EUROOPAN PARLAMENTIN JA NEUVOSTON ASETUS (EU) 2022/869,

annettu 30 päivänä toukokuuta 2022,

Euroopan laajuisten energiainfrastruktuurien suuntaviivoista, asetusten (EY) N:o 715/2009, (EU) 2019/942 ja (EU) 2019/943 ja direktiivien 2009/73/EY ja (EU) 2019/944 muuttamisesta ja asetuksen (EU) N:o 347/2013 kumoamisesta

EUROOPAN PARLAMENTTI JA EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, jotka

ottavat huomioon Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen ja erityisesti sen 172 artiklan,

ottavat huomioon Euroopan komission ehdotuksen,

sen jälkeen kun esitys lainsäätämisjärjestyksessä hyväksyttäväksi säädökseksi on toimitettu kansallisille parlamenteille,

ottavat huomioon Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunnon (1),

ottavat huomioon alueiden komitean lausunnon (2),

noudattavat tavallista lainsäätämisjärjestystä (3),

sekä katsovat seuraavaa:

(1) Komissio esitteli 11 päivänä joulukuuta 2019 antamassaan tiedonannossa ”Euroopan vihreän kehityksen ohjelma”, jäljempänä ’Euroopan vihreän kehityksen ohjelma’, uuden kasvustrategian, jonka tavoitteena on tehdä unionista oikeudenmukainen ja vauras yhteiskunta, jonka talous on moderni, resurssitehokas ja kilpailukykyinen, samalla kun ilmastoneutraaliustavoite saavutetaan viimeistään vuoteen 2050 mennessä ja talouskasvuun pyritään lisäämättä resurssien käyttöä. Komissio ehdotti 17 päivänä syyskuuta 2020 antamassaan tiedonannossa ”EU:n ilmastotavoite vuodelle 2030 entistä korkeammalle – Panostetaan ilmastoneutraaliin tulevaisuuteen ihmisten hyväksi” kasvihuonekaasupäästöjen vähennystavoitteen nostamista ainakin 55 prosenttiin vuoteen 2030 mennessä. Tämä tavoite hyväksyttiin Eurooppa-neuvostossa 11 päivänä joulukuuta 2020, ja kyseiseen tiedonantoon liittyvässä vaikutustenarvioinnissa vahvistetaan, että tulevaisuuden energiapaletti poikkeaa hyvin paljon nykyisestä ja että energialainsäädäntöä voidaan joutua tarkastelemaan uudelleen ja tarvittaessa muuttamaan. Nykyiset energiainfrastruktuuri-investoinnit eivät selvästikään ole riittäviä muuttamaan energiainfrastruktuuria ja rakentamaan tulevaisuuden energiainfrastruktuureja. Tämä tarkoittaa myös, että on otettava käyttöön infrastruktuuria, jolla tuetaan Euroopan energiakäännettä, kuten nopeaa sähköistämistä, uusiutuvan ja fossiilittoman sähköntuotannon laajentamista, uusiutuvien ja vähähiilisten kaasujen käytön lisäämistä, energiajärjestelmän integrointia ja innovatiivisten ratkaisujen käyttöönoton laajentamista.

(2) Nykyistä vuodeksi 2030 asetettua sitovaa unionin tason tavoitetta nostaa uusiutuvan energian osuus vähintään 32 prosenttiin energian loppukulutuksesta ja unionin tason yleistavoitetta lisätä energiatehokkuutta vähintään 32,5 prosentilla tarkistetaan osana unionille Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksessa (EU) 2021/1119 (4) ja Euroopan vihreän kehityksen ohjelmassa vahvistettua korkeampaa tavoitetasoa.

(3) Ilmastonmuutosta koskevan Yhdistyneiden kansakuntien puitesopimuksen nojalla hyväksytyssä Pariisin sopimuksessa (5), jäljempänä ’Pariisin sopimus’, asetetaan pitkän aikavälin tavoitteeksi pitää maapallon keskilämpötilan nousu selvästi alle 2 °C:ssa suhteessa esiteolliseen aikaan ja pyrkiä toimiin, joilla lämpötilan nousu saataisiin rajattua 1,5 °C:een suhteessa esiteolliseen aikaan, sekä korostetaan, että on tärkeää sopeutua ilmastonmuutoksen haittavaikutuksiin ja sovittaa rahoitusvirrat johdonmukaisiksi suhteessa vähäpäästöiseen kehityskulkuun ja kehitykseen, jossa joustavasti mukaudutaan muuttuvaan ilmastoon. Eurooppa-neuvosto vahvisti 12 päivänä joulukuuta 2019 tavoitteen saavuttaa ilmastoneutraali Euroopan unioni vuoteen 2050 mennessä Pariisin sopimuksen tavoitteiden mukaisesti.

(4) Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksessa (EU) N:o 347/2013 (6) vahvistetaan suuntaviivat Euroopan laajuisten energiainfrastruktuurien ensisijaisten käytävien ja alueiden viiveetöntä kehittämistä ja yhteentoimivuutta varten, jotta voidaan saavuttaa Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen energiapoliittiset tavoitteet eli varmistaa energian sisämarkkinoiden toimivuus, energian toimitusvarmuus ja kilpailukykyiset energiamarkkinat unionissa, edistää energiatehokkuutta ja energiansäästöä sekä uusiin ja uusiutuviin energialähteisiin perustuvien energiamuotojen kehittämistä ja edistää energiaverkkojen yhteenliittämistä. Asetuksella (EU) N:o 347/2013 otetaan käyttöön kehys, jossa jäsenvaltiot ja asianomaiset sidosryhmät voivat tehdä yhteistyötä aluetasolla kehittääkseen paremmin yhteenliitettyjä energiaverkkoja, jotta voitaisiin luoda yhteyksiä Euroopan energiamarkkinoista tällä hetkellä eristyksissä oleviin alueisiin, lujittaa olemassa olevia ja edistää uusia rajatylittäviä yhteenliitäntöjä ja auttaa integroimaan uusiutuvaa energiaa. Näiden tavoitteiden kautta asetus (EU) N:o 347/2013 edistää älykästä, kestävää ja osallistavaa kasvua ja tuo koko unionille kilpailukykyyn sekä taloudelliseen, sosiaaliseen ja alueelliseen yhteenkuuluvuuteen liittyviä hyötyjä.

(5) Asetuksen (EU) N:o 347/2013 arviointi on osoittanut selvästi, että kehyksellä on tosiasiallisesti parannettu jäsenvaltioiden verkkojen integrointia ja edistetty energiakauppaa ja siten parannettu unionin kilpailukykyä. Yhteistä etua koskevilla sähkö- ja kaasualan hankkeilla on parannettu merkittävästi toimitusvarmuutta. Kaasualalla infrastruktuuri on nyt paremmin yhteenliitetty ja toimitusten häiriönsietokyky on parantunut tuntuvasti vuodesta 2013. Alueellinen yhteistyö alueellisissa ryhmissä ja rajatylittävän kustannustenjaon kautta on tärkeä osatekijä hankkeiden toteuttamiselle. Monissa tapauksissa rajatylittävällä kustannustenjaolla ei kuitenkaan ole onnistuttu toivotulla tavalla pienentämään hankkeiden rahoitusvajetta. Vaikka suurinta osaa lupamenettelyistä on lyhennetty, joissakin tapauksissa prosessi on edelleen pitkä. Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksella (EU) N:o 1316/2013 (7) perustetusta Verkkojen Eurooppa -välineestä myönnetty rahoitustuki on ollut tärkeä tekijä, sillä selvityksiin annetuilla avustuksilla on onnistuttu vähentämään riskejä hankkeiden kehittämisen alkuvaiheissa, kun taas töihin annetuilla avustuksilla on tuettu hankkeita, joilla on korjattu keskeisiä pullonkauloja, joita ei ole pystytty riittävästi poistamaan markkinaehtoisella rahoituksella.

(6) Euroopan laajuisten energiainfrastruktuurien suuntaviivojen tarkistamisesta 10 päivänä heinäkuuta 2020 antamassaan päätöslauselmassa (8) Euroopan parlamentti kehotti tarkistamaan asetusta (EU) N:o 347/2013 ottaen huomioon erityisesti vuoteen 2030 ulottuvat unionin energia- ja ilmastotavoitteet ja sen vuotta 2050 koskevat ilmastoneutraaliustavoitteet sekä energiatehokkuus etusijalle -periaatteen.

(7) Euroopan laajuisia energiaverkkoja koskeva politiikka on keskeinen väline energian sisämarkkinoiden kehittämisessä ja välttämätön Euroopan vihreän kehityksen ohjelman tavoitteiden saavuttamiseksi. Jotta voidaan saavuttaa suuremmat kasvihuonekaasujen päästövähennykset vuoteen 2030 mennessä ja ilmastoneutraalius viimeistään vuoteen 2050 mennessä, Eurooppa tarvitsee integroidumman energiajärjestelmän, joka perustuu sähköistämisen lisäämiseen täydentävien uusiutuvien ja vähähiilisten energialähteiden avulla sekä kaasualan hiilestä irtautumiseen. Euroopan laajuisia energiaverkkoja koskevalla politiikalla voidaan varmistaa, että unionin energiainfrastruktuurien kehittäminen tukee välttämätöntä energiakäännettä kohti ilmastoneutraaliutta energiatehokkuus etusijalle -periaatteen ja teknologianeutraaliuden periaatteen mukaisesti ja että samalla otetaan huomioon loppukäyttöön liittyvä päästövähennyspotentiaali. Sillä voidaan myös varmistaa yhteenliitännät, energiavarmuus, markkinoiden yhdentyminen, järjestelmän integrointi ja kaikkia jäsenvaltioita hyödyttävä kilpailu sekä kohtuuhintainen energia kotitalouksille ja yrityksille.

(8) Asetuksen (EU) N:o 347/2013 tavoitteet pätevät suurelta osin edelleen, mutta nykyisessä Euroopan laajuisia energiaverkkoja koskevassa kehyksessä ei ole vielä kaikilta osin otettu huomioon energiajärjestelmään odotettavissa olevia muutoksia, jotka johtuvat uudesta poliittisesta toimintaympäristöstä ja erityisesti entistä kunnianhimoisemmista vuoteen 2030 ulottuvista unionin energia- ja ilmastotavoitteista ja vuotta 2050 koskevasta ilmastoneutraaliustavoitteesta Euroopan vihreän kehityksen ohjelmassa. Sen vuoksi Euroopan laajuisia energiaverkkoja koskevassa tarkistetussa kehyksessä on tarpeen ottaa asianmukaisesti huomioon muiden seikkojen ohella sekä ilmastonmuutoksen hillintää että ilmastonmuutokseen sopeutumista koskevat tavoitteet. Uuden poliittisen toimintaympäristön ja uusien tavoitteiden lisäksi teknologian kehitys on viime vuosikymmenen aikana ollut nopeaa. Tämä kehitys olisi otettava huomioon tämän asetuksen soveltamisalaan kuuluvissa energiainfrastruktuuriluokissa, yhteistä etua koskevien hankkeiden valintakriteereissä sekä ensisijaisissa käytävissä ja alueissa. Tämän asetuksen säännökset eivät kuitenkaan saisi vaikuttaa jäsenvaltion oikeuteen määritellä energiavarojensa hyödyntämisen ehdot, jäsenvaltion eri energialähteiden välillä tekemiin valintoihin eivätkä jäsenvaltion energiahuollon yleiseen rakenteeseen Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 194 artiklan mukaisesti.

(9) Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiveissä 2009/73/EY (9) ja (EU) 2019/944 (10) säädetään energian sisämarkkinoista. Kyseisten markkinoiden toteuttamisessa on edistytty merkittävästi, mutta parantamisen varaa on edelleen, sillä olemassa olevia energiainfrastruktuureja olisi hyödynnettävä nykyistä paremmin, verkkoon olisi integroitava kasvavia määriä uusiutuvaa energiaa ja olisi toteutettava järjestelmän integrointi.

(10) Unionin energiainfrastruktuureja olisi parannettava, jotta voidaan ehkäistä teknisiä häiriöitä ja parantaa infrastruktuurien kykyä sietää tällaisia häiriöitä sekä luonnonkatastrofeja tai ihmisen aiheuttamia onnettomuuksia, ilmastonmuutoksen haittavaikutuksia ja niiden turvallisuuteen kohdistuvia uhkatekijöitä, mikä koskee erityisesti neuvoston direktiivin 2008/114/EY (11) mukaisia Euroopan elintärkeitä infrastruktuureja.

(11) Unionin energiainfrastruktuurien olisi kyettävä sietämään niitä väistämättömiä vaikutuksia, joita ilmastonmuutoksen odotetaan aiheuttavan Euroopassa hillitsemistoimista huolimatta. Sen vuoksi toimia ilmastonmuutokseen sopeutumiseksi ja sen hillitsemiseksi, häiriönsietokyvyn parantamiseksi sekä katastrofien ehkäisemiseksi ja niihin varautumiseksi täytyy ehdottomasti tehostaa.

(12) Euroopan laajuisten energiainfrastruktuurien kehittämisessä olisi otettava huomioon mahdollisuus muuttaa olemassa olevien infrastruktuurien ja laitteiden käyttötarkoitusta, kun tämä on teknisesti mahdollista ja tehokkainta.

(13) Toimitusvarmuutta, joka on yksi tärkeimmistä asetuksen (EU) N:o 347/2013 antamisen taustalla olevista tekijöistä, on parannettu merkittävästi yhteistä etua koskevilla hankkeilla. Lisäksi komission 17 päivänä syyskuuta 2020 antamaan tiedonantoon ”EU:n ilmastotavoite vuodelle 2030 entistä korkeammalle – Panostetaan ilmastoneutraaliin tulevaisuuteen ihmisten hyväksi” liittyvässä vaikutustenarvioinnissa maakaasun kulutuksen odotetaan vähentyvän tuntuvasti, sillä sen hillitsemätön käyttö ei ole yhteensopivaa hiilineutraaliuden kanssa. Toisaalta biokaasun, uusiutuvan ja vähähiilisen vedyn ja synteettisten kaasumaisten polttoaineiden kulutuksen odotetaan kasvavan merkittävästi vuotta 2050 lähestyttäessä. Kaasualalla infrastruktuuri on nyt paremmin yhteenliitetty ja toimitusten häiriönsietokyky on parantunut tuntuvasti vuodesta 2013. Kaasualan muuttuva toimintaympäristö olisi otettava huomioon energiainfrastruktuurien suunnittelussa. Kaikkia jäsenvaltioita ei kuitenkaan ole vielä riittävästi liitetty Euroopan kaasuverkkoon, ja erityisesti saarijäsenvaltioilla on edelleen toimitusvarmuuteen ja energiaeristyneisyyteen liittyviä merkittäviä haasteita. Vaikka 78 prosenttia yhteistä etua koskeviin hankkeisiin kuuluvista kaasuhankkeista on määrä ottaa käyttöön vuoden 2025 loppuun mennessä, eräissä niistä on ollut merkittäviä viivästyksiä esimerkiksi lupaongelmien vuoksi. Tämä asetus ei sen vuoksi saisi vaikuttaa kielteisesti niihin yhteistä etua koskeviin hankkeisiin, joita ei ole vielä saatu päätökseen sen voimaantulopäivänä. Niiden yhteistä etua koskevien hankkeiden, jotka sisältyvät asetuksen (EU) N:o 347/2013 nojalla vahvistettuun viidenteen unionin luetteloon yhteistä etua koskevista hankkeista ja joita koskevat hakemusasiakirjat toimivaltainen viranomainen on hyväksynyt tarkastelua varten, olisi näin ollen voitava säilyttää lupaan liittyvät oikeutensa ja velvoitteensa neljän vuoden ajan tämän asetuksen voimaantulopäivästä.

(14) Älykkäillä sähköverkoilla, joihin ei aina liity fyysisen rajan ylittämistä, on suuri merkitys unionin energia- ja ilmastopoliittisten tavoitteiden saavuttamisessa, mikä tunnustetaan 8 päivänä heinäkuuta 2020 päivätyssä komission tiedonannossa ”Käyttövoimaa ilmastoneutraalille taloudelle: EU:n energiajärjestelmän integrointistrategia”, jäljempänä ’EU:n energiajärjestelmän integrointistrategia’. Tämän luokan kriteerejä olisi yksinkertaistettava, niihin olisi sisällyttävä teknologian kehitys innovoinnin ja digitaalisten näkökohtien osalta, ja niillä olisi mahdollistettava energiajärjestelmän integrointi. Lisäksi hankkeiden toteuttajien roolia olisi selkiytettävä. Koska sähkön kysynnän odotetaan kasvavan merkittävästi liikennealalla ja erityisesti valtateillä ja kaupunkialueilla liikenteessä olevien sähköajoneuvojen vuoksi, älykkäitä verkkoja koskevilla teknologioilla olisi myös autettava parantamaan energiaverkkoihin liittyvää tukea rajatylittävälle suuren kapasiteetin lataukselle, jotta voidaan tukea liikennealan irtautumista hiilestä.

(15) EU:n energiajärjestelmän integrointistrategiassa korostetaan myös tarvetta integroituun energiainfrastruktuurien suunnitteluun, joka kattaa useita energiankantajia, energiainfrastruktuureja ja energiankulutussektoreita. Tällaisen järjestelmän integroinnin lähtökohtana on energiatehokkuus etusijalle -periaatteen soveltaminen ja kokonaisvaltainen lähestymistapa toimintapolitiikassa ja yksittäisiä aloja laajemmin. EU:n energiajärjestelmän integrointistrategiassa käsitellään myös tarvetta irtautua hiilestä aloilla, joilla päästöjä on vaikea vähentää, kuten osassa teollisuutta tai tietyissä liikennemuodoissa, joissa suora sähköistäminen on tällä hetkellä teknisesti tai taloudellisesti haastavaa. Tällaisiin investointeihin kuuluvat muun muassa vety ja elektrolyysilaitteet, joiden kehitys kulkee kohti laajamittaista kaupallista käyttöönottoa. Komission 8 päivänä heinäkuuta 2020 annetussa tiedonannossa ”Vetystrategia ilmastoneutraalille Euroopalle”, jäljempänä ’vetystrategia’, asetetaan etusijalle uusiutuvista energialähteistä tuotetusta sähköstä tapahtuva vedyn tuotanto, joka on puhtain ratkaisu ja parhaiten yhteensopiva unionin ilmastoneutraaliustavoitteen kanssa. Siirtymävaiheessa tarvitaan kuitenkin muita vähähiilisen vedyn muotoja, jotta nykyinen vedyn tuotanto voidaan nopeammin irrottaa hiilestä keskittyen erilaisiin puhtaisiin teknologioihin ja saada aikaan mittakaavaetuja.

(16) Lisäksi komissio totesi vetystrategiassaan, että vedyn vaaditussa käyttöönotossa laajamittainen infrastruktuuriverkko on tärkeä tekijä, jonka vain unioni ja sen sisämarkkinat voivat tarjota. Tällä hetkellä käytössä on hyvin rajallisesti infrastruktuuria vedyn kuljetukseen ja kauppaan yli rajojen tai vetylaaksojen perustamiseen. Tällaisen infrastruktuurin olisi koostuttava merkittävästä määrästä maakaasurakenteista muunnettuja rakenteita, joita täydennetään vetykäyttöön tarkoitetuilla uusilla rakenteilla. Lisäksi vetystrategiassa asetettiin strategiseksi tavoitteeksi nostaa asennettu elektrolyysilaitekapasiteetti 40 gigawattiin vuoteen 2030 mennessä, jotta voidaan lisätä uusiutuvan vedyn tuotantoa ja helpottaa hiilestä irtautumista fossiilisista polttoaineista riippuvaisilla aloilla, kuten teollisuudessa tai liikenteessä. Euroopan laajuisia energiaverkkoja koskevaan politiikkaan olisi sen vuoksi sisällytettävä uudet ja uuteen käyttötarkoitukseen muunnetut vedyn siirtoinfrastruktuurit ja varastointi sekä elektrolyysilaitteistot. Vedyn siirto- ja varastointi-infrastruktuurit olisi sisällytettävä myös unionin laajuiseen kymmenvuotiseen verkon kehittämissuunnitelmaan, jotta voidaan arvioida kattavasti ja johdonmukaisesti niiden kustannukset ja hyödyt energiajärjestelmälle, mukaan lukien niiden vaikutus alojen integrointiin ja hiilestä irtautumiseen, jolloin tavoitteena on luoda unionille vetyrunkoverkko.

(17) Lisäksi olisi luotava älykkäille kaasuverkoille uusi infrastruktuuriluokka, jotta voidaan tukea investointeja, joilla kaasuverkkoon integroidaan monenlaisia vähähiilisiä ja erityisesti uusiutuvia kaasuja, kuten biokaasu, biometaani ja vety, ja auttaa hallinnoimaan näin syntyvää monitahoisempaa järjestelmää innovatiivisten digitaalisten teknologioiden pohjalta.

(18) Ilmastoneutraaliuden saavuttamisessa viimeistään vuoteen 2050 mennessä oletuksena on, että tuolloin on vielä teollisuusprosesseja, joissa syntyy hiilidioksidipäästöjä. Tällaisen hiilidioksidin ei katsota olevan vältettävissä, kun sen tuotantoa ei voida välttää huolimatta esimerkiksi energiatehokkuuden tai uusiutuvien energialähteiden integrointiin perustuvan sähköistämisen kautta tapahtuvasta optimoinnista. Hiilidioksidi-infrastruktuurin kehittämisen olisi johdettava merkittävään nettovähennykseen päästöissä, jotka eivät järkevien vaihtoehtojen puuttuessa muuten ole vältettävissä. Hiilidioksidin talteenotosta säädetään Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivissä 2010/75/EU (12), kun kyse on mainitun direktiivin soveltamisalaan kuuluvista laitoksista tulevien hiilidioksidivirtojen talteenotosta geologista varastointia varten Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2009/31/EY (13) nojalla.

(19) Asetuksessa (EU) N:o 347/2013 edellytettiin, että laadittaessa yhteistä etua koskevista hankkeista unionin luettelo yhteistä etua koskevan ehdotetun hankkeen osoitetaan edistävän merkittävästi vähintään yhtä esitetyistä kriteereistä, ja yhtenä kriteerinä, joka ei kuitenkaan ollut välttämätön, oli kestävyys. Kyseinen vaatimus, joka vastasi energian sisämarkkinoiden senhetkisiä erityistarpeita, mahdollisti sellaisten yhteistä etua koskevien hankkeiden kehittämisen, joilla puututtiin ainoastaan toimitusvarmuuteen liittyviin riskeihin, vaikka niillä ei ollut osoitettu olevan kestävyyteen liittyviä hyötyjä. Kun pidetään mielessä unionin infrastruktuuritarpeiden kehitys, hiilestä irtautumista koskevat tavoitteet ja 21 päivänä heinäkuuta 2020 hyväksytyt Eurooppa-neuvoston päätelmät, joiden mukaan unionin menojen olisi noudatettava Pariisin sopimuksen tavoitteita ja Euroopan vihreän kehityksen ohjelman mukaista vahingon välttämisen periaatetta, kestävyyttä tarkasteltuna uusiutuvien energialähteiden verkkoon integroinnin tai tapauksen mukaan kasvihuonekaasupäästöjen vähentämisen kautta olisi kuitenkin arvioitava sen varmistamiseksi, että Euroopan laajuisia energiaverkkoja koskeva politiikka on yhdenmukaista unionin energia- ja ilmastotavoitteiden ja vuotta 2050 koskevien ilmastoneutraaliustavoitteiden kanssa, ottaen huomioon kunkin jäsenvaltion erityispiirteet ilmastoneutraaliustavoitteeseen pyrittäessä. Hiilidioksidin kuljetusverkkojen kestävyyteen vaikuttavat hankkeen elinkaarenaikaisten kasvihuonekaasupäästöjen vähennysten odotettavissa oleva kokonaismäärä ja sellaisten vaihtoehtoisten teknologisten ratkaisujen puuttuminen, joilla voitaisiin saavuttaa saman tasoiset hiilidioksidivähennykset.

(20) Unionin olisi helpotettava infrastruktuurihankkeita, joilla unionin verkot yhdistetään kolmansien maiden verkkoihin ja jotka ovat kumpaakin osapuolta hyödyttäviä ja välttämättömiä energiakäänteen ja ilmastotavoitteiden saavuttamisen kannalta sekä täyttävät tämän asetuksen mukaiset asianomaisten infrastruktuuriluokkien erityiskriteerit, erityisesti naapurimaiden ja sellaisten maiden verkkoihin, joiden kanssa unioni on sopinut erityisestä energia-alan yhteistyöstä. Sen vuoksi tämän asetuksen soveltamisalaan olisi sisällyttävä keskinäistä etua koskevia hankkeita, jos ne ovat kestäviä ja niistä voidaan osoittaa saatavan merkittäviä sosioekonomisia nettohyötyjä unionin tasolla ja vähintään yhdelle kolmannelle maalle. Tällaiset hankkeet olisi voitava sisällyttää unionin luetteloon yhteistä etua koskevista hankkeista ja keskinäistä etua koskevista hankkeista, jäljempänä ’unionin luettelo’, edellyttäen, että toimintakehyksessä on toteutettu pitkälle menevä lähentyminen ja sitä tuetaan täytäntöönpanomekanismeilla, ja hankkeiden olisi osoitettava edistävän toimitusvarmuuden ja hiilestä irtautumisen osalta unionin ja kolmansien maiden yleisiä energia- ja ilmastopoliittisia tavoitteita. Toimintakehyksen pitkälle menevän lähentymisen olisi oletettava toteutuneen silloin, kun kyseessä on Euroopan talousalueen tai energiayhteisön sopimuspuoli, tai se voidaan muiden kolmansien maiden tapauksessa osoittaa kahdenvälisillä sopimuksilla, joihin sisältyy asiaan liittyviä määräyksiä hiilestä irtautumista koskevista ilmasto- ja energiapoliittisista tavoitteista, ja arvioida lähemmin asianmukaisessa alueellisessa ryhmässä komission tuella. Kolmannen maan, jonka kanssa unioni tekee yhteistyötä keskinäistä etua koskevien hankkeiden kehittämisessä, olisi myös helpotettava samankaltaista aikataulua kuin tässä asetuksessa säädetään nopeutetussa toteutuksessa ja muissa toimintapoliittisissa tukitoimenpiteissä. Keskinäistä etua koskevia hankkeita olisi sen vuoksi kohdeltava samalla tavalla kuin yhteistä etua koskevia hankkeita siten, että kaikkia yhteistä etua koskeviin hankkeisiin liittyviä säännöksiä sovelletaan myös keskinäistä etua koskeviin hankkeisiin, jollei toisin säädetä. Merkittävät sosioekonomiset nettohyödyt unionin tasolla olisi ymmärrettävä siten, että yhteentoimivuus ja sisämarkkinoiden toiminta paranevat laajemmin kuin yhdessä jäsenvaltiossa. Hiilidioksidin varastointia koskevista hankkeista olisi voitava hyväksyä ainoastaan hankkeet, jotka ovat välttämättömiä hiilidioksidin rajatylittävän kuljetuksen ja varastoinnin kannalta, edellyttäen, että vaatimukset ja takeet vuotojen estämiseksi sekä ilmaston, ihmisten terveyden ja ekosysteemien suhteen hiilidioksidin pysyvän varastoinnin turvallisuuden ja tehokkuuden edistämiseksi ovat vähintään saman tasoiset kuin unionissa. Euroopan talousalueen olisi oletettava täyttävän kyseiset vaatimukset ja takeet.

(21) Keskinäistä etua koskevien hankkeiden olisi katsottava olevan lisäväline, jonka avulla tämän asetuksen soveltamisala ulotetaan kolmansiin maihin muutenkin kuin niissä yhteistä etua koskevissa hankkeissa, jotka edistävät jonkin liitteessä I esitetyn energiainfrastruktuurien ensisijaisen käytävän tai alueen toteuttamista. Kun kolmannen maan kanssa toteutettava hanke edistää jonkin energiainfrastruktuurien ensisijaisen käytävän tai alueen toteuttamista, sille olisi näin ollen voitava hakea tämän asetuksen mukaisen yhteistä etua koskevan hankkeen asemaa. Samaa periaatetta noudattaen kolmansien maiden kanssa toteutettaville sähköyhteenliitäntähankkeille, jotka ovat saaneet asetuksen (EU) N:o 347/2013 mukaisen yhteistä etua koskevan hankkeen aseman, voidaan hakea yhteistä etua koskevan hankkeen asemaa edellyttäen, että ne käyvät läpi valintaprosessin ja täyttävät yhteistä etua koskevien hankkeiden kriteerit.

(22) Vuoteen 2030 ulottuvien unionin ilmasto- ja energiatavoitteiden ja sen vuotta 2050 koskevan ilmastoneutraaliustavoitteen saavuttamiseksi unionin täytyy niin ikään lisätä merkittävästi sähkön tuotantoa uusiutuvista energialähteistä. Nykyiset sähkön siirtoa ja varastointia koskevat energiainfrastruktuuriluokat ovat ratkaisevan tärkeitä, jotta uusiutuviin energialähteisiin perustuvan sähköntuotannon merkittävä kasvu voidaan integroida sähköverkkoon. Tämä edellyttää myös merellä tuotettavaan (offshore) uusiutuvaan energiaan tehtävien investointien lisäämistä niin, että tavoitteena on saavuttaa merituulivoiman kohdalla vähintään 300 gigawatin asennettu kapasiteetti 19 päivänä marraskuuta 2020 päivätyssä komission tiedonannossa ”EU:n strategia avomerellä tuotettavan uusiutuvan energian potentiaalin valjastamiseksi ilmastoneutraalin tulevaisuuden tarpeisiin” esitetyn merellä tuotettavaa uusiutuvaa energiaa koskevan komission strategian mukaisesti. Tähän strategiaan sisältyvät radiaaliset yhteydet, joilla luodaan yhteyksiä uusiin merituulivoimakapasiteetteihin, sekä integroidut hybridihankkeet. Lisäksi olisi koordinoitava merellä ja maalla sijaitsevien sähköverkkojen pitkän aikavälin suunnittelua ja kehittämistä. Erityisesti offshore-infrastruktuurien suunnittelussa olisi siirryttävä hankekohtaisesta toimintatavasta koordinoituun ja kattavaan toimintatapaan, jolla varmistetaan integroitujen offshore-verkkojen kestävä kehittäminen kullakin merialueella olevan merellä tuotettavan uusiutuvan energian potentiaalin, ympäristönsuojelun ja meren muiden käyttötarkoitusten mukaisesti. Olisi otettava käyttöön jäsenvaltioiden väliseen vapaaehtoiseen yhteistyöhön perustuva toimintatapa. Jäsenvaltioiden olisi edelleen oltava vastuussa niiden alueeseen liittyvien yhteistä etua koskevien hankkeiden hyväksymisestä ja niihin liittyvistä kustannuksista.

(23) Asianomaisten jäsenvaltioiden olisi voitava arvioida uusiutuvan energian ensisijaisten offshore-verkkokäytävien hyödyt ja kustannukset ja tehdä alustava kustannustenjakoanalyysi ensisijaisen offshore-verkkokäytävän tasolla, jotta voidaan tukea merellä tuotettavan uusiutuvan energian kehittämistä koskevia yhteisiä poliittisia sitoumuksia. Komission olisi yhdessä jäsenvaltioiden ja asianomaisten siirtoverkonhaltijoiden ja kansallisten sääntelyviranomaisten kanssa laadittava ohjeistusta, joka koskee erityistä kustannus-hyötyanalyysia ja kustannustenjakoa integroitujen offshore-verkon kehittämissuunnitelmien käyttöönottoa varten ja jonka perusteella jäsenvaltioiden olisi voitava tehdä asianmukainen arviointi.

(24) Unionin laajuista kymmenvuotista verkon kehittämissuunnitelmaa koskeva prosessi, jonka pohjalta määritetään yhteistä etua koskevat hankkeet sähkö- ja kaasuluokissa, on osoittautunut toimivaksi. Sähkön siirtoverkonhaltijoiden eurooppalaisella verkostolla, jäljempänä ’Sähkö-ENTSO’, kaasun siirtoverkonhaltijoiden eurooppalaisella verkostolla, jäljempänä ’Kaasu-ENTSO’, ja siirtoverkonhaltijoilla on tässä prosessissa tärkeä rooli, mutta lisätarkastelu on tarpeen erityisesti määriteltäessä tulevaisuuden skenaarioita, määritettäessä pitkän aikavälin infrastruktuuripuutteita ja -pullonkauloja ja arvioitaessa yksittäisiä hankkeita, jotta voidaan lisätä luottamusta prosessiin. Riippumattoman validoinnin tarpeen vuoksi energia-alan sääntelyviranomaisten yhteistyövirastolla, jäljempänä ’virasto’, ja komissiolla olisi oltava suurempi rooli tässä prosessissa, myös Euroopan parlamentin ja neuvoston asetusten (EY) N:o 715/2009 (14) ja (EU) 2019/943 (15) mukaisten unionin laajuisten kymmenvuotisten verkon kehittämissuunnitelmien laatimista koskevassa prosessissa. Unionin laajuista kymmenvuotista verkon kehittämissuunnitelmaa koskevassa prosessissa olisi hyödynnettävä puolueetonta, tieteeseen perustuvaa palautetta, jota voidaan saada ilmastonmuutosta käsittelevältä eurooppalaiselta tieteelliseltä neuvottelukunnalta tai muulta riippumattomalta tieteelliseltä elimeltä, ja se olisi järjestettävä mahdollisimman toimivasti.

(25) Sähkö-ENTSOn ja Kaasu-ENTSOn olisi unionin laajuisten kymmenvuotisten verkon kehittämissuunnitelmien hyväksymistä edeltäviä tehtäviään hoitaessaan toteutettava laaja kuulemisprosessi, jossa ovat mukana kaikki asianomaiset sidosryhmät. Kuulemisen olisi oltava avoin ja läpinäkyvä, ja se olisi järjestettävä hyvissä ajoin niin, että sidosryhmiltä voidaan saada palautetta unionin laajuisten kymmenvuotisten verkon kehittämissuunnitelmien keskeisten vaiheiden valmisteluun, kuten skenaarioiden kehittämiseen, infrastruktuuripuutteiden määritykseen ja kustannus-hyötyanalyysin menetelmän laatimiseen hankkeiden arviointia varten. Sähkö-ENTSOn ja Kaasu-ENTSOn olisi tarkasteltava asianmukaisesti sidosryhmiltä kuulemisten aikana saatua palautetta ja selitettävä, miten ne ovat ottaneet kyseisen palautteen huomioon.

(26) Vuoden 2020 energiainfrastruktuurifoorumin päätelmien mukaisesti on tarpeen varmistaa, että kaikkia asianomaisia aloja, kuten kaasu-, sähkö- ja liikennealaa, tarkastellaan integroidusta näkökulmasta kaiken maalla ja merellä sijaitsevan infrastruktuurin sekä siirto- ja jakeluinfrastruktuurin suunnitteluprosesseissa. Jotta voidaan noudattaa Pariisin sopimusta ja saavuttaa vuoteen 2030 ulottuvat unionin ilmastotavoitteet ja vuoteen 2040 ulottuvat merellä tuotettavan energian kehittämistavoitteet sekä ottaa huomioon unionin tavoite ilmastoneutraaliuden saavuttamisesta viimeistään vuoteen 2050 mennessä, Euroopan laajuisia energiaverkkoja koskevan kehyksen olisi perustuttava älykkäämpään, integroidumpaan, pitkällä aikavälillä toteutettavaan ja optimoituun ”yhden energiajärjestelmän” näkemykseen siten, että käyttöön otetaan kehys, jonka avulla voidaan parantaa infrastruktuurien suunnittelun koordinointia eri alojen välillä ja luodaan mahdollisuus integroida optimaalisesti eri infrastruktuurien välisiä eri verkkoelementtejä käsittäviä eri yhteenliitäntäratkaisuja. Tämä olisi turvattava kehittämällä asteittain integroitu malli, joka mahdollistaa johdonmukaisuuden alakohtaisten menetelmien välillä yhteisten oletusten perusteella ja jossa otetaan huomioon keskinäiset riippuvuudet.

(27) On tärkeää varmistaa, että yhteistä etua koskevan hankkeen aseman voivat saada ainoastaan sellaiset infrastruktuurihankkeet, joille ei ole olemassa järkeviä vaihtoehtoisia ratkaisuja. Tämän asetuksen mukaisesti laadittavassa infrastruktuuripuutteiden määritystä koskevassa kertomuksessa ja alueellisten ryhmien työssä, joka koskee unionin luetteloon ehdotettujen hankkeiden alueellisten luettelojen vahvistamista, olisi tätä varten otettava huomioon energiatehokkuus etusijalle -periaate. Energiatehokkuus etusijalle -periaatteen mukaisesti olisi tulevien infrastruktuuritarpeiden turvaamiseksi harkittava kaikkia sellaisia asiaankuuluvia vaihtoehtoja uusille infrastruktuureille, jotka voisivat edesauttaa infrastruktuuripuutteiden määritystä. Alueellisten ryhmien olisi kansallisten sääntelyviranomaisten avulla tarkasteltava tämän asetuksen mukaisesti laaditun infrastruktuuripuutteiden arvioinnin oletuksia ja tuloksia ja varmistettava, että energiatehokkuus etusijalle -periaate otetaan kaikilta osin huomioon yhteistä etua koskevien hankkeiden valintaprosessissa. Lisäksi hankkeen toteuttajien olisi hankkeen toteuttamisen aikana raportoitava ympäristölainsäädännön noudattamisesta ja osoitettava, että hankkeista ei aiheudu ”merkittävää haittaa” ympäristölle Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) 2020/852 (16) 17 artiklassa tarkoitetulla tavalla. Jos nykyiset yhteistä etua koskevat hankkeet ovat saavuttaneet riittävän kypsyyden, alueelliset ryhmät ottavat tämän huomioon valittaessa myöhemmin hankkeita unionin luetteloon.

(28) Jännite- ja taajuusvakavuuden varmistamiseksi olisi kiinnitettävä erityistä huomiota Euroopan sähköverkon vakauteen olosuhteiden muuttuessa, etenkin joustovaihtoehtojen, kuten kestävän energian varastoinnin, ja uusiutuvan sähkön osuuden kasvaessa. Etusijalle olisi asetettava erityisesti sellaiset toimet, joilla säilytetään ja varmistetaan suunnitellun vähähiilisen energiantuotannon tyydyttävä taso, jotta voidaan taata toimitusvarmuus kansalaisille ja yrityksille.

(29) Kaikkien jäsenvaltioiden ja sidosryhmien tiiviin kuulemisen jälkeen komissio on määrittänyt Euroopan laajuisten energiainfrastruktuurien 14 ensisijaista kohdetta, joiden toteuttaminen on olennaisen tärkeää vuoteen 2030 ulottuvien unionin energia- ja ilmastotavoitteiden ja sen vuotta 2050 koskevan ilmastoneutraaliustavoitteen saavuttamiseksi. Kyseiset ensisijaiset kohteet kattavat eri maantieteellisiä alueita tai aihealueita ja koskevat sähkön siirtoa ja varastointia, uusiutuvan energian offshore-verkkoja, vedyn siirtoa ja varastointia, elektrolyysilaitteita, älykkäitä kaasuverkkoja, älykkäitä sähköverkkoja ja hiilidioksidin kuljetusta ja varastointia.

(30) Yhteistä etua koskevissa hankkeissa olisi noudatettava yhteisiä, läpinäkyviä ja puolueettomia kriteerejä, joissa otetaan huomioon niiden vaikutus energiapoliittisten tavoitteiden saavuttamiseen. Sähkö- ja vetyhankkeiden olisi oltava osa viimeisintä saatavilla olevaa unionin laajuista kymmenvuotista verkon kehittämissuunnitelmaa, jotta ne voidaan sisällyttää unionin luetteloihin. Koska vetyinfrastruktuuri ei tällä hetkellä sisälly unionin laajuiseen kymmenvuotiseen verkon kehittämissuunnitelmaan, kyseistä vaatimusta olisi sovellettava vetyhankkeissa vasta 1 päivästä tammikuuta 2024 toista tämän asetuksen nojalla laadittavaa unionin luetteloa varten.

(31) Olisi perustettava alueellisia ryhmiä ehdottamaan ja tarkastelemaan yhteistä etua koskevia hankkeita, jotta yhteistä etua koskevista hankkeista voidaan vahvistaa alueellisia luetteloja. Laajan yhteisymmärryksen saavuttamiseksi alueellisten ryhmien olisi varmistettava jäsenvaltioiden, kansallisten sääntelyviranomaisten, hankkeen toteuttajien ja asianomaisten sidosryhmien tiivis yhteistyö. Kansallisten sääntelyviranomaisten olisi osana kyseistä yhteistyötä annettava alueellisille ryhmille tarvittaessa neuvoja, jotka koskevat muun muassa ehdotettujen hankkeiden sääntelyyn liittyvien seikkojen ja lakisääteisen hyväksynnän ehdotetun aikataulun toteutettavuutta.

(32) Alueellisten ryhmien välistä yhteistyötä olisi vahvistettava ja siihen olisi edelleen kannustettava prosessin tehokkuuden lisäämiseksi. On tarpeen, että komissiolla on tärkeä rooli tällaisen yhteistyön helpottamisessa, jotta voidaan tarkastella hankkeiden mahdollista vaikutusta muihin alueellisiin ryhmiin.

(33) Uusi unionin luettelo olisi vahvistettava joka toinen vuosi. Seuraavassa unionin luettelossa ei saisi olla sellaisia yhteistä etua koskevia hankkeita, jotka on jo saatu päätökseen tai jotka eivät enää täytä tässä asetuksessa säädettyjä asiaankuuluvia kriteerejä ja vaatimuksia. Tästä syystä nykyisiin yhteistä etua koskeviin hankkeisiin, jotka on määrä sisällyttää seuraavaan unionin luetteloon, olisi alueellisten luettelojen ja unionin luettelon vahvistamisessa sovellettava samaa valintaprosessia kuin ehdotettuihin hankkeisiin. Hallinnollista rasitetta olisi kuitenkin vähennettävä mahdollisimman paljon esimerkiksi käyttämällä aiemmin toimitettuja tietoja ja ottamalla huomioon hankkeiden toteuttajien vuosikertomukset. Tämän vuoksi nykyisiin yhteistä etua koskeviin hankkeisiin, joissa on edistytty merkittävästi, olisi voitava soveltaa yksinkertaistettua prosessia niiden sisällyttämiseksi unionin laajuiseen kymmenvuotiseen verkon kehittämissuunnitelmaan.

(34) Yhteistä etua koskevat hankkeet olisi toteutettava mahdollisimman nopeasti, ja niitä olisi seurattava ja arvioitava tiiviisti, noudattaen samalla asianmukaisesti sidosryhmien osallistumista koskevia vaatimuksia ja ympäristölainsäädäntöä ja pitäen hankkeen toteuttajille aiheutuvan hallinnollisen rasitteen mahdollisimman vähäisenä. Komission olisi nimitettävä eurooppalaisia koordinaattoreita hankkeille, joissa ilmenee erityisiä vaikeuksia tai viivästyksiä. Edistyminen kyseisten hankkeiden toteuttamisessa ja tähän asetukseen liittyvien velvoitteiden täyttäminen olisi otettava huomioon kyseisten hankkeiden kohdalla myöhempiä unionin luetteloja koskevassa valintaprosessissa.

(35) Lupaprosessi ei saisi aiheuttaa hankkeen kokoon tai monimutkaisuuteen nähden suhteetonta hallinnollista rasitetta eikä luoda esteitä Euroopan laajuisten verkkojen kehittämiselle ja markkinoille pääsylle.

(36) Unionin energia-, liikenne- ja televiestintäinfrastruktuurien alan yhteistä etua koskevien hankkeiden suunnittelua ja toteuttamista olisi synergioiden luomiseksi koordinoitava silloin, kun se on taloudellisesti tai teknisesti taikka ympäristön, ilmaston tai alueidenkäytön suunnittelun kannalta yleisesti toteutettavissa, ottaen asianmukaisesti huomioon turvallisuusnäkökohdat. Eri Euroopan laajuisten verkkojen suunnittelun aikana olisi sen vuoksi oltava mahdollista asettaa etusijalle liikenne-, viestintä- ja energiaverkkojen integrointi siten, että maa-alaa käytetään mahdollisimman vähän. Energiajärjestelmän integrointi eri aloilla edellyttää yhteistä näkemystä verkoista, ja samalla olisi huolehdittava mahdollisuuksien mukaan siitä, että olemassa olevia tai käytöstä pois jääneitä reittejä käytetään uudelleen, jotta voidaan vähentää mahdollisimman paljon hankkeiden kielteisiä sosiaalisia ja taloudellisia vaikutuksia sekä ympäristö-, ilmasto- ja rahoitusvaikutuksia.

(37) Yhteistä etua koskevat hankkeet olisi asetettava etusijalle kansallisella tasolla, jotta varmistetaan nopea hallinnollinen käsittely ja kiireellinen käsittely kaikissa niihin liittyvissä oikeudellisissa menettelyissä ja riitojenratkaisumenettelyissä. Toimivaltaisten viranomaisten olisi pidettävä niitä yleisen edun mukaisina. Erittäin tärkeän yleisen edun vuoksi olisi sallittava hankkeet, joilla on haitallisia ympäristövaikutuksia, jos kaikki Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivissä 2000/60/EY (17) ja neuvoston direktiivissä 92/43/ETY (18) säädetyt edellytykset täyttyvät.

(38) On olennaisen tärkeää antaa sidosryhmille, myös kansalaisyhteiskunnalle, tietoa ja kuulla niitä, jotta voidaan varmistaa hankkeiden onnistuminen ja vähentää vastustusta niitä kohtaan.

(39) Monimutkaisuuden vähentämiseksi, tehokkuuden ja avoimuuden lisäämiseksi ja jäsenvaltioiden välisen yhteistyön tehostamiseksi olisi oltava yksi tai useampi toimivaltainen viranomainen, johon integroidaan kaikki lupaprosessit tai joka koordinoi niitä.

(40) Jotta voitaisiin yksinkertaistaa ja nopeuttaa uusiutuvan energian offshore-verkkojen lupaprosessia, unionin luettelossa oleville rajatylittäville offshore-hankkeille olisi nimettävä yhteisiä yhteyspisteitä, joiden avulla vähennetään hankkeiden kehittäjien hallinnollista rasitetta. Yhteisten yhteyspisteiden olisi vähennettävä monimutkaisuutta, lisättävä tehokkuutta ja nopeutettava usein monelle lainkäyttöalueelle ulottuvien offshore-sähkönsiirtorakenteiden lupaprosessia.

(41) Vaikka on olemassa vakiintuneita vaatimuksia, joilla varmistetaan yleisön osallistuminen ympäristöalan päätöksentekomenettelyihin ja joita sovelletaan kaikilta osin yhteistä etua koskeviin hankkeisiin, tässä asetuksessa säädetyt lisätoimenpiteet ovat vielä tarpeen, jotta voidaan varmistaa korkeimpien mahdollisten avoimuutta ja yleisön osallistumista koskevien vaatimusten soveltaminen kaikissa yhteistä etua koskevien hankkeiden lupaprosessiin liittyvissä merkityksellisissä kysymyksissä. Lupamenettelyä edeltävästä kuulemisesta olisi tehtävä valinnainen, jos kansallisiin sääntöihin sisältyy jo sitä koskevia samoja tai tiukempia vaatimuksia kuin tässä asetuksessa, jotta vältetään oikeudellisten vaatimusten päällekkäisyys.

(42) Ympäristö- ja ilmastovaikutusten arvioinnin pääperiaatteiden yhdenmukaistaminen, myös rajatylittävissä tapauksissa, olisi varmistettava panemalla asianmukaisesti ja koordinoidusti täytäntöön Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivit 2001/42/EY (19) ja 2011/92/EU (20) sekä soveltuvin osin Århusissa 25 päivänä kesäkuuta 1998 allekirjoitettu Yhdistyneiden kansakuntien Euroopan talouskomission yleissopimus tiedon saannista, yleisön osallistumisoikeudesta päätöksentekoon sekä muutoksenhaku- ja vireillepano-oikeudesta ympäristöasioissa (21), jäljempänä ’Århusin yleissopimus’, ja Espoossa 25 päivänä helmikuuta 1991 allekirjoitettu yleissopimus valtioiden rajat ylittävien ympäristövaikutusten arvioinnista (22), jäljempänä ’Espoon yleissopimus’. Komissio on antanut ohjeistusta jäsenvaltioiden tukemiseksi sellaisten riittävien lainsäädäntötoimenpiteiden ja muiden toimenpiteiden määrittelyssä, joilla yksinkertaistetaan energiainfrastruktuurien ympäristöarviointimenettelyjä ja varmistetaan unionin lainsäädännössä edellytettyjen ympäristöarviointimenettelyjen yhdenmukainen soveltaminen yhteistä etua koskevissa hankkeissa. Jäsenvaltioiden olisi koordinoitava yhteistä etua koskevien hankkeiden arviointejaan ja tehtävä mahdollisuuksien mukaan yhteisiä arviointeja. Jäsenvaltioita olisi kannustettava vaihtamaan tietoja parhaista käytännöistä ja hallinnollisten valmiuksien kehittämisestä lupaprosesseissa.

(43) On tärkeää yksinkertaistaa ja parantaa lupaprosessia siten, että samalla kunnioitetaan mahdollisuuksien mukaan ja toissijaisuusperiaate asiaankuuluvasti huomioon ottaen uusien energiainfrastruktuurien rakentamista koskevia kansallisia toimivaltuuksia ja menettelyjä. Koska energiainfrastruktuureja on kiireellisesti kehitettävä, lupaprosessin yksinkertaistamisen yhteydessä olisi asetettava selkeä määräaika asianomaisten viranomaisten päätökselle hankkeen rakentamisesta. Määräajan olisi kannustettava tehostamaan menettelyjen määrittelyä ja kulkua, eikä se missään tapauksessa saisi vaarantaa ympäristölainsäädännön mukaista ympäristönsuojelua ja yleisön osallistumista koskevien korkeatasoisten vaatimusten noudattamista. Tässä asetuksessa olisi vahvistettava enimmäismääräajat. Jäsenvaltiot voivat kuitenkin pyrkiä lyhentämään määräaikoja, jos tämä on toteutettavissa, erityisesti älykkäiden verkkojen kaltaisissa hankkeissa, jotka eivät välttämättä edellytä yhtä monimutkaista lupaprosessia kuin siirtoinfrastruktuurit. Toimivaltaisten viranomaisten tehtävänä olisi oltava varmistaa, että määräaikoja noudatetaan.

(44) Jäsenvaltioiden olisi voitava tapauksen mukaan sisällyttää kattaviin päätöksiin päätöksiä, jotka tehdään yksittäisten maanomistajien kanssa käydyissä neuvotteluissa kiinteistön käyttöoikeuden myöntämisestä, kiinteistön omistuksesta tai oikeudesta hallita kiinteistöä osana alueidenkäytön suunnittelua, jolla määritetään tietyn alueen, mukaan lukien muut rakennuskohteet, kuten moottoritiet, rautatiet, rakennukset ja luonnonsuojelualueet, yleinen maankäyttö ja jota ei toteuteta nimenomaisesti suunniteltua hanketta ja toimintalupien myöntämistä varten. Yhteistä etua koskevan hankkeen olisi voitava lupaprosessin yhteydessä käsittää siihen liittyvä infrastruktuuri, siltä osin kuin se on olennaista hankkeen rakentamisen tai toimivuuden kannalta. Tätä asetusta ja erityisesti sen lupien myöntämistä, yleisön osallistumista ja yhteistä etua koskevien hankkeiden toteuttamista koskevia säännöksiä olisi sovellettava rajoittamatta unionin ja kansainvälisen oikeuden, mukaan lukien määräykset ja säännökset ympäristön ja ihmisten terveyden suojelemiseksi, sekä yhteisen kalastuspolitiikan ja yhdennetyn meripolitiikan nojalla annettujen säännösten, erityisesti Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2014/89/EU (23), soveltamista.

(45) Infrastruktuurin käyttäjien olisi pääsääntöisesti vastattava kaikista yhteistä etua koskevien hankkeiden kehittämis-, rakentamis-, toiminta- ja ylläpitokustannuksista. Kustannustenjaossa olisi varmistettava, ettei loppukäyttäjille aiheudu kohtuutonta rasitetta, erityisesti jos se saattaisi johtaa energiaköyhyyteen. Yhteistä etua koskeviin hankkeisiin olisi voitava soveltaa rajatylittävää kustannustenjakoa, kun kustannuksia ei markkinoiden kysyntää tai tariffeihin kohdistuvia odotettuja vaikutuksia koskevan arvion perusteella voida odottaa katettavan infrastruktuurin käyttäjien maksamilla tariffeilla.

(46) Asianmukaisesta kustannusten jakamisesta käytävien keskustelujen olisi perustuttava infrastruktuurihankkeen kustannusten ja hyötyjen analyysiin, joka tehdään koko energiajärjestelmän kattavaa analyysia varten laaditun yhdenmukaistetun menetelmän pohjalta käyttäen kaikkia asiaankuuluvia skenaarioita, jotka on vahvistettu asetusten (EY) N:o 715/2009 ja (EU) 2019/943 nojalla laadittujen ja viraston tarkistamien unionin laajuisten kymmenvuotisten verkon kehittämissuunnitelmien puitteissa, sekä täydentäviä verkon kehittämisen suunnittelun skenaarioita, jotta voidaan laatia luotettava analyysi yhteistä etua koskevan hankkeen vaikutuksesta hiilestä irtautumista, markkinoiden yhdentymistä, kilpailua, kestävyyttä ja toimitusvarmuutta koskevaan unionin energiapolitiikkaan. Kyseisessä analyysissa voidaan ottaa huomioon yksikkökohtaisten investointikustannusten vertailua koskevat indikaattorit ja vastaavat viitearvot. Silloin kun käytetään täydentäviä skenaarioita, niiden olisi oltava johdonmukaisia vuoteen 2030 ulottuvien unionin energia- ja ilmastotavoitteiden ja sen vuotta 2050 koskevan ilmastoneutraaliustavoitteen kanssa ja niiden osalta olisi toteutettava kattava kuulemis- ja tarkasteluprosessi.

(47) Entistä yhdentyneemmillä energian sisämarkkinoilla tarvitaan yli rajojen tapahtuvaa kustannustenjakoa koskevia selkeitä ja läpinäkyviä sääntöjä, jotta voidaan nopeuttaa investointeja rajatylittäviin infrastruktuureihin ja hankkeisiin, joilla on rajatylittävä vaikutus. On olennaisen tärkeää varmistaa vakaa rahoituskehys yhteistä etua koskevien hankkeiden kehittämiselle siten, että samalla minimoidaan rahoitustuen tarve, ja rohkaista kiinnostuneita sijoittajia asianmukaisilla kannustimilla ja rahoitusmekanismeilla. Kansallisten sääntelyviranomaisten olisi rajatylittävästä kustannustenjaosta päättäessään jaettava tosiasiallisesti aiheutuneet investointikustannukset, tapauksen mukaan niiden samankaltaista infrastruktuuria koskevat kansalliset toimintatavat ja menetelmät huomioon ottaen, kokonaisuudessaan yli rajojen ja sisällytettävä ne kansallisiin tariffeihin ja sen jälkeen tapauksen mukaan määritettävä, voiko niiden vaikutus kansallisiin tariffeihin aiheuttaa kohtuuttoman rasitteen kuluttajille niiden jäsenvaltioissa. Kansallisten sääntelyviranomaisten olisi vältettävä hankkeiden päällekkäiseen tukeen liittyvät riskit ottamalla huomioon todelliset tai arvioidut maksut ja tulot. Kyseiset maksut ja tulot olisi otettava huomioon ainoastaan siltä osin kuin ne liittyvät hankkeisiin ja niiden tarkoituksena on kattaa kyseiset kustannukset.

(48) Tarvitaan rajatylittäviä hankkeita, joilla on myönteinen vaikutus unionin sähköverkkoon, kuten älykkäitä sähköverkkoja tai elektrolyysilaitteita, ilman, että tähän liittyy yhteistä fyysistä rajaa.

(49) Energian sisämarkkinoita koskevassa lainsäädännössä edellytetään, että verkkoihin pääsystä perittävät tariffit tarjoavat asianmukaisia kannustimia investointeihin. Usean tyyppisillä yhteistä etua koskevilla hankkeilla on kuitenkin todennäköisesti ulkoisvaikutuksia, joita ei välttämättä voida ottaa kaikilta osin huomioon ja kattaa tavanomaisella tariffijärjestelmällä. Kansallisten sääntelyviranomaisten olisi energian sisämarkkinoita koskevaa lainsäädäntöä soveltaessaan varmistettava vakaa ja ennustettava sääntely- ja rahoituskehys, jossa tarjotaan yhteistä etua koskeville hankkeille kannustimia, myös pitkän aikavälin kannustimia, jotka ovat oikeassa suhteessa hankkeen riskeihin. Kyseistä kehystä olisi sovellettava erityisesti rajatylittäviin hankkeisiin, innovatiivisiin sähkönsiirtoteknologioihin, jotka mahdollistavat uusiutuvan energian, hajautettujen energiaresurssien tai kulutusjouston laaja-alaisen integroinnin yhteenliitettyihin verkkoihin, sekä energiateknologia- ja digitalisointihankkeisiin, joista joko aiheutuu todennäköisesti suurempia riskejä kuin yhden jäsenvaltion alueella sijaitsevista vastaavista hankkeista tai joista voi koitua unionille suurempia hyötyjä. Myös hankkeissa, joiden toimintamenot ovat suuret, olisi oltava mahdollisuus asianmukaisiin investointikannustimiin. Erityisesti uusiutuvan energian offshore-verkoista, jotka toisaalta toimivat sähkön rajayhdysjohtoina ja toisaalta yhdistävät uusiutuvan energian offshore-tuotantohankkeita, aiheutuu todennäköisesti suurempia riskejä kuin vastaavista maalla toteutettavista infrastruktuurihankkeista, koska niillä oleva yhteys tuotantorakenteisiin aiheuttaa sääntelyriskejä, rahoitusriskejä, kuten ennakoivien investointien tarvetta, markkinariskejä ja uusien innovatiivisten teknologioiden käyttöön liittyviä riskejä.

(50) Tätä asetusta olisi sovellettava ainoastaan lupien myöntämiseen yhteistä etua koskeville hankkeille, yleisön osallistumiseen tällaisiin hankkeisiin ja niiden sääntelykohteluun. Jäsenvaltioiden olisi kuitenkin voitava antaa kansallisia säännöksiä, joiden nojalla samoja tai vastaavia sääntöjä sovelletaan muihin hankkeisiin, joilla ei ole tämän asetuksen soveltamisalaan kuuluvan yhteistä etua koskevan hankkeen asemaa. Jäsenvaltioiden olisi voitava antaa sääntelykannustimien osalta kansallisia säännöksiä, joiden nojalla samoja tai vastaavia sääntöjä sovelletaan sähkön varastoinnin luokkaan kuuluviin yhteistä etua koskeviin hankkeisiin.

(51) Jäsenvaltioita, jotka eivät tällä hetkellä anna energiainfrastruktuurihankkeille suurinta mahdollista kansallista merkitystä lupaprosessissa, olisi kannustettava harkitsemaan tällaisen kansallisesti merkittävän hankkeen aseman käyttöönottoa erityisesti arvioimalla, voisiko tämä nopeuttaa lupaprosessia.

(52) Jäsenvaltioita, joilla ei tällä hetkellä ole energiainfrastruktuurihankkeisiin sovellettavia nopeutettuja tai kiireellisiä oikeudellisia menettelyjä, olisi kannustettava harkitsemaan tällaisten menettelyjen käyttöönottoa erityisesti arvioimalla, voisiko tämä nopeuttaa kyseisten hankkeiden toteuttamista.

(53) Asetus (EU) N:o 347/2013 on osoittanut lisäarvon, joka saadaan hankkimalla merkittävän unionin rahoitustuen avulla yksityistä rahoitusta Euroopan kannalta merkittävien hankkeiden toteuttamiseksi. Talous- ja rahoitustilanne sekä talousarviorajoitukset huomioon ottaen monivuotisessa rahoituskehyksessä olisi jatkossakin annettava kohdennettua tukea avustusten ja rahoitusvälineiden kautta, jotta voidaan maksimoida unionin kansalaisille koituvat hyödyt ja houkutella uusia sijoittajia investoimaan tämän asetuksen liitteessä esitettyihin energiainfrastruktuurien ensisijaisiin käytäviin ja alueisiin samalla, kun unionin rahoitusosuus pidetään mahdollisimman pienenä.

(54) Yhteistä etua koskevien hankkeiden olisi voitava saada unionin rahoitustukea selvityksiin ja tietyin edellytyksin töihin Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) 2021/1153 (24) nojalla avustusten tai innovatiivisten rahoitusvälineiden muodossa sen varmistamiseksi, että voidaan antaa räätälöityä tukea niille yhteistä etua koskeville hankkeille, jotka eivät ole kannattavia nykyisessä sääntelykehyksessä ja nykyisissä markkinaolosuhteissa. On tärkeää välttää kilpailun vääristyminen erityisesti sellaisten hankkeiden välillä, jotka edistävät unionin saman ensisijaisen käytävän toteuttamista. Tällaisella rahoitustuella olisi varmistettava tarvittavat synergiat rakennerahastojen kanssa, jotta voidaan rahoittaa älykkäitä energian jakeluverkkoja, ja komission täytäntöönpanoasetuksella (EU) 2020/1294 (25) Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) 2018/1999 (26) 33 artiklan 1 kohdan nojalla perustetun unionin uusiutuvan energian rahoitusmekanismin kanssa. Yhteistä etua koskeviin hankkeisiin tehtävissä investoinneissa olisi sovellettava kolmivaiheista harkintaa. Ensiksikin investoinneissa olisi annettava etusija markkinoille. Toiseksi, jos investoinnit eivät toteudu markkinaehtoisesti, olisi tarkasteltava sääntelyratkaisuja, mukautettava tarvittaessa asianomaista sääntelykehystä ja varmistettava asianomaisen sääntelykehyksen asianmukainen soveltaminen. Kolmanneksi, jos kahden ensimmäisen vaiheen perusteella ei pystytä varmistamaan tarvittavia investointeja yhteistä etua koskevaan hankkeeseen, siihen olisi voitava myöntää unionin rahoitustukea, jos se täyttää sovellettavat tukikelpoisuusperusteet. Yhteistä etua koskeville hankkeille voidaan myöntää tukea myös InvestEU-ohjelmasta, jolloin täydennetään avustuksina annettavaa rahoitusta.

(55) Unionin olisi helpotettava energiahankkeita heikommassa asemassa olevilla tai yhteyksiltään heikommilla alueilla, syrjäseutualueilla tai syrjäisimmillä tai eristyneillä alueilla, jotta voitaisiin mahdollistaa niiden pääsy Euroopan laajuisiin energiaverkkoihin ja siten vauhdittaa hiilestä irtautumista ja vähentää riippuvuutta fossiilisista polttoaineista.

(56) Jos jäsenvaltiossa ei ole siirtoverkonhaltijaa, tässä asetuksessa olevia viittauksia siirtoverkonhaltijoihin olisi soveltuvin osin pidettävä viittauksina jakeluverkonhaltijoihin.

(57) Keskinäistä etua koskeviin hankkeisiin liittyviin töihin olisi voitava myöntää avustuksia samoin ehdoin kuin muissa luokissa, jos ne edistävät unionin yleisten energia- ja ilmastotavoitteiden saavuttamista ja jos kolmannen maan hiilestä irtautumista koskevat tavoitteet ovat johdonmukaisia Pariisin sopimuksen kanssa.

(58) Euroopan parlamentin ja neuvoston asetukset (EY) N:o 715/2009, (EU) 2019/942 (27) ja (EU) 2019/943 sekä direktiivit 2009/73/EY ja (EU) 2019/944 olisi sen vuoksi muutettava.

(59) Maakaasuinfrastruktuurin käyttötarkoituksen muuttamisen tarkoituksena on irrottaa kaasuverkot hiilestä niin, että ne voidaan varata puhtaan vedyn käyttöä varten, mutta siirtymäkaudella voitaisiin sallia vedyn ja maakaasun tai biometaanin ennalta määritellyn sekoituksen kuljetus tai varastointi. Sekoittamalla vetyä maakaasuun tai biometaaniin voitaisiin laajentaa vedyntuotantokapasiteettia ja helpottaa vedyn kuljetusta. Jotta voitaisiin varmistaa siirtyminen vetyyn, hankkeen toteuttajan olisi osoitettava, myös kaupallisten sopimusten avulla, miten maakaasurakenteista tulee siirtymäkauden loppuun mennessä vetykäyttöön tarkoitettuja rakenteita ja miten vedyn käyttöä lisätään siirtymäkauden aikana. Viraston olisi seurannan yhteydessä todennettava hankkeen viiveetön siirtyminen vetykäyttöön tarkoitettuun rakenteeseen. Kyseisille hankkeille Verkkojen Eurooppa -välineestä asetuksen (EU) 2021/1153 nojalla siirtymäkauden aikana annettavaan rahoitukseen olisi sovellettava avustussopimuksessa asetettavaa ehtoa, jonka mukaan rahoitus on maksettava takaisin, jos hankkeen siirtyminen vetykäyttöön tarkoitettuun rakenteeseen viivästyy, ja että siinä on asianmukaisia määräyksiä, joiden perusteella kyseisen ehdon toteutumista voidaan valvoa.

(60) Eurooppa-neuvoston 4 päivänä helmikuuta 2011 antamissa päätelmissä todetaan, että vuoden 2015 jälkeen mikään jäsenvaltio ei saisi olla eristyksissä Euroopan kaasu- ja sähköverkoista eikä minkään jäsenvaltion energiavarmuus saisi vaarantua asianmukaisten yhteenliitäntöjen puuttumisen vuoksi, ja kyseisten päätelmien mukaisesti tämän asetuksen tarkoituksena on varmistaa pääsy Euroopan laajuisiin energiaverkkoihin lopettamalla energiaeristyneisyys Kyproksessa ja Maltassa, joita ei vieläkään ole liitetty Euroopan laajuiseen kaasuverkkoon. Tämä tavoite olisi saavutettava sallimalla, että kehitteillä tai suunnitteilla olevat hankkeet, joille on myönnetty asetuksen (EU) N:o 347/2013 mukainen yhteistä etua koskevan hankkeen asema, säilyttävät asemansa siihen saakka, että Kypros ja Malta liitetään Euroopan laajuiseen kaasuverkkoon. Sen lisäksi, että tällaisilla hankkeilla edistetään uusiutuvan energian markkinoiden kehittämistä, energiajärjestelmän joustavuutta ja häiriönsietokykyä sekä toimitusvarmuutta, niillä varmistetaan pääsy tuleville energiamarkkinoille, myös vetymarkkinoille, ja edistetään unionin yleisten energia- ja ilmastotavoitteiden saavuttamista.

(61) Yhteistä etua koskevien hankkeiden ei pitäisi voida saada unionin rahoitustukea, jos hankkeen toteuttajat, verkonhaltijat tai sijoittajat ovat jossakin Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU, Euratom) 2018/1046 (28) 136 artiklassa tarkoitetuista poissulkemistilanteista, kuten silloin, kun heidät on tuomittu petoksesta, lahjuksen ottamisesta tai antamisesta taikka rikollisjärjestöön liittyvästä menettelystä. Yhteistä etua koskeva hanke olisi voitava poistaa unionin luettelosta, jos sen sisällyttäminen kyseiseen luetteloon perustui vääriin tietoihin, joilla oli ratkaiseva vaikutus kyseiseen sisällyttämiseen, tai jos hanke ei ole unionin lainsäädännön mukainen. Kun yhteistä etua koskeva hanke sijaitsee jäsenvaltioissa, joihin sovelletaan jotakin tämän asetuksen mukaista vapautusta, kyseisten jäsenvaltioiden olisi varmistettava tällaisille hankkeille asetuksen (EU) 2021/1153 nojalla myönnettävää rahoitusta koskevia hakemuksia tukiessaan, että hankkeet eivät hyödytä suoraan tai välillisesti henkilöitä tai yhteisöjä, jotka ovat jossakin asetuksen (EU, Euratom) 2018/1046 136 artiklassa tarkoitetuista poissulkemistilanteista.

(62) Jotta voitaisiin varmistaa unionin kannalta olennaisten energiainfrastruktuurihankkeiden viiveetön kehittäminen, viidennen yhteistä etua koskevista hankkeista laaditun unionin luettelon olisi pysyttävä voimassa siihen saakka, että ensimmäinen tämän asetuksen nojalla vahvistettu unionin luettelo yhteistä etua koskevista hankkeista ja keskinäistä etua koskevista hankkeista tulee voimaan. Lisäksi, jotta voitaisiin mahdollistaa viidennessä unionin luettelossa olevien yhteistä etua koskevien hankkeiden kehittäminen, seuranta ja rahoitus, tiettyjen asetuksen (EU) N:o 347/2013 säännösten olisi niin ikään pysyttävä voimassa ja niillä olisi oltava oikeusvaikutuksia siihen saakka, kunnes ensimmäinen yhteistä etua koskevista hankkeista ja keskinäistä etua koskevista hankkeista tämän asetuksen nojalla vahvistettava unionin luettelo tulee voimaan.

(63) Asetus (EU) N:o 347/2013 olisi sen vuoksi kumottava.

(64) Jotta voitaisiin varmistaa, että unionin luettelo rajoitetaan hankkeisiin, jotka edistävät eniten tämän asetuksen liitteessä esitettyjen strategisten energiainfrastruktuurien ensisijaisten käytävien ja alueiden toteuttamista, komissiolle olisi siirrettävä valta hyväksyä Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 290 artiklan mukaisesti säädösvallan siirron nojalla annettavia delegoituja säädöksiä, joilla muutetaan tämän asetuksen liitteitä unionin luettelon vahvistamiseksi ja tarkistamiseksi, kunnioittaen samalla jäsenvaltioiden oikeutta hyväksyä niiden alueisiin liittyviä unionin luettelossa olevia hankkeita. On erityisen tärkeää, että komissio asiaa valmistellessaan toteuttaa asianmukaiset kuulemiset, myös asiantuntijatasolla, ja että nämä kuulemiset toteutetaan paremmasta lainsäädännöstä 13 päivänä huhtikuuta 2016 tehdyssä toimielinten välisessä sopimuksessa (29) vahvistettujen periaatteiden mukaisesti. Komission olisi delegoituja säädöksiä valmistellessaan ja laatiessaan varmistettava, että asianomaiset asiakirjat toimitetaan Euroopan parlamentille ja neuvostolle yhtäaikaisesti, hyvissä ajoin ja asianmukaisesti. Jos Euroopan parlamentti ja neuvosto katsovat sen tarpeelliseksi, ne voivat kumpikin lähettää asiantuntijoita komission asiantuntijaryhmien kokouksiin, joissa valmistellaan delegoituja säädöksiä ja joihin jäsenvaltioiden asiantuntijat on kutsuttu. Alueellisissa ryhmissä käytävät keskustelut ovat ratkaisevan tärkeitä, jotta komissio voi antaa delegoidut säädökset, joilla vahvistetaan unionin luettelot. Sen vuoksi on aiheellista, siinä määrin kuin se on mahdollista ja yhteensopivaa tämän asetuksen kehyksen kanssa, että Euroopan parlamentille ja neuvostolle tiedotetaan alueellisten ryhmien kokouksista ja ne voivat lähettää niihin asiantuntijoita paremmasta lainsäädännöstä 13 päivänä huhtikuuta 2016 tehdyn toimielinten välisen sopimuksen mukaisesti. Kun otetaan huomioon tarve varmistaa tämän asetuksen tavoitteiden saavuttaminen sekä unionin luetteloissa tähän mennessä olevien hankkeiden lukumäärä, unionin luettelossa olevien hankkeiden kokonaismäärän olisi edelleen oltava hallittavissa eikä se näin ollen saisi olla merkittävästi suurempi kuin 220.

(65) Jäsenvaltiot eivät voi riittävällä tavalla saavuttaa tämän asetuksen tavoitteita, joita ovat Euroopan laajuisten energiaverkkojen ja tällaisten verkkojen liitäntöjen kehittäminen ja yhteentoimivuus, joiden avulla voidaan varmistaa ilmastonmuutoksen hillintä, erityisesti vuoteen 2030 ulottuvien unionin energia- ja ilmastotavoitteiden saavuttaminen ja sen ilmastoneutraaliustavoitteen saavuttaminen viimeistään vuoteen 2050 mennessä, sekä varmistaa yhteenliitännät, energiavarmuus, markkinoiden yhdentyminen, järjestelmän integrointi, kaikkia jäsenvaltioita hyödyttävä kilpailu ja kohtuuhintainen energia, vaan ne voidaan ehdotetun toiminnan laajuuden ja vaikutusten vuoksi saavuttaa paremmin unionin tasolla. Sen vuoksi unioni voi toteuttaa toimenpiteitä Euroopan unionista tehdyn sopimuksen 5 artiklassa vahvistetun toissijaisuusperiaatteen mukaisesti. Mainitussa artiklassa vahvistetun suhteellisuusperiaatteen mukaisesti tässä asetuksessa ei ylitetä sitä, mikä on tarpeen näiden tavoitteiden saavuttamiseksi,

OVAT HYVÄKSYNEET TÄMÄN ASETUKSEN:

I LUKU

Yleiset säännökset

1 artikla Kohde, tavoitteet ja soveltamisala 1. Tässä asetuksessa vahvistetaan suuntaviivat sellaisten liitteessä I esitettyjen Euroopan laajuisten energiainfrastruktuurien ensisijaisten käytävien ja alueiden, jäljempänä ’energiainfrastruktuurien ensisijaiset käytävät ja alueet’, viiveetöntä kehittämistä ja yhteentoimivuutta varten, joiden avulla voidaan varmistaa ilmastonmuutoksen hillintä, erityisesti saavuttaa vuoteen 2030 ulottuvat unionin energia- ja ilmastotavoitteet samoin kuin sen ilmastoneutraaliustavoite viimeistään vuoteen 2050 mennessä, sekä varmistaa yhteenliitännät, energiavarmuus, markkinoiden yhdentyminen, järjestelmän integrointi, kaikkia jäsenvaltioita hyödyttävä kilpailu ja kohtuuhintainen energia. 2. Erityisesti tässä asetuksessa a) säädetään sellaisten hankkeiden määrittämisestä, jotka sisällytetään 3 artiklan nojalla vahvistettavaan unionin luetteloon yhteistä etua koskevista hankkeista ja keskinäistä etua koskevista hankkeista, jäljempänä ’unionin luettelo’; b) helpotetaan unionin luettelossa olevien hankkeiden viiveetöntä toteuttamista yksinkertaistamalla, koordinoimalla entistä tiiviimmin ja nopeuttamalla lupaprosesseja ja parantamalla avoimuutta ja yleisön osallistumista; c) annetaan säännöt, jotka koskevat rajatylittävää kustannusten jakamista ja riskeihin liittyviä kannustimia unionin luettelossa olevissa hankkeissa; d) määritetään edellytykset, joiden täyttyessä unionin luettelossa olevat hankkeet voivat saada unionin rahoitustukea.

2 artikla Määritelmät Asetuksissa (EY) N:o 715/2009, (EU) 2018/1999, (EU) 2019/942 ja (EU) 2019/943 ja direktiiveissä 2009/73/EY, (EU) 2018/2001 (30) ja (EU) 2019/944 olevien määritelmien lisäksi tässä asetuksessa tarkoitetaan: 1) ’energiainfrastruktuurilla’ mitä tahansa energiainfrastruktuuriluokkiin kuuluvaa fyysistä laitetta tai laitosta, joka sijaitsee unionin alueella tai muodostaa yhteyden unionin ja yhden tai useamman kolmannen maan välille; 2) ’energiainfrastruktuurin pullonkaulalla’ energiajärjestelmän fyysisten virtojen rajoitusta, jonka syynä on riittämätön siirtokapasiteetti, mukaan lukien infrastruktuurin puuttuminen; 3) ’kattavalla päätöksellä’ jäsenvaltion yhden tai useamman viranomaisen, tuomioistuimia lukuun ottamatta, tekemää päätöstä tai tekemien päätösten sarjaa, jolla määritetään, onko hankkeen toteuttajalla lupa energiainfrastruktuurin rakentamiseen yhteistä etua koskevan hankkeen tai keskinäistä etua koskevan hankkeen toteuttamiseksi siten, että sillä on mahdollisuus aloittaa tai tilata alihankintana ja aloittaa tarvittavat rakennustyöt (rakennusvalmiusvaihe), sanotun kuitenkaan rajoittamatta hallinnollisessa muutoksenhakumenettelyssä tehtävien päätösten soveltamista; 4) ’hankkeella’ yhtä tai useampaa liitteessä II esitettyihin energiainfrastruktuuriluokkiin kuuluvaa johtoa, putkijohtoa, laitosta, laitetta tai laitteistoa; 5) ’yhteistä etua koskevalla hankkeella’ hanketta, joka on välttämätön liitteessä I esitettyjen energiainfrastruktuurien ensisijaisten käytävien ja alueiden toteuttamiseksi ja joka on unionin luettelossa; 6) ’keskinäistä etua koskevalla hankkeella’ johonkin liitteessä II olevissa 1 kohdan a tai f alakohdassa, 3 kohdan a alakohdassa tai 5 kohdan a tai c alakohdassa esitetyistä energiainfrastruktuuriluokista kuuluvaa hanketta, jota unioni edistää yhteistyössä kolmansien maiden kanssa niiden maiden hallitusten tukikirjeiden, joihin hanke suoraan vaikuttaa, tai muiden ei-sitovien sopimusten nojalla, joka edistää vuoteen 2030 ulottuvien unionin energia- ja ilmastotavoitteiden ja sen vuotta 2050 koskevan ilmastoneutraaliustavoitteen saavuttamista ja joka on unionin luettelossa; 7) ’kilpailevilla hankkeilla’ hankkeita, joilla puututaan täysin tai osittain samaan määritettyyn infrastruktuuripuutteeseen tai alueelliseen infrastruktuuritarpeeseen; 8) ’hankkeen toteuttajalla’ yhtä seuraavista: a) siirtoverkonhaltijaa, jakeluverkonhaltijaa tai muuta verkonhaltijaa tai sijoittajaa, joka kehittää unionin luettelossa olevaa hanketta; b) tapauksessa, jossa on useampi kuin yksi tällainen siirtoverkonhaltija, jakeluverkonhaltija, muu verkonhaltija tai sijoittaja taikka niiden ryhmä, näiden välisessä sopimusjärjestelyssä nimettyä oikeussubjektia, jolla on oikeushenkilöllisyys sovellettavan kansallisen lainsäädännön nojalla ja jolla on valtuudet tehdä oikeudellisia sitoumuksia ja ottaa rahoitusvastuu sopimusjärjestelyn osapuolten puolesta; 9) ’älykkäällä sähköverkolla’ sellaista sähköverkkoa, myös sellaisilla saarilla, jotka eivät ole yhteenliitettyjä tai eivät ole riittävän liitettyjä Euroopan laajuisiin energiaverkkoihin, joka mahdollistaa kaikkien siihen liitettyjen käyttäjien, mukaan lukien tuottajat, kuluttajat ja tuottajakuluttajat, käyttötottumusten ja toimien kustannustehokkaan integroinnin ja aktiivisen valvonnan, jotta voidaan varmistaa taloudellisesti tehokas ja kestävä energiajärjestelmä, jossa hävikki on vähäistä, sekä korkeatasoinen uusiutuvien energialähteiden integrointi, toimitusvarmuus ja turvallisuus, ja jossa kantaverkonhaltija voi digitaalisesti seurata siihen liitettyjen käyttäjien toimia, sekä tieto- ja viestintätekniikkaa, jonka avulla voidaan viestiä tähän liittyvien kantaverkonhaltijoiden, tuottajien, energiavarastojen sekä kuluttajien tai tuottajakuluttajien kanssa siten, että sähköä voidaan siirtää ja jakaa kestävästi, kustannustehokkaasti ja varmasti; 10) ’älykkäällä kaasuverkolla’ kaasuverkkoa, jossa innovatiivisia ja digitaalisia ratkaisuja hyödyntämällä integroidaan kustannustehokkaasti monenlaisia vähähiilisen ja erityisesti uusiutuvan kaasun lähteitä kuluttajien tarpeiden ja kaasun laatuvaatimusten mukaisesti, jotta voidaan pienentää verkossa siirtyvän kaasun kulutuksen hiilijalanjälkeä, mahdollistaa uusiutuvien ja vähähiilisten kaasujen osuuden kasvattaminen ja luoda yhteyksiä muihin energiankantajiin ja energia-aloihin, mukaan lukien tähän liittyvät fyysiset parannukset, jos ne ovat välttämättömiä laitteiden ja laitteistojen toimivuudelle vähähiilisten ja erityisesti uusiutuvien kaasujen integrointia varten; 11) ’asianomaisella viranomaisella’ viranomaista, jolla on kansallisen lainsäädännön nojalla toimivalta myöntää erilaisia kiinteän omaisuuden, mukaan lukien energiainfrastruktuuri, kaavoitukseen, suunnitteluun ja rakentamiseen liittyviä lupia ja valtuutuksia; 12) ’kansallisella sääntelyviranomaisella’ direktiivin 2009/73/EY 39 artiklan 1 kohdan mukaisesti nimettyä kansallista sääntelyviranomaista tai direktiivin (EU) 2019/944 57 artiklan mukaisesti kansallisella tasolla nimettyä sääntelyviranomaista; 13) ’asianomaisella kansallisella sääntelyviranomaisella’ kansallista sääntelyviranomaista jäsenvaltioissa, joissa hankkeet toteutetaan, ja jäsenvaltioissa, joihin hankkeella on merkittävä myönteinen vaikutus; 14) ’töillä’ osien, järjestelmien ja palvelujen, mukaan lukien ohjelmistot, ostoa, toimittamista ja käyttöönottoa sekä hankkeeseen liittyvien kehittämis-, käyttötarkoituksen muuttamis-, rakennus- ja asennustöiden toteuttamista, laitteistojen vastaanottoa ja hankkeen käynnistämistä; 15) ’selvityksillä’ hankkeen toteuttamisen valmistelemiseksi tarvittavia toimia, kuten valmistelevat tutkimukset, toteutettavuustutkimukset, arvioinnit, testit ja validointitutkimukset, mukaan lukien ohjelmistot, sekä muut tekniset tukitoimenpiteet, kuten ennakolta toteutettavat toimet, joita tarvitaan hankkeen määrittelyssä ja kehittämisessä ja hankkeen rahoitusta koskevien päätösten tekemisessä; näitä ovat esimerkiksi asianomaisten kohteiden tutkiminen ja rahoitusjärjestelyn valmistelu; 16) ’käyttöönotolla’ prosessia, jossa hanke saatetaan käyttökuntoon sen jälkeen, kun se on rakennettu; 17) ’vetykäyttöön tarkoitetuilla rakenteilla’ infrastruktuureja, jotka ovat valmiina vastaanottamaan puhdasta vetyä ilman muita mukautustöitä, mukaan lukien putkistot tai varastot, jotka on vasta rakennettu tai joiden käyttötarkoitus on muutettu maakaasukäyttöön tarkoitetuista rakenteista, tai molemmat; 18) ’käyttötarkoituksen muuttamisella’ olemassa olevan maakaasuinfrastruktuurin teknistä parantamista tai muuttamista, jotta voidaan varmistaa, että se varataan puhtaan vedyn käyttöä varten; 19) ’ilmastonmuutokseen sopeutumisella’ prosessia, jossa varmistetaan energiainfrastruktuurin kyky sietää ilmastonmuutoksen mahdollisia haitallisia vaikutuksia tekemällä ilmastoon liittyvän haavoittuvuuden ja riskin arviointi, asiaankuuluvien sopeutumistoimenpiteiden toteuttaminen mukaan lukien.

II LUKU

Yhteistä etua koskevat hankkeet ja keskinäistä etua koskevat hankkeet

3 artikla Unionin luettelo yhteistä etua koskevista hankkeista ja keskinäistä etua koskevista hankkeista 1. Perustetaan alueellisia ryhmiä, jäljempänä ’ryhmät’, liitteessä III olevassa 1 jaksossa esitettyä menettelyä noudattaen. Kunkin ryhmän jäsenyys määritetään kunkin liitteessä I esitetyn ensisijaisen käytävän ja alueen ja niiden kattaman maantieteellisen alueen pohjalta. Ryhmissä päätöksentekovaltaa käyttävät jäsenvaltiot ja komissio, jäljempänä ’päätöksentekoelin’, ja päätöksenteko tapahtuu yhteisymmärryksessä. 2. Kukin ryhmä hyväksyy oman työjärjestyksensä ottaen huomioon liitteen III säännökset. 3. Kunkin ryhmän päätöksentekoelin hyväksyy hankkeista alueellisen luettelon, joka laaditaan liitteessä III olevassa 2 jaksossa esitettyä menettelyä noudattaen sen mukaan, miten kukin hanke edistää liitteessä I esitettyjen energiainfrastruktuurien ensisijaisten käytävien ja alueiden toteuttamista ja miten hankkeet täyttävät 4 artiklassa säädetyt kriteerit. Kun ryhmä laatii alueellisen luettelonsa, a) kullekin yksittäiselle hanke-ehdotukselle on saatava niiden jäsenvaltioiden hyväksyntä, joiden alueeseen hanke liittyy; jos jäsenvaltio ei anna hyväksyntäänsä, sen on perusteltava tämä asianomaiselle ryhmälle; b) sen on otettava huomioon komission neuvot, joiden tarkoituksena on varmistaa, että unionin luettelossa olevien hankkeiden kokonaismäärä on hallittavissa. 4. Siirretään komissiolle valta antaa tämän asetuksen 20 artiklan mukaisesti delegoituja säädöksiä, joilla vahvistetaan unionin luettelo, jollei Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 172 artiklan toisesta kohdasta muuta johdu. Komissio varmistaa valtaansa käyttäessään, että unionin luettelo vahvistetaan joka toinen vuosi ryhmien päätöksentekoelinten liitteessä III olevan 1 jakson 1 kohdan nojalla hyväksymien alueellisten luettelojen perusteella tämän artiklan 3 kohdassa säädettyä menettelyä noudattaen. Komissio antaa delegoidun säädöksen, jolla vahvistetaan ensimmäinen unionin luettelo, viimeistään 30 päivänä marraskuuta 2023. Jos komission tämän kohdan nojalla antama delegoitu säädös ei voi tulla voimaan joko Euroopan parlamentin tai neuvoston 20 artiklan 6 kohdan nojalla ilmaiseman vastustuksen vuoksi, komissio kutsuu ryhmät välittömästi koolle uusien alueellisten luetteloiden laatimiseksi ottaen huomioon vastustuksen syyt. Komissio antaa mahdollisimman pian uuden delegoidun säädöksen, jolla vahvistetaan unionin luettelo. 5. Vahvistaessaan unionin luettelon yhdistämällä 3 kohdassa tarkoitetut alueelliset luettelot komissio, ottaen asianmukaisesti huomioon ryhmien keskustelut, a) varmistaa, että siihen sisällytetään ainoastaan 4 artiklassa tarkoitetut kriteerit täyttäviä hankkeita; b) varmistaa alueiden välisen johdonmukaisuuden ottaen huomioon liitteessä III olevan 2 jakson 14 kohdassa tarkoitetun viraston lausunnon; c) ottaa huomioon liitteessä III olevan 2 jakson 10 kohdassa tarkoitetut jäsenvaltioiden lausunnot; d) pyrkii varmistamaan, että unionin luettelossa olevien hankkeiden kokonaismäärä on hallittavissa. 6. Tämän asetuksen liitteessä II olevan 1 kohdan a, b, c, d ja f alakohdassa esitettyihin energiainfrastruktuuriluokkiin kuuluvista yhteistä etua koskevista hankkeista tulee erottamaton osa asetuksen (EU) 2019/943 34 artiklan mukaisia alueellisia investointisuunnitelmia ja direktiivin (EU) 2019/944 51 artiklan mukaisia kansallisia kymmenvuotisia verkon kehittämissuunnitelmia ja tapauksen mukaan muita kansallisia infrastruktuurisuunnitelmia. Kyseiset yhteistä etua koskevat hankkeet on asetettava kussakin näistä suunnitelmista mahdollisimman ensisijaiseen asemaan. Tätä kohtaa ei sovelleta kilpaileviin hankkeisiin, hankkeisiin, jotka eivät ole saavuttaneet riittävää kypsyyttä liitteessä III olevan 2 jakson 1 kohdan d alakohdassa tarkoitetun hankekohtaisen kustannus-hyötyanalyysin esittämiseksi, tai keskinäistä etua koskeviin hankkeisiin. 7. Liitteessä II olevan 1 kohdan a, b, c, d ja f alakohdassa esitettyihin energiainfrastruktuuriluokkiin kuuluvia yhteistä etua koskevia hankkeita, jotka ovat kilpailevia hankkeita tai hankkeita, jotka eivät ole saavuttaneet riittävää kypsyyttä liitteessä III olevan 2 jakson 1 kohdan d alakohdassa tarkoitetun hankekohtaisen kustannus-hyötyanalyysin esittämiseksi, voidaan sisällyttää tarkasteltavina olevina hankkeina asianomaisiin alueellisiin investointisuunnitelmiin, kansallisiin kymmenvuotisiin verkon kehittämissuunnitelmiin ja tapauksen mukaan muihin kansallisiin infrastruktuurisuunnitelmiin.

4 artikla Kriteerit ryhmien suorittamalle hankkeiden arvioinnille 1. Yhteistä etua koskevan hankkeen on täytettävä seuraavat yleiset kriteerit: a) hanke on välttämätön vähintään yhden liitteessä I esitetyn energiainfrastruktuurien ensisijaisen käytävän tai alueen kannalta; b) hankkeen mahdolliset kokonaishyödyt, jotka on arvioitu 3 kohdassa säädettyjen asianomaisten erityisten kriteerien mukaisesti, ovat suuremmat kuin sen kustannukset, myös pidemmällä aikavälillä; c) hanke täyttää jommankumman seuraavista kriteereistä: i) se koskee vähintään kahta jäsenvaltiota suoraan tai välillisesti, jonkin kolmannen maan kanssa toteutetun yhteenliitännän kautta, ylittämällä kahden tai useamman jäsenvaltion rajan; ii) se sijaitsee yhden jäsenvaltion alueella, joko sisämaassa tai merellä, mukaan lukien saaret, ja sillä on liitteessä IV olevan 1 kohdan mukainen merkittävä rajatylittävä vaikutus. 2. Keskinäistä etua koskevan hankkeen on täytettävä seuraavat yleiset kriteerit: a) hanke edistää merkittävästi 1 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuja tavoitteita ja kolmannen maan tavoitteita, erityisesti siten, ettei se estä kolmatta maata luopumasta asteittain fossiilisten polttoaineiden tuotantorakenteista sen kotimaisessa kulutuksessa, sekä kestävyyttä, esimerkiksi edistämällä uusiutuvan energian integrointia verkkoon ja uusiutuvista lähteistä tuotetun energian siirtoa ja jakelua suuriin kulutuskeskuksiin ja varastointipaikkoihin; b) hankkeen mahdolliset unionin tason kokonaishyödyt, jotka on arvioitu 3 kohdassa säädettyjen asianomaisten erityisten kriteerien mukaisesti, ovat suuremmat kuin sen kustannukset unionissa, myös pidemmällä aikavälillä; c) hanke sijaitsee vähintään yhden jäsenvaltion ja vähintään yhden kolmannen maan alueella, ja sillä on liitteessä IV olevan 2 kohdan mukainen merkittävä rajatylittävä vaikutus; d) siltä osin kuin hanke sijaitsee jäsenvaltion alueella, hanke on direktiivien 2009/73/EY ja (EU) 2019/944 mukainen, kun se kuuluu tämän asetuksen liitteessä II olevissa 1 ja 3 kohdassa esitettyihin infrastruktuuriluokkiin; e) osoitetaan, että asianomaisen yhden tai useamman kolmannen maan toimintakehyksessä on toteutettu pitkälle menevä lähentyminen ja siihen sisältyy oikeudellisia täytäntöönpanomekanismeja unionin toimintapoliittisten tavoitteiden tukemiseksi, jotta voidaan erityisesti varmistaa i) toimivat energian sisämarkkinat; ii) toimitusvarmuus muun muassa monipuolisten lähteiden, yhteistyön ja yhteisvastuun perusteella; iii) energiajärjestelmä, mukaan lukien tuotanto, siirto ja jakelu, jossa edetään kohti ilmastoneutraaliuden tavoitetta, Pariisin sopimuksen ja vuoteen 2030 ulottuvien unionin energia- ja ilmastotavoitteiden ja sen vuotta 2050 koskevan ilmastoneutraaliustavoitteen mukaisesti, erityisesti hiilivuotoa välttäen; f) asianomainen yksi tai useampi kolmas maa tukee hankkeen 7 artiklan mukaista ensisijaista asemaa ja sitoutuu noudattamaan samankaltaista aikataulua nopeutetussa toteutuksessa ja muissa toimintapoliittisissa ja sääntelyyn liittyvissä tukitoimenpiteissä kuin se, jota sovelletaan yhteistä etua koskeviin hankkeisiin unionissa. Kun on kyse liitteessä II olevan 5 kohdan c alakohdassa esitettyyn energiainfrastruktuuriluokkaan kuuluvista hiilidioksidin varastointia koskevista hankkeista, hankkeen on oltava välttämätön hiilidioksidin rajatylittävän kuljetuksen ja varastoinnin kannalta ja kolmannella maalla, jossa hanke sijaitsee, ja sillä on oltava asianmukainen oikeudellinen kehys, joka perustuu toimiviksi osoitettuihin täytäntöönpanomekanismeihin, joilla varmistetaan, että hankkeeseen sovelletaan mahdollisten hiilivuotojen estämiseksi sekä ilmaston, ihmisten terveyden ja ekosysteemien suhteen hiilidioksidin pysyvän varastoinnin turvallisuuden ja tehokkuuden edistämiseksi vaatimuksia ja takeita, jotka ovat vähintään saman tasoiset kuin unionin lainsäädännössä säädetyt vaatimukset ja takeet. 3. Eri energiainfrastruktuuriluokkiin kuuluviin yhteistä etua koskeviin hankkeisiin sovelletaan seuraavia erityisiä kriteerejä: a) kun on kyse liitteessä II olevan 1 kohdan a, b, c, d ja f alakohdassa esitettyihin energiainfrastruktuuriluokkiin kuuluvista sähkön siirto-, jakelu- ja varastointihankkeista, hanke edistää merkittävästi kestävyyttä edistämällä uusiutuvan energian integrointia verkkoon, uusiutuvista lähteistä tuotetun energian siirtoa tai jakelua suuriin kulutuskeskuksiin ja varastointipaikkoihin ja soveltuvin osin energian hyödyntämättä jättämisen vähentämistä sekä edistää vähintään yhtä seuraavista erityisistä kriteereistä: i) markkinoiden yhdentyminen, esimerkiksi edistämällä vähintään yhden jäsenvaltion energiaeristyneisyyden poistamista ja energiainfrastruktuurien pullonkaulojen vähentämistä sekä kilpailua, yhteentoimivuutta ja järjestelmän joustavuutta; ii) toimitusvarmuus, esimerkiksi edistämällä yhteentoimivuutta, järjestelmän joustavuutta, kyberturvallisuutta, asianmukaisia yhteenliitäntöjä ja järjestelmän varmaa ja luotettavaa toimintaa; b) kun on kyse liitteessä II olevan 1 kohdan e alakohdassa esitettyyn energiainfrastruktuuriluokkaan kuuluvista älykkäitä sähköverkkoja koskevista hankkeista, hanke edistää merkittävästi kestävyyttä edistämällä uusiutuvan energian integrointia verkkoon sekä edistää vähintään kahta seuraavista erityisistä kriteereistä: i) toimitusvarmuus, esimerkiksi edistämällä sähkön siirron ja jakelun tehokkuutta ja yhteentoimivuutta verkon päivittäisessä toiminnassa, siirtorajoitusten välttämistä sekä verkonkäyttäjien integrointia ja osallistamista; ii) markkinoiden yhdentyminen, esimerkiksi edistämällä järjestelmän tehokasta toimintaa ja rajayhdysjohtojen käyttöä; iii) verkon varmuus, joustavuus ja toimitusten laatu, esimerkiksi edistämällä tasehallintaa koskevien innovaatioiden laajempaa käyttöönottoa, joustomarkkinoita, kyberturvallisuutta, seurantaa, verkonohjausta ja virheenkorjausta; iv) alojen älykäs integrointi, joko energiajärjestelmässä yhdistämällä eri energiankantajia ja energia-aloja tai laajemmin edistämällä synergioita ja koordinointia energia-, liikenne- ja televiestintäalojen välillä; c) kun on kyse liitteessä II olevassa 5 kohdassa esitettyyn energiainfrastruktuuriluokkaan kuuluvista hiilidioksidin kuljetus- ja varastointihankkeista, hanke edistää merkittävästi kestävyyttä vähentämällä hiilidioksidipäästöjä verkkoon liitetyissä teollisuuslaitoksissa sekä edistää kaikkia seuraavista erityisistä kriteereistä: i) hiilidioksidipäästöjen välttäminen sekä toimitusvarmuuden ylläpitäminen; ii) hiilidioksidin kuljetuksen ja varastoinnin häiriönsietokyvyn ja varmuuden lisääminen; iii) resurssien tehokas käyttö mahdollistamalla useiden hiilidioksidilähteiden ja varastointipaikkojen liittäminen yhteisen infrastruktuurin kautta ja minimoimalla ympäristöön kohdistuva rasite ja ympäristöriskit; d) kun on kyse liitteessä II olevassa 3 kohdassa esitettyyn energiainfrastruktuuriluokkaan kuuluvista vetyhankkeista, hanke edistää merkittävästi kestävyyttä, esimerkiksi vähentämällä kasvihuonekaasupäästöjä, tehostamalla uusiutuvan tai vähähiilisen vedyn käyttöönottoa, painottaen uusiutuvista lähteistä peräisin olevaa vetyä erityisesti loppukäyttökohteissa, kuten aloilla, joilla päästöjä on vaikea vähentää ja joilla energiatehokkaammat ratkaisut eivät ole toteutettavissa, ja tukemalla vaihtelevaa uusiutuvan energian tuotantoa tarjoamalla jousto- tai varastointiratkaisuja tai molempia, sekä edistää merkittävästi vähintään yhtä seuraavista erityisistä kriteereistä: i) markkinoiden yhdentyminen, esimerkiksi liittämällä jäsenvaltioiden olemassa tai kehitteillä olevia vetyverkkoja tai muuten edistämällä vedyn siirtoa ja varastointia koskevan unionin laajuisen verkon syntymistä ja varmistamalla yhteenliitettyjen järjestelmien yhteentoimivuus; ii) toimitusvarmuus ja joustavuus, esimerkiksi edistämällä asianmukaisia yhteenliitäntöjä ja helpottamalla järjestelmän varmaa ja luotettavaa toimintaa; iii) kilpailu, esimerkiksi sallimalla pääsy useisiin toimituslähteisiin ja useille verkonkäyttäjille läpinäkyvin ja syrjimättömin perustein; e) kun on kyse liitteessä II olevassa 4 kohdassa esitettyyn energiainfrastruktuuriluokkaan kuuluvista elektrolyysilaitteista, hanke edistää merkittävästi kaikkia seuraavista erityisistä kriteereistä: i) kestävyys, esimerkiksi vähentämällä kasvihuonekaasupäästöjä ja tehostamalla uusiutuvan tai vähähiilisen, erityisesti uusiutuvista lähteistä peräisin olevan, vedyn sekä kyseisistä lähteistä saatavien synteettisten polttoaineiden käyttöönottoa; ii) toimitusvarmuus, esimerkiksi edistämällä järjestelmän varmaa, tehokasta ja luotettavaa toimintaa tai tarjoamalla varastointi- tai joustoratkaisuja tai molempia, kuten kulutusjousto- ja tasehallintapalveluja; iii) joustopalvelujen, kuten kulutusjouston tai varastoinnin, mahdollistaminen siten, että helpotetaan energia-alojen älykästä integrointia luomalla yhteyksiä muihin energiankantajiin ja energia-aloihin; f) kun on kyse liitteessä II olevassa 2 kohdassa esitettyyn energiainfrastruktuuriluokkaan kuuluvista älykkäitä kaasuverkkoja koskevista hankkeista, hanke edistää merkittävästi kestävyyttä varmistamalla monenlaisten vähähiilisten ja erityisesti uusiutuvien, myös paikallisesti hankittujen, kaasujen, kuten biometaanin tai uusiutuvan vedyn, integroinnin kaasun siirto-, jakelu- tai varastointijärjestelmiin, jotta voidaan vähentää kasvihuonekaasupäästöjä, sekä edistää vähintään yhtä seuraavista erityisistä kriteereistä: i) verkon varmuus ja toimitusten laatu parantamalla kaasun siirto-, jakelu- tai varastointijärjestelmien tehokkuutta ja yhteentoimivuutta verkon päivittäisessä toiminnassa muun muassa puuttumalla eri laatuisten kaasujen syöttämisestä johtuviin haasteisiin; ii) markkinoiden toiminta ja asiakaspalvelut; iii) energia-alojen älykkään integroinnin helpottaminen luomalla yhteyksiä muihin energiankantajiin ja energia-aloihin ja mahdollistamalla kulutusjousto. 4. Liitteessä II esitettyihin energiainfrastruktuuriluokkiin kuuluvissa hankkeissa arvioidaan tämän artiklan 3 kohdassa esitettyjen kriteerien täyttymistä liitteessä IV olevissa 3–8 kohdassa säädettyjen indikaattorien mukaisesti. 5. Jotta voidaan helpottaa kaikkien niiden hankkeiden arviointia, joita voitaisiin pitää yhteistä etua koskevina hankkeina ja jotka voitaisiin sisällyttää alueelliseen luetteloon, kukin ryhmä arvioi läpinäkyvästi ja objektiivisesti, miten kukin hanke vaikuttaa saman energia-infrastruktuurien ensisijaisen käytävän tai alueen toteuttamiseen. Kukin ryhmä määrittää arviointimenetelmänsä sen perusteella, mikä on hankkeen kokonaisvaikutus 3 kohdassa tarkoitettuihin kriteereihin. Hankkeet asetetaan arvioinnissa paremmuusjärjestykseen ryhmän sisäistä käyttöä varten. Alueelliseen luetteloon tai unionin luetteloon ei saa sisältyä minkäänlaista paremmuusjärjestystä, eikä paremmuusjärjestystä saa käyttää myöhempiin tarkoituksiin lukuun ottamatta liitteessä III olevan 2 jakson 16 kohdassa kuvattuja tarkoituksia. Jotta arvioinnissa voidaan varmistaa ryhmien kesken johdonmukainen toimintatapa, kukin ryhmä tarkastelee hankkeita arvioidessaan asianmukaisesti seuraavia seikkoja: a) kunkin ehdotetun hankkeen kiireellisyys ja sen vaikutus vuoteen 2030 ulottuvien unionin energia- ja ilmastotavoitteiden ja sen vuotta 2050 koskevan ilmastoneutraaliustavoitteen saavuttamisen sekä markkinoiden yhdentymisen, kilpailun, kestävyyden ja toimitusvarmuuden kannalta; b) kunkin ehdotetun hankkeen täydentävyys muiden ehdotettujen hankkeiden, myös kilpailevien tai mahdollisesti kilpailevien hankkeiden, kanssa; c) mahdolliset synergiat Euroopan laajuisten liikenne- ja televiestintäverkkojen yhteydessä määritettyjen ensisijaisten käytävien ja alueiden kanssa; d) niissä ehdotetuissa hankkeissa, jotka ovat arvioinnin ajankohtana unionin luettelossa olevia hankkeita, niiden toteuttamisen edistyminen sekä se, missä määrin niissä on noudatettu raportointi- ja avoimuusvelvoitteita. Kun on kyse liitteessä II olevissa 1 kohdan e alakohdassa ja 2 kohdassa esitettyihin energiainfrastruktuuriluokkiin kuuluvista älykkäitä sähköverkkoja ja älykkäitä kaasuverkkoja koskevista hankkeista, paremmuusjärjestykseen on asetettava ne hankkeet, jotka vaikuttavat kahteen samaan jäsenvaltioon, ja on otettava asianmukaisesti huomioon myös niiden käyttäjien määrä, joihin hanke vaikuttaa, vuotuinen energiankulutus sekä sellaisista energiavaroista peräisin olevan tuotannon osuus näiden käyttäjien kattamalla alueella, joita ei voida säätää kysynnän mukaan.

5 artikla Unionin luettelossa olevien hankkeiden toteuttaminen ja seuranta 1. Hankkeen toteuttajien on laadittava unionin luettelossa oleville hankkeille toteuttamissuunnitelma, johon sisältyy aikataulu kullekin seuraavista: a) toteutettavuus- ja suunnittelututkimukset, joissa otetaan huomioon myös ilmastonmuutokseen sopeutuminen sekä ympäristölainsäädännön ja ”ei merkittävää haittaa” -periaatteen noudattaminen; b) kansallisen sääntelyviranomaisen tai muun asianomaisen viranomaisen hyväksyntä; c) rakentaminen ja käyttöönotto; d) 10 artiklan 6 kohdan b alakohdassa tarkoitettu lupaprosessi. 2. Siirtoverkonhaltijoiden, jakeluverkonhaltijoiden ja muiden verkonhaltijoiden on tehtävä keskenään yhteistyötä helpottaakseen unionin luettelossa olevien hankkeiden kehittämistä alueellaan. 3. Viraston ja asianomaisten ryhmien on seurattava edistymistä unionin luettelossa olevien hankkeiden toteuttamisessa ja tarvittaessa annettava suosituksia helpottaakseen niiden toteuttamista. Ryhmät voivat pyytää lisätietoja 4, 5 ja 6 kohdan mukaisesti, kutsua koolle kokouksia asianomaisten osapuolten kanssa ja pyytää komissiota varmentamaan annetut tiedot paikan päällä. 4. Hankkeen toteuttajien on viimeistään kunkin sitä vuotta seuraavan vuoden joulukuun 31 päivänä, jona hanke on sisällytetty unionin luetteloon, toimitettava 8 artiklan 1 kohdassa tarkoitetulle kansalliselle toimivaltaiselle viranomaiselle vuosikertomus kustakin liitteessä II esitettyihin energiainfrastruktuuriluokkiin kuuluvasta hankkeesta. Kertomuksessa on oltava yksityiskohtaiset tiedot seuraavista: a) edistyminen hankkeen kehittämisessä, rakentamisessa ja käyttöönotossa, erityisesti kun on kyse lupaprosessista ja kuulemismenettelystä sekä ympäristölainsäädännön ja sen periaatteen noudattamisesta, että hanke ei aiheuta merkittävää haittaa ympäristölle, sekä toteutettavissa ilmastonmuutokseen sopeutumista koskevissa toimenpiteissä; b) tapauksen mukaan viivästykset toteuttamissuunnitelmaan verrattuna, tällaisten viivästysten syyt ja muut ilmenneet vaikeudet; c) tapauksen mukaan tarkistettu suunnitelma viivästysten ratkaisemiseksi. 5. Jäljempänä 8 artiklan 1 kohdassa tarkoitettujen toimivaltaisten viranomaisten on viimeistään kunkin sitä vuotta seuraavan vuoden helmikuun 28 päivänä, jona hankkeen toteuttajan on toimitettava tämän artiklan 4 kohdassa tarkoitettu kertomus, toimitettava virastolle ja asianomaiselle ryhmälle tämän artiklan 4 kohdassa tarkoitettu kertomus täydennettynä tiedoilla, jotka koskevat edistymistä ja tapauksen mukaan viivästyksiä niiden alueella sijaitsevien unionin luettelossa olevien hankkeiden toteuttamisessa lupaprosessien osalta sekä tällaisten viivästysten syitä. Toimivaltaisten viranomaisten kertomukseen lisäämät tiedot on merkittävä selvästi ja esitettävä niin, ettei hankkeiden toteuttajien laatimaa tekstiä muuteta. 6. Virasto toimittaa viimeistään kunkin sellaisen vuoden huhtikuun 30 päivänä, jona uusi unionin luettelo olisi hyväksyttävä, ryhmille kansallisten sääntelyviranomaisten toimivaltaan kuuluvista unionin luettelossa olevista hankkeista yhteenvetokertomuksen, jossa arvioidaan saavutettua edistymistä ja hankkeiden kustannuksiin odotettavissa olevia muutoksia, ja antaa tapauksen mukaan suosituksia viivästysten ja ilmenneiden vaikeuksien ratkaisemiseksi. Yhteenvetokertomuksessa on asetuksen (EU) 2019/942 11 artiklan b alakohdan mukaisesti arvioitava myös unionin laajuisten verkon kehittämissuunnitelmien johdonmukaista täytäntöönpanoa suhteessa liitteessä I esitettyihin energiainfrastruktuurien ensisijaisiin käytäviin ja alueisiin. Virasto voi asianmukaisesti perustelluissa tapauksissa pyytää lisätietoja, jotka ovat tarpeen sen tässä kohdassa säädettyjen tehtävien hoitamiseksi. 7. Jos unionin luettelossa olevan hankkeen käyttöönotto viivästyy toteuttamissuunnitelmaan verrattuna sellaisista muista kuin pakottavista syistä, joihin hankkeen toteuttaja ei voi vaikuttaa, sovelletaan seuraavia toimenpiteitä: a) siltä osin kuin direktiivin 2009/73/EY 22 artiklan 7 kohdan a, b tai c alakohdassa ja direktiivin (EU) 2019/944 51 artiklan 7 kohdan a, b tai c alakohdassa tarkoitettuja toimenpiteitä sovelletaan kansallisen lainsäädännön mukaisesti, kansallisten sääntelyviranomaisten on varmistettava, että investointi toteutetaan; b) jos a alakohdan mukaisia kansallisten sääntelyviranomaisten toimenpiteitä ei sovelleta, hankkeen toteuttajan on 24 kuukauden kuluessa toteuttamissuunnitelman mukaisesta käyttöönottopäivästä valittava kolmas osapuoli rahoittamaan tai rakentamaan hanke kokonaan tai osittain; c) jos kolmatta osapuolta ei valita b alakohdan mukaisesti, jäsenvaltio tai, kun jäsenvaltio on niin säätänyt, kansallinen sääntelyviranomainen voi kahden kuukauden kuluessa b alakohdassa tarkoitetun määräajan päättymisestä nimetä kolmannen osapuolen rahoittamaan tai rakentamaan hankkeen, ja hankkeen toteuttajan on hyväksyttävä tämä; d) jos viivästys toteuttamissuunnitelman mukaiseen käyttöönottopäivään verrattuna on yli 26 kuukautta, komissio voi asianomaisten jäsenvaltioiden suostumuksella ja näiden toimiessa kaikilta osin yhteistyössä julkaista kaikille sellaisille kolmansille osapuolille, joista voi tulla hankkeen toteuttaja, avoimen ehdotuspyynnön hankkeen rakentamiseksi sovitun aikataulun mukaisesti; e) jos sovelletaan c tai d alakohdassa tarkoitettuja toimenpiteitä, verkonhaltijan, jonka alueella investointi sijaitsee, on annettava toteuttaville verkonhaltijoille tai sijoittajille tai kolmannelle osapuolelle kaikki investoinnin toteuttamiseksi tarvittavat tiedot, liitettävä uudet rakenteet siirtoverkkoon tai tapauksen mukaan jakeluverkkoon ja pyrittävä yleensäkin parhaansa mukaan helpottamaan investoinnin toteuttamista sekä unionin luettelossa olevan hankkeen varmaa, luotettavaa ja tehokasta toimintaa ja ylläpitoa. 8. Unionin luettelossa oleva hanke voidaan poistaa unionin luettelosta 3 artiklan 4 kohdassa säädettyä menettelyä noudattaen, jos sen sisällyttäminen kyseiseen luetteloon perustui vääriin tietoihin, joilla oli ratkaiseva vaikutus kyseiseen sisällyttämiseen, tai jos hanke ei ole unionin lainsäädännön mukainen. 9. Hankkeet, jotka eivät enää ole unionin luettelossa, menettävät kaikki tässä asetuksessa säädettyyn yhteistä etua koskevan hankkeen tai keskinäistä etua koskevan hankkeen asemaan liittyvät oikeudet ja velvoitteet. Hanke, joka ei enää ole unionin luettelossa mutta jota koskevat hakemusasiakirjat toimivaltainen viranomainen on hyväksynyt tarkastelua varten, säilyttää kuitenkin III luvussa säädetyt oikeudet ja velvoitteet, paitsi jos hanke on poistettu unionin luettelosta tämän artiklan 8 kohdassa säädetyistä syistä. 10. Tämä artikla ei vaikuta sellaiseen unionin luettelossa olevalle hankkeelle myönnettyyn unionin rahoitustukeen, joka on myönnetty ennen hankkeen poistamista unionin luettelosta.

6 artikla Eurooppalaiset koordinaattorit 1. Kun yhteistä etua koskevan hankkeen toteuttamisessa ilmenee merkittäviä vaikeuksia, komissio voi asianomaisten jäsenvaltioiden suostumuksella nimetä eurooppalaisen koordinaattorin enintään yhden vuoden kaudeksi, joka voidaan uusia kahdesti. 2. Eurooppalainen koordinaattori a) edistää hankkeita, joita varten hänet on nimetty eurooppalaiseksi koordinaattoriksi, sekä rajatylittävää vuoropuhelua hankkeen toteuttajien ja kaikkien asianomaisten sidosryhmien välillä; b) avustaa tarpeen mukaan kaikkia osapuolia asianomaisten sidosryhmien kuulemisessa, tapauksen mukaan vaihtoehtoista reititystä koskevissa keskusteluissa ja tarvittavien lupien saamisessa hankkeille; c) antaa tapauksen mukaan hankkeen toteuttajille neuvoja hankkeen rahoituksesta; d) varmistaa, että asianomaiset jäsenvaltiot antavat asianmukaista tukea ja strategista ohjausta hankkeiden valmistelua ja toteuttamista varten; e) antaa komissiolle vuosittain ja tapauksen mukaan toimeksiantonsa päättyessä kertomuksen hankkeiden edistymisestä sekä kaikista vaikeuksista ja esteistä, jotka todennäköisesti viivästyttävät merkittävästi hankkeiden käyttöönottopäivää. Komissio toimittaa e alakohdassa tarkoitetun eurooppalaisen koordinaattorin kertomuksen Euroopan parlamentille ja asianomaisille ryhmille. 3. Eurooppalainen koordinaattori valitaan avoimen, syrjimättömän ja läpinäkyvän menettelyn jälkeen sen mukaan, miten paljon kokemusta ehdokkaalla on hänelle kyseessä olevissa hankkeissa annettavista erityistehtävistä. 4. Eurooppalaisen koordinaattorin nimeämispäätöksessä esitetään tehtävänmääritys, johon sisältyvät toimeksiannon kesto, erityistehtävät ja niihin liittyvät määräajat, sekä noudatettavat menetelmät. Koordinointitoimien on oltava oikeassa suhteessa hankkeiden monimutkaisuuteen ja arvioituihin kustannuksiin. 5. Asianomaisten jäsenvaltioiden on toimittava täysin yhteistyössä eurooppalaisen koordinaattorin kanssa hänen toteuttaessaan 2 ja 4 kohdassa tarkoitettuja tehtäviä.

III LUKU

Lupien myöntäminen ja yleisön osallistuminen

7 artikla Unionin luettelossa olevien hankkeiden ensisijainen asema 1. Unionin luettelon hyväksymisellä vahvistetaan lupaprosessissa annettavia päätöksiä varten unionin luettelossa olevien hankkeiden olevan välttämättömiä energiapolitiikan ja ilmaston kannalta, sanotun kuitenkaan rajoittamatta hankkeen täsmällistä sijaintia, reititystä tai teknologiaa. Tätä kohtaa ei sovelleta kilpaileviin hankkeisiin tai hankkeisiin, jotka eivät ole saavuttaneet riittävää kypsyyttä liitteessä III olevan 2 jakson 1 kohdan d alakohdassa tarkoitetun hankekohtaisen kustannus-hyötyanalyysin esittämiseksi. 2. Unionin luettelossa oleviin hankkeisiin liittyvien hakemusasiakirjojen tehokkaan hallinnollisen käsittelyn varmistamiseksi hankkeen toteuttajien ja kaikkien asianomaisten viranomaisten on varmistettava, että nämä asiakirjat käsitellään mahdollisimman nopeasti unionin oikeuden ja kansallisen lainsäädännön mukaisesti. 3. Unionin luettelossa olevat hankkeet on asetettava korkeimpaan mahdolliseen asemaan kansallisessa tärkeysjärjestyksessä, jos tällainen asema on olemassa kansallisessa lainsäädännössä, ja niitä on käsiteltävä asianmukaisesti lupaprosesseissa ja, jos kansallisessa lainsäädännössä niin säädetään, alueidenkäytön suunnittelussa, mukaan lukien ympäristöarviointeihin liittyvät prosessit, siten kuin tällaisesta käsittelystä säädetään vastaavan tyyppisiin energiainfrastruktuureihin sovellettavassa kansallisessa lainsäädännössä, sanotun kuitenkaan rajoittamatta unionin oikeudessa säädettyjä velvoitteita. 4. Kaikki unionin luettelossa oleviin hankkeisiin liittyvät riitojenratkaisumenettelyt, oikeustoimet, muutoksenhaut ja oikeussuojakeinot kansallisissa tuomioistuimissa tai paneeleissa, mukaan lukien sovittelut tai välimiesmenettelyt, jos tällaisia on olemassa kansallisessa lainsäädännössä, on katsottava kiireellisiksi, jos ja siinä määrin kuin tällaisista kiireellisistä menettelyistä säädetään kansallisessa lainsäädännössä. 5. Jäsenvaltioiden on arvioitava, ottaen asianmukaisesti huomioon komission unionin luettelossa olevien hankkeiden ympäristöarviointimenettelyjen yksinkertaistamisesta antaman voimassa olevan ohjeistuksen, mitkä lainsäädäntötoimenpiteet ja muut toimenpiteet ovat tarpeen ympäristöarviointimenettelyjen yksinkertaistamiseksi ja niiden yhdenmukaisen soveltamisen varmistamiseksi, ja niiden on ilmoitettava komissiolle kyseisen arvioinnin tulos. 6. Jäsenvaltioiden on viimeistään 24 päivänä maaliskuuta 2023 toteutettava 5 kohdan mukaisesti määrittämänsä muut kuin lainsäädäntötoimenpiteet. 7. Jäsenvaltioiden on viimeistään 24 päivänä kesäkuuta 2023 toteutettava 5 kohdan mukaisesti määrittämänsä lainsäädäntötoimenpiteet. Kyseiset lainsäädäntötoimenpiteet eivät rajoita unionin lainsäädännössä säädettyjen velvoitteiden soveltamista. 8. Direktiivin 92/43/ETY 6 artiklan 4 kohdan ja direktiivin 2000/60/EY 4 artiklan 7 kohdan mukaisten ympäristövaikutusten osalta unionin luettelossa olevien hankkeiden on katsottava olevan yleisen edun mukaisia energiapolitiikan kannalta ja niiden voidaan katsoa olevan erittäin tärkeän yleisen edun mukaisia edellyttäen, että kaikki kyseisissä direktiiveissä säädetyt edellytykset täyttyvät. Jos direktiivin 92/43/ETY mukaisesti vaaditaan komission lausunto, komissio ja tämän asetuksen 9 artiklassa tarkoitettu kansallinen toimivaltainen viranomainen varmistavat, että hankkeeseen liittyvää erittäin tärkeää yleistä etua koskeva päätös tehdään tämän asetuksen 10 artiklan 1 ja 2 kohdassa säädetyissä määräajoissa. Tätä kohtaa ei sovelleta kilpaileviin hankkeisiin tai hankkeisiin, jotka eivät ole saavuttaneet riittävää kypsyyttä liitteessä III olevan 2 jakson 1 kohdan d alakohdassa tarkoitetun hankekohtaisen kustannus-hyötyanalyysin esittämiseksi.

8 artikla Lupaprosessin järjestäminen 1. Kunkin jäsenvaltion on viimeistään 23 päivänä kesäkuuta 2022 saatettava tarvittaessa ajan tasalle sellaisen kansallisen toimivaltaisen viranomaisen nimeäminen, joka on vastuussa unionin luettelossa olevien hankkeiden lupaprosessin helpottamisesta ja koordinoinnista. 2. Edellä 1 kohdassa tarkoitetun kansallisen toimivaltaisen viranomaisen vastuut tai siihen liittyvät tehtävät voidaan siirtää toiselle viranomaiselle tai ne voi hoitaa kyseinen toinen viranomainen tietyn unionin luettelossa olevan hankkeen tai tietyn unionin luettelossa olevien hankkeiden luokan osalta edellyttäen, että a) kansallinen toimivaltainen viranomainen ilmoittaa siirrosta komissiolle ja joko kansallinen toimivaltainen viranomainen tai hankkeen toteuttaja julkaisee tätä koskevat tiedot 9 artiklan 7 kohdassa tarkoitetulla verkkosivustolla; b) vain yksi viranomainen on vastuussa tietystä unionin luettelossa olevasta hankkeesta ja toimii hankkeen toteuttajan ainoana yhteyspisteenä prosessissa, jossa annetaan kattava päätös tietystä unionin luettelossa olevasta hankkeesta, sekä koordinoi kaikkien asiaankuuluvien asiakirjojen ja tietojen toimittamista. Kansallinen toimivaltainen viranomainen voi säilyttää itsellään vastuun määräaikojen vahvistamisesta, sanotun kuitenkaan rajoittamatta 10 artiklan 1 ja 2 kohdassa säädettyjen määräaikojen soveltamista. 3. Kansallisen toimivaltaisen viranomaisen on helpotettava kattavan päätöksen antamista, sanotun kuitenkaan rajoittamatta asiaa koskevien unionin ja kansainvälisen oikeuden ja,