KOMISSION DIREKTIIVI,

annettu 29 päivänä huhtikuuta 1981,

yhteisön analyysimenetelmästä tarvikkeista elintarvikkeisiin siirtyvän vinyylikloridin virallista tarkastamista varten (81/432/ETY)

EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO, joka

ottaa huomioon Euroopan talousyhteisön perustamissopimuksen,

ottaa huomioon elintarvikkeiden kanssa kosketuksiin joutuvia vinyylikloridimonomeeria sisältäviä tarvikkeita koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä 30 päivänä tammikuuta 1978 annetun neuvoston direktiivin 78/142/ETY(1) ja erityisesti sen 3 artiklan,

sekä katsoo, että

direktiivin 78/142/ETY 2 artiklassa säädetään, että tarvikkeista ei saa siirtyä niiden kanssa kosketuksissa oleviin tai kosketuksiin joutuviin elintarvikkeisiin sellaisia määriä vinyylikloridia, että se voidaan havaita menetelmällä, jonka detektioraja on 0,01 mg/kg, ja 3 artiklassa, että tätä raja-arvoa on valvottava yhteisön menetelmällä,

laboratorioiden välisenä yhteistyönä toteutettujen useiden kokeiden perusteella liitteessä esitetty menetelmä on osoittautunut riittävän tarkaksi ja toistettavaksi, niin että se voidaan hyväksyä yhteisön menetelmäksi, ja

tässä direktiivissä säädetyt toimenpiteet ovat pysyvän elintarvikekomitean lausunnon mukaiset,

ON ANTANUT TÄMÄN DIREKTIIVIN:

1 artikla

Tarvikkeista elintarvikkeisiin siirtyneen vinyylikloridin virallista tarkastamista varten tarvittava analyysi on suoritettava tämän direktiivin liitteessä esitetyllä menetelmällä.

2 artikla

Jäsenvaltioiden on saatettava tämän direktiivin noudattamisen edellyttämät lait, asetukset ja hallinnolliset määräykset voimaan viimeistään 1 päivänä lokakuuta 1982. Niiden on ilmoitettava tästä komissiolle viipymättä.

3 artikla

Tämä direktiivi on osoitettu kaikille jäsenvaltioille.

Tehty Brysselissä 29 päivänä huhtikuuta 1981.

Komission puolesta

Karl-Heinz NARJES

Komission jäsen

(1) EYVL N:o L 44, 15.2.1978, s. 15

LIITE

TARVIKKEISTA ELINTARVIKKEISIIN SIIRTYVÄN VINYYLIKLORIDIN MÄÄRITTÄMINEN

1. TARKOITUS JA SOVELTAMISALA

Menetelmällä määritetään vinyylikloridin määrä elintarvikkeissa.

2. PERIAATE

Vinyylikloridin (VC) määrä elintarvikkeissa määritetään kaasukromatografisesti headspace-menetelmällä.

3. REAGENSSIT

3.1 Vinyylikloridi (VC), puhtaus vähintään 99,5% (v/v).

3.2 N,N-dimetyyliasetamidi (DMA), jossa koeolosuhteissa ei ole VC:n tai sisäisen standardin (3.3) retentioajalla ilmeneviä epäpuhtauksia.

3.3 Dietyylieetteri tai cis-2-buteeni DMA:ssa (3.2) sisäisenä standardiliuoksena. Nämä sisäiset standardit eivät saa sisältää epäpuhtauksia, joilla on koeolosuhteissa sama retentioaika kuin VC:lla.

3.4 Tislattu tai vastaavaa puhtausastetta oleva demineralisoitu vesi.

4. LAITTEISTO

HUOMAUTUS:

Laite tai laitteiston osa on mainittu vain, jos se on erikoinen tai valmistettu erityisten vaatimusten mukaisesti. Tavanomaisen laboratoriolaitteiston oletetaan olevan käytettävissä.

4.1 Kaasukromatografi, jossa on automaattinen "headspace"-näytteenottolaite tai mahdollisuus manuaaliseen näytteensyöttöön.

4.2 Liekki-ionisaatiodetektori tai 7 kohdassa mainittu muu detektori.

4.3 Kaasukromatografiakolonni

Kolonnin tulee erottaa toisistaan ilman, VC:n sekä mahdollisen sisäisen standardin piikit.

Lisäksi 4.2 ja 4.3 kohdassa tarkoitetun laitteiston on annettava vähintään viisi kertaa taustakohinan suuruinen signaali liuoksella, jossa on 0,005 mg VC/l DMA:ta tai 0,005 mg/kg DMA:ta.

4.4 Näyteastioita tai pulloja, joissa on silikoni- tai butyylikumiseptumit.

Käytettäessä manuaalista näytteenottotekniikkaa näytteen ottaminen injektioruiskulla headspace-astiasta tai -pullosta saattaa muodostaa astiaan tai pulloon osittaisen tyhjiön. Siksi käytettäessä manuaalitekniikoita, joissa astioita tai pulloja ei ole paineistettu ennen näytteenottoa, suurien astioiden ja pullojen käyttö on suositeltavaa.

4.5 Mikroruiskuja.

4.6 Kaasutiiviitä ruiskuja manuaalista headspace-näytteenottoa varten.

4.7 Analyysivaaka, tarkkuus 0,1 mg.

5. MENETTELY

VAROITUS: VC on vaarallinen aine ja huoneen lämpötilassa kaasu, joten liuokset tulee tehdä hyvin ilmastoidussa vetokaapissa.

HUOMAUTUS:

On ryhdyttävä ennalta kaikkiin tarvittaviin varotoimenpiteisiin sen varmistamiseksi, ettei yhtään VC:ta tai DMA:ta joudu hukkaan.

Käytettäessä manuaalisia näytteenottotekniikoita tulisi käyttää sisäistä standardia (3.3).

Käytettäessä sisäistä standardia samaa liuosta tulee käyttää läpi koko menetelmän.

5.1 VC-standardiliuoksen valmistus (liuos A)

5.1.1 Noin 2 000 mg/kg sisältävä, konsentroitu VC-standardiliuos

Punnitaan 0,1 mg:n tarkkuudella sopiva lasiastia, ja lisätään siihen (esim. 50 ml) DMA:ta (3.2). Punnitaan uudelleen. DMA:han lisätään tietty määrä (esim. 0,1 ml) nestemäistä tai kaasumaista VC:a (3.1) injektoimalla se hitaasti DMA:han. VC voidaan myös lisätä kuplittamalla se DMA:han, edellyttäen, että käytetään laitteistoa, jolla estetään DMA-hävikki. Punnitaan uudelleen 0,1 mg:n tarkkuudella. Odotetaan kaksi tuntia tasapainotilan saavuttamiseksi. Käytettäessä sisäistä standardia se lisätään niin, että sisäisen standardin konsentraatio konsentroidussa VC-standardiliuoksessa on sama kuin kohdassa 3.3 valmistetun sisäisen standardiliuoksen. Standardiliuos säilytetään jääkaapissa.

5.1.2 Laimennetun VC-standardiliuoksen valmistus

Otetaan punnittu määrä konsentroitua VC-standardiliuosta (5.1.1), ja laimennetaan se tiettyyn tilavuuteen tai tiettyyn painoon DMA:lla (3.2) tai sisäisellä standardiliuoksella (3.3). Näin saadun laimennetun standardiliuoksen (liuos A) konsentraatio ilmaistaan vastaavasti joko mg/l:na tai mg/kg:na.

5.1.3 Vastekäyrän laatiminen A-liuoksen avulla

HUOMAUTUS:

Käyrän tulee muodostua vähintään seitsemästä pisteparista.

Vasteiden toistettavuus(1) on oltava pienempi kuin 0,002 mg VC/l tai kg DMA.

Käyrä on laskettava näistä pisteistä pienimmän neliösumman menetelmällä, eli regressiosuoran laskemiseksi on käytettävä seuraavaa yhtälöä:

y = a1 × + a°

jossa

>VIITTAUS KAAVIOON>

ja

>VIITTAUS KAAVIOON>

jossa

y = yksittäisen määrityksen piikkien korkeus tai pinta-ala;

x = vastaava konsentraatio regressiosuoralla;

n = suoritettujen määritysten lukumäärä (n ≥ 14).

Käyrän on oltava lineaarinen. Mitattujen vasteiden (yi) ja vastaavien regressiosuoralta laskettujen vasteiden (zi) erotusten standardipoikkeama (s) jaettuna kaikkien mitattujen vasteiden keskiarvolla (y-viiva) ei saa olla suurempi kuin arvo 0,07.

Tämä lasketaan kaavasta:

>VIITTAUS KAAVIOON>

jossa

>VIITTAUS KAAVIOON>

ja

>VIITTAUS KAAVIOON>

jossa

yi = yksittäinen mitattu vaste;

zi = vastetta (yi) vastaava arvo regressiosuoralta;

n = ≥ 14

Valmistetaan kaksi vähintään seitsemän pullon (4.4) sarjaa. Lisätään jokaiseen pulloon VC-standardiliuosta (5.1.2) ja DMA:ta (3.2) tai sisäistä standardiliuosta DMA:ssa (3.3) siten, että lopullinen VC-konsentraatio rinnakkaisissa liuoksissa on suunnilleen 0, 0,005, 0,010, 0,020, 0,030, 0,040, 0,050, jne. mg/l tai mg/kg DMA:ta, ja että jokainen pullo sisältää saman kokonaismäärän liuosta. Laimennetun VC-standardiliuoksen (5.1.2) määrän täytyy olla sellainen, että lisätyn VC-liuoksen kokonaistilavuuden (ìl) suhde DMA:n (g tai ml) tai sisäisen standardiliuoksen (3.3) määrään ei ole suurempi kuin viisi. Pullot suljetaan, ja jatketaan kuten 5.4.2, 5.4.3 ja 5.4.5. kohdassa esitetään. Piirretään graafinen kuvaaja, jossa ordinaatta-arvot osoittavat rinnakkaisten liuosten VC-piikkien aloja (tai korkeuksia) tai näiden alojen (tai korkeuksien) ja vastaavien sisäisten standardipiikkien pinta-alojen (tai korkeuksien) suhdetta, ja abskissa-arvot osoittavat rinnakkaisten liuosten VC-konsentraatioita.

5.2. Edellä 5.1 kohdan mukaisesti valmistettujen standardiliuosten tarkistus

5.2.1. Toisen VC-standardiliuoksen (liuos B) valmistus

Toistetaan 5.1.1 ja 5.1.2 kohdassa kuvattu menettely toisen laimennetun standardiliuoksen saamiseksi, jossa tässä tapauksessa konsentraatio on noin 0,02 mg VC/l tai 0,02 mg VC/kg DMA:ta tai sisäistä standardiliuosta. Tämä liuos kaadetaan kahteen pulloon (4.4). Pullot suljetaan, ja jatketaan kuten 5.4.2, 5.4.3 ja 5.4.5 kohdassa esitetään.

5.2.2. A-liuoksen tarkistaminen

Jos kahden B-liuoksesta (5.2.1) suoritetun kaasukromatografisen määrityksen keskiarvo ei eroa enempää kuin 5% 5.1.3 kohdan vastekäyrän vastaavasta pisteestä, liuos A on hyväksyttävä. Jos ero on suurempi kuin 5%, hylkää kaikki 5.1 ja 5.2 kohdassa valmistetut liuokset ja ala menettely alusta.

5.3. "Lisäyskäyrän" valmistus

HUOMAUTUS:

Käyrän tulee muodostua vähintään seitsemästä pisteparista.

Käyrä on laskettava näistä pisteistä pienimmän neliösumman menetelmällä (5.1.3, kolmas kohta).

Käyrän on oltava lineaarinen. Mitattujen vasteiden (yi) ja vastaavien regressiosuoralta laskettujen vasteiden (zi) erotusten standardipoikkeama (s) jaettuna kaikkien mitattujen vasteiden keskiarvolla (y-viiva) ei saa olla suurempi kuin arvo 0,07 (5.1.3, neljäs kohta).

5.3.1. Näytteen esikäsittely

Analysoitavan elintarvikenäytteen pitää olla edustava analyysin suorittajalle toimitetusta elintarvikkeesta. Siksi elintarvikkeen täytyy olla homogenisoitu tai pilkottu ja homogenisoitu ennen näytteenottoa.

5.3.2 Menettely

Valmistetaan vähintään kaksi seitsemän pullon (4.4) sarjaa. Jokaiseen pulloon kaadetaan vähintään 5 g tutkittavaa elintarvikenäytettä (5.3.1). Varmistetaan, että yhtä suuri määrä näytettä lisätään jokaiseen pulloon. Kukin pullo suljetaan välittömästi. Kaikkiin pulloihin lisätään 1 ml mieluiten tislattua vettä tai vähintään yhtä puhdasta demineralisoitua vettä, taikka jos tarpeen, sopivaa liuotinta jokaista näytegrammaa kohti. (Huom. tislatun tai demineralisoidun veden lisääminen homogeenisiin elintarvikkeisiin ei ole välttämätöntä.) Jokaiseen pulloon lisätään laimennettua VC-standardiliuosta (5.1.2), jossa on tarvittaessa sisäistä standardia (3.3) sellaiset määrät, että ne vastaavat VC- konsentraatioita 0, 0,005, 0,010, 0,020, 0,030, 0,040, 0,050, jne. mg/kg elintarviketta. Varmistetaan, että jokaisessa pullossa DMA:n tai DMA:n + sisäisen standardin (3.3) kokonaistilavuus on sama. Laimennetun VC-standardiliuoksen (5.1.2) ja mahdollisesti käytetyn lisätyn DMA:n määrä pitää olla sellainen, että näiden liuosten kokonaistilavuuden (ìl) suhde pullossa olevan elintarvikkeen määrään (g) on niin alhainen kuin mahdollista, mutta ei enempää kuin viisi, ja että se on sama kaikissa pulloissa. Pullot suljetaan, ja jatketaan kuten 5.4 kohdassa esitetään.

5.4 Kaasukromatografiset määritykset

5.4.1 Pulloja ravistellaan, välttäen sisällä olevan nesteen ja septumin (4.4) kosketusta, jotta elintarvikenäytteen liuoksesta tai suspensiosta saadaan niin homogeeninen kuin mahdollista.

5.4.2 Pannaan kaikki suljetut pullot (5.2 ja 5.3) kahdeksi tunniksi 60 °C ± 1 °C:iseen vesihauteeseen tasapainotilan saavuttamiseksi. Tarvittaessa ravistellaan uudestaan.

5.4.3 Otetaan näyte pullon ilmatilasta. Manuaalisia näytteenottotekniikoita käytettäessä pitää huolehtia siitä, että näytteestä saadaan toistettava (4.4), erityisesti ruisku pitää esilämmittää näytteen lämpötilaan. Mitataan VC:ta ja mahdollista sisäistä standardia vastaavien piikkien pinta-ala (tai korkeus).

5.4.4 Piirretään graafinen käyrä, jossa ordinaatta-arvo osoittaa VC-piikkien aloja (tai korkeuksia) tai VC-piikkien alojen (tai korkeuksien) suhdetta sisäisten standardipiikkien aloihin (tai korkeuksiin) ja abskissa-arvot osoittavat kuhunkin pulloon punnittuun elintarvikenäytteeseen (kg) lisättyjä VC-määriä (mg). Määritetään käyrän ja abskissan leikkauspiste. Näin saatu arvo on tutkitun elintarvikkeen VC-konsentraatio.

5.4.5 Kolonnista (4.3) poistetaan ylimääräinen DMA sopivalla tavalla niin pian kuin DMA-piikit ovat tulleet kromatogrammille.

6. TULOKSET

Tutkimuksessa tarvikkeesta elintarvikkeeseen siirtynyt VC, ilmaistuna mg/kg:na, tulee määritellä kahden määrityksen (5.4) keskiarvona edellyttäen, että 8 kohdan toistettavuusvaatimus on täytetty.

7. VC:N VARMISTUS

Niissä tapauksissa, joissa 6 kohdan mukaisesti laskettu, tarvikkeista elintarvikkeisiin siirtynyt VC on suurempi kuin 30 päivänä tammikuuta 1978 annetun neuvoston direktiivin 78/142/ETY 2 artiklan 2 kohdassa esitetty kriteeri, pitää molemmat määritykset (5.4) varmistaa jollakin seuraavista kolmesta tavasta:

i) käyttämällä vähintään yhtä muuta kolonnia (4.3), jossa on erilaisen polaarisuuden omaava stationäärifaasi. Tämä menettely uusitaan, kunnes kromatogrammissa ei ole havaittavissa merkkiäkään VC:n ja/tai sisäisen standardin piikkien päällekkäisyydestä elintarvikenäytteestä johtuvien piikkien kanssa,

ii) käyttämällä muita detektoreita esim. mikroelektrolyyttistä johtokykydetektoria(2),

iii) käyttämällä massaspektrometriä; tässä tapauksessa, jos molekyyli-ioni (m/e) 62 ja sen isotooppi-ioni (m/e) 64 ovat suhteessa 3:1, voidaan VC:n esiintyminen katsoa suurella todennäköisyydellä varmistetuksi. Epävarmassa tapauksessa on koko massaspektri tarkastettava.

8. TOISTETTAVUUS

Kahden tuloksen välinen ero ei saa olla suurempi kuin 0,003 mg VC/kg elintarviketta, kun määritykset (5.4) on suorittanut sama analysoija samanaikaisesti tai peräkkäin samoissa olosuhteissa.

>VIITTAUS KAAVIOON>

>VIITTAUS KAAVIOON>

>VIITTAUS KAAVIOON>

>VIITTAUS KAAVIOON>

>VIITTAUS KAAVIOON>

(1) Ks. suositus ISO DIS 5725:1977

(2) Ks. "Journal of Chromatographic Science" (12. painos), maaliskuu 1974, s. 152