VUOSIKERTOMUKSEN varainhoitovuodelta 1995 ja toimielinten vastaukset



Virallinen lehti nro C 340 , 12/11/1996 s. 0001 - 0352



VUOSIKERTOMUKSEN varainhoitovuodelta 1995 (96/C 340/01) Vuosikertomus, jossa ovat mukana toimielinten vastaukset tilintarkastustuomioistuimen huomautuksiin, on toimitettu vastuuvapauden myöntämisestä vastaaville ja muille toimielimille. Bernhard FRIEDMANN (presidentti) John WIGGINS Giorgio CLEMENTE Barry DESMOND Patrick EVERARD Armindo de Jesus de SOUSA RIBEIRO Antoni CASTELLS Jan O. KARLSSON Hubert WEBER Aunus Olavi SALMI Jørgen MOHR Kalliopi NIKOLAOU François COLLING Maarten B. ENGWIRDA Jean-François BERNICOT SISÄLLYS Sivu Johdanto 5 Osa I - KOMISSION TULOJA JA TOIMINTAMÄÄRÄRAHOJA SEKÄ EUROOPAN KEHITYSRAHASTOJA KOSKEVAT HUOMAUTUKSET Luku 1 - Omat varat 23 Luku 2 - Euroopan maatalouden ohjaus- ja tukirahasto - Tukiosasto (EMOTR-tuki) Budjettihallinto ja välittömät menot 58 Luku 3 - Euroopan maatalouden ohjaus- ja tukirahasto - Tukiosasto (EMOTR-tuki) Maatalousmarkkinoiden järjestely ja hallinto 75 Luku 4 - Yhteinen kalastus- ja meripolitiikka 102 Luku 5 - Alueelliset toimet 123 Luku 6 - Sosiaaliset toimet 149 Luku 7 - Euroopan maatalouden ohjaus- ja tukirahasto - Ohjausosasto (EMOTR-ohjaus) 187 Luku 8 - Rahoitusvälineet ja pankkitoiminta 204 Luku 9 - Tutkimus ja teknologinen kehittäminen 214 Luku 10 - Toimet Keski- ja Itä-Euroopan maiden, uusien itsenäisten valtioiden (entinen Neuvostoliitto) sekä Mongolian hyväksi 235 Luku 11 - Yhteistyö kehitysmaiden ja muiden kolmansien maiden kanssa (lukuun ottamatta Keski- ja Itä-Eurooppaa) 264 Luku 12 - Euroopan kehitysrahastot 290 Osa II - EUROOPAN YHTEISÖJEN TOIMIELINTEN JA VIRASTOJEN HALLINTOMÄÄRÄRAHOJA KOSKEVAT HUOMAUTUKSET Luku 13 - Komissio 334 Luku 14 - Tilintarkastustuomioistuin 348 Luku 15 - Talous- ja sosiaalikomitea, alueiden komitea ja yhteinen organisaatiorakenne 349 LIITTEET Liite I - Tilintarkastustuomioistuimen kertomukset ja lausunnot viideltä viime vuodelta 353 Liite II - Kertomuksessa käytetyt lyhenteet ja merkit sekä yleistä talousarviota koskevat perustiedot 363 TOIMIELINTEN VASTAUKSET Sivu Osa I - KOMISSION TULOJA JA TOIMINTAMÄÄRÄRAHOJA SEKÄ EUROOPAN KEHITYSRAHASTOJA KOSKEVAT HUOMAUTUKSET Luku 1 - Omat varat 45 Luku 2 - Euroopan maatalouden ohjaus- ja tukirahasto - Tukiosasto (EMOTR-tuki) Budjettihallinto ja välittömät menot 70 Luku 3 - Euroopan maatalouden ohjaus- ja tukirahasto - Tukiosasto (EMOTR-tuki) Maatalousmarkkinoiden järjestely ja hallinto 95 Luku 4 - Yhteinen kalastus- ja meripolitiikka 117 Luku 5 - Alueelliset toimet 141 Luku 6 - Sosiaaliset toimet 169 Luku 7 - Euroopan maatalouden ohjaus- ja tukirahasto - Ohjausosasto (EMOTR-ohjaus) 199 Luku 8 - Rahoitusvälineet ja pankkitoiminta 212 Luku 9 - Tutkimus ja teknologinen kehittäminen 228 Luku 10 - Toimet Keski- ja Itä-Euroopan maiden, uusien itsenäisten valtioiden (entinen Neuvostoliitto) sekä Mongolian hyväksi 255 Luku 11 - Yhteistyö kehitysmaiden ja muiden kolmansien maiden kanssa (lukuun ottamatta Keski- ja Itä-Eurooppaa) 283 Luku 12 - Euroopan kehitysrahastot 313 Osa II - EUROOPAN YHTEISÖJEN TOIMIELINTEN JA VIRASTOJEN HALLINTOMÄÄRÄRAHOJA KOSKEVAT HUOMAUTUKSET Luku 13 - Komissio 342 Luku 15 - Talous- ja sosiaalikomitea, alueiden komitea ja yhteinen organisaatiorakenne 352 KAAVIOT Sivu Kaavio I Yleinen talousarvio 1995 - Arvioidut tulot 10 Kaavio II Yleinen talousarvio 1995 - Arvioidut menot - Maksumääräyksiin käytettävät määrärahat 11 Kaavio III Yleinen talousarvio 1995 - Maksusitoumuksiin käytettävät määrärahat 12 Kaavio IV Maksusitoumuksia varten käytettävissä olleet määrärahat 1995 ja niiden käyttö aloittain ja toimielimittäin 13 Kaavio V Maksumääräyksiä varten käytettävissä olleet määrärahat 1995 ja niiden käyttö aloittain ja toimielimittäin 14 Kaavio VI Rahoitusnäkymät: varainhoitovuoden 1995 talousarviosta maksusitoumuksia varten käytettävissä olleet määrärahat ja toteuttaminen; varainhoitovuoden 1995 talousarviosta maksumääräyksiä varten käytettävissä olleet määrärahat ja toteuttaminen 15 Kaavio VII A Konsolidoitu tulostili ja varainhoitovuoden 1995 saldon määräytyminen 16 Kaavio VII B Yhteenveto Euroopan unionin konsolidoidusta taseesta 31. joulukuuta 1995 17 Kaavio VIII Varainhoitovuonna 1995 suoritetut maksut aloittain 18 Kaavio IX Suoritetut maksut jäsenvaltioittain 1995 19 Kaavio X Maksumääräyksiin käytettävien määrärahojen kehitys ja käyttö jaoteltuna aloittain 1991-1995 20 Kaavio XI Maksumääräyksiin käytettävien määrärahojen käyttö 1991-1995 aloittain 21 Kaavio XII Vuosittaiset maksut 1991-1995 jaoteltuna aloittain ja toimielimittäin 22 Kaavio XIII Varainhoitovuoden 1995 arvioidut ja toteutuneet tulot 54 Kaavio XIV Varainhoitovuoden 1995 arvioidut ja todelliset omat varat jäsenvaltioittain 55 Kaavio XV Varainhoitovuoden 1995 todelliset omat varat 56 Kaavio XVI Todelliset omat varat jäsenvaltioittain 57 Kaavio XVII EMOTR-tuki - Varainhoitovuonna 1995 suoritetut maksut jaoteltuina markkina-aloittain 73 Kaavio XVIII EMOTR-tuki - Varainhoitovuonna 1995 suoritetut maksut jaoteltuina markkina-aloittain ja jäsenvaltioittain 74 Kaavio XIX Rakennerahastot - Varainhoitovuonna 1995 tehdyt maksusitoumukset ja suoritetut maksut jäsenvaltioittain 185 Kaavio XX Rakenteelliset toimet - Vuonna 1995 tehdyt maksusitoumukset ja suoritetut maksut jäsenvaltioiden ja tavoitteiden mukaan jaoteltuna 186 Kaavio XXI Tuki Keski- ja Itä-Euroopan maille ja uusille itsenäisille valtioille (ent. SNTL): PHARE- ja TACIS-ohjelmat 263 Kaavio XXII Perustietoja Euroopan kehitysrahastoista (EKR) (tilanne 31. joulukuuta 1995) 329 Kaavio XXIII Kuudes EKR - Määrärahat, rahoitus, tuen jakautuminen, kokonaiskäyttö 330 Kaavio XXIV Seitsemäs EKR - Määrärahat, rahoitus, tuen jakautuminen, kokonaiskäyttö 331 Kaavio XXV Kuudes ja seitsemäs EKR - Tuen käyttö talouden alojen mukaan jaoteltuna (tilanne 31. joulukuuta 1995) 332 Kaavio XXVI Seitsemän EKR:n vuosimaksujen kehitys (1960-1995) 333 JOHDANTO 0.0. SISÄLLYS Kohta Kirjanpito ja varainhoito 0.1. Yhteisön varojen hoito jäsenvaltioissa 0.2. - 0.5. Jäsenvaltioiden ja komission yhteistoiminta 0.6. - 0.11. Komission omat hallintotoimet 0.12. - 0.27. Parannukset varainhoidossa 0.28. - 0.32. KIRJANPITO JA VARAINHOITO 0.1. Varainhoidon tehostamiseen tarvitaan toisinaan pelkästään komission omia toimia tai yhden taikka useamman jäsenvaltion toimia. Usein kuitenkin sekä komission että jäsenvaltioiden yhteistoiminta on tarpeen asianmukaisten ratkaisujen löytämiseksi. Varainhoitovuotta 1995 koskevassa vuosikertomuksessa sekä tarkastuslausumassa tuodaan esille useita epätyydyttävään kirjanpitoon ja varainhoitoon liittyviä esimerkkejä, joista monet ovat täysin tai lähes samanlaisia kuin aikaisempina vuosina havaitut. Tilintarkastustuomioistuin ilmaisi varainhoitovuotta 1994 koskevan vuosikertomuksen johdannossa tyytyväisyytensä uuden komission käynnistämään varainhoidon kehittämisohjelmaan ("Sound and Efficient Management", SEM 2000), mutta totesi myös, että nopeita tuloksia ei ole odotettavissa. Varainhoidon tehostamiseen tarvitaan toisinaan pelkästään komission omia toimia tai yhden taikka useamman jäsenvaltion toimia. Usein kuitenkin sekä komission että jäsenvaltioiden yhteistoiminta on tarpeen asianmukaisten ratkaisujen löytämiseksi. YHTEISÖN VAROJEN HOITO JÄSENVALTIOISSA 0.2. Tulojen osalta luvussa 1 todetaan, että omia varoja menetettiin usean miljoonan ecun arvosta sisäiseen jalostusmenettelyyn liittyvän lainsäädännön puutteellisen soveltamisen vuoksi. Tullitarkastusten menetelmissä ja tiheydessä esiintyi huomattavaa kirjavuutta, ja yhteisön ulkoista passitusmenettelyä sovellettiin virheellisesti. Alv:oon perustuvan oman varan osalta verotuksellisten rajojen poistaminen on tuonut uusia riskejä, joiden vuoksi hallinnointimenetelmiä on seurattava tarkasti. Tämän toteuttamiseksi tarvitaan asianmukaisia kansallisia valvontamenetelmiä ja tiiviimpää yhteistyötä jäsenvaltioiden viranomaisten välillä. 0.3. Maatalousmarkkinoiden järjestelyä ja hoitoa käsittelevässä luvussa 3 tuodaan myös esille se, että jäsenvaltio on jättänyt perimättä takaisin yhteisölle kuuluvia varoja, tässä tapauksessa vientitukia vähintään 16 miljoonan ecun arvosta. Samassa luvussa, jossa käsitellään myös tilintarkastustuomioistuimen varainhoitovuosien 1990-1992 vuosikertomuksissa annettujen huomautusten seurantaa, todetaan lisäksi seuraavaa: huolimatta siitä, että neuvosto ja parlamentti olivat kumpikin tukeneet tilintarkastustuomioistuimen näkemystä oliivinviljelyrekisterijärjestelmän lopullisen käyttöönoton kiireellisyydestä, neljä vuotta myöhemmin rekisterijärjestelmä oli edelleen puutteellinen tärkeimmissä oliiviöljyn tuottajajäsenvaltioissa. Myös toisen tärkeän valvontamekanismin - riisinviljelyalueiden maarekistereiden - perustamisessa ei ollut juurikaan edistytty. Varainhoitovuoden 1995 tarkastuslausumaan liittyvässä erityiskertomuksessa () tilintarkastustuomioistuin toteaa, että jäsenvaltioiden olisi noudatettava tiukemmin kunkin yksittäisen toimenpiteen valvontamenettelyistä annettuja asetuksia. Kyseisiä valvontamenettelyjä olisi pidettävä vähimmäisedellytyksenä EMOTR:n talousarvion tehokkaan ja taloudellisen toteuttamisen varmistamiseksi. Hallinnollisen valvonnan ja paikalla toimitettavien fyysisten tarkastusten tehokkuutta on lisättävä. Hehtaarikohtaisten tukien kohdalla pakollisen, kiinteään valvontaan perustuvan järjestelmän käyttöönotto on välttämätöntä, jotta vilpillisessä tarkoituksessa tehtyjen ylimääräisten ilmoitusten tekeminen on mahdotonta tai ainakin mahdollista havaita. 0.4. Huolimatta yhteisön maksamista 50 prosentin ennakkomaksuista kalastuksen valvontaan liittyville investoinneille (ks. luku 4) vuosittaisten investointiohjelmien täytäntöönpano oli useissa jäsenvaltioissa huomattavasti viivästynyt. Lisäksi kalastus- ja vesiviljelytuotteiden jalostukseen ja kaupan pitämiseen myönnettävän investointituen alalla joidenkin epäonnistuneiden hankkeiden rahoitus olisi voitu estää hankkeiden ja edunsaajien taloudellisen tilanteen tarkemmalla analysoinnilla. 0.5. Luvussa 6 käsitellään jäsenvaltioiden hoitamaa rakennerahastojen toimien hallinnointia, jossa on todettu epäluotettavia kirjanpitojärjestelmiä sosiaalirahaston yhteydessä sekä puutteita edunsaajia koskevissa tiedoissa. Tämän seurauksena rahavirtojen kulussa ilmenee viivytyksiä, hallintokomiteat toimivat huonosti, sisäiset tarkastukset ovat epäasianmukaisia ja menoilmoitusten varmennukset ovat epäluotettavia. Luvussa 7 tuodaan esille, että eri jäsenvaltioissa EMOTR-ohjauksen yhteisöaloite LEADER käynnistettiin eri tavalla ja yhteistyö LEADER-ryhmien ja kansallisten välittäjien välillä sekä niiden toiminnan koordinointi vaihteli suuresti eri jäsenvaltioissa. Ryhmien itsenäinen toiminta ja aloitteen perusajatuksen vaihtelevat tulkinnat johtivat epäonnistumisiin. Tukeen oikeuttamattomia menoja oli hyväksytty ja ryhmät olivat toimittaneet epäluotettavia teknisiä ja rahoituksellisia tietoja. JÄSENVALTIOIDEN JA KOMISSION YHTEISTOIMINTA 0.6. Omien varojen osalta olisi tarpeen vahvistaa jäsenvaltioiden raportointijärjestelmää poistetuista saatavista tai perimättä olevista tulliveloista. Komission ja jäsenvaltioiden olisi myös tutkittava mahdollisuutta kehittää asianmukaisia menetelmiä BKTL-lukujen vertailukelpoisuuden ja luotettavuuden mittaamiseksi. Joka tapauksessa niiden olisi jatkettava ponnistuksiaan kansallisten BKTL-tilastojen luotettavuuden, vertailukelpoisuuden ja tarkkuuden parantamiseksi. 0.7. Puutteet, joita on ilmennyt jäsenvaltioiden ja komission tasolla EMOTR-tukiosaston säännönvastaisuuksien ja petosten torjuntaan liittyvien yhteisön yhteisrahoittamien tukijärjestelmien menoilmoitusten hallinnoinnissa ja valvonnassa, ovat johtaneet 16,6 miljoonan ecun maksuihin menoista, jotka eivät olleet tukikelpoisia. Osassa rahoitetuista toimista tulokset ovat olleet vähäisiä tai epätyydyttäviä. 0.8. Jälleen kerran havaittiin epäyhtenäisiä käytäntöjä erinäisten kulujen tukikelpoisuuden arvioimisessa sekä yhteisen kalastuspolitiikan että sosiaalirahaston kohdalla. Aluerahaston hoito vaikeutuu, koska käytössä olevat erilaiset perusteet alueiden tukikelpoisuuden määrittelemisessä ovat johtaneet siihen, että yli 50 prosenttia yhteisön väestöstä saattaa kuulua jonkin tavoitteen piiriin. Tämän seurauksena tukea on siroteltu laajalle alueelle ja erilaisten näkökohtien, kuten tuen keskittämisen periaatteen, alueiden laajentumisen, aikaisemman tuen vaikutusten, hankkeiden jatkuvuuden ja tarpeiden muuttumisen huomioon ottaminen on vaikeaa, samoin kuin objektiivisten kriteereiden soveltaminen erityisiin tilanteisiin, varsinkin kun tilastot ovat epäasianmukaisia. On aiheellista toteuttaa suunnitellut toimenpiteet alueellisten tilastojen parantamiseksi, jotta yhteisön politiikoille ja tulosten analysoinnille voidaan taata luja perusta. 0.9. Varainhoitovuoden 1995 tarkastuslausumaan liittyvässä erityiskertomuksessa () tilintarkastustuomioistuin toteaa, että rakennerahastoissa havaitun suuren virhemäärän vuoksi on erittäin tärkeää, että jäsenvaltioiden järjestelmiä ja tarkastuksia tehostetaan, että loppusuoritusten maksupyynnöille asetetaan tiukat aikarajat, joita myös noudatetaan, ja että komission toimittamat tarkastus- ja hyväksymismenettelyt toteutetaan oikeaan aikaan. Lisäksi rahastojen hoidosta olisi syytä antaa täydelliset ja selkeästi muotoillut asetukset. Erityistä huomiota olisi kiinnitettävä varmennusmenettelyihin, joiden avulla voidaan taata, että ilmoitukset tukikelpoisista menoista valmistellaan huolellisesti ja toimitetaan asianmukaisin liittein. 0.10. Yhteisön tukea annetaan usein tuottaviin teollisuushankkeisiin. Olisi toivottavaa, että suoraa tukea myönnettäisiin varovaisemmin sellaisiin hankkeisiin, joista on saatavissa paljon välittömiä tuloja. Toisinaan lainarahoitus olisi asianmukaisempaa, vaikkakin suoraa tukea voidaan edelleen käyttää silloin, kun investointeja ei muuten olisi mahdollista tehdä. 0.11. Sosiaalimenojen uusilla ohjelmilla ei ole riittävän selkeitä ja mitattavissa olevia tavoitteita. Lisäksi yhteisön opetuksen ja ammattikoulutuksen alan ohjelmien tarkastuksessa paljastui, että uusien Leonardo- ja Sokrates-ohjelmien käynnistäminen oli aiheuttanut viivytyksiä ja keskeytyksiä niitä edeltävissä ohjelmissa. Yhteisön toimenpiteiden täydentävyyden ja yhdenmukaisuuden saavuttamiseksi ja yksittäisten toimien kaksoisrahoituksen välttämiseksi olisi parannettava koordinointirakenteita asianomaisten hallintoviranomaisten välillä ja sisällä. KOMISSION OMAT HALLINTOTOIMET 0.12. Komission omia hallintotoimia kritisoidaan useimmissa vuosikertomuksen luvuissa, ja kuten voidaan odottaa, eniten silloin kun kyseessä on suoraan hallinnoidut menot. Luvussa 3 todetaan, että komissio toimi ripeästi toteuttaessaan toimia Belgiassa ja Saksassa puhjenneen sikaruttoepidemian nujertamiseksi. Samalla kuitenkin huomautetaan komission jättäneen huolehtimatta siitä, että asetuksissa olisi alun alkaen eritelty selkeästi eläinlääkinnällisten ja poikkeuksellisten toimenpiteiden soveltamisehdot. Kyseinen puute johti yhteisön budjettimenojen kasvuun ja jäsenvaltioiden erilaiseen kohteluun. 0.13. Luvussa 4 huomautetaan, että komissio ei vahvistanut yksityiskohtaisia arviointiperusteita määrittääkseen, mitkä jäsenvaltiot voivat saada yhteisön rahoitusta kalastuksen valvonnasta aiheutuviin kansallisiin menoihin, ja mikä on tuen taso. Kalustolle, jota ei käytetty yksinomaan kalastuksen valvontaan, myönnettiin enimmäismäärä tukea. Ehdotettujen investointien kustannusvaikuttavuudesta ei tehty arvioita, ei edes lentokoneiden osalta. Lisäksi ilmavalvonnan osalta komissio ei tehnyt aloitteita jäsenvaltioiden välisen yhteistyön parantamiseksi, vaikka yhteistyö tällä alalla olisi erittäin tärkeää. 0.14. Luvussa 5 käsiteltyjen PACTE- ja Recite-ohjelmien yhteydessä rahoitetaan samankaltaisia, paikallisten ja alueellisten viranomaisten väliseen kokemustenvaihtoon liittyviä hankkeita. Hankkeiden hallinto on uskottu elimille, joiden hallinnollinen rakenne ei aina sovellu kyseisten hankkeiden toteuttamiseen, hallinnointiin ja valvontaan. 0.15. Komission on pikaisesti otettava käyttöön selkeät säännöt sosiaalirahastosta rahoitettavien toimien yhteydessä yleisestä alihankintasopimuksiin liittyvistä käytännöistä. Köyhyyden ja yhteiskunnasta syrjäytymisen vastaisilla toimilla ei ollut selkeästi määriteltyjä tavoitteita, toimista puuttui yhtenäisyys ja useimpien toimien kohdalla ei toimitettu kunnollista arviointia. Komissiolla ei ole käytössään selkeitä menettelyjä tuen myöntämisessä, ja avoimuudessa on parantamisen varaa. Valvontajärjestelmien parantamiseksi olisi toivottavaa perustaa sopimusten hallintoa varten keskusyksikkö, yhdenmukaistaa menettelyt ja erottaa taloushallinto ja hankkeiden hallinto toisistaan. 0.16. Kehittyneen televisio-ohjelmatoiminnan käyttöönottoon Euroopassa liittyvän toimintasuunnitelman osana päätettiin tukea laajassa kuvasuhteessa (16:9) toteutettavien ohjelmien tuotantoa ja lähettämistä. Tuen tarkastuksessa (ks. luku 9) kävi ilmi, että yhteisön hoitamassa hallinnossa oli ongelmia. Kumpaakaan rahoitusjärjestelyä ei voinut soveltaa yhtenäisesti. Vaikka tv-yhtiöt ja ohjelmien tuottajat ovat toimintasuunnitelman avulla tutustuneet 16:9-kuvasuhteeseen, sillä ei ole voitu todeta olleen vaikutusta vastaanottimien myyntiin. 0.17. Tilintarkastustuomioistuin toteaa, että haluttaessa jatkaa toimintasuunnitelman toteuttamista televisio-ohjelmien tuotantoon tarkoitettua tukea olisi yksinkertaistettava tai siitä olisi luovuttava kokonaan. Lähetystoimintaan myönnettävän tuen osalta olisi toivottavaa, että lähetystoiminnan harjoittajien teknisiä valmiuksia tarkastettaisiin enemmän kuvan ja äänen laadun takaamiseksi. Koska ostajat ovat tähän saakka olleet pikemminkin kiinnostuneita tarjottujen palveluiden määrästä kuin laajemmasta kuvasuhteesta, uusista rahoitussitoumuksista olisi päätettävä vasta yksityiskohtaisten markkinatutkimusten ja tavoitteiden selkeän määrittämisen jälkeen. 0.18. Luvussa 10 käsitellään Keski- ja Itä-Euroopalle, entisen Neuvostoliiton uusille itsenäisille valtioille sekä Mongolialle myönnettävää tukea. Monet todetuista heikkouksista ovat seurausta komission puutteista henkilöstöresurssien hoidossa. Komission olisi viipymättä määriteltävä paremmin ja hoidettava kaikilta osin vastuualueensa tulojen ja menojen hyväksyjänä, lakattava siirtämästä osaa julkiseen valtaan liittyvistä toimivaltuuksistaan kolmansille osapuolille, selkeytettävä ulkoisten asiantuntijoiden ja sisäisten palvelujen suorittajien toimenkuvaa ja ilmoitettava budjettivallan käyttäjille, minkälaisia resursseja se pitää tarvittavina hallinnoimiensa ohjelmien tyydyttävään toteuttamiseen. Samankaltaisia vaikeuksia esiintyi välittäjäorganisaatioiden käytössä joidenkin rakennerahastoihin liittyvien toimien hallinnossa (ks. edellä olevat kohdat 0.14. ja 0.15.) sekä kehitysavun hallinnossa, jota käsitellään jäljempänä kohdassa 0.21. Komission toimivallan siirtämisestä johtuvia ongelmia käsitellään myös tilintarkastustuomioistuimen erityiskertomuksessa n:o 1/96 MED-ohjelmista (). 0.19. Huolimatta siitä, että komissio on vähitellen pääsemässä eroon sopimusten teossa ilmenneistä viivästyksistä, vuoden 1995 lopussa sellaisia maksusitoumuksia, joihin liittyvät sopimukset olivat vielä tekemättä, oli PHARE-ohjelman osalta 1 970 miljoonan ecun ja TACIS-ohjelman osalta 644 miljoonan ecun verran. TACIS-ohjelman toimien tehokkuutta haittasi usein hallinnon jakautuminen monille tasoille, mikä johti ylimääräiseen työhön, epäselvyyteen toiminnan johtamisessa ja puutteisiin vastuualueiden hoidossa. 0.20. Pikainen päätös toimittaa elintarvike- ja lääkeapua Kirgisiaan johti huonosti hoidettuun jakeluun, vaikeuksiin vastikevarojen muodostamisessa ja voimavarojen tuhlaamiseen. Sekä Puolan että Kirgisian vastikevarat käytettiin tukeen oikeuttamattomille tai toisarvoisille aloille. Tilintarkastustuomioistuin on todennut useaan otteeseen samankaltaisia ongelmia vastikevarojen muodostamisessa, käytössä ja seurannassa, viimeksi varainhoitovuosia 1990-1994 koskevissa vuosikertomuksissa ja erityiskertomuksissa 1/91 (), 2/94 () ja 2/95 (). Luvussa 12 todetaan, että vaikka Lomén yleissopimuksen mukaan vastikevarojen käytössä olisi kiinnitettävä erityistä huomiota kaikkein haavoittuvimpiin sosiaaliryhmiin (köyhät, työttömät, naiset ja lapset), joissakin maissa suuria summia on käytetty julkisen sektorin elinten velkojen maksuun. Useat vastikevarojen muodostamiseen ja valvontaan liittyvät näkökohdat vaativat komission pikaisia toimia. 0.21. Luvussa 11 tuodaan esille, että kehitysyhteistyöhön osoitettujen käyttämättömien maksusitoumusten määrä kasvoi huomattavasti vuonna 1995 ja että suuri osa useille avainaloille tarkoitetuista maksusitoumuksista tehtiin joulukuussa 1995. Kun verrataan komission toteutettavaksi kuuluvien ohjelmien kokoa ja monimuotoisuutta sekä komission mahdollisuuksia toteuttaa ohjelmat tyydyttävällä tavalla, havaitaan, että niiden välillä on epätasapaino. 0.22. Silloin kun yhteisön tukea annetaan toimiin, jotka saavat rahoitusta myös muualta ja on vaikeaa - toisinaan jopa mahdotonta - erotella ohjelman eri osa-alueita, komission ei pitäisi määrittää, että edunsaaja saa käyttää yhteisön varoja vain komission rajaamiin ohjelman osiin. Esimerkkejä liiallisesta korvamerkitsemisestä havaittiin tiettyjen humanitaariseen apuun liittyvien toimien sekä Palestiinan kansalliselle itsehallintoviranomaiselle osoitetun rahoitustuen yhteydessä. Rahoitusmekanismit ja valvonta- ja raportointivaatimukset olisi sopeutettava yhdessä muiden rahoittajien kanssa rahoitettujen toimien luonteen mukaisiksi. 0.23. Luvussa 11 kiinnitetään huomiota myös siihen, että komission on aiheellista kehittää ulkoisten toimien yhteydessä eri organisaatioille maksetuille, käyttämättömille ennakoille kertyvien korkojen käsittelyyn liittyvät ohjeet ja soveltaa niitä säännönmukaisesti. Tämä havainto soveltuu myös tilintarkastustuomioistuimen aikaisempien kertomusten, erityisesti koheesion rahoitusvälinettä koskevan erityiskertomuksen N:o 1/95 kohdan 3.17. () ja tilintarkastustuomioistuimen varainhoitovuotta 1993 koskevan vuosikertomuksen kohtien 6.11.-6.14. mukaan vastaavasti myös useisiin rakennerahastojen toimiin ja muihin yhteisön politiikan osa-alueisiin, joilla komissio suorittaa ennakkomaksuja joko välittäjäorganisaatioille tai lopullisille edunsaajille. 0.24. Luvussa 12 todetaan, että komission politiikkaa EKR:stä myönnettävän rakennemukautustuen osalta on toteutettu kansainvälisten rahoituslaitosten kunkin edunsaajavaltion erityistilanteesta tekemän arvion mukaisesti ja eri rahoittajille osoitettuja tehtäviä noudattaen. Komissio on hyväksynyt sen, että kussakin edunsaajavaltiossa toteutetaan vain yhtä rakennemukautusohjelmaa kansainvälisten rahoituslaitosten kanssa yhdessä sovittujen ehtojen mukaisesti. Komissio haluaa kuitenkin arvioida itsenäisesti uudistusten edistymistä ja asettaa siksi omat ehtonsa EKR:n tuen myöntämiselle. Nykyinen järjestelmä on liian monimutkainen ja liian jäykkä. Ehdot olisikin jaettava kahteen erilliseen ryhmään - perusehtoihin ja täydentäviin ehtoihin - siten, että eri maiden erityistilanteet otetaan huomioon. 0.25. Rakennemukautukseen EKR:stä myönnettävä tuki on määrältään suurta, mutta tukeen liittyvät seurantatoimet eivät ole riittäviä. Parannuksia on yritettävä saada aikaan sekä komission edustustoissa että edunsaajamaiden hallintoviranomaisten tasolla, missä tarvitaan yhteisön asiantuntija-apua suunniteltujen alakohtaisten uudistusten toteuttamisessa. On kuitenkin tunnustettava, että komission ja muiden rahoittajien mahdollisuutta vaikuttaa kohdealojen ohjelmien suunnitteluun, toteuttamiseen ja jälkiarviointiin rajoittavat selvästi AKT-maiden suvereniteettiin liittyvät seikat. 0.26. Luvussa 13 todetaan, että yhteisön hajautettujen erillisvirastojen määrän kasvun ja tehtävien lisääntymisen seurauksena komission on tarpeen kiinnittää niiden toimintaan enemmän huomiota, erityisesti talousarviomäärärahojen esittämisen avoimuuteen, sisäisen valvonnan tehostamiseen ja hallintomenettelyjen yhdenmukaistamiseen. Tilintarkastustuomioistuin huomauttaa myös komission kiinteistöpolitiikan puutteista ja ehdottaa jälleen kerran monivuotisen investointibudjetin käyttöönottamista. Lisäksi verojen maksu vuokratuista toimitiloista näyttäisi olevan vastoin verovapauden periaatetta, jota tulisi sopimusten mukaan soveltaa komission ja jäsenvaltioiden välillä. 0.27. Luvussa 11 (ks. kohdat 11.68.-11.72.) ehdotetaan, että komissio voisi hyödyntää tarkastuksissa enemmän muiden tarkastajien työn tuloksia. Ehdotusta voisi soveltaa myös muilla aloilla kuin komission kehitys- ja kolmansille maille myöntämän kehitysavun yhteydessä, erityisesti rakennerahastojen kohdalla. EMOTR:n tukiosaston toimien yhteydessä muiden tarkastajien tarkastustulosten käyttö on vakiintumassa sovellettaessa komission 7 päivänä heinäkuuta 1995 antamaa asetusta (EY) N:o 1663/95 (), jossa jäsenvaltioiden EMOTR-tukiosaston vuosittaisten tilien tarkastaminen annetaan riippumattomien kansallisten elinten tehtäväksi. Vastaavat aloitteet ovat tervetulleita, jos niiden avulla lisätään komission tarkastusten ja valvonnan kattavuutta. Toisten tarkastajien töiden tuloksia hyödynnettäessä on kuitenkin otettava huomioon, että yleisesti hyväksyttyjen tilintarkastusstandardien () mukaisesti tulosten käyttäjien on kulloisessakin tapauksessa hyväksyttävä tarkastajan riippumattomuus ja ammatillinen pätevyys sellaisenaan, samoin kuin kyseisessä tarkastuksessa sovelletut menettelyt. PARANNUKSET VARAINHOIDOSSA 0.28. Kertomuksessa tuodaan esille myös useita tapauksia - joihin tarkastuksissa saatiin vahvistus - joissa komissio on joko edistynyt kirjanpidon- ja varainhoidon parantamisessa tai toiminut yhteistyössä jäsenvaltioiden kanssa parannusten aikaansaamiseksi. 0.29. Varainhoitovuotta 1992 koskevan vuosikertomuksen luvussa 3 esitettyjen tilintarkastustuomioistuimen huomautusten jälkeen neuvosto ja parlamentti myönsivät, että puuvilla-alan markkinoilla tarvittiin tehokkaita valvontatoimia. Komission todettua tarkastuksissaan laajoja väärinkäytöksiä, se antoi uusia asetuksia valvontajärjestelmien parantamiseksi vuodesta 1995-1996 alkaen. Varainhoitovuotta 1990 koskevassa vuosikertomuksessa tilintarkastustuomioistuin arvosteli viskin tislaajille myönnettävien vientitukien maksutapaa; vuonna 1995 toimitetussa seurantatarkastuksessa kyseisten tukien valvonnassa todettiin tapahtuneen parannuksia. 0.30. PHARE- ja TACIS-ohjelmien osalta oli vielä vuoden 1995 lopussa runsaasti maksusitoumuksia, joihin liittyvät sopimukset olivat vielä tekemättä, mutta komissio on aloittanut ruuhkan selvittämisen. Komissio on tehnyt myös alustavia parannuksia oman käyttöomaisuutensa hallinnossa esiintyviin puutteisiin, joihin tilintarkastustuomioistuin on kiinnittänyt huomiota (ks. vuosien 1994 ja 1995 vuosikertomusten luku 13). Lisaksi omia varoja kasittelevassa luvussa tilintarkastustuomioistuin ilmoittaa tyytyvaisyytensa alv:ta koskevan tietojenvaihtojarjestelman parannuksiin. 0.31. SEM 2000 -aloitteen yhteydessä komission ja jäsenvaltioiden hallinnon edustajat keskustelevat useista kysymyksistä, jotka liittyvät hankkeiden tukikelpoisuuteen rakennerahastoista myönnettävän tuen osalta. Lisäksi tutkitaan, millä muilla tavoilla voitaisiin kannustaa kansallisia hallintoviranomaisia takaamaan yhteisön rakenteellisen tuen vaikuttavuus ja asianmukainen kirjaaminen kansallisella tasolla. Tilintarkastustuomioistuin hyväksyy keskusteluissa esitetyt tavoitteet, joiden avulla voi olla mahdollista poistaa suuria, pitkään vallinneita puutteita. Kuljettavana on kuitenkin vielä pitkä matka, ja sekä komissiolta että jäsenvaltioilta vaaditaan merkittäviä ponnistuksia. 0.32. Lopuksi tilintarkastustuomioistuin haluaa jälleen kerran korostaa, että petosten ja tuhlauksen estäminen on paljon tehokkaampaa ja halvempaa kuin niiden havaitseminen jälkikäteen. Seuraamusten määrääminen ja perusteettomasti maksettujen summien takaisinperintä on usein ongelmallista. Lakeja laadittaessa ja erityisohjelmia ja toimia suunniteltaessa olisi aina mietittävä hallinnon ja valvonnan järjestelyjä ja kustannuksia. Maatalousmarkkinoiden hoidon ja rakennerahastoja koskevan lainsäädännön säännöllisin väliajoin tapahtuvan tarkistamisen yhteydessä on hyvä tilaisuus parantaa kaikilla tasoilla yhteisön toimien varainhoitoa vastuu- ja laatunäkökohtien kannalta. >VIITTAUS FILMIIN> >VIITTAUS FILMIIN> >VIITTAUS FILMIIN> >VIITTAUS FILMIIN> >VIITTAUS FILMIIN> > VIITTAUS FILMIIN> >VIITTAUS FILMIIN> >VIITTAUS FILMIIN> >VIITTAUS FILMIIN> >VIITTAUS FILMIIN> > VIITTAUS FILMIIN> >VIITTAUS FILMIIN> >VIITTAUS FILMIIN> OSA I Komission tuloja ja toimintamäärärahoja sekä Euroopan kehitysrahastoja koskevat huomautukset ENSIMMÄINEN LUKU (*) Omat varat 1.0 SISÄLLYS Kohdat Yleistä 1.1. - 1.3. Talousarvion toteuttaminen 1.4. Perinteiset omat varat 1.5. - 1.63. Saatavat, joita ei voida periä (poistetut saatavat) 1.5. - 1.16. Johdanto 1.5. - 1.10. Jäsenvaltioiden ilmoittamien poistettujen saatavien hoito komissiossa 1.11. - 1.12. Menettely tapauksissa, joissa maksamista on lykätty 1.13. - 1.14. Loppupäätelmät 1.15. - 1.16. Sisäinen jalostusmenettely 1.17. - 1.38. Määritelmä 1.17. Oikeudellisen perustan muuttuminen 1.18. - 1.19. Suspensiojärjestelmän mukaisessa sisäisessä jalostusmenettelyssä tuotettujen tuotteiden jälleenvienti ja luovuttaminen vapaaseen liikkeeseen 1.20. - 1.24. Muut huomautukset 1.25. - 1.33. ETY:n ja Turkin sopimuksen virheellinen soveltaminen 1.34. - 1.37. Loppupäätelmät 1.38. Tullivarastot 1.39. - 1.54. Johdanto 1.39. - 1.40. Oikeudellinen menettely 1.41. Tavarakirjanpito 1.42. - 1.44. Tullitarkastusten puutteet 1.45. - 1.48. Jälleenvientiin sovellettavien kansallisten menettelyjen epäyhtenäisyys 1.49. Yhteisön ulkoisen passitusmenettelyn virheellinen soveltaminen 1.50. - 1.52. Yhteisön säännösten ristiriitaisuus tullin määräytymisperusteiden osalta 1.53. Loppupäätelmät 1.54. Sopimukset tulliliitosta 1.55. - 1.63. Loppupäätelmät 1.63. Arvonlisäverosta (alv) saatavat omat varat 1.64. - 1.103. Johdanto 1.64. - 1.67. Yhteisön lainsäädäntöön kohdistuvien rikkomusten paljastaminen 1.68. - 1.71. Yhteisön sisäisessä kaupassa kannettavaan alv:oon sovellettava siirtymäjärjestely 1.72. - 1.103. Alv-numeroihin ja kaupan arvoon liittyvien tietojen vaihto 1.72. - 1.79. Eri tietolähteistä saatavat tiedot ja tietolähteiden käytön rajoitukset 1.80. - 1.88. Tarkastusmenetelmien kehittyminen 1.89. - 1.91. Alv-tulot 1.92. - 1.97. Loppupäätelmät 1.98. - 1.103. Bruttokansantulo 1.104. - 1.128. Tarvittava laadun mittaaminen tilastollisen BKTL:n määrittämisen yhteydessä 1.104. - 1.109. Tilastolliseen BKTL:oon sovellettava laadun käsite 1.110. - 1.111. BKTL:n vertailukelpoisuuden mittaaminen 1.112. - 1.118. BKTL:n luotettavuuden mittaaminen 1.119. - 1.125. Loppupäätelmät 1.126. - 1.128. YLEISTÄ 1.1. Tässä luvussa käsitellään yhteisön kaikkia omia varoja. Tilintarkastustuomioistuin tutki perinteisten omien varojen osalta tiettyjä aloja (saatavat, joita ei voida periä, tietyt sisäiseen jalostusmenettelyyn liittyvät näkökohdat, tullivarastointimenettelyn toteuttaminen sekä tulliliittosopimusten taloudelliset vaikutukset). Alv:n osalta tilintarkastustuomioistuin toimitti tarkastuksen, joka koski yhteisön lainsäädäntöön kohdistuvien rikkomusten paljastamista ja yhteisön sisäisessä kaupassa kannettavaan alv:oon sovellettavan siirtymäjärjestelyn toteuttamista. Lisäksi tilintarkastustuomioistuin tutki laadun mittaamista BKTL:oon perustuvan oman varan määräytymisperusteena käytetyn tilastollisen BKTL:n määrittämisen osalta. 1.2. Jäljempänä olevien huomautusten esittämistapa ei vastaa eri lähteistä saatavien omien varojen suhteellista taloudellista merkitystä. Perinteisten omien varojen hoito on komission vastuulla, ja tilintarkastustuomioistuimen tehtävänä on tutkia kaikkia niitä menettelyjä, joiden avulla kyseiset omat varat kerätään ja yhteisön taloudelliset edut turvataan. Säännönvastaisuuksien riski on erityisen suuri tietyillä perinteisten omien varojen aloilla (esimerkiksi passitus, sisäinen jalostus, yhteisön saatavien hoito). Perinteisiä omia varoja koskevia huomautuksia on kaikkein eniten, minkä lisäksi ne ovat myös muita moninaisempia. Muita omia varoja (alv-varat, BKTL-varat) koskevissa huomautuksissa keskitytään enemmän tiettyihin periaatteellisiin (esimerkiksi makrotaloudelliset, tilastolliset) tai kirjanpidollisiin näkökohtiin. 1.3. Tarkasteltaessa yhteisön talousarvion rahoituksen muuttumista vuodesta 1986 lähtien voidaan havaita tiettyjä suuntauksia (ks. kaavio 1.1.). BKTL:oon perustuvan oman varan osuus on koko ajanjakson kuluessa kasvanut, alv:sta saatavan oman varan osuus on vaihdellut 50 ja 60 prosentin välillä ja perinteisten omien varojen (tullit, maatalousmaksut ja sokerimaksut) osuus on laskemassa (ks. taulukko 1.1.). Kaavio 1.1. - Muutokset tosiasiallisten omien varojen jakautumisessa >KAAVION ALKU> (%) >KAAVION LOOPU> >VIITTAUS FILMIIN> TALOUSARVION TOTEUTTAMINEN 1.4. Taulukon 1.2. mukaan 1) tosiasialliset tulot nousivat 75 077,1 miljoonaan ecuun vuonna 1995, mikä vastaa 99,5:tä prosenttia lopulliseen talousarvioon osoitetuista tuloista. Tosiasialliset tulot nousivat 13,7 prosenttia verrattuna vuoteen 1994, jolloin ne olivat 66 002,1 miljoonaa ecua; 2) omien varojen kantamisesta aiheutuneiden kulujen (1 605,9 miljoonaa ecua) vähentämisen jälkeen perinteiset omat varat olivat 14 453,2 miljoonaa ecua, mikä vastaa 19,2:ta prosenttia kaikista tosiasiallisista tuloista. Nämä varat kertyivät a) 13 898,4 miljoonan ecun bruttomääräisistä tullimaksuista, jotka vastaavat 86,5:tä prosenttia perinteisten omien varojen bruttomäärästä (16 059,1 miljoonaa ecua) ()b) 844,3 miljoonan ecun bruttomääräisistä maatalousmaksuista, jotka vastaavat 5,3:a prosenttia perinteisten omien varojen bruttomäärästä c) 1 316,4 miljoonan ecun bruttomääräisistä sokeri- ja isoglukoosimaksuista, jotka vastaavat 8,2:ta prosenttia perinteisten omien varojen bruttomäärästä; 3) arvonlisäverosta (alv) saatava oma vara, ottaen huomioon saldot ja mukautukset ( P521,3 miljoonaa ecua), nousi 39 127,3 miljoonaan ecuun () eli 52,1 prosenttiin kaikista tosiasiallisista tuloista; 4) BKTL-vara, ottaen huomioon saldot ja mukautukset ( P269,4 miljoonaa ecua), nousi 14 172,6 miljoonaan ecuun () (josta varauksia 247,6 miljoonaa ecua) eli 18,9 prosenttiin kaikista tosiasiallisista tuloista. PERINTEISET OMAT VARAT Saatavat, joita ei voida periä (poistetut saatavat) Johdanto >TAULUKON PAIKKA> 1.5. Jäsenvaltiot asettavat yhteisön käyttöön todetut tullit ja maatalousmaksut, jotka on kannettu tai joiden maksamisesta on annettu vakuus. Ne merkitsevät erilliseen kirjanpitoon eli kirjanpitoon B () todetut mutta vielä perimättömät maksut, joiden vakuudeksi ei ole annettu takaussitoumusta. Ne voivat merkitä tähän kirjanpitoon todetut vakuuden kattamat maksut tapauksissa, joissa kyseiset maksut ovat kiistanalaisia. 1.6. Taulukossa 1.3. esitetään yhteenveto tilanteesta 30. kesäkuuta 1995 todettujen mutta perimättömien maksujen osalta kaikkiin todettuihin maksuihin nähden. Prosenttiosuus vaihtelee jäsenvaltioittain 0,13-1,54 prosentin välillä. 1.7. Jäsenvaltiot voivat poistaa saatavia, eli ne saavat jättää asettamatta todettuja maksuja vastaavat määrät komission käyttöön, jos näiden maksujen periminen on ollut mahdotonta ylivoimaisen esteen vuoksi tai jos niiden periminen osoittautuu täysin mahdottomaksi jäsenvaltioista riippumattomien syiden vuoksi. 1.8. Tilintarkastustuomioistuin tutki komissiossa poistettuihin saataviin liittyviä asiakirjoja. 1.9. Komissiolle on ilmoitettava neljännesvuosittaisissa katsauksissa poistettujen saatavien kokonaismäärä. Lisäksi komissiolle ilmoitetaan puolivuosittaisissa kertomuksissa yksittäistapaukset, jotka koskevat yli 10 000 ecun poistettuja saatavia. Komissio toimittaa tarvittaessa huomautuksensa asianomaiselle jäsenvaltiolle kuuden kuukauden määräajan kuluessa. >TAULUKON PAIKKA> 1.10. Edellä mainituista lähteistä saatujen tietojen vertailussa paljastui epäjohdonmukaisuuksia: poistetut saatavat käyvät ilmi puolivuosittaisista kertomuksista, mutta saman ajanjakson kattavissa neljännesvuosittaisissa katsauksissa ei kyseisiä määriä ilmoiteta tai ilmoitetut määrät ovat huomattavasti pienempiä (ks. taulukko 1.4.). Jäsenvaltioiden ilmoittamien poistettujen saatavien hoito komissiossa 1.11. Menettely saatavien poistamiseksi () on ollut käytössä 1. tammikuuta 1989 alkaen (). Tänä aikana viisi jäsenvaltiota (Saksa, Espanja, Ranska, Alankomaat, Yhdistynyt kuningaskunta) ovat ilmoittaneet tapauksista, joissa saatavia on poistettu yli 10 000 ecun arvosta. Taulukossa 1.5. esitetään yhteenveto tilanteesta 30. kesäkuuta 1995 niiden 28 tapauksen osalta, jotka kyseiset viisi jäsenvaltiota ovat ilmoittaneet (määrä yhteensä 5,6 miljoonaa ecua). 1.12. Tilintarkastustuomioistuimen toimittaessa tarkastustaan (joulukuussa 1995) komissio ei ollut vielä laatinut luetteloa kansallisista maksujen perimiseen tarkoitetuista välineistä; luetteloa kuitenkin tarvitaan jäsenvaltioiden taloudellisen vastuun määrittämiseksi myös tapauksissa, joissa saatavia vastaava määrä poistetaan. Komissio alkoi vasta syyskuussa 1994 esittää jäsenvaltioille tiedusteluja tällaisen luettelon laatimista varten. Menettely tapauksissa, joissa maksamista on lykätty 1.13. Saksan viranomaiset ilmoittivat komissiolle 13. heinäkuuta 1995, että siihen mennessä ilmoitetuissa tapauksissa, joissa saatavat oli poistettu, olikin todellisuudessa kyse saatavien perimisen lykkäyksestä. Kansallisten säännösten mukaan viranomaiset voivat tehdä päätöksiä, joilla perintätoimia lykätään väliaikaisesti, mutta velka on kuitenkin edelleen olemassa tällaisista päätöksistä huolimatta. Näin ollen kaikki perintätoimien lykkäystapaukset, joista on vuodesta 1989 lähtien ilmoitettu, olisi merkittävä uudelleen erilliseen kirjanpitoon. Nämä perittävät saatavat eivät kuitenkaan käy ilmi yhteisön kirjanpidosta. Komissio ei ollut vielä tarkastusajankohtaan mennessä toteuttanut asiaankuuluvia toimenpiteitä Saksan viranomaisten suhteen. >TAULUKON PAIKKA> 1.14. Lisäksi Saksa asetti ennen vuotta 1989 komission käyttöön kaikki todetut määrät, mukaan lukien perimättömät määrät. Yhteisön käyttöön asetetut todetut ja perimättömät määrät olivat 1. tammikuuta 1989 yhteensä 93,8 miljoonaa ecua (). Tätä summaa ei ole maksettu takaisin erilliseen kirjanpitoon kirjaamista varten, mutta komissio ei ole vastustanut sitä, että Saksan viranomaiset vähentävät nykyisistä todetuista määristä poistetut saatavat. Komissio tai Saksan viranomaiset eivät ole kehittäneet seurantajärjestelmää, jonka avulla saataisiin tietää näiden vähennysten yhteismäärä. Loppupäätelmät 1.15. Poistettuja saatavia koskevasta ilmoitusmenettelystä ei ole ollut komissiolle mitään merkittävää apua analysoitaessa ja vertailtaessa millaisin tuloksin jäsenvaltiot ovat perineet hankalia saatavia (ks. kohdat 1.10. ja 1.12.). 1.16. Vaadittua menettelyä ei useimmissa jäsenvaltioissa sovelleta lainkaan (ks. kohta 1.11.), ja muissa jäsenvaltioissa sitä ei noudateta yhdenmukaisella tavalla. Komission olisi pyrittävä poistamaan syyt, joiden vuoksi perimättä jääneiden saatavien määrä on joissakin jäsenvaltioissa muita suurempi (ks. kohta 1.6.). Perimistoimien hoidon avoimuuden lisäämiseksi komission olisi toteutettava asianmukaiset toimenpiteet, joiden tarkoituksena on a) varmistaa, että kohdissa 1.9.-1.10. tarkoitetut ilmoitukset vastaavat toisiaan b) muuttaa säännöllisin väliajoin annettavat ilmoitukset pakollisiksi kaikkien sellaisten saatavien osalta, joita ei ole voitu periä tietyn määräajan kuluessa c) julkaista vuotuisen taseen liitetiedoissa jäsenvaltiokohtaisesti esitetty tilanne kohdassa b tarkoitettujen perimättömien yhteisön saatavien osalta. Sisäinen jalostusmenettely Määritelmä >TAULUKON PAIKKA> 1.17. Sisäisellä jalostusmenettelyllä () tarkoitetaan taloudellisesti vaikuttavaa tullimenettelyä, jossa jäljempänä mainittuihin tavaroihin voidaan kohdistaa yhteisön tullialueella yksi tai useampi jalostustoiminto. Sisäiseen jalostusmenettelyyn voidaan asettaa a) yhteisön tullialueelta jalostettuina tuotteina jälleenvietäviksi tarkoitetut muut kuin yhteisötavarat, jolloin niihin ei sovelleta tuontitulleja eikä kauppapoliittisia toimenpiteitä (sisäinen jalostusmenettely suspensiojärjestelmää soveltaen, jäljempänä "suspensiojärjestelmän mukainen sisäinen jalostusmenettely") b) vapaaseen liikkeeseen luovutetut tavarat (), joista kannettavat tuontitullit palautetaan tai peruutetaan, jos ne viedään jalostettuina tuotteina yhteisön tullialueelta (sisäinen jalostusmenettely tullinpalautusjärjestelmää soveltaen, jäljempänä "tullinpalautusjärjestelmän mukainen sisäinen jalostusmenettely"). Oikeudellisen perustan muuttuminen 1.18. Tilintarkastustuomioistuin arvosteli varainhoitovuotta 1988 koskevassa vuosikertomuksessaan suspensiojärjestelmän mukaisen sisäisen jalostusmenettelyn virheellistä käyttöä ja suositteli viivästyskorkojen käyttöönottoa silloin, kun yhteisön alueella luovutetaan kulutukseen tavaroita, joihin on sovellettu kyseistä suspensiomenettelyä (). Viivästyskoroilla estetään "perusteettoman rahallisen hyödyn hankkiminen lykkäämällä tullivelan syntymisajankohtaa ()". Maaliskuun 26 päivänä 1990 annettu komission asetus (ETY) N:o 731/90 () on annettu tilintarkastustuomioistuimen huomautusten jälkeen (). 1.19. Tilintarkastustuomioistuin tutki näiden muutosten täytäntöönpanoa neljässä jäsenvaltiossa (Belgia, Saksa, Ranska, Yhdistynyt kuningaskunta). Tarkastuksen perusteella voitiin esittää joitakin huomautuksia siitä, kuinka näissä jäsenvaltioissa on toteutettu suspensiojärjestelmän mukainen sisäinen jalostusmenettely (ks. kohdat 1.25.-1.37.). Suspensiojärjestelmän mukaisessa sisäisessä jalostusmenettelyssä tuotettujen tuotteiden jälleenvienti ja luovuttaminen vapaaseen liikkeeseen 1.20. Lupa suspensiojärjestelmän mukaiseen sisäiseen jalostusmenettelyyn myönnetään silloin, kun voidaan osoittaa, että jalostetut tuotteet todellakin aiotaan jälleenviedä. Kolmessa jäsenvaltiossa, jonne tarkastuskäynti tehtiin (Belgia, Saksa, Ranska), osa toimijoista oli kuitenkin usean vuoden ajan jättänyt jopa 90 prosenttia jalostetuista tuotteista jälleenviemättä. Tarkastuksesta vastaava tullitoimipaikka ei kuitenkaan ollut arvostellut suspensiojärjestelmän mukaisen sisäisen jalostusmenettelyn virheellistä käyttöä, ja kansalliset viranomaiset olivat säännöllisesti uusineet luvat menettelyyn. 1.21. Suspensiojärjestelmän mukaista sisäistä jalostusmenettelyä koskevat luvat, joiden yhteydessä suuri prosentuaalinen osuus pääasiallisista jalostetuista tuotteista tai samassa tilassa olevista tavaroista on usean vuoden ajan luovutettu vapaaseen liikkeeseen, ovat yhteisön säännösten vastaisia. Lykättäessä tullivelan syntymisajankohtaa hallinnollisella päätöksellä käytetään menettelyä väärin kahdella eri tavalla: toimitaan suspensiojärjestelmän mukaisen sisäisen jalostusmenettelyn tavoitteiden ja sääntöjen vastaisesti sekä hankitaan kansallisia tuloja viivästyskorkojärjestelmän avulla yhteisön talousarvion kustannuksella. Yhteisön omista varoista 24 päivänä kesäkuuta 1988 tehdyn neuvoston päätöksen 88/376/ETY, Euratom () 2 artiklan mukaan viivästyskorot eivät kuulu yhteisön omiin varoihin. Tällaiset suspensiojärjestelmän mukaisen sisäisen jalostusmenettelyn säännösten rikkomukset johtavat siihen, että kyseiset omat varat asetetaan käyttöön myöhässä. 1.22. Voimassa oleviin säännöksiin kohdistuvien rikkomusten vaikutus yhteisön talousarvioon voidaan arvioida jäsenvaltioiden saamien viivästyskorkojen määrän avulla. Vuoden 1994 kymmenen ensimmäisen kuukauden ajalta kyseinen määrä oli 12 jäsenvaltion osalta 7,2 miljoonaa ecua. 1.23. Ranskan viranomaiset antoivat joulukuussa 1991 asetuksen (ETY) N:o 1999/85 () 27 artiklan mukaisesti ja komission suostumuksella eräälle toimijalle luvan siirtyä sisäisessä jalostusmenettelyssä tullinpalautusjärjestelmästä suspensiojärjestelmään. Päätöksen seurauksena toimijalle maksettiin takaisin 29,1 miljoonaa ecua (). Suspensiojärjestelmään siirryttäessä Ranskan viranomaiset myönsivät uuden määräajan päätöstilityksen esittämiseksi kaikkien niiden tavaroiden osalta, jotka oli aikaisemmin asetettu tullinpalautusjärjestelmän mukaiseen sisäiseen jalostusmenettelyyn. Näin saatiin 28 kuukauden keskimääräinen määräaika, joka on kymmenen kuukautta pitempi kuin Ranskan viranomaisten jalostustoimintojen toteuttamiselle vahvistama 18 kuukauden määräaika (). 1.24. Ensimmäisen päätöstilityksen mukaan 90 prosenttia jalostetuista tuotteista, jotka olivat olleet valmistusvaiheessa siirryttäessä suspensiojärjestelmään, luovutettiin vapaaseen liikkeeseen, ja ne tuottivat viivästyskorkoa (kansallisia tuloja) yli 3 miljoonaa ecua. Näiden yhteisön säännösten vastaisten vapaaseen liikkeeseen luovutusten seurauksena 25,6 miljoonan ecun määrä omia varoja todettiin ja asetettiin käyttöön kymmenen kuukautta myöhässä (ks. kohta 1.28.). Muut huomautukset 1.25. Belgiassa erään huomattavan toimijan esittämien, varainhoitovuosia 1993 ja 1994 koskevien päätöstilitysten tarkastuksessa havaittiin, että menettelyä päätettäessä ei ollut toimittu oikein. Kyseinen toimija oli käyttänyt yhteisötavaroiden viennissä sovellettavia tulliasiakirjoja viedessään jalostettua tuotetta, joka määritellään muuksi kuin yhteisötavaraksi. Tällaisen menettelyn yhteydessä ei voida todistaa, että tavarat on todella viety pois yhteisön tullialueelta. Asianomaisiin jalostettuihin tuotteisiin liittyvien tullien määrä on yli miljoona ecua. 1.26. Päätöstilitys on esitettävä viimeistään 30 päivää jälleenvientiajan päättymisen jälkeen. Määräaika on sama myös silloin, kun valvova toimipaikka itse laatii päätöstilityksen (). Kolmessa jäsenvaltiossa (Belgia, Saksa, Yhdistynyt kuningaskunta) kuukauden tai vuosineljänneksen ilmoitukset toimitettiin myöhässä, sillä tulliviranomaiset eivät olleet toteuttaneet tarvittavia toimenpiteitä varmistaakseen, että omat varat olisi todettu ja kannettu säännösten mukaisten määräaikojen kuluessa (). Saksassa muuan valvova toimipaikka laati erästä toimijaa koskevan päätöstilityksen keskimäärin 8 kuukautta myöhässä; tullien määräksi arvioitiin tässä tapauksessa 13,3 miljoonaa ecua vuodessa (). 1.27. Vaikka asetuksissa sallitaan ainoastaan kuukauden tai vuosineljänneksen koonti (ilmoitukset) (), kahdessa jäsenvaltiossa (Belgia, Yhdistynyt kuningaskunta) koontijakso voi kattaa jopa koko vuoden. Tämän vuoksi yksinomaan vuosien 1992, 1993 ja 1994 osalta yhteensä 3,6 miljoonan ecun määrä omia varoja todettiin ja asetettiin käyttöön keskimäärin kuusi kuukautta myöhässä (Belgia). 1.28. Kohdissa 1.24.-1.27. mainituissa tapauksissa todettiin, että tullimaksujen asettaminen yhteisön käyttöön oli viivästynyt. Näin ollen on sovellettava 29 päivänä toukokuuta 1989 annetun neuvoston asetuksen (ETY, Euratom) N:o 1552/89 () 11 artiklan säännöksiä. Asetuksessa säädetään viivästyskorkojen maksamisesta omien varojen käyttöön asettamisen viivästyessä. 1.29. Yhteisön ulkoista passitusmenettelyä sovelletaan kuljetettaessa muita kuin yhteisötavaroita paikasta toiseen tullialueella (), jos tavaroita ei ole asetettu taloudellisesti vaikuttavaan tullimenettelyyn ja jos kyseisen taloudellisesti vaikuttavan menettelyn erityissäännökset sallivat tällaisen kuljetusjärjestelyn. Sisäisessä jalostusmenettelyssä tavarat on kuitenkin lupa kuljettaa ainoastaan valmistuspaikasta menettelyn päättävään toimipaikkaan. 1.30. Jos jälleenvienti ei tapahdu jonkin muun jäsenvaltion alueen kautta, Saksan kansallisissa ohjeissa sallitaan jalostettujen tuotteiden ja samassa tilassa olevien tavaroiden kuljettaminen ilman passitusmenettelyn muodollisuuksia (vakuus, T1-asiakirja jne.) tullialueen poistumispaikkaan, joka ei ole menettelyn päättävä toimipaikka. Tällöin tavarat ainoastaan mainitaan toimijan kirjanpidossa. 1.31. Jos tavaroiden jälleenvienti tapahtuu meritse, kyseinen kansallinen menettely sallii tavaroiden uudelleenlastauksen poikettaessa yhteisön satamiin. Tällaisessa menettelyssä on vaarana, että tavaroiden tullioikeudellisen aseman tunnistamisessa menetellään vilpillisesti. Alusten poiketessa yhteisön satamaan () muut kuin yhteisötavarat voidaan passitusasiakirjan puuttuessa saattaa yhteisön markkinoille tuontitulleja maksamatta. 1.32. Jos suspensiojärjestelmän mukaiseen sisäiseen jalostusmenettelyyn asetetut tavarat siirretään tästä menettelystä johonkin toiseen suspensiomenettelyyn (passitus, tullivarastot jne.), näiden tavaroiden tulliasiakirjassa on tavaran kuvaukselle varattuun kohtaan merkittävä selkeästi maininta suspensiojärjestelmän mukaisesta sisäisestä jalostusmenettelystä (). Maininta kuitenkin puuttuu kyseisestä asiakirjasta kaikissa jäsenvaltioissa, joissa tarkastus toimitettiin. Tarkan maininnan puuttuessa on vaarana, että viivästyskorkoja ei peritä, jos tavarat luovutetaan myöhemmin vapaaseen liikkeeseen. 1.33. Saksassa suspensiojärjestelmän mukaisen sisäisen jalostusmenettelyn jälkitarkastuksia on suoritettu jopa 13 vuoden jälkeen, vaikka säännösten mukainen ajanjakso, jonka kuluessa tullit voidaan jälkikäteen periä, on korkeintaan kolme vuotta. ETY:n ja Turkin sopimuksen virheellinen soveltaminen 1.34. ETY:n ja Turkin sopimuksen lisäpöytäkirjan mukaan () ATR1-todistukset voitiin 18. maaliskuuta 1995 asti antaa ainoastaan vapaaseen liikkeeseen luovutetuista tavaroista. Vasta EY-Turkki-assosiointineuvoston päätöksen N:o 1/94 () tultua voimaan 19. maaliskuuta 1995 otettiin käyttöön tasausmaksu () sisäisen jalostusmenettelyn jälkeen Turkkiin jälleenvietyjen tavaroiden osalta. 1.35. Tarkasteltaessa kansallisia ohjeita, jotka kymmenen jäsenvaltiota on toimittanut tilintarkastustuomioistuimelle, voidaan havaita, että ainoastaan Yhdistynyt kuningaskunta on kantanut tuontitullit jalostetuista tuotteista ja samassa tilassa olevista tavaroista ennen ATR1-todistusten vahvistamista. Kaikki muut jäsenvaltiot lukuun ottamatta Espanjaa (marraskuusta 1993 lähtien) ja Irlantia (vuodesta 1994 lähtien) ovat antaneet ATR1-todistukset tulleja kantamatta. Tavarat olisi kuitenkin pitänyt luovuttaa vapaaseen liikkeeseen ja kolmansista maista tulevista tavaroista olisi pitänyt vaatia 100-prosenttisesti tullit ennen ATR1-todistusten antamista. Silloin kun jäsenvaltiot eivät pysty jälkikäteen perimään tulleja, jotka olisi pitänyt kantaa ATR1-todistusten antamishetkellä, niiden on mitätöitävä ja peruttava kyseiset todistukset. Turkin viranomaisille on tällöin tiedotettava, että todistusten antaminen on tapahtunut säännönvastaisesti. 1.36. Tilintarkastustuomioistuin totesi, että kahden toimijan kohdalla (Saksa, Belgia) ATR1-todistukset oli vahvistettu jalostettujen tuotteiden osalta 18. toukokuuta 1995 asti, mutta asiaankuuluvia tulleja (250 000 ecua vuosilta 1992-1994) ei ollut maksettu. 1.37. Niiden tavaroiden (vapaaseen liikkeeseen luovutettujen tai muiden) arvo, jotka on jälleenviety Euroopan unionista Turkkiin sisäisen jalostusmenettelyn päätteeksi, on vuosien 1993 ja 1994 osalta yli 1 780 miljoonaa ecua. Riittävän tarkkojen tietojen puuttuessa tilintarkastustuomioistuin arvioi kuitenkin, että vuosina 1973-1995 kantamatta jääneiden omien varojen määrä on vähintäänkin useita kymmeniä miljoonia ecuja. Loppupäätelmät 1.38. Komission olisi valvottava, että yhteisön säännöksiä sovelletaan moitteettomasti. Sen olisi erityisesti varmistettava, että a) otetaan käyttöön aktiivinen seurantajärjestelmä suspensiojärjestelmän mukaisen sisäisen jalostusmenettelyn täytäntöönpanon valvomiseksi; seurantajärjestelmän avulla olisi erityisesti valvottava vapaaseen liikkeeseen luovutettujen jalostettujen tuotteiden prosentuaalisia osuuksia (ks. kohdat 1.21.-1.24.), määräaikoja menettelyn päättämiseksi (ks. kohdat 1.26.-1.28.) sekä jälkitarkastusten toistumistiheyttä ja tuloksia (ks. kohta 1.33.) b) asianomaisten jäsenvaltioiden kanssa vahvistetaan omien varojen määrä, joka on perittävä ETY:n ja Turkin sopimuksen virheellisen soveltamisen seurauksena (ks. kohdat 1.34.-1.37.), tai että säännönvastaisesti annetut todistukset mitätöidään ja perutaan c) kaikkia yhteisön tai kansallisia säännöksiä, joiden vuoksi muiden kuin yhteisötavaroiden tullioikeudellinen asema saatetaan määrittää väärin, tarkastellaan kriittisesti, erityisesti kuljetettaessa näitä tavaroita meritse paikasta toiseen yhteisön tullialueella (ks. kohdat 1.29.-1.32.) d) yhteisöjen omista varoista tehdyn päätöksen 88/376/ETY, Euratom soveltamisesta 29 päivänä toukokuuta 1989 annetun neuvoston asetuksen (ETY, Euratom) N:o 1552/89 () 11 artiklaa sovelletaan tapauksissa, joissa tullivelan syntymisajankohtaa on lykätty viranomaisten suostumuksella (1.21.-1.22.). Tullivarastot Johdanto 1.39. Euroopan unionissa on annettu yhteisön tullikoodeksin () 100 artiklan mukaisesti lupa noin 13 000 tullivarastolle. Varastot on jaoteltu kuuteen eri luokkaan, jotka määritellään tullikoodeksin soveltamista koskevissa säännöissä (). Niistä 35 prosenttia on tietyn tyyppisiä varastoja, joissa tilintarkastustuomioistuin toimitti tarkastuksen (). Tilintarkastustuomioistuimen tarkastukseen valitsemissa varastoissa on niissä noudatettavan yksinkertaistetun menettelyn (kotitullaus () vapaaseen liikkeeseen luovutettaessa) vuoksi vaarana, että omat varat todetaan myöhässä. Nämä varastot ovat yksityisiä varastoja, vaikka varastonpitäjä () ei välttämättä itse omistakaan tavaroita. 1.40. Tilintarkastustuomioistuimen tutkimus koski tällaisia tietyn tyyppisiä tullivarastoja. Ne sijaitsivat viidessä jäsenvaltiossa (Belgia, Saksa, Espanja, Ranska, Italia), joissa tällaisten varastojen pitäminen on sallittua. Oikeudellinen menettely 1.41. Tullivarastointimenettelyssä tullivarastoon voidaan varastoida a) muita kuin yhteisötavaroita, jolloin niistä ei kanneta tuontitulleja eikä niihin sovelleta kauppapoliittisia toimenpiteitä b) yhteisötavaroita, joihin erityislainsäädännön perusteella sovelletaan niiden vientiin liittyviä toimenpiteitä (). Tavarakirjanpito 1.42. Jotta omien varojen toteaminen ei viivästyisi, tavarakirjanpidosta on yhteisön säännösten () mukaisesti jatkuvasti käytävä ilmi kulloinenkin varastotilanne. Menettelyjen yksinkertaistamisen (ks. kohta 1.39.) vuoksi tavarakirjanpidossa on oltava kaikki tullivarastointimenettelyn soveltamisen ja tulliviranomaisten suorittaman valvonnan kannalta tarvittavat tiedot (). Tavarakirjanpito on olennaisen tärkeä tekijä tullitarkastuksissa. Tullin määräytymisperusteet (tavaran luonne, paljous, tullausarvo), jotka on ilmoitettu ja kirjattu vietäessä tavarat varastoon, otetaan huomioon tullien toteamiseksi luovutettaessa tavarat myöhemmin vapaaseen liikkeeseen. 1.43. Tulliviranomaisten määräämän henkilön on pidettävä tavarakirjanpitoa tulliviranomaisten hyväksymässä muodossa (). Paikan päällä toimitetuissa tarkastuksissa havaittiin, että kansallisten viranomaisten asettamat velvoitteet olivat eri jäsenvaltioissa erilaisia. Velvoitteet vaihtelivat pelkän tavaraluettelon pitämisestä tavaroiden liikkumista koskevien yksityiskohtaisten tietojen merkitsemiseen. Monissa tapauksissa tavarakirjanpitoa on tarkastusta varten täydennettävä tiedoilla, jotka ovat ainoastaan toimijoiden saatavilla. 1.44. Lisäksi tavarakirjanpidossa havaittiin joitakin poikkeamia, joiden seurauksena omien varojen toteaminen saattaa viivästyä. Jos tiedot atk-pohjaisessa tavarakirjanpidossa löytyvät muulla tavoin kuin tariffinimikkeiden perusteella (), tulliviranomaisten ja yhteisön yksikköjen on mahdotonta valvoa suurissa varastoissa tavaroiden liikkumista vertailemalla tavaroiden varastoon siirtämiseen ja varastosta viemiseen liittyviä tietoja. Tavaroiden liikkumisesta ei myöskään voida hankkia tietoja eikä paikan päällä tapahtuvaa tarkastusta suorittaa, jos varastonpitäjällä on useita varastoja eri puolilla jäsenvaltion aluetta (Saksa), mutta hän ei ilmoita tulliasiakirjassa varastoa, johon tavarat on siirretty. Yhdessä tapauksessa (Italia) tavarakirjanpitoa oli alettu pitää vasta neljä kuukautta varaston perustamisen jälkeen. Tullivarastoon siirrettyjen tavaroiden (arvo noin 1,8 miljoonaa ecua) alkuperäistä varastotilannetta ei ollut merkitty oikein tavarakirjanpitoon. Näin ollen oli mahdotonta toimittaa tarkastus paikan päällä tai tarkistaa tiedot tavaroiden liikkumisesta. Tullitarkastusten puutteet 1.45. Jäsenvaltioiden välillä on huomattavia eroja siinä, kuinka usein ja millaisin menetelmin ne toteuttavat tarkastukset, joilla varmistetaan erityisesti, että omien varojen toteaminen tapahtuu samanaikaisesti tavaroiden vapaaseen liikkeeseen luovuttamisen kanssa. 1.46. Saksassa toimitetaan kahdentyyppisiä tarkastuksia. Näitä tarkastuksia ovat yksittäisiä toimia koskevien tulliasiakirjojen säännölliset tarkastukset sekä perusteelliset jälkitarkastukset, jotka saman varaston osalta usein toimitetaan yli kolmen vuoden ajanjakson kuluessa (määräaika, jonka umpeuduttua tullien määrää ei voida enää antaa velalliselle tiedoksi) (). Esimerkiksi kahdella tarkastetulla tullitoimipaikalla oli 58 varastoa, joissa ei ollut toimitettu jälkitarkastusta ennen kuin määräaika, jonka päätyttyä tullivelka katsotaan vanhentuneeksi, oli päättynyt (kyseisten tullitoimipaikkojen varastojen yhteismäärä oli 146). Joissakin näistä varastoista viimeisin jälkitarkastus oli suoritettu vuonna 1988; tällaisiin tapauksiin liittyvien omien varojen määrän voidaan arvioida olevan useita miljoonia ecuja vuosittain. Perusteellisten jälkitarkastusten avulla voidaan kuitenkin juuri nimenomaan tarkistaa tulliasiakirjojen ja kaupallisten asiakirjojen yhdenmukaisuus sekä paljastaa viivästyksiä tai virheitä omien varojen toteamisessa. 1.47. Ranskassa ja Belgiassa ei ole olemassa kansallisia ohjeita jälkitarkastusten suorittamiseksi tullivarastoissa. 1.48. Italiassa viranomaiset suorittivat pistokokeisiin perustuvia tarkastuksia, joissa vertailtiin tavaroiden varastoon siirtoon ja varastosta viemiseen liittyvien asiakirjojen tietoja. Erityisesti kaupallisia asiakirjoja koskevia jälkitarkastuksia oli viranomaisten mukaan suoritettu, samoin kuin tarkastuksia paikan päällä. Tarkastuskäyntien aikana ei kuitenkaan pystytty esittämään minkäänlaisia tarkastuskertomuksia. Jälleenvientiin sovellettavien kansallisten menettelyjen epäyhtenäisyys 1.49. Kohdissa 1.29.-1.31. selostettuja ja kritisoituja kansallisia jälleenvientimenettelyjä on sovellettu myös tullivarastosta jälleenvietyihin tavaroihin. Yhteisön ulkoisen passitusmenettelyn virheellinen soveltaminen 1.50. Espanjassa on annettu yhteisön tullikoodeksin soveltamista koskevien yksityiskohtaisten sääntöjen () 397 artiklan ja sitä seuraavien artiklojen nojalla kansallisia säännöksiä, joiden mukaan varastonpitäjä voi noudattaa yksinkertaistettuja passitusmenettelyjä. 1.51. Näin ollen varastonpitäjällä ei yhteisön säännösten vastaisesti ole velvollisuutta lähettää toimivaltaiseen tullitoimipaikkaan hänelle toimitettuja passitusasiakirjan kappaleita (). Tulli ei myöskään ole ennakolta numeroinut tai kirjannut varastonpitäjän toimittamia passitusasiakirjoja. Tulliviranomaisilla ei tämän vuoksi ole käytössään minkäänlaista asiakirja-aineistoa, jonka avulla ne voisivat valvoa passitusmenettelyn moitteetonta toimintaa. Tällaisia Espanjassa yleisesti sovellettuja yksinkertaistettuja menettelyjä noudatettiin kahdessa suuressa tullivarastossa, jotka tilintarkastustuomioistuin tarkasti. 1.52. Tilintarkastustuomioistuin tutki varastojen tarkastusten yhteydessä varastonpitäjän rekisterin toimitetuista passitusasiakirjoista. Rekisteristä käy ilmi, että määräajat menettelyn päättämiseksi ylittivät joissakin tapauksissa huomattavasti säännösten mukaisen määräajan. Yhteisön tullikoodeksin soveltamista koskevien säännösten 379 artiklan mukaan sellaisiin toimiin, joiden osalta menettelyä ei ole päätetty, liittyvien saatavien periminen olisi pitänyt aloittaa viimeistään 14 kuukautta yhteisön passitusilmoituksen kirjaamispäivän jälkeen. Osaa vuonna 1992 ja 1993 toimitettuihin passitusasiakirjoihin liittyvistä menettelyistä ei ollut vielä päätetty tilintarkastustuomioistuimen toimittaessa tarkastuksen kesäkuussa 1995, eikä asiaan kuuluvia tulleja ollut vielä kannettu. Yhteisön säännösten ristiriitaisuus tullin määräytymisperusteiden osalta 1.53. Tullikoodeksin soveltamista koskevien säännösten () 278 artiklan 3 kohdan c alakohdan säännökset ovat ristiriitaisia yhteisön tullikoodeksin 214 artiklan 1 kohdan ja 112 artiklan 3 kohdan säännösten kanssa. Toisaalta asianomainen taho voi tavaroiden vapaaseen liikkeeseen luovutuksen yhteydessä soveltaa muita kuin varastoon siirron yhteydessä todettuja tai myönnettyjä tullin määräytymisperusteita. Toisaalta kyseiseen varastointimenettelyyn asettamisen yhteydessä todettuja tai vahvistettuja tullin määräytymisperusteita sovelletaan luovutettaessa tavarat vapaaseen liikkeeseen. Soveltamista koskevien säännösten suoma valinnan mahdollisuus saattaa systemaattisesti aiheuttaa sen, että todettujen omien varojen määrä vähenee. Loppupäätelmät 1.54. Komission on toteutettava tarvittavat toimenpiteet, jotta 1) tavarakirjanpitoa koskevia yhteisön säännöksiä sovellettaisiin (ks. kohdat 1.42.-1.44.) 2) tullivarastojen tarkastuksilla turvattaisiin yhteisön taloudelliset edut (ks. kohdat 1.45.-1.48.) 3) asiakirja-aineisto olisi varmasti saatavilla yhteisön elinten toimittamissa tarkastuksissa (ks. kohdat 1.42.-1.44. ja 1.50.), erityisesti seuraavissa tapauksissa: a) taloudelliset toimijat soveltavat kotitullausmenettelyä b) taloudellisille toimijoille on myönnetty lupa yksinkertaistettuun menettelyyn c) tullitoimipaikka on siirtänyt osan valtuuksistaan tietyille taloudellisille toimijoille 4) jälleenvientiin sovellettavat kansalliset menettelyt olisivat yhteisön säännösten mukaiset (ks. kohta 1.49.) 5) yhteisön tullikoodeksin () 112 artiklan 3 kohtaa voitaisiin soveltaa yksiselitteisesti (ks. kohta 1.53.). Sopimukset tulliliitosta 1.55. Tulliliitossa a) kolmansista maista peräisin oleviin tuontitavaroihin sovelletaan yhteistä tullitariffia b) tulliliiton alueella kokonaan tuotetut tavarat () luovutetaan vapaaseen liikkeeseen samoin kuin tavarat, joihin on sovellettu tullimuodollisuuksia jonkin sopimuspuolen luovuttaessa ne vapaaseen liikkeeseen. 1.56. Tuontitulleista saadut tulot voivat kuulua sille sopimuspuolelle, joka ne on kerännyt (kirjausmenetelmä), tai ne voidaan jakaa taloudelliseen toimintaan liittyvien kriteerien mukaan (makrotaloudellinen menetelmä) riippumatta siitä, mikä sopimuspuolista ne on kerännyt. 1.57. Euroopan talousyhteisö (ETY) on tehnyt kolme sopimusta tulliliitosta Andorran ruhtinaskunnan (), San Marinon tasavallan () ja Turkin () kanssa. Näissä kolmessa sopimuksessa on sovittu, että saadut tulot jaetaan kirjausmenetelmän mukaan. 1.58. San Marinon ja Andorran kanssa tehtyjen tulliliittosopimusten taloudelliset vaikutukset yhteisön omiin varoihin ovat nyt ja tulevaisuudessa vähäiset (ks. taulukko 1.6.). On kuitenkin mahdollista, että 1. tammikuuta 1996 alkaen sovelletun, Turkin kanssa tehdyn tulliliittosopimuksen vaikutukset yhteisön omiin varoihin eivät jää vähäisiksi, mitä ei kuitenkaan pystytä osoittamaan, sillä sopimuksessa ei määrätä tarvittavien tietojen toimittamisesta. Muiden kolmansien maiden kanssa lähiaikoina tehtävien tulliliittosopimusten vaikutukset omiin varoihin saattavat olla huomattavia. Tilintarkastustuomioistuin päätti tutkia ETY:n ja San Marinon tasavallan väliaikaisen, kauppaa ja tulliliittoa koskevan sopimuksen täytäntöönpanon taloudellisia näkökohtia osoittaakseen ne riskit, jotka kirjausmenetelmää sovellettaessa uhkaavat kannettujen tuontitullien oikeudenmukaista jakautumista sopimuspuolten kesken (ks. kohdat 1.60.-1.62.). 1.59. Taulukossa 1.6. esitetään yhteenveto varainhoitovuonna 1993 kannettujen tullien jakautumisesta San Marinon ja Andorran kanssa tehtyjen sopimusten mukaisesti. Lisäksi siitä käyvät ilmi molemmissa sopimuksissa määrätyn kirjausmenetelmän epäsuotuisat vaikutukset yhteisön talousarvioon. Verrattaessa San Marinon tapauksessa näitä vaikutuksia makrotaloudellisen menetelmän (esimerkiksi jakautuminen BKTL:n perusteella) vaikutuksiin voidaan todeta, että kirjausmenetelmä on epäedullinen yhteisön omien varojen kannalta. 1.60. Osoituksena yhtenä suurimmista kirjausmenetelmään liittyvistä riskeistä voidaan pitää sitä, että joidenkin tuotteiden osalta yhden sopimuspuolen alueelle tuodut ja siellä tulliselvitykseen osoitetut paljoudet ylittävät huomattavasti kyseisen sopimuspuolen kulutuskapasiteetin. Näin ollen kannetut tuontitullit eivät jakaudu sopimuspuolten välillä tasaisesti. 1.61. Syy tällaiseen epätasapainoon voidaan löytää tarkastelemalla ilmoituksia tavaroiden luovutuksesta vapaaseen liikkeeseen. Esimerkiksi San Marinon tapauksessa tutkimus paljasti, että huomattavan osan kannetuista tuontitulleista olivat maksaneet muutamat tuojat, joista osa - kaupallisen edustajansa kautta - oli ainoa toimija jollakin yhteisön markkinoiden osa-alueella. 1.62. Koska tietyn tavaran tuontitullit ovat samat kaikille tulliliiton alueelle sijoittautuneille toimijoille, näiden toimijoiden päätös sijoittautua jonkin sopimuspuolen alueelle perustuu yleensä muihin kuin tulliin liittyviin seikkoihin. Jos taloudelliset toimijat voivat saavuttaa taloudellisia etuja tietyn sopimuspuolen alueella tai jos tietyn sopimuspuolen alueella säännökset ovat toimijan kannalta suotuisampia, sopimuspuolten kantamat tullit ovat vaarassa jakautua epätasaisemmin, mikä puolestaan vaikuttaa yhteisön omiin varoihin. Nämä vaikutukset ovat yleensä riippuvaisia erityisesti sopimuspuolten taloudellisesta suorituskyvystä sekä siitä, miten sopimuspuolten keskenään vertailtavat edut todellisuudessa eroavat toisistaan. Loppupäätelmät 1.63. Komission olisi tutkittava tarkemmin tulliliittosopimusten vaikutuksia omiin varoihin ja määrättävä näissä sopimuksissa kunkin sopimuspuolen kantamien tullien jakautumisesta yhden tai useamman makrotaloudellisen kriteerin perusteella. ARVONLISÄVEROSTA (ALV) SAATAVAT OMAT VARAT Johdanto >TAULUKON PAIKKA> 1.64. Yhteinen alv-järjestelmä on otettu käyttöön yhteisön tasolla verotuksen yhdenmukaisen määräytymisperusteen vahvistamiseksi jäsenvaltioissa. Lisäksi sen pohjalta lasketaan ne alv:sta saatavat omat varat, jotka kunkin jäsenvaltion on maksettava. Näin ollen kaikki poikkeamat tai häiriöt yhteisessä alv-järjestelmässä saattavat pienentää tätä laskentapohjaa ja vähentää näin ollen myös alv:stä saatavia omia varoja. 1.65. Jäljempänä kerrotaan tilintarkastustuomioistuimen suorittamista tarkistuksista, jotka koskivat kansallisten lainsäädäntöjen ja yhteisön lainsäädännön yhdenmukaisuutta alv:n alalla sekä yhteisön sisäisessä kaupassa sovellettavan alv:n siirtymäjärjestelyä sen jälkeen, kun verotukselliset rajat poistettiin 1. tammikuuta 1993 (). 1.66. Koska yhteisön sisäinen siirtymäjärjestely on tärkeä tekijä alv:n kantamisessa ja koska verotuksellisten rajojen poistaminen saattaa lisätä säännönvastaisuuksien riskiä, tilintarkastustuomioistuin jatkoi vuonna 1995 VIES-järjestelmän () (Value added tax Information Exchange System) toiminnan tutkimista tätä tarkoitusta varten perustetussa työryhmässä, jossa jotkin ylimmät kansalliset tarkastuselimet ovat edustettuina. VIES-järjestelmän avulla jäsenvaltioiden veroviranomaiset voivat varmistaa, että yhteisön sisäisistä toimista kannetaan verot oikein. 1.67. Tietoja vertailtiin mahdollisuuksien mukaan muihin käytettävissä olevista tietolähteistä saatuihin tietoihin, jotka koskivat jäsenvaltioiden välistä kauppavaihtoa (erityisesti Intrastat-järjestelmä, ks. kohta 1.79.). Huomiota kiinnitettiin erityisesti toimijoiden tunnistamiseen sekä kauppavaihtoon liittyvien tietojen luotettavuuteen. Yhteisön lainsäädäntöön kohdistuvien rikkomusten paljastaminen 1.68. Komissio panosti voimakkaasti rikkomusten tutkimiseen tätä tarkoitusta varten perustetussa komiteassa, joka lopetti toimintansa vuoden 1993 keskivaiheilla. Tämän jälkeen rikkomukset ovat käytännössä paljastuneet miltei yksinomaan yksityishenkilöiden tekemien valitusten seurauksena tai omia varoja koskevissa tarkastuksissa, jotka komissio on toimittanut jäsenvaltioissa, ensin vuosittain ja nykyisin joka toinen vuosi. 1.69. Jos komissio toteaa, että yhteiseen alv-järjestelmään kohdistuneet rikkomukset ovat vaikuttaneet omiin varoihin, se voi esittää varauksen alv:stä saatavia omia varoja koskevan selvityksen osalta. Asianomaisen jäsenvaltion on tällöin tarkistettava ja tarvittaessa korjattava selvitys kolmelta edeltävältä vuodelta. Euroopan unionin taloudellisten etujen turvaamiseksi varaus on näin ollen esitettävä mahdollisimman pian. 1.70. Vaikka Euroopan unionin taloudelliset edut voidaan varauksen esittämisellä turvata, määräaika mahdollisten saatavien perimiseksi saattaa olla jopa useita vuosia silloin, kun komissio ja asianomainen jäsenvaltio eivät pääse asiassa yhteisymmärrykseen asetuksen 1553/89 mukaisesti. 1.71. Myöhässä maksetuista määristä ei pääsääntöisesti vaadita viivästyskorkoa, mikä ei kannusta niiden käyttöönasettamista kohtuullisen ajan kuluessa. Tilintarkastustuomioistuin on osoittanut aikaisemmissa asiaa koskevissa huomautuksissaan (), että tällainen tilanne ei ole tyydyttävä. Jos omia varoja havaitaan jääneen saamatta, on voitava vahvistaa viipymättä määräaika saatavien perimiseksi ja määrätä viivästyskorko maksujen myöhästyessä. Yhteisön sisäisessä kaupassa kannettavaan alv:oon sovellettava siirtymäjärjestely Alv-numeroihin ja kaupan arvoon liittyvien tietojen vaihto 1.72. Toimijat, jotka toimittavat tavaroita tai tarjoavat palveluja yhteisön sisällä, voivat pyytää vahvistusta muiden toimijoiden alv-tunnistenumeron voimassaolosta. Jokaisella jäsenvaltiolla on tietokanta verovelvollisista, joille on annettu alv-tunnistenumero. Muiden jäsenvaltioiden toimivaltaiset viranomaiset voivat saada tietoja tietokannasta VIES-verkon kautta. Vuonna 1995 VIES-järjestelmä vastasi 2,3 miljoonaan alv-tunnistenumeroita koskevaan kyselyyn. 1.73. Näyttää kuitenkin siltä, että perutut alv-tunnistenumerot saattavat näkyä jonkin aikaa voimassa olevina VIES-järjestelmässä tosiasiallisen perumispäivän jälkeen (Saksa, Kreikka, Espanja, Ranska, Irlanti, Alankomaat, Portugali, Yhdistynyt kuningaskunta). Italiassa ja Portugalissa toimijoilla on 30 päivää aikaa ilmoittaa, että he ovat lopettaneet toimintansa. Näin ollen on olemassa vaara, että yhteisön sisäisiä toimituksia koskevaan vuosineljänneksen yhteenvetoilmoitukseen merkitty tunnistenumero on myöhemmin mitätöity. Tämä aiheuttaa hallintoviranomaisten ja asianomaisten verovelvollisten välisiä ongelmia. 1.74. Voimassa olevien säännösten mukaan jäsenvaltioiden on säilytettävä ja käsiteltävä tiedot, jotka ilmenevät yhteisön sisäisten toimijoiden antamista yhteenvetoilmoituksista. Yhteenvetoilmoituksiin sisältyy tietoja näiden toimijoiden kauppavaihdosta muiden jäsenvaltioiden alv-järjestelmään rekisteröityjen asiakkaiden kanssa. Yksittäisille asiakkaille osoitettujen toimitusten kokonaisarvo ilmoitetaan VIES-tietoverkon kautta jokaisen jäsenvaltion ja vuosineljänneksen osalta sen jäsenvaltion alv-viranomaisille, jonne tavarat on hankittu. Tiedot toimitetaan kolme kuukautta sen kalenterivuosineljänneksen päättymisestä, jonka aikana toimitukset ovat tapahtuneet. 1.75. Veronalaisen toiminnan valvomiseksi ja alv-tulojen menetysten välttämiseksi toimijoiden on annettava yhteenvetoilmoituksensa asetetun määräajan kuluessa. Tilintarkastustuomioistuimen tarkastuksissa havaittiin, että vähintään 20 prosenttia kaikista yhteenvetoilmoituksista oli toimitettu myöhässä tai ne oli jätetty toimittamatta. 1.76. Yhteenvetoilmoituksissa annettujen tietojen tarkkuudesta saadaan viitteitä tarkastelemalla niiden kohtien lukumäärää, jotka atk-järjestelmässä olevat varmennustoiminnot ovat hylänneet ("virheelliset kohdat"). Tietty kohta voidaan katsoa virheelliseksi, jos esimerkiksi alv-numeroa ei ole tunnistettu tai määrää ei ole ilmoitettu. Havaitut virheet eivät aina johdu pelkästään itse tietoihin liittyvästä virheestä, vaan niiden takaa saattaa paljastua myös säännönvastaisuuksia. 1.77. Yhdeksässä jäsenvaltiossa yli 5 prosenttia kaikista vuoden 1993 virheellisistä kohdista (608 387) oli korjaamatta vielä kesäkuussa 1994. Tilanne on parantunut mutta ei kuitenkaan tyydyttävä. Vuonna 1994 virheellisiä kohtia oli 4,2 prosenttia (532 708) ja kesäkuussa 1995 oli 2,6 prosenttia (327 123) vielä korjaamatta (). Kun järjestelmä on hyväksynyt kohdat ja tiedot on toimitettu muille jäsenvaltioille, suoritetaan tarkastuksia sen varmistamiseksi, että muiden jäsenvaltioiden tavarantoimittajien ilmoittamat kansalliset alv-numerot ovat oikeita. Vuonna 1994 näissä tarkastuksissa havaittiin kahdeksassa jäsenvaltiossa 118 000 uutta kohtaa, joihin liittyi epäselvyyksiä (määrä vastaa 1 prosenttia kaikista kohdista). Jäsenvaltioiden viranomaisten onkin tämän vuoksi keskitettävä huomattavia voimavaroja tietojen tarkistamiseen ja mahdolliseen korjaamiseen, mikä puolestaan saattaa vähentää alv-tarkastuksiin käytettävissä olevaa aikaa. 1.78. On vaikea arvioida, kuinka luotettavia toimijoiden ilmoittamat tiedot toimitusten arvosta ovat. Tarkasteltaessa VIES-järjestelmän tietoja jäsenvaltioittain voitiin havaita merkittäviä eroavaisuuksia, joista suurimmalle osalle ei löytynyt selitystä. 1.79. Kansallisten tavarantoimittajien antamat VIES-tiedot, jotka on toimitettu järjestelmän kautta muille jäsenvaltioille, eivät aina ole yhdenmukaisia vastaanottavan jäsenvaltion ilmoittamien tietojen kanssa. Pienet erot voidaan hyväksyä kurssivaihtelujen ja teknisten viivytysten perusteella. Useissa tapauksissa todettiin kuitenkin yli 10 prosentin ja jopa 40 prosentin suuruisia eroja, ilman että asialle olisi löytynyt kattavaa selitystä. Eri tietolähteistä saatavat tiedot ja tietolähteiden käytön rajoitukset 1.80. Verovelvollisten suorittamat yhteisön sisäiset tavarantoimitukset tarkistetaan verotusta varten sekä verovelvollisten antamista alv-ilmoituksista että VIES-järjestelmästä. Jäsenvaltioiden välisestä tavarakaupasta laaditaan kuitenkin myös tilastoja sellaisten ilmoitusten pohjalta, jotka toimijoiden on annettava kuukausittain Intrastat-järjestelmän kautta. Intrastat-järjestelmä perustettiin neuvoston asetuksella (ETY) N:o 3330/91 (). Järjestelmän avulla mitataan yhteisön sisäisessä kaupassa tapahtunutta kehitystä yhtenäismarkkinoiden käyttöönoton jälkeen. 1.81. Eri tietoja vertailemalla voidaan suorittaa toimitetuista tavaroista maksettavan alv:n tarkastuksia, vaikka kyseisissä tietolähteissä havaitut heikkoudet rajoittavatkin nykyisin niiden käyttöä tällaisissa tarkastuksissa. 1.82. Intrastat-tiedoissa on huomattavia eroja, joihin ei ole löytynyt selitystä. Vaikka yhteisön sisäisten tavaroiden toimitusten ja hankintojen määrän onkin periaatteessa oltava sama, havaittiin vuoden 1993 osalta 28 000 miljoonan ecun () ja vuoden 1994 osalta jopa 34 000 miljoonan ecun () ero. Vertailtaessa Intrastat-tietojen pohjalta tiettyyn jäsenvaltioon tulleita toimitusmääriä (yhteisön sisäinen tuonti) muista unionin jäsenvaltioista kyseiseen jäsenvaltioon lähetettyihin toimituksiin (vienti) havaittiin vuoden 1994 osalta jopa 50 prosentin eroja. 1.83. Intrastat-järjestelmän toimintaa haittaa myös se, että jäsenvaltioissa suhtaudutaan eri tavoin tapauksiin, joissa toimija ei anna ilmoitusta. Joissakin jäsenvaltioissa (Saksa, Alankomaat, Yhdistynyt kuningaskunta) lasketaan heti tapaukset, joissa ilmoitusta ei ole annettu tai se on annettu myöhässä, ja ne otetaan huomioon ensimmäisessä tilastojulkaisussa. Muut jäsenvaltiot odottavat myöhässä olevaa ilmoitusta, minkä jälkeen viitekuukauden tiedot korjataan. Viidessä jäsenvaltiossa (Kreikka, Espanja, Ranska, Italia, Portugali) menettelyjen noudattamatta jättäminen ei anna aihetta minkäänlaisiin korjauksiin. Pelkästään myöhässä toimitetuista ilmoituksista aiheutuvat korjaukset koskivat 4-5 prosenttia Euroopan unionin jäsenvaltioiden koko kaupasta. 1.84. Näin ollen on luonnollista, että jäsenvaltiot ovat eri mieltä Intrastat-tietojen luotettavuudesta. Toiset jäsenvaltiot (Yhdistynyt kuningaskunta, Italia, Espanja) pitävät tietoja tyydyttävinä, mutta toiset (Tanska) katsovat ne epäluotettaviksi. Useimmat jäsenvaltiot ilmoittavat määräaikoja kuitenkin noudatettavan entistä paremmin, ja viivästyneistä ilmoituksista aiheutuneet korjaukset ovatkin tästä syystä vähentyneet. 1.85. Näistä rajoituksista huolimatta eri lähteistä saatavien tietojen ristikkäisvertailu on joissakin tapauksissa osoittautunut hyödylliseksi. Ranskassa vuosina 1993 ja 1994 sekä Alankomaissa vuonna 1993 suoritetuissa perusteellisissa, alv-ilmoituksiin ja VIES-tietoihin perustuvissa analyyseissä havaittiin, että 85 prosentissa kansallisista alv-ilmoituksista ilmoitettiin määrä, joka ei vastannut yhteisön sisäisten tavarantoimitusten määrää. Useimmissa jäsenvaltioissa analyysi valitettavasti suoritettiin ainoastaan yksittäisten toimijoiden tasolla. Näin ollen käytössä ei ole oikeastaan lainkaan lukuja näiden kahden tietolähteen välisistä eroista kokonaistasolla. 1.86. Jäsenvaltioiden viranomaiset voivat VIES-järjestelmän avulla tehdä kyselyjä, jotka koskevat yksittäistä toimijaa tai tämän liikesuhteita. Vuosina 1993-1995 tällaisten kyselyjen määrä nousi noin 40 000:sta yli 4 961 000 kyselyyn. Kyselymahdollisuuden tärkeyttä osoittaa se, että Yhdistynyt kuningaskunta ilmoitti kantaneensa arvonlisäveroa vuonna 1994 kyselyjen ansiosta 1,4 miljoonaa ecua enemmän. 1.87. VIES-järjestelmän tietoja voidaan käyttää muiden tietojen tukena silloin, kun halutaan osoittaa tiettyjä kaupankäynnin aloja tai toimintamuotoja, joilla säännönvastaisuuksien riski on suuri. Tällaista menetelmää sovelletaan Ranskassa, Alankomaissa ja Italiassa. Italiassa kansalliset viranomaiset havaitsivat menetelmän ansiosta naudanliha-alalla alv-petoksen; maksamatta jätetyn alv:n määräksi arvioidaan 20 miljoonaa ecua. Alankomaissa tutkittiin alv:sta vapautettuja yrityksiä ja alennettua alv-veroa maksavia maanviljelijöitä. Tutkituista tapauksista 8 prosenttia oli sellaisia, joissa alv-määrät olivat pienempiä kuin määrät, jotka olisi todellisuudessa pitänyt maksaa. 1.88. Parantamalla tietojen luotettavuutta voitaisiin epäilemättä lisätä tarkastusmahdollisuuksia ja turvata siten alv-tulot ja samalla alv:sta saatavat omat varat mahdollisimman tehokkaasti. On selvää, että BKTL:n laskemisessa käytettyjen Intrastat-tietojen laatu vaikuttaa BKTL:oon perustuvien omien varojen laskemiseen. Tarkastusmenetelmien kehittyminen 1.89. Yhteisön sisäisessä kaupassa sovellettavan uuden järjestelyn käyttöönoton ja yhtenäismarkkinoiden luomisen jälkeen jäsenvaltioiden rajoilla ei suoriteta enää tarkastuksia. Alv:a ei enää makseta tavaroita tuotaessa, vaan vasta myöhemmin verovelvollisten antamien kausittaisten ilmoitusten perusteella. Tämän vuoksi jäsenvaltioissa on vaarana alv:n maksun kiertäminen (esimerkiksi jäsenvaltion A tavarantoimittajan ja jäsenvaltion B tavaranhankkijan vilpillinen yhteistoiminta, jonka seurauksena osa veronalaisesta toiminnasta jätetään ilmoittamatta, tai pöytälaatikkoyritysten perustaminen muihin jäsenvaltioihin maksettavan alv:n siirtämiseksi). Jäsenvaltioiden tarkastusmenetelmissä on otettava erityisesti huomioon veronkierron riskit, jotka liittyvät suoraan verotuksellisten rajojen poistamiseen, ja niiden avulla on voitava arvioida konkreettisesti kyseisten riskien vaikutusalue. Vaikka jäsenvaltioiden keskinäisen avunannon on todettu lisääntyneen, on tarpeen vahvistaa jäsenvaltioiden välistä yhteistyötä edelleen, jos halutaan arvioida siirtymäjärjestelyyn liittyvät riskit. Tämä on erityisen tärkeää otettaessa huomioon vuonna 1993 havaittu alv-tulojen kasvun pysähtyminen, jolle ei ole löytynyt täydellistä selitystä (ks. kohdat 1.92.-1.97.). 1.90. Italia ja Yhdistynyt kuningaskunta havaitsivat yhtenäismarkkinoihin siirtymisen jälkeen muutoksia todettujen säännönvastaisuuksien luonteessa tai laajuudessa. Joissakin jäsenvaltioissa, esimerkiksi Alankomaissa, Espanjassa ja Portugalissa, ei ole todettu yhtenäismarkkinoista johtuviksi laskettavia muutoksia, tai niitä on todettu vain vähän. Ranskassa alv-muistutusten määrä nousi yli 20 prosenttia vuonna 1994 edelliseen vuoteen verrattuna. Yhteisön sisäisessä kaupassa syntyvän alv:n osuutta on kuitenkin mahdotonta mitata, koska siitä ei ole erillistä kirjanpitoa. 1.91. Sellaisten toimitusten osalta, joiden vastaanottajana ovat yksityishenkilöt ja joita koskevia tietoja ei ilmoiteta VIES-järjestelmään (esimerkiksi kaukomyynti ja uusien kuljetusvälineiden, erityisesti veneiden, alv-vapaa myynti), veroviranomaisten todelliset käytettävissä olevat tarkastusmahdollisuudet ovat yleensä vähäisemmät kuin tapauksissa, joissa tarkastuskohteena ovat rekisteröidyt verovelvolliset. Alv-tulot 1.92. Vuonna 1994 alv-tulot nousivat 12 jäsenvaltiossa edellisvuoden 360 000 miljoonasta ecusta 390 000 miljoonaan ecuun. Vuoden 1993 määrä oli käytännössä pysynyt muuttumattomana vuodesta 1992. Vuonna 1994 alv-tulot kasvoivat jäsenvaltioissa 2,5-14,5 prosenttia. 1.93. Tilanne on päinvastainen verrattuna vuoteen 1993, jolloin alv-tulojen kokonaiskasvu miltei pysähtyi ja viidessä jäsenvaltiossa jopa laski äkillisesti. Alv-tulojen kasvun äkillinen hidastuminen vuonna 1993 olikin selvä muutos verrattuna aikaisempiin vuosiin, jolloin tulojen määrä kasvoi vuosittain noin 25 000 miljoonaa ecua (285 000 miljoonaa ecua vuonna 1989, 309 000 miljoonaa ecua vuonna 1990 ja 337 000 miljoonaa ecua vuonna 1991). 1.94. Teoriassa alv-tulojen muuttumisen syinä voidaan pitää kolmea seuraavaa tekijää: a) verokannan ja alv:n perusteen muutokset b) inflaatio c) taloudellisen toiminnan määrän kasvu. 1.95. Vuosilta 1989-1994 saatavissa olevat tiedot osoittavat, että tulojen kasvun pysähtyminen vuonna 1993 ei voi yleisellä tasolla johtua näiden kolmen tärkeimmän tekijän muuttumisesta. Tietojen mukaan alv-tulojen mahdollinen menetys oli vuonna 1993 noin 5-6 prosenttia. Kaikkien jäsenvaltioiden osalta yhteensä tällainen vajaus vastaisi noin 18 000 miljoonaa ecua vuonna 1993, jos ei oteta huomioon ecun kurssivaihteluja. 1.96. Olisikin pohdittava tällaisen vajauksen syitä. On mahdollista, että yhtenäismarkkinoiden käyttöönoton jälkeen vuoden 1993 alv:n maksaminen siirtyi, sillä veroa ei enää kannettu tavaroita tuotaessa vaan myöhemmin verovelvollisten ilmoitusten perusteella. Jotkin jäsenvaltiot ovat kuitenkin toimineet maksunviivästysten korvaamiseksi. Asianmukaisten tietojen puuttuessa on tällä hetkellä mahdotonta löytää täydellistä selitystä todetulle vajaukselle. 1.97. Edellä esitetyn ongelman laajuuden vuoksi komission ja jäsenvaltioiden olisi valvottava yhteisön sisäisessä kaupassa kannettavasta alv:sta saatavia tuloja erityisseurannan avulla. Tällaisen seurannan olisi perustuttava tilastoihin, jotka on yhdenmukaistettu jäsenvaltioiden välillä. Ainoastaan näin voitaisiin saada täsmällistä tietoa siirtymäjärjestelyn vaikutuksista alv-tuloihin. Loppupäätelmät 1.98. Kansallisten lainsäädäntöjen ja yhteistä alv-järjestelmää koskevien yhteisön säännösten yhdenmukaisuus on edellytyksenä sille, että alv:sta kertyvät omat varat tulevat oikein ja täysimääräisenä maksetuksi. Komission on varmistuttava tästä yhdenmukaisuudesta ja vahvistettava määräaika sille kuuluvien saatavien maksamiseksi tapauksissa, joissa rikkomus on vaikuttanut haitallisesti omiin varoihin. Komission olisi myös perittävä viivästyskorko annetun maksuajan ylittyessä. 1.99. Yhteisön sisäisessä kaupassa kannettavaan alv:oon sovellettavan siirtymäjärjestelyn käyttöönotto vuonna 1993 aiheutti samana vuonna nettomääräisten alv-tulojen kasvun pysähtymisen, jota ei voida selittää pelkästään taloudellisen kasvun, inflaation tai verokannan ja veron määräytymisperusteen muuttumisen kaltaisilla tekijöillä. Voidaankin kysyä, ovatko tilanteeseen syynä ainoastaan uuteen järjestelmään liittyvät tekniset viivästykset vai onko olemassa myös muita syitä. Tässä tilanteessa jäsenvaltioiden ja komission olisi valvottava tarkemmin alv:oon, erityisesti yhteisön sisäiseen alv:oon, liittyvien tietojen muuttumista. 1.100. Jäsenvaltioiden ja komission toteuttamista parannuksista huolimatta VIES-järjestelmässä on edelleen heikkouksia etenkin yhteisön sisäisiä toimituksia koskevien tietojen päivityksissä, laajuudessa ja tarkkuudessa. Jäsenvaltioiden olisi yhteistyössä komission kanssa etsittävä syitä eroihin, joita esiintyy yhteisön sisäisiä toimituksia ja hankintoja koskevien tietojen välillä. Tällaisilla analyyseillä voitaisiin tehostaa toimivaltaisten viranomaisten suorittamia tarkastuksia. Intrastat-järjestelmän tiedoissa on vielä joitakin puutteita. Vertailtaessa ristiin kyseisiä tietoja havaittiin merkittäviä eroja. 1.101. Jäsenvaltiot ovat vaihtelevassa määrin alkaneet käyttää VIES-järjestelmää tarkastusvälineenä. Komission olisi kannustettava ja autettava jäsenvaltioita toimimaan samoin myös jatkossa. 1.102. Jäsenvaltioiden tarkastusmenetelmissä on otettava erityisesti huomioon veronkierron riskit, jotka liittyvät suoraan verotuksellisten rajojen poistamiseen, ja niiden avulla on voitava arvioida konkreettisesti kyseisten riskien vaikutusalue. 1.103. Kun yhteisön sisäisessä kaupassa perittävän alv:n osalta siirrytään lopulliseen järjestelyyn, jossa verotus tapahtuu siinä jäsenvaltiossa, josta tavarat ovat peräisin, saattaisi olla tarpeen kehittää jäsenvaltioiden välinen clearing-järjestelmä kansallisten alv-tulojen turvaamiseksi. Nykyiset yhteisön sisäistä kauppaa koskevat tietojärjestelmät ovat kuitenkin sellaisia, että niiden soveltuvuutta tällaisen järjestelmän perustaksi ei voida taata. BRUTTOKANSANTULO Tarvittava laadun mittaaminen tilastollisen BKTL:n määrittämisen yhteydessä 1.104. BKTL:n kokonaisluvut ovat muuttumassa yhä tärkeämmäksi tekijäksi yhteisön omien varojen kannalta () (ks. taulukko 1.1.). Niitä tarvitaan useilla eri tasoilla, esimerkiksi kerättävien omien varojen enimmäismäärän vahvistamisessa, BKTL-varan laskemisessa, alv:n määräytymisperusteen rajojen määrittämisessä ja Yhdistyneen kuningaskunnan hyväksi tehtävän korjauksen rahoituksen laskemisessa (). BKTL:a hyödynnetään myös asetettaessa rajat joillekin yhteisön erityisille politiikoille, esimerkiksi menojen hillitsemiseksi (EMOTR-tuki) tai tukikelpoisuuden kriteerien määrittämiseksi (rakenne- ja koheesiopolitiikat). Lisäksi esimerkiksi rahapolitiikassa BKTL:n laskentaperusteena käytetty bruttokansantuote (BKT) on olennainen tekijä määritettäessä, minkä osuuden kukin jäsenvaltio merkitsee Euroopan keskuspankin pääomasta tai vahvistettaessa rahoitusosuudet Euroopan rahapoliittisen instituutin rahoittamiseksi (). 1.105. Direktiivissä 89/130 () vaaditaan tilastollisen BKTL:n vertailukelpoisuuden ja luotettavuuden parantamista. 1.106. Euroopan parlamentti ilmaisi 25. lokakuuta 1995 antamassaan päätöslauselmassa huolestuneisuutensa BKTL:n laadusta. Se muistutti komissiota, että on tarpeen ehdottaa toimenpiteitä BKTL:n määräytymisperustojen parantamiseksi ja yhdenmukaistamiseksi sekä toimittaa tarvittavat tarkastukset (). 1.107. Varainhoitovuotta 1991 koskevan vastuuvapauden myöntämisestä asti neuvosto on vuosittain huomauttanut tarpeesta tehostaa ja valvoa kansallisen BKTL:n laskentamenetelmien yhdenmukaistamista. Antamassaan suosituksessa, jonka perusteella Euroopan parlamentti myönsi komissiolle vastuuvapauden talousarvion toteuttamisesta varainhoitovuoden 1994 osalta (), neuvosto pyysi komissiota uudelleen "jatkamaan toimiaan tilastoalalla kansallisen BKTL:n kattavuuden ja vertailtavuuden varmistamiseksi". 1.108. Lukuisten BKTL:n laskenta-, yhdenmukaistamis-, kehittämis- ja tarkastustehtävien, joista määrätään asiaan liittyvissä säännöksissä, toteuttamiseen liittyy ongelmia (). Näitä ongelmia ovat esimerkiksi edistymisen arviointi, erityisten tekijöiden tai toimenpiteiden BKTL:oon kohdistuvien vaikutusten mittaaminen, jäsenvaltioiden välisten erojen tutkiminen, BKTL-arvioiden vahvistaminen sekä laadun analysointi. Näihin etenkin komission ja BKTL-komitean () kohtaamiin ongelmiin voitaisiin löytää sopiva ratkaisu kehittämällä menetelmiä tilastollisen BKTL:n ja sen osien laadun (vertailukelpoisuuden ja luotettavuuden) mittaamiseksi. 1.109. Tilintarkastustuomioistuin tutki menetelmiä, jotka ovat käytettävissä komissiossa ja joissakin jäsenvaltioissa vertailukelpoisuuden ja luotettavuuden mittaamiseksi, sekä niihin liittyviä kehittämismahdollisuuksia. Tilastolliseen BKTL:oon sovellettava laadun käsite 1.110. Kaikkien jäsenvaltioiden BKTL-tietoihin sovellettavan laadun käsitteen on katsottava muodostuvan kahdesta toisistaan riippumattomasta ominaisuudesta: eri jäsenvaltioiden tilastollisen BKTL:n keskinäisestä vertailukelpoisuudesta sekä kunkin yksittäisen BKTL:n luotettavuudesta. 1.111. Vertailukelpoisuudella tarkoitetaan sitä, kuinka hyvin kansallisten järjestelmien normit, menetelmät ja tietolähteet vastaavat toisiaan. Kunkin järjestelmän luotettavuudella puolestaan tarkoitetaan sitä tarkkuutta, jolla BKTL:n määrä vahvistettujen normien mukaan lasketaan. BKTL:n vertailukelpoisuuden mittaaminen 1.112. Direktiivin 89/130 johdanto-osassa säädetään, että käsitteiden vertailukelpoisuus ja vertailukelpoisuus käytännössä erotetaan toisistaan. 1.113. Käsitteiden vertailukelpoisuus varmistetaan noudattamalla Euroopan kansantalouden tilinpitojärjestelmän (EKT) asiaa koskevia määritelmiä ja laskentasääntöjä. Käytännön vertailukelpoisuudella on kaksi ulottuvuutta. Toisaalta se on riippuvainen sovelletuista arviointimenettelyistä eli menetelmistä, toisaalta siihen vaikuttavat käytettävissä olevat perustiedot eli tilastolähteet. Näihin kahteen ulottuvuuteen sisältyy eräs vertailukelpoisuuden erityispiirre, toisin sanoen BKTL:n laajuus eli kattavuus. Menetelmiä ja tilastolähteitä kehittämällä voidaan kattavuutta selvästi parantaa. 1.114. Tarkasteltuaan jäsenvaltioiden direktiivin 89/130 4 artiklan mukaisesti toimittamia luetteloita kansallisista järjestelmistä (), komissio laati vuonna 1992 luonnoksen luettelosta, jossa esitetään käytännön vertailukelpoisuuden kahden ulottuvuuden (menetelmät ja tilastolähteet) osalta sovellettavat vertailtavuuden arviointikriteerit. Lisäksi komissio laati erillisen luettelon kriteereistä, joita sovelletaan arvioitaessa kattavuutta käytännön vertailukelpoisuuden erityispiirteenä (). 1.115. Direktiivin 89/130 7 artiklassa BKTL-komitealle annetaan tehtäväksi tarkastaa BKTL-luvut vuosittain ja ehdottaa toimenpiteitä niiden vertailukelpoisuuden parantamiseksi. Komitea antaa tässä yhteydessä vuosittain lausunnon komissiolle. Analysoitaessa komitean lausuntoja kävi ilmi, että vertailukelpoisuutta osoittavista indikaattoreista muodostuvan yksityiskohtaisen järjestelmän puuttuessa komitea oli antanut lausuntonsa kylläkin säännöllisesti, mutta lausunnot olivat yleisluontoisia ja laadullisiin käsitteisiin keskittyviä. Komitea tarkasteli olosuhteita, joissa BKTL oli laskettu, sekä vahvisti BKTL:n yhdenmukaistamisen edistyneen. Lisäksi se totesi, että luvuista käyvät ilmi jäsenvaltioiden jatkuvat ja tehokkaat toimet vertailukelpoisten tietojen esittämiseksi. 1.116. Vertailukelpoisuutta osoittavien indikaattoreiden kokoaminen yksityiskohtaiseksi järjestelmäksi mahdollistaisi sen, että BKTL-komitea voisi laatia eri indikaattoreihin perustuvia arvioita ja ottaa samalla paremmin huomioon jäsenvaltioiden erilaiset olosuhteet. Tällainen järjestelmä olisi myös komission kannalta erittäin hyödyllinen, jotta se voisi käytännössä noudattaa periaatetta, jonka mukaan komissio (Eurostat) kykenee hyvin arvioimaan tietojen vertailukelpoisuutta ja saavutetun edistyksen laatua (). 1.117. Kuten direktiivissä 89/130 todetaan, käytännön vertailukelpoisuus on riippuvainen menetelmistä. Tämän vuoksi kyseisen direktiivin 7 artiklan mukaisesti olisi tietojen vertailukelpoisuuden parantamiseen tähtäävien toimien yhteydessä tutkittava myös tapoja menetelmien yhdenmukaistamiseksi. 1.118. Käytännön vertailukelpoisuuden osalta ehdoton yhdenmukaistaminen vaikuttaa hankalalta toteuttaa samalla tavoin kuin se voidaan toteuttaa käsitteiden vertailukelpoisuuden osalta. Tämä johtuu jäsenvaltioiden erilaisista ominaispiirteistä. On kuitenkin tutkittava mahdollisimman tarkkaan olemassa olevia yhdenmukaistamismahdollisuuksia vertailukelpoisuuden parantamiseksi. BKTL:n luotettavuuden mittaaminen 1.119. Järjestelmien luotettavuuden taso vaihtelee riippumatta siitä, kuinka vertailukelpoinen tietyn jäsenvaltion järjestelmä on muiden jäsenvaltioiden järjestelmiin nähden. Kunkin jäsenvaltion tilastolliseen BKTL:oon, joka on määritetty kyseisen jäsenvaltion kansallisen tilinpitojärjestelmän puitteissa, liittyy useita epävarmuustekijöitä. Nämä epävarmuustekijät aiheutuvat käsitteiden soveltamisesta, kansallisen järjestelmän toteuttamisesta tilastopohjan sekä tilastollisten menetelmien ja tekniikoiden tasolla tai tutkitun alueen kattavuudesta. 1.120. Näiden epävarmuustekijöiden yhteisvaikutuksesta riippuu järjestelmän luotettavuus eli se, kuinka tarkkaan BKTL voidaan laskea. Silloin kun tällaisten epävarmuustekijöiden vaikutukset voidaan ilmaista tilastollisin käsittein, olisi suotavaa, että luotettavuuden mittaaminen tapahtuisi luotettavuusvälien avulla. Näihin luotettavuusväleihin todellinen BKTL-arvo sijoittuisi tietyllä todennäköisyydellä. Tällaista käytäntöä sovelletaan jo muiden komission hallinnoimien alojen tilastoinnissa (). 1.121. Lisäksi direktiivissä 89/130 ilmaistu tavoite BKTL:n luotettavuuden lisäämiseksi sekä saman direktiivin 7 artiklan säännökset, jotka koskevat BKTL-tietojen tarkastamista vuosittain BKTL-komiteassa, edellyttävät kvantitatiivisten menetelmien käyttöönottoa tietojen luotettavuuden mittaamiseksi. Tällä tavoin etenkin BKTL-komitea voisi antaa lausunnon tietojen luotettavuudesta niiden tarkkuuteen viitaten. 1.122. Koska luotettavuuden mittaamiseksi olisi kehitettävä kvantitatiivinen menetelmä, tilintarkastustuomioistuin pyysi seitsemän jäsenvaltion (Itävalta, Saksa, Ranska, Suomi, Italia, Ruotsi, Yhdistynyt kuningaskunta) kansallisten tilastotoimistojen asiantuntijoilta mielipiteen tällaisen menetelmän käyttökelpoisuudesta. Jäsenvaltioissa kuullut asiantuntijat olivat tietoisia ongelmasta ja kannattivat yhtä poikkeusta lukuun ottamatta () ajatusta sellaisen sopivan menetelmän kehittämisestä, jonka avulla tietojen luotettavuutta voitaisiin tilastollisesti mitata. Useimmissa jäsenvaltioissa ei asiaa kuitenkaan ole vielä ryhdytty tutkimaan perusteellisesti. Italia ja Yhdistynyt kuningaskunta ilmoittivat tutkimuksista, joiden tavoitteena oli ollut kansallisen tilinpidon tarkkuuden mittaaminen. 1.123. Yhdistyneen kuningaskunnan tilastotoimisto (Central Statistical Office, CSO) () aloitti tietojen luotettavuuden mittaamista koskevan työnsä Yhdistyneen kuningaskunnan valtiovarainministeriön pyynnöstä. CSO:lle annettiin tehtäväksi "laatia ja julkaista luotettavuusvälejä tärkeimpiä kansallisen tilinpidon alueita varten siten, että se yksilöi erilaisten tekijöiden osuuden kokonaisluvuissa mahdollisesti esiintyvien virheiden syntymiseen" (). CSO totesi, että luotettavuuden mittaaminen ei saisi jäädä satunnaisesti toteutettavaksi erityistoimeksi, vaan sen pitäisi olla erottamaton ja säännöllinen osa kansallista tilinpitoa (). Italiassa ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa saatujen asiantuntijalausuntojen sekä Yhdistyneessä kuningaskunnassa toteutettujen kokeiluluontoisten tutkimusten tulosten mukaan ratkaisun löytymistä voidaan pitää mahdollisena. 1.124. Italia ja Yhdistynyt kuningaskunta ovat toimittaneet komissiolle BKTL:n luotettavuuden mittaamista koskevat tutkimuksensa (). Komissio sisällytti kyseiset asiakirjat BKTL-komitean 20. kokouksen (26. ja 27. kesäkuuta 1995) esityslistalle () tarkoituksenaan vilkastuttaa keskustelua, joka koskee menettelyjä BKTL-tietojen laadun arvioimiseksi erityisesti luotettavuusvälien kehittämisen avulla. Komissio vahvisti olevansa asiasta kiinnostunut ja ehdotti asiaa käsittelevän työryhmän perustamista. BKTL-komitea ei hyväksynyt ehdotusta (). 1.125. Asiantuntijoiden mukaan tietojen ja kansantalouden tilinpidon tärkeimpien kokonaislukujen luotettavuuden mittaaminen on jo jonkin aikaa ollut ajankohtaista. Tähän mennessä tehdyt tutkimukset ja selvitykset voisivat olla lähtökohtana niiden yhteisön yksikköjen pohdinnoille, jotka ovat saaneet tehtäväkseen tarkastella mahdollisuuksia luotettavuuden mittaamiseen soveltuvan menetelmän kehittämiseksi. Loppupäätelmät 1.126. Yhteisön BKTL-järjestelmän käyttöönotosta alkaen on ollut tarve parantaa kyseisen järjestelmän vertailukelpoisuutta ja luotettavuutta. Vertailukelpoisuuden mittaamisen pitäisi tapahtua sellaisen eri indikaattoreista muodostuvan yksityiskohtaisen järjestelmän avulla, joka osoittaa jäsenvaltioiden väliset erot tiettyjen kriteerien osalta. Luotettavuuden mittaaminen edellyttää, että jäsenvaltioiden BKTL-tiedot sijoitetaan tilastollisiin luotettavuusväleihin. Komission olisi yhdessä jäsenvaltioiden kanssa tutkittava mahdollisuuksia kehittää asianmukaisia menetelmiä. 1.127. BKTL:n kokonaislukujen laadun mittausmenetelmän määrittäminen ja kehittäminen näyttää välttämättömältä, jotta BKTL:n käytön voitaisiin osoittaa olevan perusteltua useissa eri tarkoituksissa (ks. kohta 1.114.). Budjettivallan käyttäjä on useaan otteeseen esittänyt tällaisen näkemyksen BKTL:n osalta (ks. kohdat 1.11.-1.117.). 1.128. Jos kuitenkin osoittautuisi mahdottomaksi kehittää menetelmää BKTL:n laadun mittaamiseksi tai tällainen menetelmä ei käytännössä toimisi, komission ja jäsenvaltioiden olisi kuitenkin myös jatkossa pyrittävä parantamaan BKTL:n laskemisessa käytettyjen kansallisten tilastojen luotettavuutta, vertailtavuutta ja tarkkuutta. >TAULUKON PAIKKA> KOMISSION VASTAUKSET PERINTEISET OMAT VARAT Saatavat, joita ei voida periä (poistetut saatavat) Johdanto 1.10. Komissio on tietoinen tilintarkastustuomioistuimen huomauttamista epäjohdonmukaisuuksista. Ongelma johtuu suurelta osin siitä, että neljännesvuosittaista katsausta koskevan yhdenmukaisen mallin puuttuessa eräät jäsenvaltiot ilmoittavat kaikki korjaukset (peruutukset, todettujen määrien muutokset, poistetut saatavat) kokonaismääränä. Tämän vuoksi neljännesvuosittaisia lukuja ei voida aina sovittaa yhteen puolivuosittaisten lukujen kanssa. Komissio ehdotti tilanteen korjaamiseksi muutosta asetukseen (ETY, Euratom) N:o 1552/89, jotta komissio pystyisi laatimaan neljännesvuosittaista katsausta koskevan yhdenmukaisen mallin, jonka avulla poistettujen saatavien tapaukset voidaan eritellä. Neuvosto hyväksyi edellä mainitun asetusmuutoksen 8. heinäkuuta 1996. Lisäksi muutetussa asetuksessa uuden 6 artiklan 4 kohdan perusteella esitettyjen uusien ilmoitusten avulla voidaan luoda yhteys erilliseen kirjanpitoon perustuvien neljännesvuosittaisen katsauksen ja petos- ja sääntöjenvastaisuustapauksiin liittyneiden määrien perimisen välille. Jäsenvaltioiden ilmoittamien poistettujen saatavien hoito komissiossa 1.11. Poistettujen saatavien ilmoittamisen osalta komissio totesi, että ainoastaan osa jäsenvaltioista soveltaa asetuksen (ETY, Euratom) N:o 1552/89 17 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua menettelyä. Ilmoituskäytännön parempaa tuntemusta varten komissio osoitti vuoden 1995 lopussa selvityspyynnön niille jäsenvaltioille, jotka eivät ole koskaan ilmoittaneet poistettujen saatavien tapauksista. Belgia, Irlanti ja Luxemburg tyytyivät vahvistamaan, ettei niillä ole ollut poistettuihin saataviin liittyviä tapauksia, liittämättä mukaan muita tietoja. Komissio katsoo, että ainoastaan nykyisen perimistä koskevan menettelyn muuttaminen voisi korjata kyseisen tilanteen (ks. myös kohta 1.16 b). Sillä välin komissio jatkaa tämän säännöksen soveltamisen valvomista jäsenvaltioissa. 1.12. Komissio laati ensimmäisen analyysin kansallisella tasolla käytetyistä omien varojen perimismenettelyistä jäsenvaltioille osoittamansa kyselylomakkeen perusteella saaduista vastauksista. Toukokuussa 1996 se järjesti seminaarin syventääkseen ja täydentääkseen tätä analyysiä. Näiden toimien oli tarkoitus antaa komissiolle parempi tietämys kansallisista maksujen perimiseen tarkoitetuista välineistä ja auttaa sitä havaitsemaan mahdolliset heikkoudet. Komissio antaa tarvittaessa ehdotuksia uusiksi säännöksiksi, joiden tavoitteena on vahvistaa jäsenvaltioiden maksujen perimiskeinoja. Menettely tapauksissa, joissa maksamista on lykätty 1.13. Komissio on tilintarkastustuomioistuimen tarkastuksesta alkaen hyväksynyt Saksan viranomaisten pyynnön vähentää 1.1.1989 jälkeen todetuista määristä poistettujen saatavien tapaukset. Komissio kiinnitti k