 Pos. kontr. Testiseerumit A 1:5 Neg. kontr. 1:5 1:5 B 1:10 Neg. kontr. 1:10 1:10 C 1:20 Nollakoe 1:20 1:20 D 1:40 Nollakoe 1:40 1:40 E 1:80 M-kontr. 1:80 1:80 F 1:160 M-kontr. 1:160 1:160 G 1:320 M-kontr. 1:320 1:320 H 1:640 M-kontr. 1:640 1:640 Neg. kontr = negatiivinen kontrolli. Pos. kontr. = positiivinen kontrolli. M-kontr. = marsukontrolli. 2. EPÄSUORA ELISA-TESTI AFRIKKALAISEN HEVOSRUTON VIRUKSEN (AHRV) VASTA-AINEIDEN OSOITTAMISEKSI (PAKOLLINEN TESTI) Jäljempänä kuvattu testi on diagnostisten testien ja rokotteiden standardeja käsittelevän OIE:n käsikirjan (neljäs painos, 2000) 2.1.11 luvun mukainen. Rekombinantti-VP7-proteiinia on käytetty antigeeninä AHR-viruksen vasta-aineen osoittamiseksi. Antigeenia käytettäessä testin herkkyys ja spesifisyys ovat korkeita. Muita etuja ovat antigeenin stabiilius ja vaarattomuus (ei infektiivinen). 2.1 Testimenetelmä: 2.1.1 Kiinteä faasi: 2.1.1.1 ELISA-levyt pinnoitetaan karbonaatti/bikarbonaattipuskurilla (pH 9,6) laimennetulla rekombinantti-AHRV-4 VP7:llä. Levyjä inkuboidaan yön yli 4 °C:ssa. 2.1.1.2 Levyt pestään tislatulla vedellä, jossa on 0,01 %:a (v/v) Tween 20:tä (pesuliuos), viiteen kertaan. Levyjä taputetaan varovasti imukykyisen materiaalin päällä, jotta kaikki neste saadaan imeytettyä pois. 2.1.1.3 Levyille annostellaan estoliuosta (PBS + 5 % (w/v) rasvatonta maitoa (kuivattu rasvaton maito Nestlé Dry Skim MilkTM)), 200 μl/kuoppa, annetaan olla 1 tunti 37 °C:ssa. 2.1.1.4 Estoliuos poistetaan, ja levyjä taputetaan varovasti imukykyisen materiaalin päällä, jotta kaikki neste saadaan pois. 2.1.2 Testinäytteet: 2.1.2.1 Testattavat seeruminäytteet sekä positiiviset ja negatiiviset kontrolliseerumit laimennetaan suhteessa 1:25 PBS:n + 5 % (w/v) rasvattoman maidon + 0,05 % (v/v) Tween 20:n liuoksella, ja pipetoidaan 100 μl kuoppaa kohti. Inkuboidaan 1 tunnin ajan 37 °C:ssa. Titrausta varten tehdään 1:2 laimennosten sarja alkaen laimennussuhteesta 1:25 (100 μl/kuoppa), yksi levyrivi seerumia kohti, ja sama toistetaan positiivisten ja negatiivisten kontrollien kanssa. Inkuboidaan 1 tunnin ajan 37 °C:ssa. 2.1.2.2 Levyt pestään kuten vaiheessa 2.1.1.2. 2.1.3 Konjugaatti: 2.1.3.1 Pipetoidaan 100 μl/kuoppa piparjuuriperoksidaasi(HRP)-konjugoitua hevosen gammaglobuliinia vastaan tehtyä antiseerumia, joka on esilaimennettu puskuriin (PBS + 5 % maito + 0,05 % Tween 20), pH 7,2. Inkuboidaan 1 tunnin ajan 37 °C:ssa. 2.1.3.2 Levyt pestään kuten vaiheessa 2.1.1.2. 2.1.4 Kromogeeni/substraatti: 2.1.4.1 Lisätään 200 μl/kuoppa kromogeeni/substraattiliuosta [10 ml 80,6 mM DMAB (dimetyyli-aminobentsaldehydi) + 10 ml 1,56 mM MBTH (3-metyyli-2-bentso-tiatsoliinihydratsonihydrokloridi) + 5 μl H2O2]. Värimuutos pysäytetään lisäämällä 50 μl 3 N H2SO4:ää noin 5–10 minuutin jälkeen (ennen kuin negatiivinen kontrolli alkaa värjäytyä). Muita kromogeeneja, kuten ABTS (2,2'-atsino-bis-[3-etyylibentsotiatsoliini-6-sulfonihappo]), TMB (tetrametyylibentsidini) tai OPD (ortofenyleenidiamiini), voidaan myös käyttää. 2.1.4.2 Levyt luetaan aallonpituudella 600 nm (tai 620 nm). 2.2 Tulosten tulkinta: 2.2.1 Raja-arvo lasketaan lisäämällä 0,6 negatiivisen kontrollin arvoon. (0,6 on 30 negatiivisen seerumin ryhmällä saatu vakiopoikkeama.) 2.2.2 Raja-arvon alittavan absorbanssin antavia testinäytteitä pidetään negatiivisina. 2.2.3 Raja-arvon +0,15 ylittävän absorbanssin antavia testinäytteitä pidetään positiivisina. 2.2.4 Testinäytteitä, joiden absorbanssi on edellä mainittujen välillä, pidetään epäilyttävinä, ja jotain muuta menetelmää on käytettävä tuloksen vahvistamiseksi. 3. ESTO-ELISA-TESTI AFRIKKALAISEN HEVOSRUTON VIRUKSEN (AHRV) VASTA-AINEIDEN OSITTAMISEKSI (PAKOLLINEN TESTI) Esto-ELISA-testiä käytetään spesifisten AHRV-vasta-aineiden osoittamiseksi taudille alttiiden lajien seerumista. VP7 on AHRV:n tärkein antigeeninen virusproteiini. Se on konservoitunut ja todettavissa kaikissa 9:ssä AHRV:n serotyypissä. Koska testissä käytetty monoklooninen vasta-aine (MAb) toteaa myös VP7-antigeenin, testi on hyvin herkkä ja spesifinen. Lisäksi rekombinantti-VP7-antigeeni on täysin vaaraton ja tämän vuoksi hyvin turvallinen. Kokeen periaate on, että rekombinantti-VP7:n, joka on ELISA-levyyn sitoutunut antigeeni, ja VP7:lle spesifisen konjugoidun MAb:n reaktio keskeytetään. Testiseerumeissa oleva vasta-aine estää antigeenin ja MAb:n välisen reaktion, mikä heikentää syntyvää väriä. Jäljempänä kuvattua testiä käytetään Algetessa Espanjassa sijaitsevassa afrikkalaisen hevosruton Euroopan yhteisön vertailulaboratoriossa. 3.1 Testimenetelmä: 3.1.1 ELISA-levyt 3.1.1.1 ELISA-levyt pinnoitetaan karbonaatti/bikarbonaattipuskurissa (pH 9,6) laimennetulla rekombinantti-AHRV-4 VP7:llä, ja niitä inkuboidaan yön yli 4 °C:ssa. 3.1.1.2 Levyt pestään viidesti PBS:lla, jossa on 0,05 %:a (v/v) Tween-20:tä (PBST). 3.1.1.3 Levyt stabiloidaan stabilointiliuoksella, jotta niitä voidaan säilyttää 4 °C:ssa aktiivisuuden katoamatta, sekä kuivataan imupaperiin taputtamalla. 3.1.2 Testinäytteet ja kontrollit 3.1.2.1 : Seulontaa varten : Testiseerumit ja kontrollit laimennetaan suhteessa 1:10 suoraan levyllä PBST-liuoksella siten, että lopputilavuus on 100 μl/kuoppa. Inkuboidaan 1 tunnin ajan 37 °C:ssa. 3.1.2.2 : Titrausta varten : Valmistetaan testiseerumeista ja positiivisista kontrolleista 1:2 laimennosten sarja (100 μl/kuoppa) (1:10–1:1 280) kahdeksassa kuopassa. Negatiivinen kontrolli testataan laimennoksella 1:10. 3.1.3 Konjugaatti Lisätään esilaimennettua HRP-konjugoitua MAb:a (VP7:lle spesifinen monoklooninen vasta-aine) 50 μl/kuoppa kuhunkin kuoppaan ja sekoitetaan varovasti tasakoosteisuuden varmistamiseksi. Inkuboidaan 30 minuutin ajan 37 °C:ssa. 3.1.4 Levyt pestään viidesti PBST-liuoksella ja kuivataan imupaperiin taputtamalla kuten aikaisemmin. 3.1.5 Kromogeeni/substraatti Lisätään kromogeeni/substraattiliuosta [1 ml ABTS (2,2'-atsino-bis-[3-etyylibentsotiatsoliini-6-sulfonihappo]) (5 mg/ml) + 9 ml substraatti-puskuria (0,1 M fosfaattisitraattipuskuria, jonka pH on 4 ja jossa on 0,03 % H2O2)] 100 μl/kuoppa ja inkuboidaan 10 minuuttia huoneenlämmössä. Värimuutos pysäytetään lisäämällä 2 % (w/v) SDS:ää (natriumdodekyylisulfaatti) (100 μl/kuoppa). 3.1.6 Lukema Levyt luetaan aallonpituudella 405 nm ELISA-lukulaitteessa. 3.2 Tulosten tulkinta 3.2.1 Määrityksen validointi Testi on hyväksyttävä, jos negatiivisen kontrollin (NK) optinen tiheys (OD) on yli 1,0 ja positiivisen kontrollin (PK) OD on alle 0,2. 3.2.2 Raja-arvon laskeminen Positiivinen raja-arvo = NK – ((NK-PK) × 0,3) Negatiivinen raja-arvo = NK – ((NK-PK) × 0,2) NK on negatiivisen kontrollin OD ja PK on positiivisen kontrollin OD. 3.2.3 Tulosten tulkinta Näytteitä, joiden OD on alhaisempi kuin positiivinen raja-arvo, on pidettävä AHRV-vasta-ainepositiivisina. Näytteitä, joiden OD on korkeampi kuin negatiivinen raja-arvo, on pidettävä AHRV-vasta-ainenegatiivisina. Näytteitä, joiden OD on näiden kahden arvon välillä, olisi pidettävä epäilyttävinä, ja eläimistä olisi otettava uudet näytteet 2–3 viikon kuluttua.