KOMISSION TÄYTÄNTÖÖNPANOASETUS (EU) 2021/1100,

annettu 5 päivänä heinäkuuta 2021,

lopullisen polkumyyntitullin käyttöönotosta tiettyjen Turkista peräisin olevien raudasta, seostamattomasta teräksestä tai muusta seosteräksestä valmistettujen kuumavalssattujen levyvalmisteiden tuonnissa ja kyseisessä tuonnissa käyttöönotetun väliaikaisen tullin lopullisesta kantamisesta

EUROOPAN KOMISSIO, joka

ottaa huomioon Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen,

ottaa huomioon polkumyynnillä muista kuin Euroopan unionin jäsenvaltioista tapahtuvalta tuonnilta suojautumisesta 8 päivänä kesäkuuta 2016 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) 2016/1036 (1), jäljempänä ’perusasetus’, ja erityisesti sen 9 artiklan 4 kohdan,

sekä katsoo seuraavaa:

1. MENETTELY

1.1 Vireillepano

(1) Euroopan komissio, jäljempänä ’komissio’, pani 14 päivänä toukokuuta 2020 vireille perusasetuksen 5 artiklan nojalla polkumyynnin vastaisen tutkimuksen, joka koski Turkista, jäljempänä ’asianomainen maa’, peräisin olevien tiettyjen raudasta, seostamattomasta teräksestä tai muusta seosteräksestä valmistettujen kuumavalssattujen levyvalmisteiden, jäljempänä ’kuumavalssatut levyvalmisteet’ tai ’tutkimuksen kohteena oleva tuote’, tuontia (2).

(2) Komissio pani 12 päivänä kesäkuuta 2020 vireille tukien vastaisen tutkimuksen, joka koski saman Turkista peräisin olevan tuotteen tuontia (3).

1.2 Kirjaaminen

(3) Kun valituksen tekijä oli esittänyt asiaa koskevan pyynnön, jonka tukena oli vaadittu näyttö, komissio asetti tarkasteltavana olevan tuotteen tuonnin kirjaamisvelvoitteen alaiseksi komission täytäntöönpanoasetuksella 2020/1686 (4), jäljempänä ’kirjaamista koskeva asetus’, perusasetuksen 14 artiklan 5 kohdan mukaisesti.

1.3 Väliaikaiset toimenpiteet

(4) Komissio toimitti osapuolille 17 päivänä joulukuuta 2020 perusasetuksen 19 a artiklan mukaisesti yhteenvedon ehdotetuista väliaikaisista tulleista sekä yksityiskohtaiset tiedot polkumyyntimarginaalien ja sellaisten marginaalien laskemisesta, jotka olisivat riittäviä unionin tuotannonalalle aiheutuneen vahingon poistamiseksi. Kuten väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 215 ja 216 kappaleessa selitetään, osapuolten esittämät huomautukset eivät johtaneet marginaalien muuttamiseen, koska huomautusten ei katsottu koskevan kirjoitus- tai laskuvirhettä.

(5) Komissio otti 7 päivänä tammikuuta 2021 käyttöön väliaikaisen polkumyyntitullin komission täytäntöönpanoasetuksella (EU) 2021/9 (5), jäljempänä ’väliaikaista tullia koskeva asetus’.

1.4 Myöhempi menettely

(6) Kun oli ilmoitettu olennaisista tosiasioita ja huomioista, joiden perusteella väliaikainen tulli otettiin käyttöön, jäljempänä ’alustavien päätelmien ilmoittaminen’, valituksen tekijä, joidenkin käyttäjien etuja edustava konsortio, pitkiä terätuotteita tuova käyttäjä, otokseen valitut vientiä harjoittavat tuottajat, yhteen otokseen valittuun vientiä harjoittavaan tuottajaan etuyhteydessä oleva tuoja, Turkin teräksenviejien järjestö, jäljempänä ’ÇİB’, ja Turkin viranomaiset toimittivat kirjallisia huomautuksia, joissa ne esittivät kantansa alustaviin päätelmiin. Kaksi vientiä harjoittavaa tuottajaa pyysi ja sai tarkempia tietoja vahinkomarginaaleja koskevista laskelmista.

(7) Kuulemista pyytäneille osapuolille annettiin mahdollisuus tulla kuulluiksi. Kuulemisia järjestettiin otokseen valittujen kolmen vientiä harjoittavan tuottajan ja Turkin viranomaisten kanssa.

(8) Komissio jatkoi kaikkien lopullisia päätelmiään varten tarpeellisina pitämiensä tietojen hankkimista ja tarkistamista. Tehdessään lopullisia päätelmiä komissio tarkasteli asianomaisten osapuolten esittämiä huomautuksia ja tarkisti alustavia päätelmiään tarpeen mukaan.

(9) Komissio ilmoitti kaikille asianomaisille osapuolille olennaisista tosiasioista ja huomioista, joiden perusteella se aikoi ottaa käyttöön lopullisen polkumyyntitullin tiettyjen Turkista peräisin olevien raudasta, seostamattomasta teräksestä tai muusta seosteräksestä valmistettujen kuumavalssattujen levyvalmisteiden tuonnissa, jäljempänä ’lopullisten päätelmien ilmoittaminen’. Kaikille osapuolille annettiin määräaika, jonka kuluessa ne voivat esittää huomautuksensa lopullisista päätelmistä.

(10) Kuulemista pyytäneille osapuolille annettiin myös mahdollisuus tulla kuulluiksi. Kuulemisia järjestettiin otokseen valittujen kolmen vientiä harjoittavan tuottajan kanssa. Lisäksi yksi otokseen valittu vientiä harjoittava tuottaja pyysi kuulemismenettelystä vastaavan neuvonantajan väliintuloa perusasetuksen 18 artiklan soveltamiseen liittyen.

(11) Lopullisten päätelmien ilmoittamisen jälkeen komissio havaitsi laskuvirheen yhden vientiä harjoittavan tuottajan lopullista polkumyyntimarginaalia koskevissa laskelmissa. Sen vuoksi kyseiselle vientiä harjoittavalle tuottajalle lähetettiin täydentävät lopulliset päätelmät, ja se esitti lisähuomautuksia täydentävistä päätelmistä.

(12) Asianomaisten osapuolten esittämiä huomautuksia tarkasteltiin, ja ne on otettu soveltuvin osin huomioon tässä asetuksessa.

1.5 Otanta

(13) Koska otannasta ei esitetty huomautuksia, väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 7–18 kappaleessa esitetyt päätelmät vahvistettiin.

1.6 Yksilöllinen tarkastelu

(14) Koska tästä jaksosta ei esitetty huomautuksia, väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 19 kappaleessa esitetyt päätelmät vahvistettiin.

1.7 Tutkimusajanjakso ja tarkastelujakso

(15) Koska tutkimusajanjaksosta ja tarkastelujaksosta ei esitetty huomautuksia, väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 27 kappaleessa esitetyt päätelmät vahvistettiin.

1.8 Maantieteellisen soveltamisalan muuttaminen ja menettelyä koskevat väitteet

(16) Ison-Britannian ja Pohjois-Irlannin yhdistynyt kuningaskunta, jäljempänä ’Yhdistynyt kuningaskunta’, lakkasi olemasta Euroopan unionin jäsen 1 päivänä tammikuuta 2021. Näin ollen tämä asetus perustuu tietoihin, jotka koskevat Euroopan unionia ilman Yhdistynyttä kuningaskuntaa, jäljempänä ’EU27-maat’. Sen vuoksi komissio pyysi valituksen tekijää ja otokseen valittuja unionin tuottajia toimittamaan tietyt osat alkuperäisistä kyselyvastauksistaan siten, että ne koskevat vain EU27-maiden tietoja. Valituksen tekijä ja otokseen valitut unionin tuottajat toimittivat pyydetyt tiedot. Koska väliaikaista tullia koskevassa asetuksessa julkaistujen makrotaloudellisten indikaattoreiden ja EU27-maita koskevien makrotaloudellisten indikaattoreiden ero johtuu yhden Yhdistyneen kuningaskunnan tuottajan tietojen poisjättämisestä, joidenkin tämän asetuksen taulukkojen tiedot esitetään vaihteluväleinä, jottei paljastettaisi kyseiseen asianomaiseen osapuoleen liittyviä luottamuksellisia tietoja.

(17) Lopullisten polkumyyntimarginaalien laskemisessa otettiin huomioon otokseen valittujen vientiä harjoittavien tuottajien vientimyynti vain EU27-maihin.

(18) Unionin etua koskevassa arvioinnissa komissio esitti kysymyksen Yhdistyneen kuningaskunnan eron vaikutuksesta kyselyvastauksiin, jotka käyttäjät ja tuojat eli Marcegaglia Carbon Steel SpA, San Polo Lamiere ja Network Steel -ryhmän edustamat käyttäjät ja tuojat olivat toimittaneet. San Polo Lamiere ei reagoinut komission kysymykseen. Muut osapuolet totesivat, että Yhdistyneen kuningaskunnan erolla ei ollut mitään vaikutusta tietoihin, jotka ne olivat jo toimittaneet.

(19) Komissio ilmoitti 12 päivänä tammikuuta 2021 asiakirja-aineistoon liitetyllä muistiolla (6) Yhdistyneen kuningaskunnan yrityksille ja järjestöille, että niitä ei pidetä enää asianomaisina osapuolina kaupan suojatoimenpiteitä koskevissa menettelyissä. Vain International Steel Trade Association, Yhdistyneessä kuningaskunnassa sijaitseva osapuoli, joka edustaa tuojien ja käyttäjien etuja ja joka ilmoittautui asianomaiseksi osapuoleksi, reagoi muistioon toimittamalla perustellut pyynnön pysyä asianomaisena osapuolena menettelyssä. Koska osapuolella on Saksassa keskus, joka edustaa EU:n yrityksiä EU27-maissa, komissio hyväksyi sen pyynnön.

(20) Turkin viranomaiset katsoivat, että Yhdistyneen kuningaskunnan eron vuoksi 7 päivänä tammikuuta 2021 käyttöön otetut toimenpiteet olivat perusteettomia ja laittomia, koska ne perustuivat EU28-maiden tietoihin. Turkin viranomaiset pyysivät 29 päivänä tammikuuta 2021 komissiota päättämään väliaikaiset toimenpiteet ja tekemään analyysin sellaisten tietojen perusteella, joista Yhdistynyt kuningaskunta on jätetty pois. Komissio piti Turkin viranomaisten pyyntöä perusteettomana, koska väliaikaiset toimenpiteet otettiin käyttöön asianomaisille osapuolille vuonna 2020 – jolloin unionissa oli vielä 28 jäsenvaltiota – ilmoitettujen päätelmien perusteella.

(21) Lisäksi Turkin viranomaiset ja kaksi otokseen valittua vientiä harjoittavaa tuottajaa väittivät, että väliaikaiset toimenpiteet saisivat olla voimassa enintään kolme kuukautta Euroopan hiili- ja teräsyhteisön perustamissopimuksen soveltamisalaan kuuluvien tuotteiden kaupasta tehdyn Euroopan hiili- ja teräsyhteisön ja Turkin tasavallan välisen sopimuksen (7), jäljempänä ’Turkki-EHTY-sopimus’, 11 artiklan 2 kohdan mukaisesti. Komissio kuitenkin katsoo, että Turkki-EHTY-sopimuksen 11 artiklan määräykset ovat merkityksellisiä vain, jos vahinkoa kärsinyt osapuoli nimenomaisesti vetoaa kyseiseen artiklaan. Tässä tutkimuksessa komissio ei vedonnut Turkki-EHTY-sopimuksen 10 tai 11 artiklan määräyksiin eikä sillä näin ollen ollut velvollisuutta ottaa väliaikaisia toimenpiteitä käyttöön perusasetuksessa säädettyä kuuden kuukauden kestoa lyhyemmäksi ajaksi.

2. TARKASTELTAVANA OLEVA TUOTE JA SAMANKALTAINEN TUOTE

2.1 Tuotteen määritelmää koskevat väitteet

(22) Alustavassa vaiheessa eräs haarukkatrukkien sekä nostotrukkien ja rakennuskoneiden osien valmistaja pyysi kuumavalssattujen pitkien terästuotteiden jättämistä tutkimuksen kohteena olevan tuotteen määritelmän ulkopuolelle. Komissio vahvisti alustavasti väliaikaista tullia koskevassa asetuksessa, että kuumavalssatut pitkät terästuotteet eivät kuulu tämän tutkimuksen piiriin, koska 6–12 metriä pitkä kuumavalssattu tanko on pitkä tuote eikä teräslevytuote.

(23) Osapuoli toisti pyyntönsä alustavien päätelmien ilmoittamisen jälkeen. Se huomautti, että kyseiset tuotteet kuuluvat edelleen tuotteen määritelmään ja niihin näin ollen sovelletaan toimenpiteitä. Sen vuoksi se pyysi yli 6 000 mm:n pituisten tuotteiden jättämistä määritelmän ulkopuolelle, jotta samat tuotteet eli CN-koodiin 7226 91 91 – joka on yksi toimenpiteiden piiriin kuuluvista CN-koodeista – kuuluvat tietyt pitkät kuumavalssatut tangot jätettäisiin määritelmän ulkopuolelle. Komissio totesi, että osapuolen ehdottamaa poisjättämistä ei voitu toteuttaa, koska siihen sisältyisi tiettyjä kuumavalssattuja levyvalmisteita, joiden on tarkoitus kuulua toimenpiteiden piiriin. Tähän liittyen valituksen tekijä huomautti, että 10 000 mm:n pituutta voidaan soveltaa kuumavalssattujen levyvalmisteiden keloihin ja tietyssä määrin jopa tiettyihin määrämittaan leikattuihin kuumavalssattuihin levyvalmisteisiin, minkä vuoksi ominaisuus ei koske yksinomaisesti poisjättämisen kohteena olevia tuotteita. Valituksen tekijä oli kuitenkin samaa mieltä siitä, että kuumavalssattujen pitkien terästankovalmisteiden ei ollut tarkoitus kuulua tutkimuksen soveltamisalaan.

(24) Komissio totesi, että haarukkatrukkien valmistajan pyynnössä olevat tuotteet eroavat perusominaisuuksiltaan kuumavalssatuista levyvalmisteista paksuutensa ja leveytensä eivätkä niinkään pituutensa vuoksi, ja niiden paksuus ja leveys tekevät niistä eri tuotteita, joilla on erilainen käyttötarkoitus. Sen vuoksi tutkimuksen ulkopuolelle jätettiin ”tuotteet, joiden a) leveys on enintään 350 mm ja b) paksuus vähintään 50 mm, tuotteen pituudesta riippumatta”.

(25) Alustavien päätelmien ilmoittamisen jälkeen Erdemir Romania S.R.L. pyysi CN-koodiin 7225 19 10 kuuluvien kuumavalssattujen ei-kidesuunnattujen piiseosteisten sähköteknisten tuotteiden jättämistä määritelmän ulkopuolelle, koska se ostaa tällaisia tuotteita ainoastaan emoyhtiöltään Erdemiriltä Turkista unionin tuottajien väitettyjen käytäntöjen (korkeat hinnat ja suppea tarjonta) vuoksi ja koska tähän ei väitetysti liity kilpailua unionin tuottajien kanssa. Erdemir Romania S.R.L väitti, että jos kyseisiä tuotteita ei jätetä tutkimuksen ulkopuolelle, tämä vaikuttaisi kielteisesti yritykseen ja koko Romanian talouteen.

(26) Kyseinen poisjättämistä koskeva pyyntö koskee tuotantopanoksena käytettävien kuumavalssattujen levyvalmisteiden toimittamista sähköteknisen teräksen valmistajalle Romaniassa sen emoyhtiöltä Erdemiriltä Turkista. Komissio katsoo, että tämä tuotantopanosmateriaali ei ole erilainen, vaan sillä on samat fyysiset, tekniset ja kemialliset perusominaisuudet ja samat käyttötarkoitukset kuin muilla toimenpiteiden kohteena olevilla kuumavalssatuilla levyvalmisteilla, ja ne ovat keskenään vaihdettavissa. Näin ollen komissio hylkäsi CN-koodiin 7225 19 10 kuuluvien kuumavalssattujen ei-kidesuunnattujen piiseosteisten sähköteknisten tuotteiden poisjättämistä koskevan pyynnön. Lisäksi useat unionin tuottajat tuottavat kuumavalssattuja ei-kidesuunnattuja piiseosteisia sähköteknisiä tuotteita, jotka ovat suorassa kilpailussa tuotujen tuotteiden kanssa. Mitä tulee pyynnön esittäneeseen osapuoleen kohdistuvaan vaikutukseen, komissio ei ymmärtänyt, miksi tuotteen pysyminen määritelmän piirissä olisi osapuolen mukaan ”katastrofaalista”, kun otetaan huomioon emoyhtiöön sovellettavan polkumyyntitullin taso.

2.2 Päätelmät

(27) Koska tuotteen määritelmästä ei esitetty muita huomautuksia, komissio vahvisti väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 28–33 kappaleessa esitetyt päätelmät, sellaisina kuin ne ovat tarkistettuna edellä 24 kappaleessa.

3. POLKUMYYNTI

(28) Alustavien ja lopullisten päätelmien ilmoittamisen jälkeen komissio sai polkumyyntiä koskevista alustavista ja lopullisista päätelmistä kirjallisia huomautuksia otokseen valituilta kolmelta vientiä harjoittavalta tuottajalta ja valituksen tekijältä.

3.1 Perusasetuksen 18 artiklan soveltaminen

(29) Tarkemmat tiedot perusasetuksen 18 artiklan soveltamisesta kahden etuyhteydessä olevan vientiä harjoittavan tuottajan toimittamiin tietoihin, jotka koskivat kotimarkkinamyyntiin liittyviä kuljetuskustannuksia, esitetään väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 26 ja 56–59 kappaleessa.

(30) Alustavien päätelmien ilmoittamisen jälkeen kaksi etuyhteydessä olevaa vientiä harjoittava tuottajaa vastusti perusasetuksen 18 artiklan soveltamista kotimaan kuljetuskustannuksiin ja väitti, että artiklan soveltamisedellytykset eivät täyty tässä tapauksessa. Jos komissio päättelee toisin, vientiä harjoittavien tuottajien mukaan komissio voisi tehdä oikaisun kotimaan kuljetuskustannuksiin vain niiden toimitusreittien osalta, joita koskevia yritysten tietoja pidettiin virheellisinä.

(31) Alustavien päätelmien ilmoittamisen jälkeen esittämissään huomautuksissa valituksen tekijä vastusti vientiä harjoittavien tuottajien väitettä ja tuki sitä, että komissio oli alustavasti soveltanut perusasetuksen 18 artiklaa kyseisille vientiä harjoittaville tuottajille aiheutuneisiin kuljetuskustannuksiin.

(32) Lopullisten päätelmien ilmoittamisen jälkeen kyseiset vientiä harjoittavat tuottajat toistivat väitteensä. Ensinnäkin ne väittivät, että kuumavalssattujen levyvalmisteiden kuljetuksesta aiheutuneiden kustannusten yksilöiminen tuottajan ja ryhmään kuuluvan toisen yrityksen välillä ei ole enää tarpeen, koska komissio päätti laskea polkumyyntimarginaalin erikseen molemmille ryhmään kuuluville yrityksille. Toiseksi ne totesivat, että komission olisi pitänyt käyttää tietoja, jotka toimitettiin vastauksena 18 artiklan soveltamisesta ilmoittavaan kirjeeseen, ja oikaista vain niiden toimitusreittien kuljetuskustannuksia, joissa ryhmään kuuluvan etuyhteydessä olevan yrityksen varasto/satama oli mukana välittäjänä toimivana myynti- tai jakelupisteenä. Yritys pyysi myös kuulemismenettelystä vastaavan neuvonantajan osallistumista, ja kuuleminen järjestettiin 6 päivänä toukokuuta 2021.

(33) Komissio analysoi väitettä ja päätteli, että perusasetuksen 18 soveltaminen kyseisille vientiä harjoittaville tuottajille aiheutuneisiin kuljetuskustannuksiin oli perusteltua. Vaikka näiden kahden yrityksen osalta tehtiin erilliset laskelmat niiden alustavista päätelmistä esittämien huomautusten jälkeen, ne pysyivät etuyhteydessä olevina osapuolina, joten sisäiset kuljetuskustannukset olivat edelleen merkityksellisiä. Asiakirjoissa, jotka yritykset toimittivat väitteensä tueksi, ei esitetty mitään uusia tietoja eikä niissä ollut kaikista tutkimuksen kohteena olevan tuotteen kotimarkkinamyyntiin liittyvistä toimitusreiteistä selvää ja kattavaa erittelyä, jonka perusteella komissio olisi pystynyt yksilöimään – ja sen vuoksi tarkastamaan – selvästi kaikki liiketoimet, joissa etuyhteydessä olevan yrityksen varasto/satama oli mukana välittäjänä toimivana myynti- tai jakelupisteenä. Asiakirja-aineiston tietojen perusteella ei voitu riittävällä varmuudella sulkea pois sitä, että ei olisi mitään muita toimitusreittejä, joista myös olisi jätettävä huomiotta jotkin sisäiset kuljetuskustannukset.

(34) Neuvonantajan suositusten mukaisesti komissio arvioi uudelleen vientiä harjoittavien tuottajien kotimaan kuljetuskustannuksiin tehdyn oikaisun oikeasuhteisuutta. Komissio huomauttaa, että perusasetuksen 18 artiklan soveltaminen koski ainoastaan muutamia myyntitapahtumia kotimarkkinoilla (noin 10 prosenttia yhden ja noin 20 prosenttia toisen ryhmään kuuluvan vientiä harjoittavan tuottajan osalta) ja komissio oikaisi ainoastaan asiakkaalle toimitetut myyntitapahtumat. Näin ollen suurimpaan osaan kotimaan myyntitapahtumista tehdyt oikaisut pysyivät ennallaan. Vaikka komissio sovelsi käytettävissä olevia tietoja, se ei hylännyt kuljetuskustannuksia koskevaa oikaisua kokonaan. Sen sijaan se käytti yritysten toimittamia tosiasiallisia tietoja arvioidakseen kuljetuskustannukset reiteillä, joilla etuyhteydessä olevan välityspisteen osallistuminen oli epäselvää. Näin ollen komissio katsoi, että ottaen huomioon tosiseikat ja vientiä harjoittavien tuottajien tarve perustella pyydetyt oikaisut, kotimaisiin myyntitapahtumiin liittyviä kuljetuskustannuksia koskevien oikaisujen määrittämiseen sovellettu lähestymistapa oli oikeasuhteinen eikä kohtuuton.

(35) Sen vuoksi väite hylättiin ja komissio vahvisti väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 56–59 kappaleessa esitetyt päätelmät.

3.2 Normaaliarvo

(36) Normaaliarvon laskemista koskevat tarkemmat tiedot esitetään väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 38–49 kappaleessa.

(37) Yksi vientiä harjoittava tuottaja pyysi, että määrittäessään sen tuotantokustannuksia komissio täsmäyttäisi ostetun tuotantopanoksen uudelleenlasketut kustannukset sen kirjanpitoon.

(38) Komissio arvioi pyynnön ja totesi sen perustelluksi. Menetelmä, jota komissio alustavassa vaiheessa käytti ostettujen tuotantopanosten kustannusten uudelleenkohdentamiseen, jotta voitiin ottaa huomioon tuotteen teknisissä ominaisuuksissa olevista eroista johtuva kustannusten ero, johti kyseisen tuotantopanoksen korkeampiin kokonaiskustannuksiin, jotka eivät vastanneet vientiä harjoittavan tuottajan kirjanpitoa. Sen vuoksi pyyntö hyväksyttiin ja komissio tarkisti ostetun tuotantopanoksen kustannuksia lopullisissa laskelmissa.

(39) Yksi vientiä harjoittava tuottaja pyysi komissiota hyväksymään tuotantokustannusten määrittämisessä sen ilmoittaman sähkökompensaation. Se väitti, että alustavissa päätelmissä komissio oli ymmärtänyt väärin yrityksen aseman Turkin sähkömarkkinoilla ja Turkin YEKDEM-järjestelmän, joka on uusiutuvan energian tukimekanismi, toimintaperiaatteen. Kyseinen vientiä harjoittava tuottaja selitti, että markkinatoimija (EPIAS) myy uusiutuvista lähteistä tuotettua sähköä markkinaosapuolille tietyllä hinnalla. Jos markkinahinta, jolla EPIAS oli ostanut tämän sähkön, osoittautuu myöhemmin tätä hintaa alemmaksi, ero korvataan sähkön ostajille. Sen vuoksi yritys väitti, että sähkökompensaatio on tarpeen, koska se kuvastaa sen sähkön nettokustannuksia, joissa on otettu huomioon korvaus.

(40) Komissio analysoi toimitetut uudet selitykset ja päätteli, että pyyntö oli perusteltu. Näin ollen pyyntö hyväksyttiin ja sähkökompensaatio sisällytettiin tuotantokustannuksiin yrityksen lopullisessa polkumyyntilaskelmassa.

(41) Yksi vientiä harjoittava tuottaja väitti, että kuumavalssattujen levyvalmisteiden tuotantokustannusten laskelmissa komission olisi pitänyt ottaa huomioon vain kotimarkkinoilla myytyjen kuumavalssattujen levyvalmisteiden kustannukset, jotka tuottaja oli toimittanut erillään unioniin vietyjen valmisteiden kustannuksista, eikä määrittää yhtä tuotantokustannusta kuumavalssatuille levyvalmisteille yhdistämällä toimitetut kaksi kustannustietokokonaisuutta. Yritys väitti, että tällaisessa lähestymistavassa ei oteta huomioon sitä, että tuotevalikoima yhden tuotevalvontakoodissa määritetyn tuotelajin sisällä voi vaihdella markkinakohteen mukaan.

(42) Alustavien päätelmien ilmoittamisen jälkeen esittämissään huomautuksissa valituksen tekijä vastusti kyseisen vientiä harjoittavan tuottajan väitettä ja totesi, että jos kaksi tai useampia tuotteita kuuluu samaan tuotevalvontakoodiin, niiden tuotantokustannusten pitäisi olla samat, vaikka tuottaja pitää niitä erilaisina omassa kustannuslaskentajärjestelmässään. Sen vuoksi ne olisi ilmoitettava samassa tuotantokustannustaulukossa.

(43) Lopullisten päätelmien ilmoittamisen jälkeen vientiä harjoittava tuottaja toisti väitteensä, jonka mukaan normaaliarvon laskemisessa olisi pitänyt ottaa huomioon vain kotimarkkinamyynnin tuotantokustannukset, jotka ilmoitettiin erillään unioniin suuntautuvan myynnin tuotantokustannuksista.

(44) Komissio katsoi, että vientiä harjoittava tuottaja ei osoittanut, että tuotantokustannuksissa olisi ollut markkinakohteen mukaan mitään sellaisia tosiseikkoihin perustuvia eroja, jotka oikeuttaisivat erilliseen kustannusten laskentaan. Väitetyt kustannusten erot syntyivät, koska yritys toimitti tuotantokustannukset sisäisten koodiensa eikä tuotevalvontakoodien perusteella. Komissio katsoi, ettei ole mitään syytä erottaa toisistaan kotimarkkinoilla myytyjen ja vietyjen tuotteiden tuotantokustannuksia, jos tuotantoprosessissa ei ole tosiasiallisia eroja. Koska vientiä harjoittava tuottaja ei toimittanut mitään näyttöä siitä, että samaan tuotevalvontakoodiin kuuluvan vientiin ja kotimarkkinamyyntiin tarkoitetun tuotteen tuotantoprosessi olisi erilainen, komissio päätteli, että se ei voinut hyväksyä kahdenlaisia kustannuksia. Sen vuoksi väite hylättiin.

(45) Kolme vientiä harjoittavaa tuottajaa esittivät huomautuksia kotimaisten myynti-, yleis- ja hallintokustannusten laskemisesta, etenkin joidenkin rahoituserien, kuten rahoitustulojen, valuuttakurssivoittojen ja -tappioiden sekä satunnaisten tuottojen ja tappioiden poisjättämisestä tai alustavasta uudelleenkohdentamisesta myynti-, yleis- ja hallintokustannusten laskemisessa.

(46) Valituksen tekijä vastusti alustavien päätelmien ilmoittamisen jälkeen esittämissään huomautuksissa vientiä harjoittavien tuottajien väitteitä ja totesi, että poisjätetyt määrät eivät liittyneet tutkimuksen kohteena olevan tuotteen tuotantoon tai myyntiin vaan yritysten muuhun toimintaan, kuten pankkitalletuksiin ja uudelleenarvostustoimiin.

(47) Lopullisten päätelmien ilmoittamisen jälkeen nämä kolme vientiä harjoittavaa tuottajaa toistivat väitteensä, jotka koskivat myynti-, yleis- ja hallintokustannusten laskemista.

(48) Kaksi vientiä harjoittavaa tuottajaa kyseenalaisti sen, että komissio luokitteli uudelleen jotkin menot myytyjen tavaroiden kustannuksista myynti-, yleis- ja hallintokustannuksiin tai tuotantokustannuksiin (kuten käyttämättömästä kapasiteetista aiheutuvat kustannukset, käyttämättömien raaka-aineiden varaukset) vaikkei se tehnyt samoin tiettyjen muiden menojen osalta, jotka ilmoitettiin myytyjen tavaroiden kustannuksissa. Yritykset väittivät lisäksi, että komission olisi pitänyt ottaa huomioon toteutuneet valuuttakurssivoitot/-tappiot samoin kuin arvostuseroista johtuvat voitot/tappiot. Yritykset väittivät vielä, että kuljetukseen liittyvien myynti-, yleis- ja hallintokustannusten osittaista uudelleenluokittelua yleisiksi myynti-, yleis- ja hallintokustannuksiksi ei olisi pitänyt tehdä ryhmään kuuluvan etuyhteydessä olevan kauppiaan osalta, koska sille ei aiheutunut sisäisiä kuljetuskustannuksia. Jälkimmäinen väite toistettiin täydentävien lopullisten päätelmien ilmoittamisen jälkeen. Vientiä harjoittavat tuottajat väittivät erityisesti, että asia ei voinut koskea etuyhteydessä olevaa kauppiasta, koska se oli kuljetusketjun viimeinen lenkki.

(49) Mitä tulee myytyjen tavaroiden kustannuksissa ilmoitettujen menojen uudelleenluokitteluun, yritys oli ilmoittanut tiettyjä menoja, jotka eivät sisältyneet tuotantokustannuksiin eivätkä myynti-, yleis- ja hallintokustannuksiin. Näin ollen komissio katsoi, että menot jäisivät virheellisesti pois normaaliarvon määrittämisestä, jos niitä ei luokiteltaisi uudelleen kumpaankaan näistä luokista. Samalla komissio katsoi, että menot, joita ei luokiteltu uudelleen, joko eivät liittyneet tutkimuksen kohteena olevan tuotteen tuotantoon ja/tai myyntiin (esim. johdannaisliiketoimet) tai niiden yhteys tutkimuksen kohteena olevan tuotteen tuotantoon ja/tai myyntiin ei ollut selvä (esim. raaka-aineiden hinnanerot).

(50) Valuuttakurssivoittojen/-tappioiden osalta komissio katsoi, että arvostuserojen voitot/tappiot johtuvat toimien sulkemisesta eivätkä näin ollen liittyneet tutkimuksen kohteena olevan tuotteen tuotantoon ja/tai myyntiin. Yritykset selittivät lisäksi, että valuuttakurssivoitot/-tappiot johtuivat euro- tai liiramääräisistä toimista, koska niiden kirjanpitovaluutta oli Yhdysvaltojen dollari. Koska kotimarkkinamyynti tapahtui dollareina, komissio katsoi, että valuuttakurssivoittojen/-tappioiden ei voida katsoa johtuneen kotimarkkinamyynnistä, minkä vuoksi ne olisi otettava huomioon määritettäessä tavanomaisessa kaupankäynnissä käytettyjä myynti-, yleis- ja hallintokustannuksia.

(51) Mitä tulee niiden sisäisten kuljetuskustannusten uudelleenluokitteluun, joihin perusasetuksen 18 artiklan säännöksiä sovellettiin (ks. 29–35 kappale), komissio katsoi ongelman esiintyvän koko yritysryhmän tasolla, mukaan lukien etuyhteydessä oleva kauppias. Komissio huomautti etuyhteydessä olevan kauppiaan osalta, että yrityksellä oli toimitiloja neljässä eri paikassa. Sen vuoksi ei voida sulkea pois mahdollisuutta, että tavarat kuljetettiin ensin johonkin muuhun sijaintipaikkaan ennen kuin ne lähetettiin asiakkaalle tai asiakas nouti ne.

(52) Näin ollen komissio vahvisti alustavassa vaiheessa soveltamansa lähestymistavan ja hylkäsi kahden etuyhteydessä olevan vientiä harjoittavan tuottajan esittämät väitteet.

(53) Yksi vientiä harjoittava tuottaja vastusti sitä, että komissio ei ottanut huomioon valuuttakurssivoittoja/-tappioita, satunnaisia tuottoja ja rahoitustuloja, jotka yritys ilmoitti myynti-, yleis- ja hallintokustannuksissaan. Lisäksi se väitti, että komissio poisti myynti-, yleis- ja hallintokustannuksista rahoitustulot muttei rahoitusmenoja.

(54) Kirjanpitokäytäntönsä perusteella kyseinen yritys ei kyennyt ilmoittamaan erikseen toteutuneita valuuttakurssivoittoja/-tappioita, jotka liittyvät suoraan tutkimuksen kohteena olevan tuotteen tuotantoon ja/tai myyntiin. Sen vuoksi komissio ei pystynyt määrittämään ilmoitettujen valuuttakurssivoittojen/-tappioiden tosiasiallista määrä, joka olisi otettava huomioon myynti-, yleis- ja hallintokustannusten laskemisessa.

(55) Komissio huomauttaa, että alustavien päätelmien ilmoittamisen jälkeen esittämissään huomautuksissa yritys väitti, että satunnaiset tuotot koskivat tutkimuksen kohteena olevan tuotteen myynti- ja tuotantotoimintaa. Yritys ei kuitenkaan toimittanut mitään näyttöä tämän väitteen tueksi. Lisäksi komissio selvensi, että se hylkäsi vain yhden satunnaisissa tuotoissa ilmoitetun erän, jonka luonnetta ei voitu määrittää yrityksen toimittamien tietojen perusteella.

(56) Komissio tarkasteli huolellisesti myös tietoja, jotka oli ilmoitettu rahoitustuloihin ja -menoihin kuuluviksi. Komissio hylkäsi yrityksen rahoitustuloja koskevan pyynnön, koska se ei liittynyt yrityksen päivittäiseen tuotanto- ja myyntitoimintaan vaan pikemminkin rahoitustoimintaan, jolla ei ollut yhteyttä tutkimuksen kohteena olevan tuotteen tuotantoon ja/tai myyntiin. Yrityksen toimittamien tietojen perusteella komissio sitä vastoin katsoi, että yritykselle aiheutuneet rahoitusmenot liittyivät sen kuumavalssattujen levyvalmisteiden tuotanto- ja myyntitoimintaan.

(57) Näin ollen komissio vahvisti alustavassa vaiheessa soveltamansa lähestymistavan ja hylkäsi vientiä harjoittavan tuottajan esittämät väitteet.

(58) Yksi vientiä harjoittava tuottaja väitti, että komission ei olisi pitänyt jättää huomiotta sen alustavassa vaiheessa toimittamia tietoja, koska ei ole olemassa ajallista poikkeusta, joka antaisi komissiolle mahdollisuuden tehdä näin, kunhan tiedot toimitetaan tutkimuksen määräaikojen kuluessa ja tiedot toimittava asianomainen osapuoli toimii yhteistyössä komission kanssa.

(59) Kyseinen vientiä harjoittava tuottaja kiisti alustavassa vaiheessa oikaisut, jotka komissio teki sen ristiintarkastettuihin myynti-, yleis- ja hallintokustannuksiin, ja toimitti niihin liittyviä tarkempia tietoja. Komissio oli kohdentanut uudelleen tietyt myynti-, yleis- ja hallintokustannukset, jotka yritys oli alun perin kohdentanut muihin tuotteisiin, mukaan lukien yrityksen itsensä valmistamien kuumavalssattujen levytuotteiden tuotantopanokset. Komissio tarkasteli toimitettuja lisätietoja huolellisesti ja päätteli, että tiedot eivät osoittaneet, että komission käyttämä menetelmä myynti-, yleis- ja hallintokustannusten uudelleenkohdentamiseksi olisi kohtuuton tai aiheeton, etenkin kun otetaan huomioon, että tuottaja ei ollut ilmoittanut tietoja eikä kohdentanut näitä myynti-, yleis- ja hallintokustannuksia asianmukaisesti etätarkastuksessa ja että se oli hyväksynyt alustavien päätelmien ilmoittamisen jälkeen esittämissään huomautuksissa, että tutkimuksen kohteena olevan tuotteen tuotannossa käytettyihin tuotantopanoksiin liittyvät myynti-, yleis- ja hallintokustannukset voitaisiin kohdentaa tutkimuksen kohteena olevaan tuotteeseen. Siksi komissio hylkäsi tämän väitteen.

(60) Yksi vientiä harjoittavien tuottajien ryhmä vastusti alustavaa päätöstä yhdistää ryhmän kahden tuotantoyksikön kustannus- ja myyntiedot ryhmän polkumyyntimarginaalia koskevissa laskelmissa. Se väitti, että komission olisi sen sijaan pitänyt laskea ensin kahden etuyhteydessä olevan tuottajan yksilölliset polkumyyntimarginaalit niiden omien normaaliarvojen ja vientihintojen perusteella ja laskea sen jälkeen yksi painotettu keskimääräinen polkumyyntimarginaali koko ryhmälle tällä perusteella.

(61) Alustavien päätelmien ilmoittamisen jälkeen esittämissään huomautuksissa valituksen tekijä vastusti vientiä harjoittavan tuottajan väitettä ja totesi, että komissio oli oikeassa käsitellessään yrityksiä yhtenä yksikkönä, kun otetaan huomioon ryhmän taloudellisen toiminnan luonne.

(62) Komissio päätteli, että koska ryhmän kumpikin vientiä harjoittava tuottaja toimitti omat kustannus- ja myyntitietonsa siten, että niiden tuottamien tuotteiden kustannus- ja myyntitiedot voitiin erottaa toisistaan ja niitä voitiin seurata, oli mahdollista ja tarkempaa laskea kaksi erillistä polkumyyntimarginaalia ja yhdistää ne sitten koko ryhmää koskevaksi yhdeksi painotetuksi keskimääräiseksi polkumyyntimarginaaliksi. Sen vuoksi ryhmän väite hyväksyttiin ja sen polkumyyntimarginaali laskettiin vastaavasti.

(63) Yksi vientiä harjoittava tuottaja väitti, että komissio oli väärässä sisällyttäessään alustavasti joitakin käyttämättömään kapasiteettiin liittyviä menoja sen tuotantokustannuksiin ja että tällaiset menot koskivat vain muita kuin tutkimuksen kohteena olevaa tuotetta.

(64) Komissio analysoi vientiä harjoittavan tuottajan toimittamat tiedot ja totesi väitteen perustelluksi. Käyttämättömään kapasiteettiin liittyvien menojen alustava sisällyttäminen tutkimuksen kohteena olevan tuotteen kustannuksiin johtui sitä tuoteluokkaa, johon nämä kustannukset liittyivät, koskevasta väärinkäsityksestä. Sen vuoksi väite hyväksyttiin ja kyseiset käyttämättömään kapasiteettiin liittyvät menot poistettiin vientiä harjoittavan tuottajan tuotantokustannuksista.

(65) Yksi vientiä harjoittava tuottaja toisti väitteensä, jonka mukaan huomioon olisi otettava siihen etuyhteydessä olevalle tavarantoimittajalle levyaihioiden (kuumavalssattujen levyvalmisteiden tuotantopanos) tuotannosta tosiasiallisesti aiheutuneet kustannukset eikä etuyhteydessä olevan tavarantoimittajan veloittamia ostohintoja. Lisäksi yritys huomautti, että tällainen lähestymistapa oli asianmukainen, koska alustavassa vaiheessa komissio yhdisti kahden etuyhteydessä olevan tuottajan toimittamat tiedot ja teki yhden polkumyyntimarginaalia koskevan laskelman.

(66) Alustavien päätelmien ilmoittamisen jälkeen valituksen tekijä vastusti vientiä harjoittavan tuottajan väitettä, jonka mukaan levyaihioiden kustannukset olisi ilmoitettava vientiä harjoittavalle tuottajalle aiheutuneina kustannuksina. Koska levyaihioita ei siirretty kustannusten tasolla vaan sitä korkeammalla tasolla, etuyhteydessä olevan tavarantoimittajan levyaihioiden kustannusten huomioon ottaminen vääristäisi laskelmia.

(67) Komissio toteaa, että perusasetuksen 2 artiklan 5 kohdan mukaisesti normaaliarvon laskemisessa käytettyjen kustannusten on kuvastettava kohtuullisesti tutkimuksen kohteena olevan tuotteen tuotantoon ja myyntiin liittyviä kustannuksia sellaisina kuin ne on kirjattu yrityksen kirjanpitoon. Väitteen esittäneen vientiä harjoittavan tuottajan kirjanpidossa levyjen kustannukset oli kirjattu etuyhteydessä olevalle tavarantoimittajalle maksetun ostohinnan tasoisina. Levyaihioiden myyntihinta vientiä harjoittavalle tuottajalle oli verrattavissa myyntihintaan etuyhteydettömille osapuolille, ja komissio katsoi, että hinnat kuvastivat kohtuullisesti tutkimuksen kohteena olevan tuotteen tuotantoon ja myyntiin liittyviä kustannuksia. Lisäksi komissio piti näitä kahta tuottajaa erillisinä yksikköinä ja teki kaksi erillistä polkumyyntilaskelmaa, joten alustavassa vaiheessa yhdistettyjä laskelmia koskeva väite oli merkityksetön. Sen vuoksi komissio vahvisti alustavassa vaiheessa tehdyt päätelmät.

(68) Yksi vientiä harjoittava tuottaja väitti, että komissio toimi virheellisesti oikaistessaan alustavasti rautamalmipellettien kustannukset vahvistaessaan kuumavalssattujen levyvalmisteiden tuotantokustannuksia. Oikaisu tehtiin, koska pellettien kustannukset perustuivat etuyhteydessä olevilta osapuolilta tehtyjen ostojen hintoihin, jotka eivät kuvastaneet tosiasiallisia markkinahintoja. Kyseinen vientiä harjoittava tuottaja väitti myös, että jos oikaisu tehdään, vain osa tästä johtuvista lisäkustannuksista olisi kohdennettava tutkimuksen kohteena olevan tuotteen tuotantoon, koska rautamalmipellejä käytetään myös muiden tuotteiden tuotannossa.

(69) Alustavien päätelmien ilmoittamisen jälkeen esittämissään huomautuksissa valituksen tekijä vastusti vientiä harjoittavan tuottajan väitettä ja tuki komission tekemää oikaisua rautamalmipellettien kustannuksiin, koska etuyhteydessä oleville yksiköille maksettu ostohinta ei ollut markkinaehtoinen.

(70) Komissio vahvisti alustavan päätelmänsä, jonka mukaan vientiä harjoittavan tuottajan rautamalmipellettien hintaan tehty oikaisu oli perusasetuksen 2 artiklan 5 kohdan mukaisesti tarpeen, koska pelletit ostettiin lähes yksinomaisesti etuyhteydessä olevilta osapuolilta hinnoilla, joiden ei todettu olevan markkinaehtoisia. Sen vuoksi ne korvattiin yrityksen ilmoittamilla etuyhteydettömillä ostohinnoilla. Väitettä, jonka mukaan vain osa oikaisusta aiheutuvista lisäkustannuksista olisi kohdennettava tutkimuksen kohteena olevaan tuotantoon, ei tuotu esiin yrityksen kyselyvastauksessa eikä sitä koskevien tietojen paikkansapitävyyttä voitu tarkastaa näin myöhäisessä vaiheessa tutkimusta. Sen vuoksi väite hylättiin.

(71) Lopullisten päätelmien ilmoittamisen jälkeen kyseinen vientiä harjoittava tuottaja toisti väitteen, jonka mukaan rautamalmipellettien ostohinta etuyhteydessä olevilta osapuolilta oli markkinaehtoinen, ja kiisti tavan, jolla komissio laski oikaisun kohdentamalla kaikki lisäkustannukset tutkimuksen kohteena olevaan tuotteeseen, koska sen mukaan rautamalmipellettejä käytetään myös muiden tuotteiden tuotannossa. Viimeksi mainitun seikan osalta yritys kiisti myös komission päätelmän, jonka mukaan menojen kohdentamisesta toimitetut tiedot olivat uusia eikä niitä voitu ristiintarkastaa.

(72) Komissio arvioi huolellisesti yrityksen lopullisten päätelmien ilmoittamisen jälkeen esittämiin huomautuksiin sisältyvät väitteet ja tiedot. Komissio totesi, että etuyhteydessä oleva rautamalmipellettien toimittaja myi raaka-aineen vientiä harjoittavalle tuottajalle voittomarginaalilla. Voittomarginaali oli kuitenkin paljon alempi kuin vientiä harjoittava tuottaja väitti ja paljon alempi kuin se, jota sovellettiin ryhmän yritysten väliseen myyntiin ryhmän siirtohinnoittelupolitiikan mukaisesti, minkä vuoksi se ei näyttänyt kuvastavan markkinaehtoisen liiketoimen voittomarginaalia. Yritys ei myöskään toimittanut mitään muuta näyttöä, joka olisi osoittanut, että voittomarginaali kuvastaisi riippumattoman kauppayhtiön vaatimaa kohtuullista tasoa. Mitä tulee kuumavalssattujen levyvalmisteiden tuotannossa käytettyjen rautamalmipellettien osuuteen, komissio totesi, että yritys ilmoitti erikseen rautamalmin ostoista useissa eri muodoissa. Yritys kuitenkin ilmoitti kuumavalssattujen levytuotteiden tuotannossa käytetyn rautamalmin kustannukset ilman erittelyä, minkä vuoksi ei ollut mahdollista vahvistaa rautamalmipellettien tarkempaa kulutusta kuumavalssattujen levyvalmisteiden tuotannossa. Lisäksi vientiä harjoittavan tuottajan kyselyvastauksensa liitteenä toimittaman kapasiteettiraportin tiedot viittaavat siihen, että kaikki ostetut rautamalmipelletit käytettiin kokonaisuudessaan yrityksen ilmoittaman kuumavalssattujen levyvalmisteiden määrän tuottamiseen. Siksi komissio hylkäsi tämän väitteen lopullisesti.

(73) Lopullisten päätelmien ilmoittamisen jälkeen yksi vientiä harjoittava tuottaja väitti, että komission ei pitäisi lisätä ylimääräisiä myynti-, yleis- ja hallintokustannuksia sen kotimarkkinamyyntiin, joka tapahtui ryhmään kuuluvan etuyhteydessä olevan tuottajan kautta, siten että se kuvastaisi etuyhteydessä olevan kauppiaan osallistumista. Kyseinen vientiä harjoittava tuottaja väitti, että kotimarkkinamyyntiin osallistunut etuyhteydessä oleva yritys laskutti aiheutuneet myynti- ja yleismenot, myös voittomarginaalin, ryhmän siirtohinnoittelukäytännön mukaisesti. Sen vuoksi vientiä harjoittavan tuottajan mukaan etuyhteydessä olevalle kauppiaalle aiheutuneet kustannukset näkyivät jo sen myynti-, yleis- ja hallintokustannuksissa. Tähän liittyen vientiä harjoittava tuottaja viittasi etuyhteydessä olevan yrityksen veloittamaan ryhmän sisäiseen palvelumaksuun.

(74) Komissio huomautti ensinnäkin soveltaneensa kotimarkkinamyyntiin osallistuneen kauppiaan myynti-, yleis- ja hallintokustannusten huomioon ottamisessa varovaista lähestymistapaa eikä käyttäneensä etuyhteydessä olevan vientiä harjoittavan tuottajan tosiasiallisia myynti-, yleis- ja hallintokustannuksia vaan erään toisen ryhmään kuuluvan etuyhteydessä olevan yrityksen, joka toimi puhtaasti kauppiaana tiettyjen kotimarkkinoiden myyntitapahtumien osalta. Komissio katsoi, että etuyhteydessä olevan vientiä harjoittavan tuottajan myynti-, yleis- ja hallintokustannukset olivat kohtuuttoman korkeat, kun taas etuyhteydessä olevan kauppiaan myynti-, yleis- ja hallintokustannusten voitiin katsoa olevan kohtuullisella tasolla etuyhteydessä olevan tuottajan kotimarkkinamyynnissä hoitamien tehtävien osalta. Lisäksi komissio totesi, että etuyhteydessä oleva vientiä harjoittava tuottaja veloitti kyseiseltä vientiä harjoittavalta tuottajalta ryhmän sisäisen palvelumaksun. Yritysten toimittamien tietojen perusteella komissio ei kyennyt päättelemään, oliko vientiä harjoittavalta tuottajalta veloitetuissa palveluissa kyse kustannuksista, jotka aiheutuivat tutkimuksen kohteena olevan tuotteen jälleenmyynnistä kotimarkkinoilla, koska kirjanpitoon viedyt liiketoimet ja/tai toimitetut laskut oli kaikki merkitty vain ryhmän sisäisiksi palveluiksi. Lisäksi vientiä harjoittavan tuottajan kirjanpitoon viedyt ja tutkimuksen kohteena olevaan tuotteeseen kohdennetut menot ryhmän sisäisistä palveluista edustivat mitättömän pientä osuutta nettomyynnistä. Ottaen huomioon epävarmuuden kyseisen vientiä harjoittavan tuottajan kirjanpitoon vietyjen ryhmän sisäisten palvelujen luonteesta ja noudattaen alusta lähtien omaksuttua varovaista lähestymistapaa komissio hylkäsi väitteen.

3.3 Vientihinta

(75) Vientihinnan laskemista koskevat tarkemmat tiedot esitetään väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 50 ja 51 kappaleessa. Koska tästä jaksosta ei esitetty huomautuksia, komissio vahvisti alustavat päätelmänsä.

3.4 Vertailu

(76) Normaaliarvon ja vientihinnan vertailua koskevat tarkemmat tiedot esitetään väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 52–68 kappaleessa.

(77) Yksi vientiä harjoittava tuottaja toisti väitteensä, jonka mukaan se muodostaa yhden taloudellisen yksikön siihen etuyhdessä olevan ja Turkissa sijaitsevan kauppiaan kanssa, joka myi tutkimuksen kohteena olevaa tuotetta unioniin tutkimusajanjaksolla, ja tämän vuoksi se kiisti alustavasti perusasetuksen 2 artiklan 10 kohdan i alakohdan nojalla vientihintaansa tehdyt oikaisut. Yritys viittasi aiempiin tuomioistuimessa käsiteltyihin asioihin, jotka koskivat tuottajan harjoittamaa vähäistä suoraa vientiä, ja väitti, että se ei ollut tarpeeksi yhtä taloudellista yksikköä koskevan väitteen hylkäämiseen. Yritys väitti myös, että tuottajan harjoittama suora myynti kotimarkkinoilla on merkityksetöntä määritettäessä, onko vientipuolella olemassa yksi taloudellinen yksikkö, ja että väitteen arvioinnin kannalta keskeistä on se, onko etuyhteydessä oleva kauppias tuottajan määräysvallassa.

(78) Alustavien päätelmien ilmoittamisen jälkeen esittämissään huomautuksissa valituksen tekijä vastusti vientiä harjoittavan tuottajan väitettä toteamalla, että tuottavan yksikön harjoittama suora myynti osoittaa, että kauppias toimii etuyhteydessä olevana jälleenmyyjänä, ja tuki komission vientihintaan tekemiä oikaisuja.

(79) Komissio analysoi huomautuksia ja asiakirja-aineistossa olevaa näyttöä, erityisesti tuottajan ja siihen etuyhteydessä olevan kauppiaan välistä puitesopimusta. Komissio totesi, että puitesopimuksessa määritetään myydyistä tavaroista maksettava palkkio ja että valmistaja hoiti tehtäviä, jotka yleensä liittyvät myyntiosastoon, kun taas etuyhteydessä olevan kauppiaan tehtävät vastasivat valmistajan vientitoimintaan liittyvää palvelua suorittavan edustajan tehtäviä. Tämä oli johdonmukaista myös vientiä harjoittavalle tuottajalle aiheutuneiden suhteellisen korkeiden myyntikulujen kanssa. Tuottajan ja siihen etuyhteydessä olevan kauppiaan välisestä sopimussuhteesta ei toimitettu lisätietoja. Näin ollen komissio päätteli, että puitesopimukseen sisältyi lausekkeita, jotka olivat ristiriidassa sen väitteen kanssa, että etuyhteydessä olevan kauppiaan ja valmistajan välisen suhteen taloudelliset realiteetit kuvastivat valmistajan ja sisäisen myyntiosaston välistä suhdetta. Valmistaja pikemminkin vastasi suoraan myynnistä, kun taas etuyhteydessä oleva kauppias hoiti vientiin liittyviä toimia valmistajan puolesta ja palkkiota vastaan. Kun otetaan huomioon alustavassa vaiheessa tehdyt päätelmät, joiden mukaan valmistaja harjoitti myös suoraa myyntiä, komissio päätteli, että yhtä taloudellista yksikköä koskeva väite oli hylättävä. Sen vuoksi komissio vahvisti alustavat päätelmät, jotka esitetään väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 54 ja 55 kappaleessa.

(80) Suoran vientimyynnin merkityksellisyyteen liittyen vientiä harjoittava tuottaja toisti lopullisten päätelmien ilmoittamisen jälkeen pääasiassa samat väitteet, jotka se esitti alustavien päätelmien ilmoittamisen jälkeen ja joita käsitellään väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 54 kappaleessa ja edellä 79 kappaleessa.

(81) Kyseinen vientiä harjoittava tuottaja totesi myös, että vientimyynti ei suurimmaksi osaksi ole todellista vientimyyntiä, vaan tuotteet viedään kotimaisille ostajille erityisten oikeudellisten tai tullimenettelyjen mukaisesti. Komissio toteaa, että vientimyyntiin liittyvä oikeudellinen menettely ei ole ratkaiseva arvioitaessa sitä, onko myynnissä kyse vientimyynnistä, ja että tällaisen suoran myynnin harjoittaminen kotimarkkinamyynnin lisäksi osoitti, että tuottajalla oli edelleen myyntitehtäviä.

(82) Kyseinen vientiä harjoittava tuottaja väitti, että sillä, että tuottaja suoritti kaiken kotimarkkinamyynnin suoraan ilman etuyhteydessä olevan kauppiaan osallistumista, ei ole merkitystä määritettäessä, onko vientimyynnissä kyse yhdestä taloudellisesta yksiköstä. Komissio huomauttaa tämän osoittavan, että tuottajalla oli täysimittainen sisäinen myyntiosasto, mikä on merkityksellinen tekijä ja unionin yleinen tuomioistuin on tunnustanut sen sellaiseksi (8).

(83) Kyseinen vientiä harjoittava tuottaja esitti useita väitteitä, jotka liittyivät sen tekemään sopimukseen siihen etuyhteydessä olevan kauppiaan kanssa. Se väitti, että syynä vientiä harjoittavan tuottajan ja etuyhteydessä olevan kauppiaan väliseen sopimukseen on asiakirjanäyttö valtion tai veroviranomaisten tarkastuksen ja siirtohinnoittelusääntöjen vuoksi. Komissio huomauttaa, että vaikka vientiä harjoittavan tuottajan ja siihen etuyhteydessä olevan kauppiaan välisellä sopimuksella voi olla merkitystä myös verosyistä, se ei kuitenkaan muuta sitä tosiseikkaa, että sopimuksessa määrätään selvästi, että etuyhteydessä oleva kauppias tarjosi vientipalveluja suoritetun myynnin perusteella maksettavaa palkkiota vastaan. Vientiä harjoittava tuottaja vahvisti myös, että sopimuksessa määrätään selvästi, että on vientiä harjoittavan tuottajan (valmistajan) vastuulla hankkia asiakkaita ja tehdä tarvittavat sopimukset ja sopia järjestelyistä näiden asiakkaiden kanssa. Komission mukaan tämä osoittaa, että vientiä harjoittavalla tuottajalla on oma täysin toimiva myyntiosasto vientimyyntiä varten eikä etuyhteydessä oleva kauppias toiminut näin ollen vientiä harjoittavan tuottajan sisäisenä myyntiosastona. Lisäksi vientiä harjoittava tuottaja vaikutti väittävän, että perusasetuksen 2 artiklan 10 kohdan i alakohdan mukainen oikaisu voitaisiin tehdä vain tilanteissa, joissa etuyhteydessä olevan kauppiaan tehtäväksi on annettu kaikki tehtävät, jotka myyntiosasto yleensä hoitaa. Tämä ei pidä paikkaansa. Perusasetuksen 2 artiklan 10 kohdan i alakohta koskee ”kyseessä olevan viennin osalta maksettuja palkkioita” täsmentämättä suoritettujen palvelujen tyyppiä. Perusasetuksen 2 artiklan 10 kohdan i alakohdan mukaisen oikaisun tarkoituksena on varmistaa, että edustajalle vientimyynnistä maksettu palkkio edustajan suorittamien, kyseiseen myyntitoimintaan liittyvien palvelujen korvaamiseksi oikaistaan asianmukaisesti, riippumatta siitä, mistä palvelut muodostuvat, jotta varmistetaan vertailukelpoisuus kotimarkkinamyynnin kanssa. Tämän vuoksi väite hylättiin.

(84) Kyseinen vientiä harjoittava tuottaja väitti myös, että sopimuksen määräystä, jonka mukaan tuotteiden vientiin liittyvistä toimista aiheutuvat voitot tai tappiot eivät voi jäädä etuyhteydessä olevalle kauppiaalle, olisi tarkasteltava siltä kannalta, että etuyhteydessä olevan kauppiaan tehtävät ovat samanlaisia kuin palkkioperusteisesti työskentelevän edustajan, koska edustaja ei hyväksyisi sitä, että sen (kaikki) voitot siirrettäisiin takaisin tuotantoyritykselle ja että sille korvattaisiin vain menot, jotka liittyvät remburssien tarkastamiseen, tulliselvitysasiakirjojen hoitamiseen, tarvittavien vientiasiakirjojen laatimiseen ja maksunkeruun varmistamiseen. Komissio huomauttaa, että vientiä harjoittavan tuottajan ja siihen etuyhteydessä olevan kauppiaan väliset rahoitusjärjestelyt kuvastavat toimia ja tehtäviä, jotka etuyhteydessä oleva kauppias on sopimuksen mukaisesti sitoutunut suorittamaan korvausta vastaan. Komission perusasetuksen 2 artiklan 9 kohdan mukaisesti tekemä oikaisu oli sovitettu niin, että se kattaa nämä tehtävät ja kuvastaa suoritetun palvelun asianmukaista markkinaehtoista korvausta. Jos etuyhteydessä olevalle kauppiaalle maksetaan korvaus palkkiona, joka kattaa vientiä harjoittavalle tuottajalle suoritetut vientipalvelut, tämä osoittaa, että etuyhteydessä oleva kauppias hoitaa sovitut palvelut vientiä harjoittavan tuottajan puolesta mutta ilman riittävää korvausta, mukaan lukien kohtuullinen voitto. Tämän vuoksi väite hylättiin.

(85) Sama vientiä harjoittava tuottaja väitti myös, että vaikka se säilytti itsellään joitakin normaalisti myyntiosastoon liittyviä tehtäviä, se ei estä päätelmää, jonka mukaan kyseessä on yksi taloudellinen yksikkö. Vientiä harjoittavan tuottajan mukaan on vakiintuneen oikeuskäytännön mukaista, että valmistaja ja kauppayhtiö voivat edelleen muodostaa yhden taloudellisen yksikön, vaikka valmistaja hoitaisikin itse joitakin myyntitehtäviä. Komissio huomauttaa, että sopimuksen mukaan vientiä harjoittava tuottaja itse asiassa säilytti itsellään useimmat – ellei jopa kaikki – myyntiosaston tavallisesti hoitamat tehtävät. Tämä on ristiriidassa vientiä harjoittavan tuottajan väitteen kanssa, jonka mukaan etuyhteydessä olevaa kauppiasta on käsiteltävä sen sisäisenä myyntiosastona (ks. 83 kappale). Etuyhteydessä oleva kauppias hoitaa pikemminkin vientimyyntiin liittyviä lisätehtäviä korvausta tai palkkiota vastaan, kuten vientiä harjoittava tuottaja itse muistutti. Perusasetuksen 2 artiklan 10 kohdan i alakohdan mukainen oikaisu tehtiin näiden palkkioiden vuoksi.

(86) Komissio huomauttaa, että vientiä harjoittava tuottaja viittasi toistuvasti asiassa Musim Mas tehdyn tutkimuksen ja annetun tuomion (9) tosiasiallisiin olosuhteisiin. Vientiä harjoittava tuottaja vaikutti olevan sitä mieltä, että koska sen oma tosiasiallinen tilanne ei ole samanlainen kuin asiassa Musim Mas, perusasetuksen 2 artiklan 10 kohdan i alakohdan mukainen oikaisu ei ole perusteltu. Komissio on asiasta eri mieltä. Perusasetuksen 2 artiklan 10 kohdan i alakohdan mukaisen oikaisun aiheellisuutta on tarkasteltava kussakin tapauksessa vallitsevien tosiseikkojen ja komission käytettävissä olevan kaiken näytön perusteella. Musim Mas -tuomiossa ei asetettu vähimmäisvaatimusta, jonka olisi täytyttävä kaikissa tapauksissa. Tuomioistuin pikemminkin hyväksyi asiassa Musim Mas neuvoston tekemän arvioinnin kyseisessä asiassa todettujen tosiseikkojen perusteella. Kuten edellä muistutetaan, monet Musim Mas -asian merkityksellisistä tosiseikoista pätevät myös vientiä harjoittavan tuottajan tilanteeseen, varsinkin sopimuksen olemassaolo, mikä on ristiriidassa sen näkemyksen kanssa, että etuyhteydessä oleva kauppias olisi tosiasiallisesti ryhmän sisäinen myyntiosasto.

(87) Vientiä harjoittava tuottaja väitti myös, että yhden taloudellisen yksikön määrittämisen kannalta merkityksellisiä tekijöitä ovat se, että vientiä harjoittava tuottaja harjoittaa valvontaa etuyhteydessä olevaan kauppiaaseen nähden, että etuyhteydessä oleva kauppias ei osta etuyhteydettömiltä tavarantoimittajilta ja että vientiä harjoittava tuottaja ja etuyhteydessä oleva kauppias sijaitsevat samassa osoitteessa.

(88) Komissio huomauttaa, että kaikkien yksittäin tarkasteltujen tekijöiden ei tarvitse osoittaa, että vientiä harjoittava tuottaja ja etuyhteydessä oleva kauppias eivät muodosta yhtä taloudellista yksikköä. Komission on otettava huomioon kaikki vientiä harjoittavan tuottajan ja etuyhteydessä olevan kauppiaan välistä suhdetta sääntelevät edellytykset. Määräysvallan olemassaolo ei ole ratkaisevaa sen päätelmän kannalta, että etuyhteydessä oleva kauppias ei ole sisäinen myyntiosasto vaan tarjoaa erityyppisiä palveluja yritysryhmän sisällä, tässä tapauksessa vientiin liittyviä palveluja. Se, että etuyhteydessä oleva kauppias tarjoaa vientipalveluja palkkiota vastaan yksinomaan vientiä harjoittavalle tuottajalle, ja sen sijaintipaikka osoittavat vain, että etuyhteydessä oleva kauppias ei tarjoa samoja palveluja muille asiakkaille tässä vaiheessa. Tämä ei tarkoita sitä, että etuyhteydessä oleva kauppias olisi vientiä harjoittavan tuottajan sisäinen myyntiosasto.

(89) Edellä esitetyn perusteella komissio katsoi sen vuoksi tässä, että etuyhteydessä oleva kauppias suoritti vientiä harjoittavan tuottajan vientitoimintaa hoitavan edustajan tehtäviä, kuten remburssien tarkastaminen, tulliselvitykseen ja lastaukseen liittyvien asiakirjojen järjestäminen ja seuraaminen, tarvittavien vientiasiakirjojen laatiminen lastaamisen jälkeen ja vientiin liittyvien menettelyjen hoitaminen, kuten tavaroiden kustannusten perimisen varmistaminen. Etuyhteydessä olevalle kauppiaalle maksettiin myyntiin perustuva palkkio. Koska yritysryhmän sisäinen suhde vaikutti tällaiseen korvaukseen, perusasetuksen 2 artiklan 9 kohdan mukaisesti pidettiin asianmukaisena käyttää kohtuullista voittomarginaalia, jotta vältettäisiin mahdolliset vääristymät, jotka saattavat aiheutua vientiä harjoittavan tuottajan ja etuyhteydessä olevan kauppiaan välisistä sisäisistä järjestelyistä (10).

(90) Päätelmänä voidaan todeta, että väite hylättiin väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 54 kappaleessa ja edellä 79–88 kappaleessa esitetyistä syistä.

(91) Kaksi vientiä harjoittavaa tuottajaa toisti väitteen, jonka mukaan komission olisi laskettava polkumyynti neljännesvuosittain.

(92) Alustavien päätelmien ilmoittamisen jälkeen esittämissään huomautuksissa valituksen tekijä vastusti vientiä harjoittavien tuottajien väitettä ja totesi, että neljännesvuosittaiset polkumyyntilaskelmat eivät ole perusteltuja tässä tapauksessa, koska vähäiset kustannusvaihtelut sekä Turkin liiran inflaatio ja arvon aleneminen eivät oikeuttaneet neljännesvuosittaisia laskelmia koskevaan lähestymistapaan.

(93) Komissio päätteli, että koska nämä kaksi yritystä eivät toimittaneet väitteensä tueksi mitään sellaista uutta näyttöä, joka muuttaisi komission arvioinnin, väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 64–68 kappaleessa esitetyt päätelmät vahvistetaan ja väite hylättiin.

(94) Lopullisten päätelmien ilmoittamisen jälkeen yksi vientiä harjoittava tuottaja toisti väitteen neljännesvuosittaisista polkumyyntilaskelmista. Lisäksi yritys vertasi kustannusten vaihtelua sekä keskimääräistä inflaatiota ja Turkin liiran arvon heikentymistä todettuihin hinnan alittavuuden marginaaleihin osoittaakseen ensin mainitun tekijän väitetyn merkityksellisyyden. Yritys huomautti, että vaikka komissio käyttää raaka-ainehintojen indeksimekanismia yrityksiin liittyvissä menetelmissä, tässä tapauksessa polkumyyntimarginaalia koskevissa laskelmissa ei otettu huomioon hintojen vaihtelua.

(95) Yritys ei toimittanut uusia tietoja väitteensä tueksi. Kuten väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 68 kappaleessa todetaan, komissio katsoi, että toisin kuin vientiä harjoittava tuottaja väitti, neljännesvuosittaisten tuotantokustannusten vaihtelu vaikutti pääasiassa tutkimusajanjakson yhteen vuosineljännekseen, mutta tarkasteltavana olevan tuotteen myyntiä oli koko tutkimusajanjakson ajan ja keskimääräinen inflaatioaste ja Turkin liiran arvon heikentyminen eivät olleet niin suuria, että olisi perusteltua poiketa komission vakiintuneesta käytännöstä, jonka mukaan polkumyyntimarginaali lasketaan vuosittain. Vientiä harjoittavan tuottajan tekemä vertailu hinnan alittavuuden marginaalien ja kustannuserojen, inflaation ja valuutan arvon alenemisen välillä tutkimusajanjaksolla ei pitänyt paikkaansa, koska kyseessä oli kaksi täysin erilaista arviointia, jotka eivät liity suoraan toisiinsa. Komissio toteaa sitoumuksiin liittyvistä hinnan indeksointimekanismeista, että ne ovat tarpeen asianmukaisen vähimmäistuontihinnan säilyttämiseksi, jotta vältetään väärinkäytökset ja kiertäminen ja poistetaan siten todettu polkumyynti ja vahinko riittävästi. Polkumyynnin ja vahingon toteamiseksi tarkastellaan aiempaa kautta, eivätkä nämä kaksi tilannetta ole vertailukelpoisia.

(96) Yksi vientiä harjoittava tuottaja ja kaksi etuyhteydessä olevaa vientiä harjoittavaa tuottajaa vastusivat valuutan muuntamiseen liittyvän oikaisun alustavaa hylkäämistä. Ne pyysivät oikaisua unioniin suuntautuvaan myyntiin liittyvien suojaussopimusten vuoksi. Pyyntö koskee valuuttakurssia, jota käytetään muunnettaessa ulkomaan valuuttana (tässä tapauksessa euroina) ilmoitettu myyntiarvo viejämaan valuutaksi (Turkin liiroiksi). Yritykset vetosivat perusasetuksen 2 artiklan 10 kohdan ja alakohdan säännöksiin, joiden mukaan ”paitsi jos ulkomaanvaluutan myynti termiinimarkkinoilla kytkeytyy suoraan kyseiseen vientinä tapahtuvaan myyntiin, jolloin on käytettävä termiinikaupan vaihtokursseja”.

(97) Alustavien päätelmien ilmoittamisen jälkeen esittämissään huomautuksissa valituksen tekijä vastusti vientiä harjoittavien tuottajien pyyntöä ja totesi, että suojaaminen on sisäinen prosessi eivätkä yritykset voi väittää, että ilman suojaamista myyntihinta olisi ollut korkeampi, koska ei ole ilmeistä, että asiakas olisi maksanut korkeamman hinnan.

(98) Komissio huomauttaa, että perusasetuksen 2 artiklan 10 kohdan j alakohtaa sovelletaan tilanteissa, joissa valuutan muuntaminen on tarpeen normaaliarvon ja vientihinnan vertaamiseksi. Tavanomaisena käytäntönä on tehdä vertailu asianomaisen maan valuutassa. Sen vuoksi komissio käytti tässä tapauksessa Turkin liiraa vertailuvaluuttana. Molemmat yritykset, jotka pyysivät valuutan muuntamista koskevaa oikaisua, suojasivat euromääräiset vientimyyntitapahtumansa. Näistä myyntitapahtumista johtuva valuutan muuntoriski suojattiin kaikissa tapauksissa Yhdysvaltojen dollariin nähden. Koska vertailu tehtiin Turkin liiroissa ja kaikki euromääräiset liiketoimet muunnettiin suoraan Turkin liiroiksi ilman välimuuntamista Yhdysvaltojen dollareiksi – samoin kuin kaikki kotimarkkinamyynti otettiin huomioon liiroina – komissio katsoi, että suojaussopimuksissa sovittu euron ja dollarin välinen muuntokurssi ei ollut merkityksellinen vertailun kannalta. Näin ollen komissio hylkäsi kolmen vientiä harjoittavan tuottajan pyynnön.

(99) Lopullisten päätelmien ilmoittamisen jälkeen kyseiset kolme vientiä harjoittavaa tuottajaa toistivat pyyntönsä valuutan muuntamista koskevasta oikaisusta unioniin suuntautuvassa myynnissä, jotta voidaan ottaa huomioon euromääräisistä liiketoimista johtuvan valuuttariskin suojaustoimet. Ne toistivat väitteensä, jonka mukaan hintavertailussa käytetystä valuutasta huolimatta suojausajankohdan muuntokurssista johtuvilla voitoilla tai tappioilla on merkittävä vaikutus hintavertailuun. Ne toimittivat teoreettisen esimerkin kotimarkkinatilauksesta, jossa yksikköhinta on sovittu Yhdysvaltojen dollareina tiettynä päivänä, ja vientimyyntitilauksesta, jossa sama yksikköhinta on sovittu euroina samana päivänä. Yritysten laskelmat osoittivat, että kun myyntitilaukset toimitetaan samana päivänä ja laskutettu arvo muunnetaan suoraan laskun valuutasta Turkin liiroiksi, vertailu johtaa polkumyyntiin, vaikka näissä kahdessa myyntitilauksessa sovittu hinta on sama myyntitilauspäivänä. Ne väittivät, että suojautumista koskeva oikaisu olisi tehtävä perusasetuksen 2 artiklan 10 kohdan joko j tai k alakohdan perusteella.

(100) Komissio analysoi väitettä ja erityisesti teoreettista esimerkkiä, joka väitetysti osoitti, että suojaussopimusten vaihtokurssi olisi otettava huomioon hintavertailussa. Komissio huomauttaa ensinnäkin, että vaikka esimerkki oli matemaattisesti oikein, se ei kuvasta yritysten liiketoiminnan eikä polkumyyntimarginaalia koskevien laskelmien todellisuutta. Esimerkistä saa sen käsityksen, että polkumyyntimarginaali lasketaan vertaamalla kahta samaan aikaan tehtyä yksittäistä liiketoimea, mikä ei pidä paikkaansa, sillä komissio vertaa tutkimusajanjaksolta määritettyä tuotelajikohtaista keskimääräistä normaaliarvoa ja keskimääristä vientihintaa. Toiseksi esimerkissä oletettiin virheellisesti, että kaikki tiettynä päivänä tehdyt myyntitilaukset toteutetaan samaan aikaan. Yksi vientiä harjoittavista tuottajista esitti itse asiassa erillisen väitteen, jonka mukaan toimitusaika tuotannon päättämisen ja sen välillä, että asiakas noutaa tavarat, on kotimarkkinoilla paljon pidempi kuin vientimyynnissä. Sen vuoksi yritysten antaman esimerkin todettiin olevan epätarkka tässä tilanteessa. Yksikään yrityksistä ei myöskään toimittanut näyttöä siitä, että niiden euromääräiset vientimyyntitapahtumat olisi alun perin neuvoteltu niiden dollarimääräisten hintojen perusteella. Päinvastoin, kyseisten vientimyyntitapahtumien myyntisopimukset ja/tai myyntitilaukset olivat suoraan euromääräisiä eikä niissä ollut mitään viittauksia Yhdysvaltojen dollariin. Sen vuoksi muuntamista euroista liiroiksi dollareiden kautta pidettiin merkityksettömänä. Näin ollen komissio hylkäsi perusasetuksen 2 artiklan 10 kohdan j alakohdan mukaista oikaisua koskevan pyynnön.

(101) Vaikka yritykset väittivät pystyvänsä yhdistämään vientitapahtumat yksittäisiin suojaustoimiin, niitä voitiin oikaista ja monissa tapauksissa oikaistiinkin myynnin jälkeen taloudellisten näkymien mukaan ja yritysten tuoton maksimoimiseksi. Sen vuoksi komissio ei katsonut, että suojaus voitaisiin yhdistää suoraan kyseessä olevaan vientimyyntiin ja että myyntihinnan huomioon ottaminen olisi aiheuttanut riskin tosiasiallisen vientihinnan vääristymisestä.

(102) Komissio hylkäsi myös 2 artiklan 10 kohdan k alakohdan mukaisen pyynnön, koska yritykset eivät toimittaneet mitään näyttöä siitä, että niiden suojaustoimet olisivat johtaneet siihen, että asiakkaat maksoivat johdonmukaisesti eri hinnat kotimarkkinoilla.

(103) Kaksi vientiä harjoittavaa tuottajaa vastusti joidenkin pyytämiensä kotimarkkinamyyntiä koskevien oikaisujen alustavaa hylkäämistä. Yksi oikaisu koski tullinpalautusjärjestelmää ja toinen varastointikustannuksia. Toinen tuottajista vastusti myös maksuehtoja, joita komissio käytti sen kotimarkkinoiden luottokustannusten laskemiseen.

(104) Alustavien päätelmien ilmoittamisen jälkeen toimittamissaan huomautuksissa valituksen tekijä vastusti vientiä harjoittavien tuottajien pyyntöjä. Tullinpalautuksen osalta se totesi, että puhtaasti teoreettisia kustannuksia ei voida käyttää oikaisuna, koska ei ole mahdollista osoittaa selvää yhteyttä vietyjen tuotteiden ja tuoduista tuotantopanoksista maksamattomien tullien välillä. Varastointikustannusten osalta valituksen tekijä tuki komission päätöstä hylätä oikaisu, koska kyseinen yritys ei kyennyt osoittamaan, että varastossa pidempään olevien tuotteiden kotimarkkinahinnat ovat korkeammat.

(105) Koska yritykset eivät toimittaneet tullinpalautusta koskevan oikaisun tueksi mitään sellaista uutta näyttöä, joka muuttaisi komission alustavan arvioinnin, väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 60–63 kappaleessa esitetyt päätelmät vahvistetaan ja pyyntö hylättiin. Yhden vientiä harjoittavan tuottajan perusasetuksen 2 artiklan 10 kohdan k alakohdan nojalla pyytämä varastointikustannusten oikaisu liittyy siihen, että osassa sen kotimarkkinamyyntiä asiakkaat noutivat tavarat myöhässä, minkä vuoksi ne olivat pidempään yrityksen varastossa. Tästä pyynnöstä komissio päätteli, että koska yritys ei kyennyt yhdistämään väitettyä kustannusta yksittäisiin myyntitapahtumiin tai tiettyihin asiakkaisiin eikä osoittamaan, että varastointikustannukset vaikuttivat kotimarkkinahintoihin, pyyntö oli hylättävä. Kotimaisten luottokustannusten laskemisessa käytettyjen maksuehtojen osalta yritys ei toimittanut mitään uutta näyttöä, joka muuttaisi komission alustavan lähestymistavan, jossa se korvasi ilmoitetut maksuehdot, joiden etätarkastuksen aikana todettiin olevan ristiriidassa asiaan liittyvissä myyntisopimuksissa sovittujen ehtojen kanssa, tarkemmilla maksuehdoilla, jotka yritys toimitti ja jotka tarkastettiin etätarkastuksessa. Tämän vuoksi väite hylättiin.

(106) Lopullisten päätelmien ilmoittamisen jälkeen yksi vientiä harjoittava tuottaja väitti, että tullinpalautusta ja varastointikustannuksia koskevat oikaisut olisi otettava huomioon kotimarkkinamyynnin osalta, ja vastusti jälleen maksuehtoja, joita komissio käytti kotimaisten luottokustannusten laskemisessa.

(107) Tullinpalautusta koskevan oikaisun osalta se toisti väitteensä, jonka mukaan riippumatta siitä, onko tuontitulli tosiasiallisesti maksettu vai ei, tuotantopanosta koskevalla tuontitullilla on vaikutus kyseisen tuotantopanoksen kotimaisten toimittajien veloittamaan hintaan.

(108) Varastointikustannuksia koskevasta oikaisusta yritys toisti väitteen, jonka mukaan tällaisten kustannusten oikaisu on samanlainen kuin luottokustannusten oikaisu, koska molemmat liittyvät maksun viivästymiseen. Se väitti vielä, että tällaisen kotimaisen oikaisun hylkääminen on ristiriidassa sen kanssa, että sen unioniin suuntautuneen myynnin seisontakustannuksia koskeva vientioikaisu hyväksyttiin, ja että molemmissa tapauksissa tavaroiden saapuminen viivästyy, mistä aiheutuu lisäkustannuksia.

(109) Kotimaisten luottokustannusten laskemisessa käytetyistä maksuehdoista yritys toisti, että komission olisi pitänyt laskea luottokustannukset hyväksyttyjen maksuehtojen perusteella eikä sen perusteella, koska maksut tosiasiallisesti suoritetaan, koska vain sovituilla maksuehdoilla voi olla vaikutusta hinnan määrittämiseen.

(110) Tullinpalautuksen väitettyä oikaisua koskevista huomautuksista voidaan todeta – niiden komission alustavien päätelmien lisäksi, joiden mukaan laskelmissa ei voida ottaa huomioon teoreettisia kustannuksia – että toisin kuin yritys väittää, sen veloittamissa kotimarkkinoiden myyntihinnoissa ei otettu huomioon haettujen tullinpalautusten määrää, joka tekisi myynnistä tappiollisen. Sen vuoksi väite hylättiin.

(111) Varastointikustannusten oikaisusta komissio toteaa, että vaikka varastoinnin lisäkustannukset tavaroista, jotka asiakkaat noutavat myöhässä, sisältyvät jo yleisiin myyntikustannuksiin, oikaisua, jolla väitteen mukaan oli tarkoitus kattaa varastoinnista johtuva maksun viivästyminen, jota yritys vertasi luottokustannusten oikaisuun, ei voida hyväksyä, koska yritys ei ottanut huomioon mahdollista viivästynyttä noutoa tehdessään myyntisopimuksen eikä se kyennyt yhdistämään sitä yhteenkään asiakkaaseen tai tiettyyn liiketoimeen, mikä vahvistaa sen, että haettu oikaisu ei kuvastunut myyntihinnassa. Toisin kuin seisontakustannusten osalta, jotka yritys kohdensi ainoastaan niihin vientitoimiin, joista seisontamaksuja tosiasiallisesti maksettiin, yritys ei kyennyt osoittamaan vastaavuutta väitettyjen varastointikustannusten ja sellaisten tosiasiallisen liiketoimien välillä, joihin ne väitetysti vaikuttivat. Sen vuoksi väite hylättiin.

(112) Kotimaan luottokustannusten laskemisessa käytettyjen maksuehtojen osalta komissio katsoi, että yrityksen toimittamat tosiasialliset maksuehdot olivat tarkempia, koska myyntitilauksissa sovituiksi ilmoitettujen maksuehtojen todettiin olevan ristiriidassa liiketoimien otokseen liittyvissä myyntitilauksissa tosiasiallisesti sovittujen maksuehtojen kanssa. Sen vuoksi väite hylättiin.

(113) Yksi vientiä harjoittavien tuottajien ryhmä vastusti perusasetuksen 2 artiklan 10 kohdan c alakohdan mukaista kotimarkkinamyynnin laskutuksen oikaisua koskevan pyyntönsä alustavaa hylkäämistä. Oikaisun tarkoituksena oli ottaa huomioon laskun kirjoittamisen jälkeen väitetysti myönnetyt alennukset.

(114) Tutkimuksen aikana, myös etätarkastuksena aikana, yritys selitti, että se ei kyennyt yhdistämään kirjanpitoonsa merkittyä laskutuksen oikaisua yksittäisiin liiketoimiin. Se ei kyennyt esimerkiksi yksilöimään hyvitys- tai veloituslaskuja, jotka liittyivät niihin laskuihin, joiden arvo laskutusta koskevalla oikaisulla oli tarkoitus korjata. Sen vuoksi komissio päätteli, että pyydetty oikaisu ei ollut riittävän perusteltu ja vahvisti pyynnön hylkäämisen.

(115) Kaksi etuyhteydessä olevaa vientiä harjoittavaa tuottajaa kyseenalaistivat unioniin suuntautuneen myynnin luottokustannusten alustavat laskelmat. Yritykset väittivät, että komissio sovelsi virheellisesti samoja Turkin keskuspankin euro- ja dollarimääräisten lainojen korkoprosentteja kaikkiin otokseen valittuihin vientiä harjoittaviin tuottajiin eikä ottanut huomioon sitä seikkaa, että lainojen korkoprosentit riippuivat yritysten erityispiirteistä ja taloudellisesta tilanteesta. Ne väittivät, että sen sijaan olisi pitänyt käyttää yritysten lainoihin sovellettuja tosiasiallisia korkoprosentteja.

(116) Alustavien päätelmien ilmoittamisen jälkeen esittämissään huomautuksissa valituksen tekijä vastusti vientiä harjoittavien tuottajien väitettä ja totesi, että komission alustava päätös soveltaa tasapuolisesti Turkin keskuspankin korkoprosentteja oli avoin ja puolueeton ja olisi pidettävä voimassa.

(117) Komissio tarkasteli väitettä ja päätteli, että toisen etuyhteydessä olevan tuottajan luottokustannuksia koskevissa laskelmissa oli perusteltua käyttää sen riippumattomilta pankeilta markkinahintaisesti saamien lainojen osalta sopimuksen mukaista dollarimääräisten lainojen korkoprosenttia, jonka se tosiasiallisesti maksoi lyhytaikaisista lainoistaan. Muutos otettiin huomioon lopullisissa laskelmissa. Tuottajaan etuyhteydessä olevalta pankilta saadun lainan osalta komissio kuitenkin päätteli, että Turkin keskuspankin ilmoittaman keskimääräisen euromääräisten lainojen korkoprosentin käyttö oli perusteltua, koska sopimuskorko ei ollut markkinaedellytysten mukainen. Toisella ryhmään kuuluvalla vientiä harjoittavalla tuottajalla ei ollut lainoja tutkimusajanjaksolla, minkä vuoksi luottokustannuksiin tehtävää oikaisua koskevia laskelmia varten ei ollut käytettävissä yrityskohtaista korkoprosenttia. Sen vuoksi oli perusteltua käyttää Turkin keskuspankin ilmoittamia keskimääräisiä korkoprosentteja.

(118) Lopullisten päätelmien ilmoittamisen jälkeen nämä kaksi etuyhteydessä olevaa vientiä harjoittavaa tuottajaa väittivät, että komission olisi pitänyt soveltaa samaa dollarimääräisten lainojen korkoprosenttia molempiin ryhmään kuuluviin tuottajiin, koska niiden rahoitusehdot olivat samat. Toinen vientiä harjoittava tuottaja toimitti lisätietoja, jotka osoittivat, että se itse asiassa käytti yhden niistä lainoista, jotka etuyhteydessä oleva vientiä harjoittava tuottaja oli ilmoittanut.

(119) Komissio tarkasteli väitettä ja totesi, että kyseisen vientiä harjoittavan tuottajan rahoitusehdot eivät olleet samat kuin toisen ryhmään kuuluvan yrityksen, koska kyseisen vientiä harjoittavan tuottajan lainaan sovellettu korkoprosentti oli korkeampi kuin muiden lainojen keskimääräinen korko, eikä tähän korkoon sisältynyt vielä pääkonttorin palveluista veloitettua marginaalia, kuten yritykset selittivät etätarkastuksen aikana ja toistivat lopullisten päätelmien ilmoittamisen jälkeen esittämissään huomautuksissa. Nämä seikat huomioon ottaen komissio hylkäsi väitteen.

(120) Lisäksi yksi vientiä harjoittava tuottaja väitti, että komission olisi pitänyt käyttää yrityksen lainojen korkoprosentteja, koska komissio hyväksyi tällaisen lähestymistavan toisen otokseen valitun vientiä harjoittavan tuottajan osalta.

(121) Komissio piti näitä kahta tapausta erilaisina. Toinen vientiä harjoittava tuottaja toimitti tietoja omista lainoistaan alkuperäisessä kyselyvastauksessaan, kun taas kyseinen yritys ei ilmoittanut mistään lyhytaikaisista lainoista. Sen sijaan yritys ehdotti pankkien välisten korkoprosenttien käyttämistä luottokustannusten määrittämiseen. Komissio katsoi, että yritys ei voisi saada lainaa pankkien välisellä korkoprosentilla, minkä vuoksi se korvasi kyseiset korot Turkin keskuspankin julkaisemalla kaupallisten lyhytaikaisten lainojen keskimääräisellä korkoprosentilla.

(122) Lisäksi komissio arvioi uusia tietoja, jotka kyseinen vientiä harjoittava tuottaja toimitti alustavien päätelmien ilmoittamisen jälkeen esittämissään huomautuksissa ja joita se täydensi lopullisten päätelmien ilmoittamisen jälkeen esittämissään huomautuksissa. Komissio katsoi, että kun otetaan huomioon alkuperäisessä kyselyvastauksessa ja tutkimuksen myöhemmässä vaiheessa toimitetut ristiriitaiset tiedot, komission alustavaa päätöstä käyttää Turkin keskuspankin julkaisemia korkoja luottokustannusten määrittämiseen ei voida pitää kohtuuttomana. Siksi komissio hylkäsi tämän väitteen.

(123) Kaksi etuyhteydessä olevaa vientiä harjoittavaa tuottajaa väittivät, että käytetyissä muuntokursseissa oli ristiriitaisuuksia kustannus- ja myyntitietojen välillä. Myyntietojen osalta oli käytetty keskimääräistä kuukausittaista muuntokurssia mutta kustannustietojen osalta keskimääräistä vuotuista muuntokurssia.

(124) Alustavien päätelmien ilmoittamisen jälkeen esittämissään huomautuksissa valituksen tekijä vastusti vientiä harjoittavien tuottajien väitettä ja tuki komission alustavaa lähestymistapaa käytettyihin muuntokursseihin. Sen mukaan kustannukset (jotka on kirjattu yritysten kirjanpitoon pidemmäksi ajaksi) olisi laskettava vuotuisesti ja muuntamisessa olisi käytettävä tutkimusajanjakson aikaista keskimääräistä vaihtokurssia, kun taas myyntiin liittyvät tulot olisi muunnettava tulojen syntymishetkellä käyttämällä kuukausittaista tai jopa päiväkohtaista vaihtokurssia.

(125) Komissio arvioi väitteen ja totesi sen perustelluksi. Sen vuoksi väite hyväksyttiin ja lopullisissa laskelmissa yritysten sekä kustannus- että myyntitietojen muuntamiseen käytettiin keskimääräistä kuukausittaista vaihtokurssia.

(126) Lopullisten päätelmien ilmoittamisen jälkeen kyseiset vientiä harjoittavat tuottajat väittivät, että koska ne ilmoittivat kaikki polkumyyntilaskelmien kannalta merkitykselliset tiedot Yhdysvaltojen dollareina, niitä ei ollut tarpeen muuntaa perusasetuksen 2 artiklan 10 kohdan j alakohdan mukaisesti dollareista Turkin liiroiksi hintavertailua varten. Yritykset viittasivat perusasetuksen 2 artiklan 5 kohtaan, jonka mukaan ”kustannukset lasketaan tavallisesti tutkimuksen kohteena olevan osapuolen kirjanpitomerkintöjen perusteella”, kun taas tuotantokustannusten määrät, jotka komissio muunsi dollareista Turkin liiroiksi ja joita se käytti normaaliarvojen laskemisessa, erosivat yritysten kirjapitomerkinnöissä ilmoitetuista määristä.

(127) Ensinnäkin komissio huomauttaa, että vientiä harjoittavien tuottajien liiketoimet hoidettiin dollareina, euroina ja liiroina. Sen vuoksi valuutan muuntaminen oli tarpeen, jotta voitiin ilmoittaa arvot yhtenä valuuttana vertailun mahdollistamiseksi. Toiseksi komissio ei kiistänyt sitä, että yritykset muunsivat itse kaikki arvot dollareiksi, koska dollari oli yrityksen kirjanpitovaluutta. Komissio kuitenkin piti asianmukaisena käyttää asianomaisen maan valuuttaa normaaliarvon ja vientihinnan vertailussa. Koska yritykset ilmoittivat tuotantokustannukset dollareina, komissio piti – myös yritysten alustavien päätelmien ilmoittamisen jälkeen esittämien huomautusten perusteella – perusteltuna muuntaa tiedot Turkin liiroiksi käyttämällä kuukausittaista vaihtokurssia. Koska yritykset eivät toimittaneet täydellisiä tietojoukkoja tuotantokustannuksista Turkin liiroina, mahdollisia eroja liiran arvoissa niiden kirjapidossa käytettynä täydentävänä valuuttana ei voitu ottaa huomioon. Näin ollen komissio hylkäsi tämän väitteen.

(128) Lopullisten päätelmien ilmoittamisen jälkeen yksi vientiä harjoittava tuottaja väitti, että komission olisi pitänyt tehdä tietyt vähennykset eli vientijärjestön maksun vähennys ja kiinteämääräinen vientivähennys laskiessaan sen unioniin suuntautuvan myynnin hintaa.

(129) Komissio toteaa, että kyseinen vientiä harjoittava tuottaja esitti tämän väitteen myös alustavien päätelmien ilmoittamisen jälkeen esittämissään huomautuksissa ja oikaisuista keskusteltiin alustavien päätelmien ilmoittamisen jälkeen järjestetyssä kuulemisessa.

(130) Kuulemisen aikana yritys vahvisti, että vientijärjestön maksu maksettiin sen jäsenyydestä ÇİB:ssä. Yritys selitti, että maksu on prosenttisosuus kunkin vientitapahtuman arvosta. Sen vuoksi komissio katsoi, että vientijärjestön maksu on kustannus, joka aiheutuu yritykselle yksinomaan sen vientitoimista, ja sen taso riippuu yrityksen viennin tasosta. Lisäksi oikaisun arvo voitaisiin määrittää erikseen kustakin vientitapahtumasta sen arvon perusteella.

(131) Kiinteämääräisestä vientivähennyksestä yritys väitti, että ei ole asianmukaista vähentää sen arvoa vientihinnasta, koska kyseessä on ennemminkin veroetuus kuin yrityksen tosiasiallinen meno. Lopullisten päätelmien ilmoittamisen jälkeen esittämissään huomautuksissa yritys viittasi Turkin lainsäädäntöön (11), jossa annetaan viejille mahdollisuus vähentää 0,5 prosenttia vientimyyntituloistaan sellaisten kustannusten huomioon ottamiseksi, jotka aiheutuivat mutta joita ei voitu kirjata asianmukaisten asiakirjojen puuttumisen vuoksi. Sen vuoksi komissio katsoi, että kiinteämääräinen vientivähennys edusti tosiasiallista menoa, joka oli aiheutunut yrityksen vientimyyntitoiminnasta, josta yrityksellä ei ollut asianmukaisia asiakirjoja ja jota ei voitu kirjata muulle kulutilille. Lisäksi komissio kykeni määrittämään vähennyksen arvon kustakin liiketapahtumasta.

(132) Näin ollen komissio hylkäsi väitteen, joka koski vientijärjestön maksun vähennystä ja kiinteämääräistä vientivähennystä.

3.5 Polkumyyntimarginaalit

(133) Komissio otti huomioon asianomaisten osapuolten alustavien päätelmien ilmoittamisen jälkeen esittämät huomautukset ja laski polkumyyntimarginaalit uudelleen vastaavasti (ks. 28–132 kappale).

(134) Lopulliset polkumyyntimarginaalit – ilmaistuina prosentteina CIF-hinnasta (kulut, vakuutus ja rahti maksettuina) unionin rajalla tullaamattomana – ovat seuraavat: Yritys Lopullinen polkumyyntimarginaali Çolakoğlu Metalurji A.Ş. 7,3 % Erdemir-ryhmä: — Ereğli Demir ve Çelik Fabrikalari T.A.S. — İskenderun Demir ve Çelik A.Ş. 5,0 % Habaş Sinai Ve Tibbi Gazlar İstihsal Endüstrisi A.Ş. 4,7 % Ağir Haddecilik 5,7 % Borçelik Çelik Sanayii Ticaret A.Ş. 5,7 % Kaikki muut yritykset 7,3 %

(135) Yksilöllisten polkumyyntimarginaalien laskelmat, joissa otettiin huomioon alustavien ja lopullisten päätelmien ilmoittamisen jälkeen asianomaisten osapuolten esittämien huomautusten seurauksena tehdyt korjaukset ja oikaisut, ilmoitettiin otokseen valituille vientiä harjoittaville tuottajille.

4. VAHINKO

4.1 Unionin tuotannonalan ja unionin tuotannon määritelmä

(136) Tutkimusajanjaksolla samankaltaista tuotetta valmisti EU27-maissa 21 tiedossa olevaa tuottajaa, jotka kuuluivat 14 ryhmään. Nämä tuottajat muodostavat perusasetuksen 4 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun ’unionin tuotannonalan’.

(137) EU27-maiden osalta unionin kokonaistuotannoksi tutkimusajanjaksolla vahvistettiin 71–74,5 miljoonaa tonnia, mukaan luettuna kytkösmarkkinatuotanto.

(138) Otokseen valittujen kolmen unionin tuottajan osuus samankaltaisen tuotteen unionin kokonaistuotannosta EU27-maissa oli 34–38 prosenttia. Näiden tuottajien osuus vireillepanoa edeltävässä vaiheessa edustavuutta koskevan arvioinnin yhteydessä ilmoittautuneiden tuottajien unionin myyntimäärästä oli 40–44 prosenttia.

4.2 Unionin markkinoiden määrittäminen

(139) Turkin viranomaiset katsoivat, että komissio ei selittänyt tyydyttävällä tavalla, miksi vapaita markkinoita ja kytkösmarkkinoita koskevia lukuja oli tarpeen tarkastella erikseen. Turkin viranomaisten mukaan komission esittämät selitykset olivat ristiriidassa WTO:n paneelin asiassa ”Morocco – Hot-rolled-steel (Turkey)” ja valituselimen asiassa ”US – Hot-rolled steel” esittämien päätelmien kanssa, joiden mukaan tutkivan viranomaisen on periaatteessa tarkasteltavana samalla tavalla kaikkia tuotannonalan osia ja koko tuotannonalaa tai annettava tyydyttävä selitys, miksi näin ei tehdä.

(140) Jotta unionin tuotannonalasta saataisiin mahdollisimman kattava kuva, komissio hankki tietoja kaikesta tarkasteltavana olevan tuotteen tuotannosta ja määritteli, oliko tuotanto tarkoitettu kytkösmarkkinoille vai vapaille markkinoille. Väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 82 kappaleessa mainittujen vahinkoindikaattoreiden osalta komissio analysoi erikseen kytkösmarkkinoita ja vapaita markkinoita koskevia tietoja ja teki vertailevan analyysin, kun se oli mahdollista ja perusteltua. Väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 83 kappaleessa mainittujen vahinkoindikaattoreiden osalta komissio kykeni tekemään merkityksellisen analyysin vain viittaamalla unionin tuotannonalan koko toimintaan. Sen vuoksi komissio katsoo, että sen analyysi on unionin tuomioistuinten ja WTO:n oikeuskäytännön (12) mukainen.

(141) Lopullisten päätelmien ilmoittamisen jälkeen Turkin viranomaiset väittivät, että komissio oli toiminut epäjohdonmukaisesti WTO:n oikeuskäytäntöön nähden, koska i) se ei analysoinut erikseen myyntihintojen, tuotantokustannuksia, kasvua, vientimäärää ja -hintoja, kannattavuutta, investointien tuottoa ja kassavirtaa koskevia tietoja ii) eikä selittänyt, miksi se tarkasteli vain vapaita markkinoita koskevia tietoja eikä tehnyt erillistä vertailevaa tarkastelua. Komissio on eri mieltä, koska sen lisäksi, mitä edellä olevassa kappaleessa selitetään, otokseen valittujen unionin tuottajien kyselyvastaukset mahdollistivat myyntihintojen, myyntimäärinen ja kannattavuuden analysoimisen vapailla markkinoilla ja muilla markkinoilla. Se, että taulukossa 10 esitetään myyntihinnat vapailla markkinoilla, ei tarkoita sitä, että myyntihintoja kytkösmarkkinoilla ei olisi tutkittu.

(142) Koska tästä jaksosta ei esitetty muita huomautuksia, komissio vahvisti väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 78–83 kappaleessa esitetyt päätelmät.

4.3 Unionin kulutus

4.3.1 Kulutus unionin vapailla markkinoilla

(143) EU27-maissa kulutus unionin vapailla markkinoilla kehittyi tarkastelujaksolla seuraavasti: Taulukko 1 Kulutus unionin vapailla markkinoilla (tonnia) 2016 2017 2018 Tutkimusajanjakso Kulutus unionin vapailla markkinoilla 33–34 miljoonaa 32–33 miljoonaa 34–35 miljoonaa 33–34 miljoonaa Indeksi 100 96 102 99 Lähde: Eurofer, otokseen valitut unionin tuottajat ja Eurostat

(144) Vuosien 2016 ja 2018 välillä kulutus vapailla markkinoilla kasvoi 2 prosenttia mutta laski tämän jälkeen. Kokonaiskulutus vapailla markkinoilla laski tarkastelujaksolla 1 prosentin.

4.3.2 Kulutus unionin kytkösmarkkinoilla

(145) EU27-maissa kulutus unionin kytkösmarkkinoilla kehittyi tarkastelujaksolla seuraavasti: Taulukko 2 Kulutus unionin kytkösmarkkinoilla (tonnia) 2016 2017 2018 Tutkimusajanjakso Kulutus unionin kytkösmarkkinoilla 42,5–45,5 miljoonaa 44–47 miljoonaa 43,5–46,5 miljoonaa 39,5–42,5 miljoonaa Indeksi 100 103 102 93 Lähde: Eurofer ja otokseen valitut unionin tuottajat

(146) Kulutus kytkösmarkkinoilla kasvoi hieman tutkimusajanjakson alkupuoliskolla, minkä jälkeen se supistui. Kokonaiskulutus kytkösmarkkinoilla laski 7 prosenttiyksikköä tarkastelujaksolla.

4.3.3 Kokonaiskulutus

(147) EU27-maissa kokonaiskulutus – kytkösmarkkinoiden ja vapaiden markkinoiden kulutuksen summa – kehittyi tarkastelujaksolla seuraavasti: Taulukko 3 Kokonaiskulutus (kulutus vapailla ja kytkösmarkkinoilla) (tonnia) 2016 2017 2018 Tutkimusajanjakso Unionin kokonaiskulutus 78–81 miljoonaa 78–81 miljoonaa 80–83 miljoonaa 74–77 miljoonaa Indeksi 100 100 102 95 Lähde: Eurofer, otokseen valitut unionin tuottajat ja Eurostat

(148) Edellä olevasta taulukosta käy ilmi, että kokonaiskulutus kasvoi hieman vuonna 2018 mutta laski vuoteen 2016 verrattuna kokonaisuudessaan 5 prosenttia. Kytkösmarkkinoiden kulutus oli 59 prosenttia kokonaiskulutuksesta tutkimusajanjaksolla.

4.4 Tuonti Turkista

4.4.1 Turkista tulevan tuonnin määrä ja markkinaosuus

(149) Tuonti Turkista EU27-maihin kehittyi seuraavasti: Taulukko 4 Tuontimäärä ja markkinaosuus 2016 2017 2018 Tutkimusajanjakso Turkista tulevan tuonnin määrä (tonnia) 934 651 1 738 017 2 779 174 2 767 658 Indeksi 100 186 297 296 Markkinaosuus vapailla markkinoilla (%) 2,8–3,1 5,3–5,6 7,8–8,1 8,2–8,5 Indeksi 100 190–220 270–300 270–300 Lähde: Eurofer, otokseen valitut unionin tuottajat ja Eurostat

(150) Turkista tuleva tuonti lisääntyi 196 prosenttia tarkastelujaksolla eli sen osuus vapailla markkinoilla lähes kolminkertaistui.

(151) Alustavien päätelmien ilmoittamisen jälkeen Turkin viranomaiset totesivat, että Turkki ei vienyt markkinaosuutta unionin tuotannonalalta vaan vain tietyn osuuden kolmansilta mailta, eikä tällä voinut olla mitään vaikutusta unionin tuottajiin.

(152) Lopullisten päätelmien ilmoittamisen jälkeen Turkin viranomaiset lisäsivät, että komission analyysi Turkista tulevan tuonnin määrästä oli päätepisteanalyysi, ja ne kehottivat komissiota analysoimaan pikemminkin määrän kehitystä neljännesvuosittaisten tietojen perusteella vuosilta 2019 ja 2020 sekä tuonnin vähenemistä tutkimusajanjakson jälkeen. Komissio huomauttaa, että Turkin viranomaisten lähestymistapa ei aseta kyseenalaiseksi sitä, että tuonti Turkista kasvoi vuosittain vuosien 2016–2018 välillä 196 prosenttia tarkastelujaksolla ja että sen markkinaosuus lähes kolminkertaistui vapailla markkinoilla.

(153) Näitä huomautuksia käsitellään 5 jaksossa.

4.4.2 Turkista tulevan tuonnin hinnat ja hinnan alittavuus

(154) Komissio määritti tuonnin hinnat Eurostatin tietojen perusteella. Turkista EU27-maihin tulevan tuonnin painotettu keskimääräinen hinta kehittyi seuraavasti: Taulukko 5 Tuontihinnat (euroa/tonni) 2016 2017 2018 Tutkimusajanjakso Turkki 363 490 538 492 Indeksi 100 135 148 136 Lähde: Eurostat

(155) Turkista tulevan tuonnin keskimääräiset hinnat nousivat vuoden 2016 ja tutkimusajanjakson välillä 363 eurosta 492 euroon tonnilta, mikä vastaa 36 prosentin nousua. Polkumyyntituonnin keskimääräisten hintojen ja unionin tuotannonalan keskimääräisten myyntihintojen ero tutkimusajanjaksolla oli merkittävä (7,8 prosenttia), kuten taulukosta 10 käy ilmi.

(156) Alustavien päätelmien ilmoittamisen jälkeen Turkin viranomaiset katsoivat, että Turkista tulevan tuonnin hinnat eivät olisi voineet aiheuttaa vahinkoa unionin tuottajille. Näitä huomautuksia käsitellään 5 jaksossa.

(157) Hinnan alittavuuden marginaalia koskevia laskelmia on tarkistettu niin, että otetaan huomioon tilanne EU27-maiden perusteella, ja komissio määritti otokseen valittujen vientiä harjoittavien tuottajien polkumyyntituonnin painotettujen keskimääräisten hinnan alittavuuden marginaalien olevan 1,2–2 prosenttia. Koska kuumavalssattujen levyvalmisteiden markkinat ovat erittäin hintaherkät ja kilpailu perustuu enimmäkseen hintaan, komissio piti tällaisia hinnan alittavuuden marginaaleja merkittävinä.

(158) Lopullisten päätelmien ilmoittamisen jälkeen Eurofer korosti, että markkinoiden luonteen ja merkittävän hintakilpailun vuoksi suhteellisen vähäinenkin hinnan alittavuus voi olla merkittävä. Turkin viranomaiset kuitenkin totesivat, että todettujen hinnan alittavuuden marginaalien määrittäminen merkittäväksi on vain väite, koska ei ollut asianmukaista analyysiä tai kriteereitä, joiden perusteella marginaalia olisi pidettävä merkittävänä. Komissio hylkäsi tämän väitteen perusteettomana. Markkinoiden kehitys ja muutokset tuontilähteissä (ks. taulukko 14) vahvistavat hinnan merkityksen kuumavalssattujen levyvalmisteiden markkinoilla. Kuten Turkin viranomaiset myönsivät itsekin, Turkista tulevan tuonnin markkinaosuus kasvoi vain pienen hintaeron vuoksi (13).

(159) Lopullisten päätelmien ilmoittamisen jälkeen Erdemir- ja Colakoglu-ryhmät väittivät, että vahvistamalla otokseen valittujen unionin tuottajien myynnin hinnan alittavuuden 66,1 prosenttiin (Colakoglu-ryhmä) tai 69,5 prosenttiin (Erdemir-ryhmä) komissio ei vahvistanut hinnan alittavuutta tuotteen osalta kokonaisuudessaan ja rikkoi siten perusasetuksen 3 artiklan 3 kohtaa. Niiden mukaan ei voida sulkea pois mahdollisuutta, että todetut hinnan alittavuuden marginaalit olisivat erilaiset, jos komissio olisi tutkinut hintavaikutusta otokseen valittujen unionin tuottajien kaiken myynnin perusteella. Komissio hylkäsi väitteen perusteettomana, koska perusasetuksessa ei edellytetä, että alittavuuden toteamisen olisi perustuttava kaikkeen otokseen valittujen unionin tuottajien myyntiin. Hinta-analyysi perustuu pikemminkin unioniin vietyjen mallien ja samankaltaisen tuotteen väliseen vertailuun, eikä vientiä harjoittavien tuottajien vientimyynnin ja unionin tuotannonalan myynnin vertaaminen tarkoita sitä, että kukin yksittäinen vientiä harjoittava tuottaja veisi unioniin kaikkia (kolmen) otokseen valitun unionin tuottajan myymiä malleja. Komissio muistutti joka tapauksessa, että polkumyyntituonnin keskimääräisten hintojen ja unionin tuotannonalan keskimääräisten myyntihintojen ero tutkimusajanjaksolla oli merkittävä (7,8 prosenttia), kuten taulukosta 10 käy ilmi.

4.5 Unionin tuotannonalan taloudellinen tilanne

4.5.1 Yleiset huomautukset

(160) Komissio muistuttaa, että alustavassa vaiheessa valituksen tekijä oli pyytänyt komissiota aloittamaan vahingon kehityssuuntausten analyysin vuodesta 2017 sillä perusteella, että vuosi 2016 (tässä tutkimuksessa tarkastelujakson ensimmäinen vuosi) oli ”epäedustava vuosi”, koska unionin tuotannonalan todettiin kärsineen vahinkoa useista lähteistä peräisin olevan polkumyynnillä tapahtuneen ja tuetun tuonnin vuoksi. Komissio myöntää, että vahinkoindikaattoreiden kehitystä vuodesta 2016 lähtien vääristi polkumyyntituonnin ja tuetun tuonnin vaikuttaminen edelleen unionin tuotannonalan tilanteeseen vuonna 2016 ja että tuotannonala osoitti selkeitä toipumisen merkkejä sen jälkeen, kun vuonna 2017 oli otettu käyttöön tällaista tuontia koskevat lopulliset polkumyynnin ja tukien vastaiset toimenpiteet. Komissio päätti kuitenkin esittää tiedot tavanomaisen käytäntönsä mukaisesti eli ottaa huomioon tutkimusajanjakson lisäksi sitä edeltäneet kolme kalenterivuotta. Sen vuoksi komissio sisällytti myös vuoden 2016 tarkastelujaksoon.

(161) Alustavien päätelmien ilmoittamisen jälkeen ÇİB väitti, että vuoden 2016 tiedot vaikuttivat puuttuvan joistakin vahinkoanalyysin näkökohdista ja että tämä oli johtanut harhaan komission vahinkoarviointia. Lopullisten päätelmien ilmoittamisen jälkeen osapuoli selvensi, että se vastusti vuoden 2016 indikaattoreiden arviomatta jättämistä, etenkin niiden, joiden suuntaus on positiivinen vuoden 2016 jälkeen (esim. unionin tuotannonalan myyntimäärä ja markkinaosuus vapailla markkinoilla) ja jotka osoittavat, että unionin tuotannonalalle ei aiheutunut merkittävää vahinkoa. Alustavien päätelmien ilmoittamisen jälkeen Turkin viranomaiset väittivät saman suuntaisesti, että kotimaista tuotannonalaa koskevan väitetyn vahingon tarkastelun olisi perustuttava vuosiin 2016–2019, mikä sen mukaan ei ollut asian laita kaikkien vahinkoindikaattoreiden osalta. Turkin viranomaiset katsoivat, että lähimenneisyydessä on mahdotonta yhdistää tuotannonalan tilanteen paranemista tai heikkenemistä siihen, onko kaupan suojatoimenpiteitä käytössä. Turkin viranomaiset kritisoivat väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 104 kappaletta, koska niiden mukaan se, että Kiinaa koskevat lopulliset polkumyyntitoimenpiteet ja tasoitustullit julkaistiin huhtikuussa ja kesäkuussa 2017 (14) ja että Brasiliaa, Irania, Venäjää ja Ukrainaa koskevat lopulliset polkumyyntitullit otettiin käyttöön lokakuussa 2017 (15), merkitsi sitä, että kaikki näistä maista tulleen polkumyyntituonnin vahingolliset vaikutukset olivat edelleen olemassa vuonna 2017. Väitteensä tueksi Turkin viranomaiset korostivat, että vuonna 2017 näistä viidestä maasta tuli edelleen 26 prosenttia kuumavalssattujen levyvalmisteiden tuonnista.

(162) Mitä tulee väitteisiin, jotka koskevat vuoden 2016 huomioon ottamista joidenkin vahinkoindikaattoreiden osalta, komissio selventää, että väliaikaista tullia koskevan asetuksen asiaa koskevat taulukot, 1.8 jakso ja muut päätelmät kattoivat vuodet 2016–2019, kuten asetuksessa todetaan. Taulukoissa esitetyissä tarkastelujaksoon liittyvissä huomautuksissa otetaan huomioon vuodesta 2016 alkavat suuntaukset riippumatta siitä, ovatko ne positiivisia vai negatiivisia. Tämä pätee siinäkin tapauksessa, että komissio ottaa huomioon – kuten nyt käsillä olevassa asiassa – tarkastelujakson sisällä tiettynä ajankohtana esiintyneet tapahtumat, mukaan lukien kaupan suojatoimenpiteet.

(163) Mitä tulee Brasiliaa, Irania, Venäjää ja Ukrainaa koskeviin polkumyyntitoimenpiteisiin, tutkimusajanjakso kattoi 1 päivän heinäkuuta 2015 ja 30 päivän kesäkuuta 2016 välisen ajanjakson. Kiinaa koskevien polkumyynti- ja tasoitustoimenpiteiden osalta polkumyyntiä, tukea ja vahinkoa koskeva tutkimus kattoi 1 päivän tammikuuta 2015 ja 31 päivän joulukuuta 2015 välisen ajanjakson. Turkin viranomaisten huomautukset, joiden mukaan näiden viiden maan osuus oli edelleen 26 prosenttia tarkasteltavana olevan tuotteen tuonista vuonna 2017, minkä vuoksi ne aiheuttivat edelleen vahinkoa unionin tuotannonalalle, ovat harhaanjohtavia. Kuten väliaikaista tullia koskevan asetuksen taulukosta 14 käy ilmi, näistä viidestä maasta tulevan tuonnin määrä putosi 68 prosenttia (5 724 303 tonnista 1 810 518 tonniin) vuosien 2016 ja 2017 välillä ja niiden yhteenlaskettu markkinaosuus 16,1 prosentista 5,2 prosenttiin. Nämä suuntaukset ovat samat EU27-maiden perusteella tarkasteltuna. Tämän asetuksen taulukosta 14 käy ilmi, että kyseisistä viidestä maasta tulevan tuonnin määrä putosi merkittävästi (5 611 020 tonnista 1 565 303 tonniin) vuosien 2016 ja 2019 välillä samoin kuin niiden yhteenlaskettu markkinaosuus (16–17 prosentista 4–5 prosenttiin). Näin ollen komissio pitää perusteettomana väitettä, jonka mukaan aiemmissa tutkimuksissa olisi käynyt ilmi, että Kiinasta, Brasiliasta, Iranista, Venäjältä ja Ukrainasta tulevan polkumyyntituonnin kaikki haitalliset vaikutukset olivat edelleen olleet olemassa vuonna 2017.

(164) Lopullisten päätelmien ilmoittamisen jälkeen Turkin viranomaiset toistivat huomautuksensa, jotka koskevat Kiinaa koskevien lopullisten polkumyyntitoimenpiteiden ja tasoitustullien sekä Brasiliaa, Irania, Venäjää ja Ukrainaa koskevien lopullisten polkumyyntitullien ajoitusta. Ne väittivät, että tuonnin väheneminen näistä maista ei muuta sitä seikkaa, että tämä tuonti muodosti edelleen merkittävän osan EU27-maiden tuonnista ja aiheutti vahinkoa vuonna 2017. Turkin viranomaisten mukaan komissio yritti välttää tällaisten vahingollisten vaikutusten tutkimista käyttämällä lukuja, jotka osoittivat absoluuttista vähenemistä. Komissio piti väitettä perusteettomana. Aiempien tutkimusten tutkimusajanjaksoilla ei todettu vahingollista polkumyyntiä vuonna 2017, jolloin toimenpiteiden kohteena olevien maiden markkinaosuudet olivat jo jyrkästi laskeneet, kuten aiemmin jo todettiin. Tämän asetuksen 5.2.1 jaksoon sisältyy analyysi, joka koskee markkinoiden kehitystä ja eri tuontilähteiden markkinaosuutta.

4.5.2 Makrotaloudelliset indikaattorit

4.5.2.1 Tuotanto, tuotantokapasiteetti ja kapasiteetin käyttöaste

(165) Unionin kokonaistuotanto, tuotantokapasiteetti ja kapasiteetin käyttöaste kehittyivät tarkastelujaksolla seuraavasti: Taulukko 6 Tuotanto, tuotantokapasiteetti ja kapasiteetin käyttöaste 2016 2017 2018 Tutkimusajanjakso Tuotantomäärä (tonnia) 74–77,5 miljoonaa 77–80,5 miljoonaa 76–79,5 miljoonaa 71–74,5 miljoonaa Indeksi 100 104 102 96 Tuotantokapasiteetti (tonnia) 88–93 miljoonaa 89–94,5 miljoonaa 90–95,5 miljoonaa 91–96 miljoonaa Indeksi 100 102 103 104 Kapasiteetin käyttöaste (%) 84 86 84 78 Indeksi 100 102 99 93 Lähde: Eurofer, otokseen valitut unionin tuottajat ja Eurostat

(166) Unionin tuotannonalan tuotantomäärä väheni tarkastelujaksolla 4 prosenttia ja tuotantokapasiteetti kasvoi 4 prosenttia. Tämän seurauksena kapasiteetin käyttöaste laski 7 prosenttia eli 84 prosentista 78 prosenttiin vuoden 2016 ja tutkimusajanjakson välillä.

(167) Alustavien päätelmien ilmoittamisen jälkeen Turkin viranomaiset totesivat, että koska unionin tuotannonala kasvatti kapasiteettiaan joka vuosi vuodesta 2016, tämä osoittaa sen olevan hyvässä kunnossa. Komissio oli asiasta eri mieltä ja huomautti, kuten väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 107 kappaleessa todetaan, että kapasiteetin lisääntyminen vuosien 2016 ja 2017 välillä osoittaa unionin markkinaolosuhteiden kohentumista edellä mainituista viidestä maasta tulevaa tuontia koskevien lopullisten polkumyynti- ja tasoitustoimenpiteiden käyttöönoton seurauksena ja että kapasiteetin lisääntyminen vuoden 2017 jälkeen oli tulosta tehokkuuden lisääntymisestä ja tuotannon pullonkaulojen poistamisesta.

(168) Turkin viranomaiset arvostelivat sitä, että kytkösmarkkinoista ja vapaista markkinoista ei tehty erillistä analyysiä, minkä vuoksi tuotannon yleisen vähenemisen syytä ei kyetty yksilöimään. Komissio katsoo, että taulukon 6 jakaminen kytkösmarkkinoihin ja vapaisiin markkinoihin olisi merkityksetöntä. Unionin tuottajat käyttävät samoja tuotantovälineitä ja -linjoja tutkimuksen kohteena olevan tuotteen tuotantoon riippumatta siitä, onko se tarkoitettu kytkösmarkkinoille vai ei. Kytkösmarkkinoille tarkoitetusta määrästä on kuitenkin tarkempia tietoja taulukossa 8.

4.5.2.2 Myyntimäärä ja markkinaosuus

(169) Unionin tuotannonalan myyntimäärä ja markkinaosuus vapailla markkinoilla EU27-maissa kehittyivät tarkastelujaksolla seuraavasti: Taulukko 7 Myyntimäärä ja markkinaosuus vapailla markkinoilla 2016 2017 2018 Tutkimusajanjakso Unionin tuotannonalan myynti EU:ssa (tonnia) 24–27 miljoonaa 24–27,5 miljoonaa 25–28,4 miljoonaa 24,5–27,5 miljoonaa Indeksi 100 101 103 103 Markkinaosuus (%) 75–76 79–80 76–77 78–79 Indeksi 100 105 102 104 Lähde: Eurofer, otokseen valitut unionin tuottajat ja Eurostat

(170) Unionin tuotannonalan myyntimäärä vapailla markkinoilla kasvoi 3 prosenttia tarkastelujaksolla ja sen markkinaosuus 4 prosenttia.

(171) EU27-maissa unionin tuotannonalan myyntimäärä ja markkinaosuus unionin kytkösmarkkinoilla kehittyivät tarkastelujaksolla seuraavasti: Taulukko 8 Myyntimäärä ja markkinaosuus kytkösmarkkinoilla 2016 2017 2018 Tutkimusajanjakso Unionin kytkösmarkkinoiden määrä (tonnia) 42,5–45,5 miljoonaa 44–47 miljoonaa 43,5–46,5 miljoonaa 39,5–42,5 miljoonaa Indeksi 100 103 102 93 Unionin tuotannonalan kokonaistuotanto (tonnia) 73–76 miljoonaa 76–79 miljoonaa 75–78 miljoonaa 70–73 miljoonaa Indeksi 100 104 102 96 Kytkösmarkkinoiden osuus unionin kokonaistuotannosta (%) 61 61 61 59 Indeksi 100 99 99 96 Lähde: Eurofer, otokseen valitut unionin tuottajat ja Eurostat

(172) Unionin tuotannonalan kytkösmarkkinat unionissa (unionin tuotannonalan jatkojalostusta varten pitämät kuumavalssatut levyvalmisteet) supistuivat 7 prosenttia eli noin 3 miljoonalla tonnilla tarkastelujaksolla. Unionin tuotannonalan markkinaosuus kytkösmarkkinoilla (prosentteina unionin kokonaistuotannosta) supistui 61 prosentista 59 prosenttiin vuoden 2016 ja tutkimusajanjakson välillä.

(173) Alustavien päätelmien ilmoittamisen jälkeen Turkin viranomaiset arvostelivat sitä, että komissio selitti väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 109 kappaleessa unionin tuotannonalan markkinaosuuden vapailla markkinoilla kasvaneen vuosien 2018 ja 2019 välillä siitä syystä, että kytkösmarkkinoilta siirtyi merkittäviä myyntimääriä vapaille markkinoille omaisuuseristä luopumisen vuoksi. Turkin viranomaisten mukaan selitys osoitti komission puolueellisen lähestymistavan, koska se erotti markkinat toisistaan haluamaksi katsomallaan tavalla. Turkin viranomaiset toistivat väitteensä lopullisten päätelmien ilmoittamisen jälkeen ja kyseenalaistivat unionin tuotannonalan markkinaosuuden kehityksen vahvistamistavan puolueettomuuden. Komissio hylkäsi puolueellista lähestymistapaa koskevan väitteen. Komission mielestä on perusteltua ja jopa välttämätöntä pitää kytkösmarkkinatuotantoa vapaiden markkinoiden tuotantona, kun kyseessä on omaisuuseristä luopuminen. Vaikka unionin tuottajien osuus vapailla markkinoilla kasvoikin tarkastelujaksolla, kuten Turkin viranomaiset totesivat, komissio huomauttaa, että kasvu oli merkittävästi vähäisempää kuin Turkista tulevan tuonnin markkinaosuuden kasvu samall