FI Euroopan unionin virallinen lehti L 258/24

KOMISSION TÄYTÄNTÖÖNPANOASETUS (EU) 2017/1795,

annettu 5 päivänä lokakuuta 2017,

lopullisen polkumyyntitullin käyttöön ottamisesta Brasiliasta, Iranista, Venäjältä ja Ukrainasta peräisin olevien tiettyjen raudasta, seostamattomasta teräksestä tai muusta seosteräksestä valmistettujen kuumavalssattujen levyvalmisteiden tuonnissa ja Serbiasta peräisin olevien raudasta, seostamattomasta teräksestä tai muusta seosteräksestä valmistettujen kuumavalssattujen levyvalmisteiden tuontia koskevan tutkimuksen päättämisestä

EUROOPAN KOMISSIO, joka

ottaa huomioon muista kuin Euroopan unionin jäsenvaltioista tapahtuvalta tuetulta tuonnilta suojautumisesta 8 päivänä kesäkuuta 2016 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) 2016/1036 (1), jäljempänä ’perusasetus’, ja erityisesti sen 9 artiklan 4 kohdan,

on kuullut jäsenvaltioita

sekä katsoo seuraavaa:

1. MENETTELY

1.1 Vireillepano

(1) Euroopan komissio, jäljempänä ’komissio’, pani 7 päivänä heinäkuuta 2016 vireille Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) 2016/1036, jäljempänä ’perusasetus’, 5 artiklan nojalla polkumyynnin vastaisen tutkimuksen, joka koski Brasiliasta, Iranista, Venäjältä, Serbiasta ja Ukrainasta, jäljempänä ’asianomaiset maat’, peräisin olevien tiettyjen raudasta, seostamattomasta teräksestä tai muusta seosteräksestä valmistettujen kuumavalssattujen levyvalmisteiden tuontia unioniin. Komissio julkaisi Euroopan unionin virallisessa lehdessä vireillepanoa koskevan ilmoituksen (2), jäljempänä ’vireillepanoilmoitus’.

(2) Tutkimus pantiin vireille sen jälkeen, kun European Steel Association, jäljempänä ’Eurofer’ tai ’valituksen tekijä’, oli 23 päivänä toukokuuta 2016 esittänyt valituksen sellaisten tuottajien puolesta, joiden osuus tiettyjen raudasta, seostamattomasta teräksestä tai muusta seosteräksestä valmistettujen kuumavalssattujen levyvalmisteiden kokonaistuotannosta unionissa on yli 90 prosenttia.

1.2 Asianomaiset osapuolet

(3) Komissio pyysi vireillepanoilmoituksessa asianomaisia osapuolia ilmoittautumaan tutkimukseen osallistumista varten. Se ilmoitti tutkimuksen vireillepanosta nimenomaisesti valituksen tekijälle, muille tiedossa oleville unionin tuottajille, tiedossa oleville vientiä harjoittaville tuottajille, asianomaisten maiden viranomaisille, tiedossa oleville tuojille, tavarantoimittajille ja käyttäjille, kauppiaille sekä järjestöille, joita vireillepanon tiedettiin koskevan, ja kehotti niitä osallistumaan tutkimukseen.

(4) Asianomaisilla osapuolilla oli mahdollisuus esittää huomautuksia kirjallisesti ja pyytää kuulemista komission ja/tai kauppaan liittyvissä menettelyissä kuulemisesta vastaavan neuvonantajan kanssa. Mahdollisuus tulla kuulluksi myönnettiin kaikille asianomaisille osapuolille, jotka olivat sitä pyytäneet ja osoittaneet, että niiden kuulemiseen oli olemassa erityisiä syitä.

1.3 Otanta

(5) Komissio ilmoitti vireillepanoilmoituksessa, että se saattaa soveltaa asianomaisiin osapuoliin perusasetuksen 17 artiklan mukaista otantaa.

a) Unionin tuottajia koskeva otanta

(6) Komissio ilmoitti vireillepanoilmoituksessa, että se oli valinnut alustavasti otoksen unionin tuottajista. Komissio valitsi otoksen suurimman edustavan tuonti- ja myyntimäärän perusteella ja varmisti samalla tasapuolisen maantieteellisen jakauman. Komissio kehotti asianomaisia osapuolia esittämään huomautuksia alustavasta otoksesta, mutta tällaisia huomautuksia ei esitetty.

(7) Lopulliseen otokseen kuului täten kuusi unionin tuottajaa viidestä eri jäsenvaltiosta. Otokseen sisältyvien tuottajien osuus unionin tuotannosta on yli 45 prosenttia.

b) Etuyhteydettömiä tuojia koskeva otanta

(8) Päättääkseen otannan tarpeellisuudesta ja valitakseen tarvittaessa otoksen komissio pyysi etuyhteydettömiä tuojia toimittamaan vireillepanoilmoituksessa mainitut tiedot. Kaikki seitsemän ilmoittautunutta tuojaa olivat Consortium for Imports of Hot-Rolled Flats -nimisen konsortion, jäljempänä ’konsortio’, jäseniä. Konsortion olivat tätä tutkimusta varten perustaneet yli 30 käyttäjää ja etuyhteydetöntä tuojaa, joka toimivat pääasiassa mutta eivät yksinomaan Italiassa. Se koostui pääasiassa pk-yrityksistä.

(9) Stemcor London Ltd, joka on konsortion jäsen, ilmoitti toimivansa täydessä yhteistyössä täyttämällä kyselylomakkeen.. Tämä etuyhteydetön tuoja sijaitsee Lontoossa, Yhdistyneessä kuningaskunnassa, ja se kävi kauppaa tarkasteltavana olevalla tuotteella yli 30 miljoonan Englannin punnan arvosta tutkimusajanjaksolla. Tämän etuyhteydettömän tuojan toimitiloihin tehtiin tarkastuskäynti.

c) Vientiä harjoittavia tuottajia koskeva otanta

(10) Koska Iranissa, Venäjällä, Serbiassa ja Ukrainassa oli vain vähäinen määrä tiedossa olevia vientiä harjoittavia tuottajia, otantamenetelmää ei harkittu käytettäväksi näissä maissa.

(11) Koska vientiä harjoittavia brasilialaisia tuottajia voi olla runsaasti, komissio pyysi kaikkia brasilialaisia etuyhteydettömiä tuojia toimittamaan vireillepanoilmoituksessa mainitut tiedot, jotta se voisi päättää otannan tarpeellisuudesta ja tarvittaessa valita otoksen. Lisäksi komissio pyysi Brasilian edustustoa Euroopan unionissa yksilöimään muita mahdollisia vientiä harjoittavia tuottajia, jotka voisivat olla kiinnostuneita osallistumaan tutkimukseen, ja/tai ottamaan yhteyttä niihin.

(12) Viisi tuottajaa toimitti pyydetyt tiedot ja suostui osallistumaan otokseen. Komissio totesi, että kaksi näistä yrityksistä oli etuyhteydessä toisiinsa, joten se käsitteli niitä yhtenä vientiä harjoittavien tuottajien ryhmänä.

(13) Komissio valitsi perusasetuksen 17 artiklan 1 kohdan mukaisesti kolmen vientiä harjoittavan tuottajan otoksen, joka perustui unioniin suuntautuneen viennin suurimpaan edustavaan määrään, jota voitiin kohtuudella tutkia käytettävissä olevassa ajassa. Kaikkia tiedossa olleita vientiä harjoittavia tuottajia ja Brasilian viranomaisia kuultiin otoksen valinnasta perusasetuksen 17 artiklan 2 kohdan mukaisesti. Huomautuksia ei esitetty.

(14) Valittu otos edustaa 97,3:a prosenttia neljän yhteistyössä toimineen vientiä harjoittavan tuottajan ilmoittamasta Brasilian kokonaisviennistä unioniin.

1.4 Vastaukset kyselyyn

(15) Komissio lähetti kyselylomakkeet valituksen tekijälle, kaikille otokseen valituille unionin tuottajille, kaikille tiedossa oleville vientiä harjoittaville tuottajille Iranissa, Venäjällä, Serbiassa ja Ukrainassa sekä kolmelle otokseen valitulle tuottajalle Brasiliassa ja niille käyttäjille ja tuojille, jotka ilmoittautuivat vireillepanoilmoituksessa asetetuissa määräajoissa.

(16) Kyselylomakkeeseen saatiin vastaukset Euroferiltä, kuudelta otokseen valitulta unionin tuottajalta ja niihin etuyhteydessä olevilta teräspalvelukeskuksilta, yhdeltä käyttäjältä konsortion puolesta, yhdeltä otokseen valitulta etuyhteydettömältä tuojalta ja yhdeksältä vientiä harjoittavien tuottajien ryhmältä asianomaisissa maissa.

(17) Lisäksi konsortio esitti huomautuksia menettelyn vireillepanon jälkeen. Myös useat muut käyttäjät, lähinnä Puolasta ja Baltian maista, Latvian työnantajien liitto sekä Latvian kone- ja laiteteollisuuden ja metallintyöstöteollisuuden yhdistys esittivät huomautuksia menettelyn vireillepanon jälkeen.

1.5 Tarkastuskäynnit

(18) Komissio hankki ja tarkasti kaikki polkumyynnin, siitä johtuvan vahingon ja unionin edun määrittämistä varten tarpeellisina pitämänsä tiedot. Perusasetuksen 16 artiklan mukaisia tarkastuskäyntejä tehtiin seuraavien yritysten toimitiloihin: Unionin tuottajat: — ThyssenKrupp Steel Europe AG, Duisburg, Saksa — Tata Steel IJmuiden BV, Velsen-Noord, Alankomaat — Tata Steel UK Limited, Port Talbot, Etelä-Wales, Yhdistynyt kuningaskunta — ArcelorMittal Mediterranee SAS, Fos-sur-Mer, Ranska — ArcelorMittal Atlantique Et Lorraine, Dunkerque, Ranska — ArcelorMittal España SA, Gozón, Espanja Käyttäjä: — Marcegaglia Carbon Steel Spa, Gazoldo degli Ippoliti, Italia Etuyhteydetön tuoja: — Stemcor London Ltd, Lontoo, Yhdistynyt kuningaskunta Iranissa toimiva vientiä harjoittava tuottaja — Mobarakeh Steel Company, Mobarakeh, Esfahan, Iran Etuyhteydessä oleva unionin kauppias: — Tara Steel Trading GmbH, Düsseldorf, Saksa Venäjällä toimivat vientiä harjoittavat tuottajat: — Public Joint Stock Company Magnitogorsk Iron & Steel Works, jäljempänä ’PJSC MMK’ tai ’MMK’, Magnitogorsk — Novolipetsk Steel, jäljempänä myös ’NLMK’, Lipetsk — PAO Severstal, jäljempänä ’Severstal’, Tšerepovets. Unionin etuyhteydessä oleva teräspalvelukeskus / kauppias / tuoja: — SIA Severstal Distribution, Riika, Latvia Etuyhteydessä olevat kauppiaat/tuojat unionin ulkopuolella: — NOVEX Trading (Swiss) SA, jäljempänä ’Novex’, Lugano, Sveitsi — MMK Steel Trade AG, Lugano, Sveitsi — Severstal Export GmbH, jäljempänä ’SSE’, Lugano, Sveitsi. Serbiassa toimiva vientiä harjoittava tuottaja: — Zelezara Smederevo d.o.o., Smederevo, Serbia Etuyhteydessä oleva unionin tuoja: — Pikaro, s.r.o., Kosice, Slovakia Ukrainassa toimivat vientiä harjoittavat tuottajat: Metinvest Group — Integrated Iron and Steel Works ”Zaporizhstal”, PJSC, Zaporozhye, Ukraina — Ilyich Iron and Steel Works of Mariupol, PJSC, Mariupol, Ukraina (etätarkastus Metinvest International SA:n tiloissa, Geneve, Sveitsi) Etuyhteydessä oleva kauppias Ukrainassa: — Limited Liability Company Metinvest-SMC, LLC, Kiova, Ukraina Etuyhteydessä oleva kauppias unionin ulkopuolella: — Metinvest International SA, Geneve, Sveitsi Etuyhteydessä oleva unionin tuoja: — Ferriera Valsider S.p.A, Vallese di Oppeano VR, Italia Brasiliassa toimivat vientiä harjoittavat tuottajat: — ArcelorMittal Brasil S.A, Serra, Brasilia — Companhia Siderúrgica Nacional, São Paulo, Brasilia — Usinas Siderúrgicas de Minas Gerais SA, Belo Horizonte, Brasilia Unionin etuyhteydessä oleva teräspalvelukeskus / kauppias / tuoja: — Lusosider Aços Planos S.A, Lissabon, Portugali

1.6 Tutkimusajanjakso ja tarkastelujakso

(19) Polkumyyntiä ja vahinkoa koskeva tutkimus kattoi 1 päivän heinäkuuta 2015 ja 30 päivän kesäkuuta 2016 välisen ajanjakson, jäljempänä ’tutkimusajanjakso’.Vahinkoa koskevaan arvioon vaikuttavien kehityssuuntausten tarkastelu kattoi 1 päivän tammikuuta 2013 ja tutkimusajanjakson päättymisen välisen ajanjakson, jäljempänä ’tarkastelujakso’.

1.7 Tuonnin kirjaaminen

(20) Valituksen tekijä toimitti 11 päivänä lokakuuta 2016 pyynnön, joka koski asianomaisista maista peräisin olevien tiettyjen raudasta, seostamattomasta teräksestä tai muusta seosteräksestä valmistettujen kuumavalssattujen levyvalmisteiden tuonnin kirjaamista perusasetuksen 14 artiklan 5 kohdan mukaisesti. 21 päivänä marraskuuta 2016 valituksen tekijä toimitti päivitettyjä tietoja, jotka koskevat sen esittämää kirjaamispyyntöä. Tarkasteltuaan huolellisesti pyyntöä ja sen tueksi esitettyjä tietoja komissio päätteli, että kirjaamisen edellytykset täyttyivät ainoastaan Brasiliasta ja Venäjältä peräisin olevassa tuonnissa.

(21) Näin ollen komissio julkaisi 6 päivänä tammikuuta 2017 komission täytäntöönpanoasetuksen (3), jolla tiettyjen Venäjältä ja Brasiliasta peräisin olevien raudasta, seostamattomasta teräksestä tai muusta seosteräksestä valmistettujen kuumavalssattujen levyvalmisteiden tuonti asetettiin kirjaamisvelvoitteen alaiseksi 6 päivästä tammikuuta 2017.

1.8 Myöhempi menettely

(22) Komissio ilmoitti 4 päivänä huhtikuuta 2017 kaikille asianomaisille osapuolille ilmoitusasiakirjalla, jäljempänä ’ilmoitusasiakirja’, että se jatkaa tutkimusta ottamatta käyttöön väliaikaisia toimenpiteitä asianomaisista maista peräisin olevan tarkasteltavana olevan tuotteen tuonnissa unioniin. Ilmoitusasiakirjaan sisältyvät ne olannaiset tosiseikat ja huomiot, joiden pohjalta komissio päätti jatkaa tutkimusta ottamatta käyttöön väliaikaisia toimenpiteitä.

(23) Ilmoitusasiakirjan sisältämien tietojen ilmoittamisen jälkeen asianomaiset osapuolet esittivät kirjallisia huomautuksia asiakirjaan sisältyväistä tiedoista ja päätelmistä. Mahdollisuus tulla kuulluiksi myönnettiin asianomaisille osapuolille, jotka olivat sitä pyytäneet.

(24) Valituksen tekijä osallistui kuulemisesta vastaavan neuvonantajan kanssa järjestettyyn kuulemiseen 4 päivänä toukokuuta 2017. Kahden vientiä harjoittavan tuottajan eli MNK:n ja PAO Severstalin kanssa järjestettiin kuuleminen 15 päivänä toukokuuta 2017. Konsortion kanssa järjestettiin kuuleminen 1 päivänä kesäkuuta 2017. Valituksen tekijä osallistui 8 päivänä kesäkuuta 2017 järjestettyyn toiseen kuulemiseen. Lisäksi ukrainalainen vientiä harjoittava tuottaja Metinvest osallistui 13 päivänä kesäkuuta 2017 järjestettyyn kuulemiseen.

(25) Ennen lopullisten päätelmien tekemistä komissio otti huomioon kaikki ilmoitusasiakirjaan saadut suulliset ja kirjalliset huomautukset, jotka asianomaiset osapuolet olivat esittäneet. Näitä huomautuksia käsitellään tässä asetuksessa.

(26) Lisäksi komissio pyysi käyttäjiä, jotka olivat ilmoittautuneet tutkimuksen vireillepanovaiheessa, antamaan lisätietoja kone- ja laiteteollisuuden toimialasta ja muista toimialoista, jotta se voisi arvioida toimenpiteiden mahdollisia vaikutuksia tuotantoketjun loppupään muihin toimialoihin kuin nimenomaan putkiin. Se kehotti lisäksi asianomaisia osapuolia esittämään huomautuksia mahdollisten toimenpiteiden soveltuvasta muodosta.

(27) Ilmoitusasiakirjan sisältämien tietojen ilmoittamisen jälkeen 18 muuta käyttäjää ilmoittautui ja pyysi rekisteröimistä asianomaiseksi osapuoleksi. Näistä 18:sta käyttäjästä 17 rekisteröitiin asianomaiseksi osapuoleksi. Seitsemän näistä 18:sta käyttäjästä pyysi nimetöntä käsittelyä, sillä ne pelkäsivät vastatoimia. Tähän pyyntöön suostuttiin kuudessa näistä seitsemästä tapauksesta. Yhtä käyttäjää ei rekisteröity asianomaiseksi osapuoleksi, sillä se ei useista muistutuksista huolimatta perustelleet nimetöntä käsittelyä koskevaa pyyntöään.

(28) lisäksi komissio jatkoi kaikkien lopullisten päätelmien tekoa varten tarpeellisina pitämiensä tietojen hankkimista ja tarkistamista. Tätä varten se lähetti tutkimusajanjakson jälkeistä aikaa, jäljempänä ’tutkimusajanjakson jälkeinen aika’, koskevan täydentävän kyselylomakkeen kuudelle otokseen valitulle unionin tuottajalle, 74 käyttäjälle (konsortion jäsenet mukaan luettuina) ja 12:lle käyttäjien järjestölle.

(29) Tutkimusajanjakson jälkeistä aikaa koskevaan kyselylomakkeeseen saatiin vastaukset kaikilta kuudelta unionin tuottajalta ja 23 käyttäjältä. Lisäksi kahdestatoista käyttäjien järjestöstä kaksi toimitti lisätietoja. Valituksen tekijälle, yhdelle unionin tuottajalle (4) ja (lähinnä (5) maantieteellisen jakauman pohjalta) valituille käyttäjille ilmoitettiin, että komission yksiköt tekisivät paikallisesti tapahtuvia tarkastuksia.

(30) Tämän jälkeen tehtiin viisi uutta tarkastuskäyntiä 29 päivän toukokuuta ja 9 päivän kesäkuuta 2017 välisenä aikana seuraavien asianomaisten osapuolten toimitiloihin Euroopan unionissa: — ThyssenKrupp Steel Europe AG, Duisburg, Saksa (unionin tuottaja) — HUS Ltd, Plovdiv, Bulgaria (käyttäjä, konsortion jäsen, kuten (8) kappaleessa mainitaan) — Technotubi SpA, Alfianello, Italia (käyttäjä, konsortion jäsen) — italialainen käyttäjä, joka ei konsortion jäsen ja joka oli pyytänyt nimetöntä käsittelyä — Eurofer

(31) Kaikille osapuolille ilmoitettiin ne olennaiset tosiseikat ja huomiot, joiden perusteella komissiolla oli tarkoitus ottaa käyttöön lopulliset polkumyyntitoimenpiteet. Osapuolille annettiin myös määräaika, jonka kuluessa ne voivat tehdä lopullisesta ilmoituksesta johtuvia huomautuksia.

(32) Lopulliset päätelmät ilmoitettiin 17 päivänä heinäkuuta 2017, jäljempänä ’lopullisten päätelmien ilmoittaminen’, minkä jälkeen järjestettiin kuulemisesta vastaavan neuvonantajan kanssa 27 päivänä heinäkuuta 2017 uusi kuuleminen, johon valituksen tekijä osallistui. Tässä kuulemisessa Eurofer toi esiin joitakin menettelyllisiä ja sisällöllisiä seikkoja.

(33) Ensiksi mainittujen osalta se väitti, että komissio ei ollut toteuttanut kauppaan liittyvissä menettelyissä kuulemisesta vastaavan neuvonantajan suosituksia, jotka oli annettu 4 päivänä toukokuuta järjestetyn kuulemistilaisuuden jälkeen (ks. (24) kappale). Kuulemismenettelystä vastaava neuvonantaja katsoi, että ennen unionin edun tarkastelun toteuttamista komission yksiköiden olisi ilmoitettava polkumyynti- ja vahinkomarginaali ilman todellisia laskelmissa käytettyjä tietoja (6). Lisäksi neuvonantaja kehotti komissiota ilmoittamaan lopullisen asiakirjan asianomaisille osapuolille hyvissä ajoin, jotta niille jää riittävästi aikaa huomautusten esittämiseen, vähintään 30 päivää tavanomaisen 10 päivän sijaan (7).

(34) Komissio totesi, että se oli vastaanottanut kuulemismenettelystä vastaavan neuvonantajan suositukset 23 päivänä kesäkuuta 2017, mikä oli lähellä lopullisten päätelmien ilmoittamisen päivämäärää (17 päivä heinäkuuta 2017). Vahinkomarginaalin osalta päätettiin, ettei ollut tarkoituksenmukaista ilmoittaa perusteena olevia lukuja ilman taustalaskelmia kesäkuun lopussa ylimääräisenä vaiheena, kun asianomaisten osapuolten oli joka tapauksessa pian määrä saada vahinkomarginaalia koskevat täydelliset laskemat lopullisten päätelmien ilmoittamisen yhteydessä. Eurofer vahvistikin 27 päivänä heinäkuuta 2017, että se oli saanut kattavat tiedot vahinkomarginaalista yleisen päätelmien ilmoittamista koskevassa asiakirjassa ja että kysymys oli nyt merkityksetön. Lopullisia päätelmiä koskevien huomautusten määräajasta perusasetuksen 20 artiklan 5 kohdassa säädetään, että lopullisten päätelmien ilmoittamisen jälkeen tehdyt havainnot ”voidaan huomioon ainoastaan, jos ne saadaan määräajassa, jonka komissio vahvistaa […], mutta joka on vähintään kymmenen päivää”. Lopulliset päätelmät ilmoitettiin asianomaisille osapuolille 17 päivänä heinäkuuta 2017, ja huomautusten määräaika oli 7 elokuuta 2017 eli aikaa oli kolme viikkoa. Vaikka tämä määräaika on lyhyempi kuin kuulemismenettelystä vastaavan neuvonantajan suosittelema 30 päivää, se on kuitenkin kaksinkertainen säädettyyn vähimmäisaikaan nähden. Tämän vuoksi komissio katsoi täyttäneensä kuulemismenettelystä vastaavan neuvonantajan suosituksen olennaisilta osin eli antaneensa ’riittävästi’ aikaa hyödyllisten huomautusten esittämiseksi asiakirjasta, jossa toistettiin suurilta osin tiedot, joita komissio oli jo jakanut osapuolille 4 päivänä huhtikuuta antamassaan ilmoitusasiakirjassa (ks. (22) kappale).

(35) Mitä tulee kuulemismenettelystä vastaavan neuvonantajan läsnä ollessa esitettyihin asiakysymyksiin, komissio päätti käsitellä niitä tämän asetuksen asiaankuuluvissa osissa jäljempänä, sillä ne tuotiin esiin uudelleen kirjallisissa huomautuksissa, jotka saatiin lopullisten päätelmien ilmoittamisen yhteydessä.

(36) Iranilaisen vientiä harjoittavan tuottajan eli Mobarakeh Steel Companyn kanssa järjestettiin kuuleminen 3 päivänä elokuuta 2017. Kyseinen iranilainen vientiä harjoittava tuottaja toi kuulemisessa esiin kysymyksen laskuvirheestä sitä koskevassa polkumyyntilaskelmassa. Vientiä harjoittava tuottaja selitti, että tietyt arvot oli pyöristetty virheellisesti, luultavasti niiden pituuden vuoksi.

(37) Komissio tarkasteli tätä väitettä ja totesi, että iranilaista vientiä harjoittavaa tuottajaa koskevassa polkumyyntilaskelmassa oli todellakin laskuvirhe, joka oli korjattava. Siihen perustuvat polkumyyntilaskelma ja vähimmäistuontihinta oli laskettava uudelleen, jolloin tuloksena oli seuraava: Mobarakeh Steel Companyn tarkistettu polkumyyntimarginaali ja polkumyyntitulli olivat 17,9 %, jolloin tarkistetun vähimmäistuontihinta, joka oli oikaistu raaka-ainehintojen nousun osalta, oli 468,49 euroa tonnilta.

(38) Kaikille osapuolille ilmoitettiin asianmukaisesti tästä tarkistuksesta 4 päivänä 2017 täydentävien lopullisten päätelmien ilmoittamisella, ja niitä kehotettiin esittämään huomautuksia asiasta.

(39) Ennen lopullisia päätelmiään komissio tarkasteli kaikkia lopullisten päätelmien ja täydentävien lopullisten päätelmien ilmoittamisen yhteydessä asianomaisilta osapuolilta saatuja suullisia ja kirjallisia huomautuksia. Nämä huomautukset on asianmukaisesti otettu huomioon tässä asetuksessa, ja tarvittaessa komissio on muuttanut päätelmiään niiden mukaisesti.

2. TARKASTELTAVANA OLEVA TUOTE JA SAMANKALTAINEN TUOTE

2.1 Tarkasteltavana oleva tuote

(40) Kuumavalssattuja teräslevytuotteita valmistetaan kuumavalssauksella; kyseessä on metallinmuokkausprosessi, jossa kuuma metalli kulkee yhden tai useamman kuumavalssin läpi, jotta siitä tulee ohuempaa ja paksuudeltaan yhdenmukaista, ja jossa metallin lämpötila on rekristallisaatiolämpötilaa korkeampi. Ne voidaan toimittaa eri muodoissa, kuten keloina (myös öljyttyinä tai peitattuina), määrämittaan leikattuna (levyt) tai ohuina liuskoina.

(41) Kuumavalssatuilla teräslevytuotteilla on kaksi pääasiallista käyttötarkoitusta. Ne ovat perusraaka-ainetta erilaisten teräksestä valmistettujen lisäarvollisten jatkojalostustuotteiden tuotannossa, kuten kylmävalssatut (8) teräslevytuotteet ja pinnoitetut terästuotteet. Niitä käytetään myös teollisuudessa raaka-aineena, jota loppukäyttäjät ostavat käytettäväksi eri tarkoituksiin esimerkiksi rakennusalalla (teräsputkien tuotanto), laivanrakennuksessa, kaasusäiliöissä, autoissa, paineastioissa ja energiaputkistoissa.

(42) Komissio sulki työkaluteräksen ja pikateräksen tuotemääritelmän ulkopuolelle tiettyjen Kiinan kansantasavallasta peräisin olevien raudasta, seostamattomasta teräksestä tai muusta seosteräksestä valmistettujen kuumavalssattujen levyvalmisteiden tuontia koskevassa polkumyynnin vastaisessa menettelyssä (9).

(43) Koska nyt käsillä olevassa nimenomaisessa tutkimuksessa ei esitetty tuotemääritelmää koskevia huomautuksia ja jotta tiettyjä raudasta, seostamattomasta teräksestä tai muusta seosteräksestä valmistettuja kuumavalssattuja levyvalmisteita koskevissa eri menettelyissä voitaisiin käyttää samaa tuotemääritelmää, komissio päätti sulkea työkaluteräksen ja pikateräksen tuotemääritelmän ulkopuolelle myös tässä tapauksessa.

(44) Asianomaisille osapuolille ilmoitettiin näistä tuotemääritelmän rajauksista ilmoitusasiakirjalla. Komissio ei saanut mitään tähän liittyviä huomautuksia.

(45) Tarkasteltavana olevaksi tuotteeksi määritellään näin ollen tietyt Brasiliasta, Iranista, Venäjältä ja Ukrainasta peräisin olevat raudasta, seostamattomasta teräksestä tai muusta seosteräksestä valmistetut valssatut levyvalmisteet, kelatut tai kelaamattomat (määrämittaan leikatut tuotteet ja ohuet liuskat mukaan luettuina), ei enempää valmistetut kuin kuumavalssatut, pleteroimattomat ja muulla tavalla metallilla tai muulla aineella pinnoittamattomat, jäljempänä ’tarkasteltavana oleva tuote’. Tarkasteltavana oleva tuote ei sisällä seuraavia: — tuotteet, jotka ovat ruostumatonta terästä tai kidesuunnattua piiseosteista sähköteknistä terästä, — tuotteet, jotka ovat työkaluterästä ja pikaterästä, — tuotteet, jotka ovat kelaamattomia ja ilman pintakuviointia ja joiden paksuus on yli 10 mm ja leveys vähintään 600 mm, ja — tuotteet, jotka ovat kelaamattomia ja ilman pintakuviointia ja joiden paksuus on vähintään 4,75 mm mutta enintään 10 mm ja leveys vähintään 2 050 mm. Tarkasteltavana oleva tuote luokitellaan tällä hetkellä CN-koodeihin 7208 10 00, 7208 25 00, 7208 26 00, 7208 27 00, 7208 36 00, 7208 37 00, 7208 38 00, 7208 39 00, 7208 40 00, 7208 52 10, 7208 52 99, 7208 53 10, 7208 53 90, 7208 54 00, 7211 13 00, 7211 14 00, 7211 19 00, ex 7225 19 10, 7225 30 90, ex 7225 40 60, 7225 40 90, ex 7226 19 10, 7226 91 91 ja 7226 91 99.

2.2 Samankaltainen tuote

(46) Tutkimuksessa kävi ilmi, että seuraavilla tuotteilla on samat fyysiset perusominaisuudet ja samat peruskäyttötarkoitukset: a) tarkasteltavana oleva tuote, b) asianomaisten maiden kotimarkkinoilla tuotettu ja myyty tuote; c) unionin tuotannonalan unionissa tuottama ja myymä tuote.

(47) Koska huomautuksia ei esitetty, komissio vahvisti, että asianomaisissa maissa tuotettu ja myyty tuote ja unionin tuotannonalan tuottama ja myymä tuote ovat perusasetuksen 1 artiklan 4 kohdassa tarkoitettuja samankaltaisia tuotteita.

3. POLKUMYYNTI

3.1 Yleinen menetelmä

(48) Komissio esittelee tässä jaksossa yleiset menetelmät, joita se käytti polkumyyntilaskelmissa. Tarpeen mukaan laskelmien kannalta merkityksellisiä maa- tai yrityskohtaisia seikkoja käsitellään jäljempänä olevissa maakohtaisissa osissa.

3.1.1 Normaaliarvo

(49) Komissio tutki ensin, oliko kunkin yhteistyössä toimineen vientiä harjoittavan tuottajan kotimarkkinamyynnin kokonaismäärä edustava perusasetuksen 2 artiklan 2 kohdan mukaisesti. Kotimarkkinamyyntiä pidetään edustavana, jos samankaltaisen tuotteen riippumattomille asiakkaille suuntautuvan kotimarkkinamyynnin osuus vientiä harjoittavaa tuottajaa kohden on vähintään 5 prosenttia sen tarkasteltavana olevan tuotteen kokonaisvientimäärästä unioniin tutkimusajanjakson aikana. Muiden kuin edustavien tuotelajien (eli niiden, joiden kotimarkkinamyynti oli alle viisi prosenttia vientimyynnistä unioniin tai joita ei myyty lainkaan kotimarkkinoilla) osalta normaaliarvo laskettiin käyttäen perustana tuotelajikohtaisia valmistuskustannuksia, joihin lisättiin tietty summa myynti-, yleis- ja hallintokustannuksia sekä voittoa varten. Tavanomaisessa kaupankäynnissä toteutuneen kotimarkkinamyynnin osalta käytettiin saatua tarkasteltavien tuotelajien tuotelajikohtaista voittoa. Kaikissa muissa liiketoimissa, joita ei toteutettu tavanomaisessa kaupankäynnissä, käytettiin keskimääräistä voittoa. Tämän jälkeen komissio yksilöi ne kotimarkkinoilla myydyt tuotelajit, jotka ovat samanlaisia kuin unioniin vietäviksi myydyt tuotelajit tai verrattavissa niihin, ja tutki, oliko kunkin yhteistyössä toimineen vientiä harjoittavan tuottajan kotimarkkinamyynti kunkin tuotelajin osalta edustavaa perusasetuksen 2 artiklan 2 kohdan mukaisesti. Tuotelajin kotimarkkinamyynti on edustavaa, jos kyseisen tuotelajin kotimarkkinamyynnin kokonaismäärä riippumattomille asiakkaille tutkimusajanjakson aikana on vähintään 5 prosenttia samanlaisen tai siihen verrattavissa olevan tuotelajin kokonaisvientimäärästä unioniin.

(50) Seuraavaksi komissio määritti kunkin tuotelajin osalta kotimarkkinoiden riippumattomille asiakkaille suuntautuvan kannattavan myynnin osuuden tutkimusajanjaksolla, jotta se voisi päättää, käytetäänkö normaaliarvon laskennassa tosiasiallisia kotimarkkinoiden myyntihintoja perusasetuksen 2 artiklan 4 kohdan mukaisesti.

(51) Normaaliarvo perustuu kunkin tuotelajin tosiasialliseen kotimarkkinahintaan riippumatta siitä, oliko myynti kannattavaa vai ei, jos d) vähintään laskettuja tuotantokustannuksia vastaavalla nettomyyntihinnalla tapahtuneen tuotelajin myynnin määrä oli yli 80 prosenttia tämän tuotelajin kokonaismyyntimäärästä; ja e) tuotelajin painotettu keskimääräinen myyntihinta vastaa vähintään tuotannon yksikkökustannuksia.

(52) Tässä tapauksessa normaaliarvo oli kyseisen tuotelajin koko kotimarkkinamyynnin hintojen painotettu keskiarvo tutkimusajanjakson aikana.

(53) Normaaliarvo perustui tuotelajien pelkästään kannattavan kotimarkkinamyynnin tuotelajikohtaiseen tosiasialliseen kotimarkkinahintaan tutkimusajanjakson aikana, jos a) tuotelajin kannattavan myynnin määrä on enintään 80 prosenttia tämän tuotelajin kokonaismyyntimäärästä; tai b) tuotelajin painotettu keskimääräinen hinta on alle tuotannon yksikkökustannusten.

(54) Jos samankaltaisen tuotteen tuotelajia ei myyty lainkaan tai ei myyty riittävästi tavanomaisessa kaupankäynnissä tai jos tuotelajia ei myyty edustavassa määrin kotimarkkinoilla, komissio muodosti laskennallisen normaaliarvon perusasetuksen 2 artiklan 3 ja 6 kohdan mukaisesti.

(55) Laskennallinen normaaliarvo määritettiin lisäämällä kunkin yhteistyössä toimineen vientiä harjoittavan tuottajan samankaltaisen tuotteen keskimääräisiin tuotantokustannuksiin tutkimusajanjakson aikana seuraavat: a) painotetut keskimääräiset myynti-, yleis- ja hallintokustannukset, jotka aiheutuivat kunkin yhteistyössä toimineen vientiä harjoittavan tuottajan samankaltaisen tuotteen kotimarkkinamyynnistä tavanomaisessa kaupankäynnissä tutkimusajanjakson aikana; ja b) kunkin yhteistyössä toimineen vientiä harjoittavan tuottajan saama painotettu keskimääräinen voitto samankaltaisen tuotteen kotimarkkinamyynnistä tavanomaisessa kaupankäynnissä tutkimusajanjakson aikana.

3.1.2 Vientihinta

(56) Vientiä harjoittavat tuottajat veivät unioniin joko suoraan riippumattomille asiakkaille tai kauppiaina ja/tai tuojina toimivien etuyhteydessä olevien yritysten kautta.

(57) Jos vientiä harjoittavat tuottajat veivät tarkasteltavana olevaa tuotetta suoraan riippumattomille asiakkaille unionissa, myös kauppiaiden kautta, vientihinta määritettiin perusasetuksen 2 artiklan 8 kohdan mukaisesti unioniin vietäväksi myydystä tuotteesta tosiasiallisesti maksettujen tai maksettavien hintojen perusteella.

(58) Kun vientiä harjoittavat tuottajat veivät tarkasteltavana olevaa tuotetta unioniin tuojana toimivien etuyhteydessä olevien yritysten kautta, vientihinta muodostettiin laskennallisesti perusasetuksen 2 artiklan 9 kohdan mukaisesti niiden hintojen perusteella, joilla tuotu tuote jälleenmyytiin ensimmäistä kertaa riippumattomille asiakkaille unionissa. Saman artiklan mukaisesti vientihinta muodostettiin laskennallisesti myös siinä tapauksessa, että tarkasteltavana olevaa tuotetta ei jälleenmyyty siinä kunnossa, jossa se tuotiin. Tällöin hintaan tehtiin oikaisuja kaikkien tuonnin ja jälleenmyynnin välisten kustannusten, myös myynti-, hallinto- ja yleiskustannusten, sekä voittojen huomioon ottamiseksi.

3.1.3 Vertailu

(59) Komissio vertaili normaaliarvoa ja vientiä harjoittavien tuottajien vientihintaa noudettuna lähettäjältä -tasolla.

(60) Jos se oli tarpeen tasapuolisen vertailun varmistamiseksi, komissio oikaisi normaaliarvoa ja/tai vientihintaa hintoihin ja hintojen vertailtavuuteen vaikuttavien erojen huomioon ottamiseksi perusasetuksen 2 artiklan 10 kohdan mukaisesti.

3.2 Brasilia

(61) Brasiliassa oli tutkimusajanjaksolla viisi vientiä harjoittavaa tuottajaa. Otoksen valinnan jälkeen yksi vientiä harjoittava yritys, Aperam Inox América do Sul SA, selitti komissiolle, että se oli virheellisesti ilmoittanut Afrikan-myyntiä, joka oli ainoastaan kulkenut unionin kautta, unioniin suuntautuvana vientimyyntinä. Näin olleen se ei tutkimusajanjaksolla ollut vienyt tarkasteltavana olevaa tuotetta unioniin. Se myös selvitti, että sillä on yhteinen osakkeenomistajuus ArcelorMittal Brasil S.A:n, jäljempänä ’AMB’ kanssa. Tämän pohjalta komissio päätti käsitellä näitä kahta etuyhteydessä olevina yrityksinä. Myös yrityksillä Usinas Siderúrgicas de Minas Gerais SA, jäljempänä ’Usiminas’, ja Companhia Siderúrgica Nacional, jäljempänä ’CSN’, on yhteinen osakkeenomistajuus. Usiminas väitti, että niitä pitäisi käsitellä etuyhteydettöminä yrityksinä, sillä Brasilian kilpailuviranomaisten kanssa on parhaillaan käynnissä menettely, joka estää CSN:ää käyttämästä mitään oikeuksiaan Usiminasin osalta. Komissio tarkisti väitteen ja Usiminas toimittaman näytön ja päätteli, että CSN ei kyennyt käyttämään oikeuksiaan Usiminasin suhteen. Komissio hyväksyi tämän ja käsitteli näitä yrityksiä etuyhteydettöminä. Kumpikaan yritys ei vastustanut, kun komissio ilmoitti päätöksensä asiakirjassa, jossa kerrottiin yrityksille, että väliaikaisia toimenpiteitä ei oteta käyttöön. Päätös siitä, ovatko nämä kaksi yritystä etuyhteydessä toisiinsa, voi muuttua myöhemmissä tarkasteluissa, jos Brasilian kilpailuviranomainen päätyy myöhemmin erilaiseen päätökseen.

(62) Kotimarkkinoilla kaikki vientiä harjoittavat tuottajat myivät samankaltaista tuotetta sekä suoraan että etuyhteydessä olevien ja etuyhteydettömien kauppiaiden kautta. Suurin osan myydystä samankaltaisesta tuotteesta jalostettiin edelleen tuotteeksi, joka oli edelleen samankaltainen tuote tai muu jatkojalostustuote.

(63) Usiminas vei tarkasteltavana olevaa tuotetta suoraan riippumattomille asiakkaille unionissa. Muut kaksi vientiä harjoittavaa tuottajaa veivät unioniin lähinnä jalostamattomia (ei-pitkittäisleikattuja) keloja, jotka joko myytiin edelleen tai jotka niihin etuyhteydessä oleva yritys jalosti edelleen unionissa.

3.2.1 Normaaliarvo

(64) Näiden kolmen vientiä harjoittavan tuottajan normaaliarvo määritettiin edellä 3.1.1 kohdassa esitetyn yleisen menetelmän mukaisesti.

(65) Kolmen vientiä harjoittavan tuottajan normaaliarvo perustui kotimarkkinahintaan, joka koski 14:ää, 35:tä ja 91:tä prosenttia unioniin viedyistä tuotelajeista ja 4:ää, 78:aa ja 99:ää prosenttia unioniin suuntautuneen vientimyynnin määrästä. Muiden tuotelajien normaaliarvo määritettiin laskennallisesti, kuten 54 ja 55 kappaleessa selvitetään.

(66) Ilmoitusasiakirjan toimittamisen jälkeen Usiminas väitti, että myynti-, hallinto- ja yleiskustannuksia ei ollut laskettu noudettuna lähettäjältä -tasolla ja että tietyt kustannukset eivät liittyneet tarkasteltavana olevaan tuotteeseen, joten ne olisi pitänyt sulkea pois myynti-, hallinto- ja yleiskustannusten määrästä.

(67) Komissio hyväksyi tämän ja korjasi myynti-, hallinto- ja yleiskustannusten määrää tätä vastaavasti.

(68) Kun ilmoitusasiakirja oli toimitettu, CSN väitti, että myynti-, hallinto- ja yleiskustannusten määrittämiseen olisi pitänyt käyttää tarkastuskäynnin aikana annettua viimeisintä versiota myynti-, hallinto- ja yleiskustannustaulukosta. Tämä versio olisi tarkempi, koska tietyt vientiin liittyvät kustannukset oli kohdennettu ainoastaan vientimyyntiin eikä kotimarkkinamyyntiin.

(69) Komissio hylkäsi tämän väitteen, sillä yrityksen toimittamassa myynti-, hallinto- ja yleiskustannustaulukon viimeisimmässä versiossa käytettyä kohdentamismenetelmää ei voitu todentaa, koska se oli toimitettu tarkastuskäynnin lopulla. Sen sijaan komissio laski myynti-, hallinto- ja yleiskustannusten määrän aiemman version pohjalta, joka oli toimitettu tarkastuskäynnin aikana ja joka voitiin todentaa. Tähän versioon sisältyi kuitenkin joitakin virheitä, jotka komissio korjasi manuaalisesti ja joista se ilmoitti CSN:lle. CSN ei esittänyt lisähuomautuksia tämän ilmoituksen johdosta. Komissio ei kohdentanut vientikustannuksia kotimarkkinamyyntiin tässä laskelmassa. CSN ei asettanut kyseenalaiseksi komission käyttämää kustannusten kohdentamismenetelmää.

3.2.2 Vientihinta

(70) Näiden kolmen vientiä harjoittavan tuottajan vientihinta määritettiin edellä 3.1.2 kohdassa esitetyn yleisen menetelmän mukaisesti.

(71) Usiminas myi tarkasteltavana olevaa tuotetta suoraan riippumattomille asiakkaille unionissa, ja sen vientihinta määritettiin perusasetuksen 2 artiklan 8 kohdan mukaisesti.

(72) Kaksi muuta vientiä harjoittavaa tuottajaa myi tarkasteltavana olevaa tuotetta unioniin etuyhteydessä olevien osapuolten välityksellä. Myös näiden vientiä harjoittavien tuottajien vientihinta määritettiin perusasetuksen 2 artiklan 8 kohdan mukaisesti, sillä komissio pystyi tarkistamaan, että etuyhteydessä olevien osapuolten väliset hinnat toteutuivat tavanomaisin markkinaehdoin ja kuvastivat markkinahintoja.

3.2.3 Vertailu

(73) Komissio vertaili normaaliarvoa ja vientiä harjoittavien tuottajien vientihintaa noudettuna lähettäjältä -tasolla.

(74) Jos se oli tarpeen tasapuolisen vertailun varmistamiseksi, komissio oikaisi normaaliarvoa ja/tai vientihintaa hintojen vertailtavuuteen vaikuttavien erojen huomioon ottamiseksi perusasetuksen 2 artiklan 10 kohdan mukaisesti. Oikaisuja tehtiin kuljetus-, vakuutus-, käsittely-, lastaus- ja liitännäiskustannusten (3,4–4,6 prosenttia ilmaistuna prosentteina nettoliikevaihdosta), alennusten, hyvitysten ja määrien (0,2–3,5 prosenttia ilmaistuna prosentteina nettoliikevaihdosta) ja luottokustannusten (1,8–2,3 prosenttia ilmaistuna prosentteina nettoliikevaihdosta) osalta.

(75) Kaikki vientiä harjoittavat tuottajat pyysivät perusasetuksen 2 artiklan 10 kohdan b alakohdan nojalla tullinpalautusta koskevaa oikaisua ja väittivät, että tiettyjen raaka-aineiden tullinpalautusjärjestelmä merkitsisi sitä, että niiden kaikki kotimarkkinamyynti sisältää välillisen veron vientimyyntiin verrattuna.

(76) Vientiä harjoittavat tuottajat eivät kuitenkaan kyenneet osoittamaan, että pelkkä tullinpalautusjärjestelmän olemassa olo vaikuttaisi hintojen vertailtavuuteen. Lisäksi tarkastuskäynnin aikana vientiä harjoittavat tuottajat vahvistivat, että tullinpalautusjärjestelmä ei vaikuta myyntihintaan. Tätä väitettä ei sen vuoksi voitu hyväksyä.

(77) Usiminas pyysi perusasetuksen 2 artiklan 10 kohdan d alakohdan i alakohdan mukaista kaupan portaan mukaan tehtävää oikaisua ja väitti, että kaikki sen kotimarkkinamyynti suuntautui loppukäyttäjille ja kaikki vientimyynti unioniin suuntautui etuyhteydessä oleville tai etuyhteydettömille kauppiaille.

(78) Tämä vientiä harjoittava tuottaja ei kuitenkaan kyennyt osoittamaan johdonmukaisia ja selviä hintaeroja eri kaupan portaissa kotimarkkinoillaan tai vientimarkkinoillaan. Tätä väitettä ei sen vuoksi voitu hyväksyä.

(79) Ilmoitusasiakirjan antamisen jälkeen Usiminas väitti, että luottokustannuksia koskeva oikaisu olisi pitänyt vähentää myös määritettäessä normaaliarvoa laskennallisesti.

(80) Komissio hylkäsi tämän väitteen, koska luottokustannusoikaisu tehdään todellisiin hintoihin, jotta ne kuvastavat sovittua luottojaksoa riippumatta tosiasiallisesta maksupäivästä. Se on puhdas hinnan oikaisu, joka ei ole perusteltu, kun normaaliarvo määritetään laskennallisesti.

3.2.4 Polkumyyntimarginaali

(81) Komissio vertasi vientiä harjoittavien tuottajien samankaltaisen tuotteen kunkin tuotelajin painotettua keskimääräistä normaaliarvoa tarkasteltavana olevan tuotteen vastaavan tuotelajin painotettuun keskimääräiseen vientihintaan perusasetuksen 2 artiklan 11 ja 12 kohdan mukaisesti.

(82) Lopullisten päätelmien ilmoittamisen jälkeen esittämissään huomautuksissa CSN väitti, että hintojen alittavuutta koskevan marginaalin laskemiseen käytettyjä CIF-arvoja olisi pitänyt käyttää myös polkumyyntimarginaalia koskeviin laskelmiin. Tämä väite hyväksyttiin ja polkumyyntilaskelmaa korjattiin vastaavasti.

(83) Otokseen kuulumattomien, yhteistyössä toimineiden tuottajien painotettu keskimääräinen polkumyyntimarginaali laskettiin perusasetuksen 9 artiklan 6 kohdan mukaisesti. Tämä marginaali laskettiin kolmelle otokseen valitulle vientiä harjoittavalle tuottajalle määritettyjen marginaalien perusteella.

(84) Yhteistyössä toimimisen aste Brasiliassa on korkea, koska yhteistyössä toimineiden vientiä harjoittavien tuottajien viennin osuus unioniin suuntautuvasta Brasilian kokonaisviennistä tutkimusajanjaksolla oli lähes 100 prosenttia. Tältä pohjalta komissio päätti määrittää koko maata koskevan ja kaikkiin muihin tuottajiin sovellettavan polkumyyntimarginaalin samalle tasolle kuin korkein otokseen kuuluville yrityksille määritetty polkumyyntimarginaali eli Usiminasin marginaali.

(85) Polkumyyntimarginaalit – ilmaistuina prosentteina CIF-hinnasta unionin rajalla tullaamattomana – ovat seuraavat: Yritys Polkumyyntimarginaali ArcelorMittal Brasil S.A 16,3 % Aperam Inox América do Sul SA. 16,3 % Companhia Siderúrgica Nacional 73,0 % Usinas Siderúrgicas de Minas Gerais SA. 65,9 % Muu yhteistyössä toiminut yritys (Gerdau Açominas SA) 49,3 % Kaikki muut yritykset 73,0 %

3.3 Iran

(86) Iranissa on vain yksi tarkasteltavana olevan tuotteen vientiä harjoittava tuottaja, ja se toimi täydessä yhteistyössä tässä tutkimuksessa. Suurin osa sen myynnistä unioniin oli suoraa myyntiä riippumattomille ostajille, mutta osa myynnistä tapahtui etuyhteydessä olevan Saksassa toimivan kauppiaan välityksellä.

3.3.1 Normaaliarvo

(87) Tämän ainoan vientiä harjoittavan tuottajan normaaliarvo määritettiin 3.1.1 kohdassa esitetyn yleisen menetelmän mukaisesti. Tämän tuloksena saatu normaaliarvo 61 prosentille tuotelajeja, jotka vastaavat 67 prosentista vientiä harjoittavan tuottajan unioniin suuntautuvan viennin määrää, perustui hintaan kotimarkkinoilla tavanomaisessa kaupankäynnissä. Muiden tuotelajien normaaliarvo muodostettiin laskennallisesti. Jos tuotelajien painotettu keskimääräinen hinta oli alle tuotannon yksikkökustannusten, normaaliarvo määritettiin kuitenkin edellä 55 kappaleessa esitetyn menetelmän mukaisesti.

(88) Vientiä harjoittava tuottaja väitti myös, että komissio oli käyttänyt väärää myynti-, hallinto- ja yleiskustannusten suhdetta tavanomaisen kaupankäynnin määrittämistestissä ja normaaliarvon laskennallisessa määrittämisessä. Kyseessä oli todellakin pyöristysvirhe, joka on sittemmin korjattu. Tämä muutos ei vaikuttanut 98 kappaleessa vahvistettuun polkumyyntimarginaaliin.

3.3.2 Vientihinta

(89) Vientihinta määritettiin edellä 3.1.2 kohdassa ja erityisesti 2 artiklan 8 kohdassa esitettyä yleistä menetelmää käyttäen.

3.3.3 Vertailu

(90) Komissio vertasi normaaliarvoa ja ainoan vientiä harjoittavan tuottajan vientihintaa noudettuna lähettäjältä -tasolla.

(91) Jos se oli tarpeen tasapuolisen vertailun varmistamiseksi, komissio oikaisi normaaliarvoa ja/tai vientihintaa hintojen vertailtavuuteen vaikuttavien erojen huomioon ottamiseksi perusasetuksen 2 artiklan 10 kohdan mukaisesti. Oikaisuja tehtiin kuljetus-, vakuutus-, käsittely-, lastaus- ja liitännäiskustannusten (1–3 %), pakkauskustannusten (0–1 %), luottokustannusten (1–3 %), palkkioiden (0,1–2 %), muiden alennusten (0–0,5 %) ja muiden tekijöiden (0–1 %) osalta. Lisäksi tehtiin 2 artiklan 10 kohdan ensimmäisen kohdan i alakohdan nojalla etuyhteydessä olevan kauppiaan kautta unioniin tapahtunutta vientimyyntiä koskeva oikaisu (2–6 %).

(92) Lopullisista päätelmistä ilmoittamiseen antamissaan huomautuksissa valituksen tekijä väitti, että nämä oikaisut vaikuttavat suurilta, ja pyysi komissiota antamaan lisäselvityksiä niistä. Komissio ei voi antaa lisätietoja näistä oikaisuista paljastamatta liikesalaisuuteen kuuluvia tietoja. Komissio tarkasteli kaikki näitä oikaisuja ja varmensi ne perusasetuksen 9 artiklan 6 kohdan mukaisten velvollisuuksiensa mukaisesti.

(93) Ilmoitusasiakirjaan antamissaan huomautuksissa vientiä harjoittava tuottaja väitti, että normaaliarvoa muodostettaessa komissio ei ollut vähentänyt kustannuksiin liittyviä korvauksia. Tämä väite on asiasisällöltään virheellinen, sillä komissio vähensi tällaiset korvaukset. Vientiä harjoittava tuottaja toisti tämän väitteen lopullisista päätelmiä koskevissa huomautuksissaan. Komissio selitti menetelmänsä tässä vaiheessa vientiä harjoittavalle tuottajalle, eikä muita huomautuksia esitetty.

(94) Arvioidessaan näitä korvauksia komissio tarkasteli tullinpalautusjärjestelmää koskevaan oikaisuun liittyvää näyttöä. Komission käytettävissä oleva näyttö osoitti, että vaikka vientiä harjoittava tuottaja sai väittämänsä tullihyvityksen, ei ollut näyttöä siitä, että se olisi alun perin maksanut tullia, sillä vientiä harjoittavan tuottajan toimittamien tietojen mukaan kaikki tärkeimmät raaka-aineet oli hankittu kotimarkkinoilta. Näin ollen tullia ei ollut kannettu tuotteesta tai siihen fyysisesti sisältyvistä materiaaleista perusasetuksen 2 artiklan 10 kohdan b alakohdan mukaisesti, mikä on oikaisun edellytys. Näin ollen tällaista oikaisua ei tehty.

3.3.4 Polkumyyntimarginaali

(95) Komissio vertasi samankaltaisen tuotteen kunkin tuotelajin painotettua keskimääräistä normaaliarvoa tarkasteltavana olevan tuotteen vastaavan tuotelajin painotettuun keskimääräiseen vientihintaan perusasetuksen 2 artiklan 11 ja 12 kohdan mukaisesti.

(96) Lopullisten päätelmien ilmoittamista koskevissa huomautuksissaan vientiä harjoittava tuottaja otti esiin laskuvirheen polkumyyntilaskelmassa. Komissio korjasi laskuvirheen, joka johtui tiettyjen pitkin lukujen tarpeettomasta pyöristämisestä, ja muutti laskelmaansa vastaavasti. Kaikille asianomaisille osapuolille ilmoitettiin tästä muutoksesta täydentävissä lopullisissa päätelmissä.

(97) Yhteistyössä toimimisen aste Iranissa oli erittäin korkea, koska yhteistyössä toimineen vientiä harjoittavan tuottajan viennin osuus kokonaisviennistä unioniin tutkimusajanjaksolla oli noin 100 prosenttia. Tämän perusteella komissio määritti koko maata koskevan polkumyyntimarginaalin ainoan vientiä harjoittavan tuottajan kanssa samalle tasolle.

(98) Polkumyyntimarginaalit – ilmaistuina prosentteina CIF-hinnasta unionin rajalla tullaamattomana – ovat seuraavat: Yritys Polkumyyntimarginaali Mobarakeh Steel Company 17,9 % Kaikki muut yritykset 17,9 %

(99) Ilmoitusasiakirjaa koskevissa huomautuksissaan valituksen tekijä väitti, että sen kokoamien tietojen pohjalta laskettu polkumyyntimarginaali oli merkittävästi suurempi. Asianomainen osapuoli pyysi komissiota toimittamaan lisätietoja siitä, miten Iranin polkumyyntimarginaali oli laskettu.

(100) Komission laskelma pohjautui yrityksen todellisiin tietoihin, jotka komissio varmensi paikan päällä. Kyseisellä asianomaisella osapuolella ei ollut käytössään tämän tasoisia tietoja, mikä voi selittää eron. Komissio ei voi antaa tarkempia tietoja tästä laskemasta paljastamatta vientiä harjoittavan tuottajan liikesalaisuuksia.

(101) Täydentäviä lopullisia päätelmiä koskevissa huomautuksissaan valituksen tekijä pyysi lisätietoja tästä pyöristysvirheestä ja huomautti, että polkumyyntimarginaalin pienentyminen 5 prosenttiyksiköllä ei todennäköisesti johtunut pyöristysvirheestä.

(102) Komissio ei voi paljastaa yksityiskohtaisia polkumyyntilaskelmia muille kuin suoraan asianomaisena osapuolena olevalle taholle, sillä tämä merkitsisi liikesalaisuuksien paljastamista. Kuten edellä 96 kappaleessa selitetään, virheessä oli kyse tiettyjen yli 13-numeroisten lukujen aiheettomasta pyöristämisestä (esimerkiksi 112.769.871.468,69 oli virheellisesti otettu laskelmaan arvona 1,13) Tällaiset pitkät luvut koskivat suurimpia vientitoimia, jotka oli muunnettu Iranin valuutaksi polkumyyntilaskelmia varten. Tämä johti polkumyyntimarginaalin pienentymiseen 5,1 prosenttiyksiköllä.

3.4 Venäjä

(103) Venäjällä on kolme tarkasteltavana olevan tuotteen vientiä harjoittavaa tuottajaa, jotka toimivat täydessä yhteistyössä tässä tutkimuksessa. Ne vastasivat lähes kokonaisuudessaan tarkasteltavana olevan tuotteen tuonnista Venäjältä unioniin tutkimusajanjaksolla.

3.4.1 Normaaliarvo

(104) Näiden kaikkien kolmen vientiä harjoittavan tuottajan normaaliarvo määritettiin edellä 3.1.1 kohdassa esitetyn yleisen menetelmän mukaisesti. Tämän tuloksena saatu normaaliarvo suurimmalle osalle tuotelajeja, joita kaikki kolme vientiä harjoittavaa tuottajaa vievät unioniin, perustui kotimarkkinahintoihin (76 %, mikä vastaa 98,9 %:a viedyistä määristä, 49 % mikä vastaa 86,7 %:a viedyistä määristä ja 73 % mikä vastaa 96,6 %:a viedyistä määristä).

(105) Muiden tuotelajien normaaliarvo määritettiin laskennallisesti käyttämällä edellä (54) ja 55 kappaleessa kuvattua menetelmää joko siksi, että kotimarkkinamyyntiä ei ollut, tai siksi, että kotimarkkinat olivat liian pienet, jotta niitä olisi voitu pitää edustavina (vähemmän kuin 75 tonnia tuotelajia kohden).

3.4.2 Vientihinta

(106) Vientiä harjoittavat tuottajat veivät unioniin joko suoraan tai Sveitsissä toimivien etuyhteydessä olevien kauppiaiden tai tuojien kautta. Etuyhteydessä olevat Sveitsissä toimivat yritykset ostivat tarkasteltavana olevaa tuotetta vientiä harjoittavilta tuottajilta ja myivät sitä unioniin ja muihin maihin.

(107) Vientihinta määritettiin 3.1.2 kohdassa esitetyn yleisen menetelmän mukaisesti.

(108) Ilmoitusasiakirjan tietojen antamisen jälkeen Severstal kiisti niiden oikaisujen sovellettavuuden, jotka tehtiin myynti- hallinto- ja yleiskustannusten sekä voiton osalta perusasetuksen 2 artiklan 9 kohdan nojalla siihen etuyhteydessä olevan sveitsiläisen kauppiaan/tuojan myynnistä.

(109) Niiden mukaan oikaisut ovat asianmukaisia ainoastaan liiketoimikohtaisesti liiketoimissa, joissa myyntiehdot edellyttävät, että tuote toimitetaan tulliselvityksen jälkeen eli liiketoimissa, joissa etuyhteydessä oleva osapuoli toimii tuojana. Suurimassa osassa Sveitsissä sijaitsevan etuyhteydessä olevan kauppiaan/tuojan välityksellä tapahtuneesta myynnistä toimitusehdoissa ei edellytetä, että kauppias/tuoja hoitaa tavaran tulliselvityksen. Samalla Severstal väitti, että siihen etuyhteydessä olevia Sveitsissä toimivia kauppiaita/tuojia olisi pidettävä osana tuottajan vientiverkostoa eikä tuojina.

(110) Komissio hylkäsi tämän väitteen. Tutkimuksessa vahvistui, että SSE hoiti tuontitehtäviä tarkasteltava olevan tuotteen myynnissä tutkimusajanjakson aikana. Eri Incoterms-toimitusehdot (CIF, CFR, FOB, DAP tai CIF) eivät muuta sitä tosiseikkaa, että SSE toimi etuyhteydessä olevana tuojana unionin markkinoilla. Kun otetaan huomioon, että kauppias/tuoja on etuyhteydessä vientiä harjoittavaan tuottajaan, perusasetuksen 2 artiklan 9 kohdan mukaisesti tällaisen kauppiaan/tuojan tiedot ovat epäluotettavia, joten tietojen oikaiseminen on tarpeen.

(111) Komissio totesi myös, että SSE:tä ei voitu pitää osana tuottajan vientiverkostoa. Emoyhtiön ja Sveitsissä toimivan tytäryhtiön välillä ei ollut minkäänlaista yksinoikeussuhdetta EU:hun suuntautuvan myynnin osalta. Tutkimuksessa vahvistettiin, että myös muut ryhmään kuuluvat myyntiosastot hoitivat EU:hun suuntautuvaa vientiä. Venäjällä toimiva emoyhtiö väitti erityisesti, että tarkasteltavana olevalla tuotteella oli kolme eri vientikanavaa EU:hun eli suora myynti, myynti etuyhteydessä olevan Latviassa toimivan palvelukeskuksen kautta ja myynti etuyhteydessä olevan Sveitsissä sijaitsevan kauppiaan/tuojan välityksellä.

(112) Komissio päätteli näin ollen, että Sveitsissä toimivan kauppiaan/tuojan välityksellä toteutettuihin myyntitoimiin olisi kaikissa tuotelajeissa sovellettava oikaisuja myynti- hallinto- ja yleiskustannusten sekä voiton osalta perusasetuksen 2 artiklan 9 kohdan mukaisesti.

(113) Päätelmien ilmoittamisen yhteydessä Severstal toisti olevansa vahvasti eri mieltä siitä, miten komissio soveltaa perusasetuksen 2 artiklan 9 kohtaa. Lisäksi se väitti, että komissio kohteli sitä epäjohdonmukaisesti verrattuna muihin vientiä harjoittaviin tuottajiin, joilla on etuyhteydessä olevia tuojia/kauppiaita joko unionissa tai sen ulkopuolella.

(114) Komissio vahvisti, että etuyhteydessä olevia kauppiaita/tuojia voidaan käsitellä perusasetuksen 2 artiklan 9 kohdan nojalla, kun ne suorittavat tuontitoimia, vaikka ne sijaitsevat unionin ulkopuolella. Kuten 110 kappaleessa todettiin, tämä koskee SSE:tä, mutta muiden vientiä harjoittavien tuottajien etuyhteydessä olevat kauppiaat/tuojat olivat erilaisissa tilanteissa kunkin yrityksen eri toimintojen mukaisesti.

(115) Lisäksi Severstal oli eri mieltä komission päätelmästä, jonka mukaan SSE:tä ei voitu pitää osana sen vientiverkostoa. Komissio kuitenkin katsoo, että Severstalin väitteiden taustalla oleva päättely, kuten se, että SSE on täysin emoyhtiön hallinnassa, ja voittojen ja tappioiden jakaminen emoyhtiölle, eivät syrjäytä vastakkaiseen suuntaan viittaavia tekijöitä, jotka esitettiin 111 kappaleessa. Näin ollen SSE:tä ei voida pitää Severstalin sisäisenä vientiosastona.

(116) Ilmoitusasiakirjan tietojen antamisen jälkeen myös vientiä harjoittava tuottaja NLMK kiisti niiden oikaisujen sovellettavuuden, jotka tehtiin myynti- hallinto- ja yleiskustannusten sekä voiton osalta perusasetuksen 2 artiklan 9 kohdan nojalla siihen etuyhteydessä olevan sveitsiläisen tytäryhtiön myynnistä.

(117) Se väitti, että Novex ei toiminut etuyhteydessä olevana tuojana, sillä se ei tuonut tarkasteltavana olevaa tuotetta unioniin. Koska 2 artiklan 9 kohdan soveltaminen merkitsisi sitä, että etuyhteydessä oleva osapuoli toimii tuojana, 2 artiklan 9 kohdan nojalla ei voitaisi tehdä oikaisua Novexin vientihintaan.

(118) Tämän väitteen tueksi NLMK väitti, että se myy vientimarkkinoilla rauta- ja terästuotteita järjestelmällisesti kahden etuyhteydessä olevan kauppiaan eli Sveitsissä toimivan Novexin ja Kyproksella toimivan yrityksen Novexco (Cyprus) Limitedin välityksellä. Novex vastaa vientimyynnistä unioniin ja Novexco myy muualle maailmaan. Nämä yritykset toimivat NLMK:n vientimyyntiosastona, eikä NLMK Groupin sisällä ole muuta toimintoa tai osastoa, joka vastaisi tällaisesta vientimyynnistä. NLMK ei harjoita lainkaan rauta- ja terästuotteiden suoraa vientimyyntiä.

(119) Novex ja Novexco ovat NLMK:n 100-prosenttisesti omistamia tytäryhtiöitä, joille NLMK on uskonut koko tuotevalikoimansa – eikä siis ainoastaan tarkasteltavan olevan tuotteen – vientimyyntitoiminnan. Nämä kaksi etuyhteydessä olevaa yritystä toimivat NLMK:n taloudellisessa valvonnassa sekä NLMK Groupin pääomarakenteen osalta että taloudellisesta näkökulmasta tarkasteltuina. Merkittävää on myös se, että Novex ja Novexco myyvät markkinoilla ainoastaan niihin etuyhteydessä olevien NLMK Groupin yritysten tuotteita. Niillä ei siis ollut lainkaan itsenäistä taloudellista toimintaa, jota voitaisiin toteuttaa NLMK Groupin ulkopuolella siitä riippumatta.

(120) Vaikka NLMK:n kaikki rauta- ja terästuotteiden vientimyynti tapahtuu Novexin ja Novexcon kautta, nämä etuyhteydessä olevat yritykset eivät yleensä toimi tällaisten tuotteiden tuojina EU:hun tai muulle, lukuun ottamatta suuntaisrakeisia sähköteknisiä levyvalmisteita (GOES), joita myydään DDP-toimitusehdoin. Kaikki muu Novexin ja Novexcon vientimyynti perustuu toimitusehtoihin, joihin ei kuulu niiden toiminta kyseisten rauta- ja terästuotteiden tuojina.

(121) NLMK katsoi tämän vuoksi, että Novexia ei voitaisi pitää tarkasteltavana olevien tuotteiden ’tuojana’, sillä ei toteuttanut tavaroiden tulliselvitystä tai mitään muita tuojalle kuuluvia tehtäviä.

(122) Lisäksi NLMK katsoi, että Novexin henkilöstö osallistuu NLMK Groupin myyntistrategian suunnittelukomiteaan ja antaa vientimarkkinatuntemuksensa pohjalta panoksen ryhmän myynnin suunnitteluun ja hinnoitteluun. Näin olleen NLMK ei ole täysin tietoinen Novexin hinnasta ensimmäiselle etuyhteydettömälle asiakkaalle, vaan tällaisen hinnan määrittää yhteistyössä toimiva NLMK:n ja Novexin henkilöstö. Tarkasteltavana olevan tuotteen sektorilla tärkeimmät asiakkaat ovat ainakin NLMK:n unioniin suuntautuvan viennin tapauksessa kauppayrityksiä, jotka haluavat itse hoitaa tuotteiden tullauksen voidakseen optimoida kustannukset. Tarkasteltavana olevan tuotteen ostaminen FOB-, vientisatama- tai CIF-ehdoin antaa lisäksi kauppayrityksille lyhyellä varoitusajalla mahdollisuuden myydä rahti mihin tahansa määränpäähän, jossa tarjotaan paras hinta ja joka ei välttämättä ole unionissa. Kauppiaalle ei ole juurikaan merkitystä sillä, että tavarantoimittaja on hoitanut tulliselvityksen unioniin.

(123) Tiivistettynä voidaan todeta, että NLMK katsoi, että suuntaisrakeisia sähköteknisiä levyvalmisteita (GOES) tarjotaan useimmiten suoraan jalostajille mutta muita rauta- ja terästuotteita tarjotaan lähinnä etuyhteydettömille kauppiaille unionissa. Asiakastyyppien ero aiheuttaa erot sovituissa Incoterm-toimitusehdoissa ja Novexin ja Novexcon vastaavissa tehtävissä. Seurauksena on tilanne, jossa suuntaisrakeisia sähköteknisiä levyvalmisteita (GOES) koskeva tutkimus ei NLMK:n mukaan edusta Novexin todellista asemaa tarkasteltavana olevan tuotteen tai muiden rauta- ja terästuotteiden osalta. NLMK katsoi, että Novexia olisi pidettävä NLMK:n sisäisenä myyntiosastona.

(124) Komissio muistutti, että arvioitaessa, olisiko tuottajaa ja siihen etuyhteydessä olevaa kauppiasta pidettävä yhtenä taloudellisena yksikkönä ja etuyhteydessä olevaa kauppiasta tuottajan sisäisenä myyntiosastona, on otettava huomioon etuyhteydessä olevan kauppiaan yleiset toiminnot ja tämän vuoksi myös otettava huomioon myös muihin kuin tarkasteltavana olevaan tuotteeseen liittyvät toiminnot (10).

(125) Vaikka tutkimuksessa vahvistettiin, että Novexilla ei tutkimusajanjaksolla ollut tarkasteltavana olevan tuotteen tuontitehtäviä, on pantava merkille seuraavat seikat, jotka vaikuttavat Novexin aseman määrittämiseen tämän tapauksen osalta. Novex on Sveitsin lainsäädännön mukaisesti perustettu kauppias (11). Yhtiöjärjestyksen mukaan sen toimialaan kuuluu terästuotteiden ja raaka-aineiden hankinta, myynti, jakelu ja kauppa Sveitsissä ja ulkomailla. Mitään virallisia rajoituksia ei ole myytävän tuotteen toimittajalle. Lisäksi NLMK ja Novex ovat allekirjoittaneet kattavia puitesopimuksia, jotka koskevat osapuolten välisiä ostoja ja myyntiä. Näissä sopimuksissa esimerkiksi vahvistetaan yksityiskohtaiset menettelyt vaatimusten vastaisia tavaroita koskeviin väitteisiin, määrätään seuraamuksista maksujen tai tavaroiden toimittamisen myöhästyessä sekä kolmannen osapuolen sovittelumenettelystä riitatapauksissa. Komissio myös pani merkille, että Novexin keskeiset toiminnot vuoden 2015 tilinpäätöksen mukaan ovat teräskauppa, mukaan lukien mahdolliset korkoa tuottavat toiminnot, ja että merkittävä osa sen teräsostoista tapahtui NLMK Groupin yrityksiltä.

(126) Lisäksi NLMK on itsekin myöntänyt 7 päivänä kesäkuuta 2017 päivätyissä huomautuksissaan, että suuntaisrakeisten sähköteknisten levyvalmisteiden (GOES) osalta Novex toimii etuyhteydessä olevana tuojana, mikä vahvistaa päätelmän, jonka mukaan Novex ei ole rinnastettavissa NLMK:n sisäiseen myyntiosastoon.

(127) Näistä syistä komissio päätteli, että Novexin suhde NLMK:hon ei vastannut kiinteää sisäistä myyntiosastoa, jolloin kyseessä olisi kaksi yhden taloudellisen yksikön muodostavaa oikeudellista yksikköä, vaan sen sijaan perusasetuksen 2 artiklan 10 kohdan i alakohdassa tarkoitettua palkkioperusteisesti toimivaa edustajaa.

(128) Lopullisten päätelmien ilmoittamisen jälkeen NLMK toisti väitteensä, jonka mukaan se ja siihen etuyhteydessä oleva kauppias Novex muodostavat yhden taloudellisen yksikön. Se katsoi, että komissio ei ollut ottanut huomioon näiden kahden yksikön välisen suhteen taloudellisia tosiseikkoja. Se erityisesti arvosteli sitä, että komission lähestymistapa oli muodollinen ja teoreettinen. Novexia ei ollut rekisteröity kauppayhtiöksi ja muodollisen rajoituksen puuttuminen oli merkityksetöntä, sillä tosiasiallisesti se ei tehnyt hankintoja muista lähteistä. Lisäksi vaikka NLMK:n ja Novexin välillä olisi sopimus, näiden kahden yksikön välillä olisi todellisuudessa yhteisvastuuta. Väitettiin, että Novexin tulokset oli täysin konsolidoitu yritysryhmän tilinpäätökseen.

(129) Komissio hylkäsi nämä väitteet. Novexin ja NLMK:n välistä suhdetta arvioitaessa näiden kahden yksikön välillä myyntiä ja ostoja sääntelevän puitesopimuksen olemassaoloa ei voida sivuuttaa teoreettisena tai muodollisena. Pikemminkin se osoittaa, että näillä kahdella yksiköllä on eri tehtävät ja että niiden välinen suhde ei ole mitenkään alisteinen. Lisäksi on epätavallista, että sisäinen myyntiosasto hoitaisi tuontitehtäviä, mikä oli Novexin tehtävä vähintään yhden terästuotteen (GOES) osalta. Novex voi milloin tahansa päättää ostaa tarkasteltavana olevaa tuotetta muista lähteistä, mikä ei olisi mahdollista kiinteälle vientimyyntiosastolle. Näin ollen komissio pitäytyy kannassaan, jonka mukaan perusasetuksen 2 artiklan 10 kohdan i alakohdan nojalla tehty oikaisu oli perusteltu.

(130) Lopullisten päätelmien ilmoittamisen jälkeen myös MMK asetti ensimmäistä kertaa kyseenalaiseksi perusasetuksen 2 artiklan 9 kohdan soveltamisen siihen etuyhteydessä olevan kauppiaan, MMK Trade Steel AG:n osalta. Se seurasi Severstalin oikeudellisia näkemyksiä ja väitti samoin, että emoyhtiön harjoittama täysi hallinta ja voittojen ja tappioiden jakaminen venäläiselle emoyhtiölle osoittivat, että MMK Trade Steel AG oli osa yhtenäistä vientiverkostoa.

(131) Komissio toisti oikeudellisen kantansa, että etuyhteydessä olevia kauppiaita/tuojia voidaan käsitellä perusasetuksen 2 artiklan 9 kohdan nojalla, kun ne suorittavat tuontitoimia, vaikka ne sijaitsevat unionin ulkopuolella. MMK Trade Steel AG kuului tähän ryhmään, kuten jo todettiin Kiinan kansantasavallasta peräisin olevia kylmävalssattuja teräslevytuotteita koskeneessa tutkimuksessa (12).

(132) Tämän vuoksi komissio ei voinut hyväksyä väitettä, jonka mukaan MMK ja MMK Trade Steel AG muodostaisivat yhtenäisen taloudellisen yksikön. MMK:lla on joka tapauksessa oma myyntiosasto Venäjällä ja se myi osan teräksestään suoraan Eurooppaan. Näin ollen MMK Trade Steel AG:tä ei voida pitää MMK:n sisäisenä vientiosastona.

3.4.3 Vertailu

(133) Komissio vertaili normaaliarvoa ja vientiä harjoittavien tuottajien vientihintaa noudettuna lähettäjältä -tasolla.

(134) Jos se oli tarpeen tasapuolisen vertailun varmistamiseksi, komissio oikaisi normaaliarvoa ja/tai vientihintaa hintojen vertailtavuuteen vaikuttavien erojen huomioon ottamiseksi perusasetuksen 2 artiklan 10 kohdan mukaisesti. Oikaisuja tehtiin fyysisten perusominaisuuksien (0–2 %), kuljetus-, vakuutus-, käsittely-, lastaus- ja liitännäiskustannusten (1–3 %), pakkauskustannusten (0–1 %), luottokustannusten (0–2 %), palkkioiden (0–4 %) ja muiden tekijöiden (0–1 %) osalta.

(135) Ilmoitusasiakirjan tietojen ilmoittamisen jälkeen Severstal väitti, että jotkin myynti- hallinto- ja yleiskustannuksia koskevat oikaisut eli rahoitustuottoa ja kuljetuskustannuksia koskevat oikaisut oli tehty väärin.

(136) Yrityksen mukaan rahoitustuotto olisi pitänyt ottaa huomioon määritettäessä myynti- hallinto- ja yleiskustannusten prosenttiosuuksia. Lisäksi tällainen Sveitsissä toimivan, etuyhteydessä olevan tytäryhtiön tuotto oli samanaikaisesti Severstalin kuluja, kuten sen kyselylomakevastuksen G-PL-taulukossa ilmoitettiin, mikä oli vuorostaan otettu huomioon määritettäessä, oliko kotimarkkinamyynti tapahtunut tavanomaisessa kaupankäynnissä.

(137) Komissio hylkäsi tämän väitteen. Severstal valmistaa ja myy suurta määrää eri tuotteita, eikä se pystynyt osoittamaan, että kyseiset rahoitustulot, jotka ovat Sveitsin tytäryhtiön emoyhtiölle myöntämä yleislaina, olivat yhteydessä tarkasteltavana olevaan tuotteeseen.

(138) Päätelmistä ilmoittamisen jälkeen Severstal toisti väitteensä ja totesi, että edellä mainittu rahoitustulo on ”korkotuloja lainoista, jotka on myönnetty Severstalin pitkän tuotantokierron tuotteiden rahoittamiseen, ja tarkasteltavana oleva tuote kuuluu tällaisiin tuotteisiin”. Lisäksi se pyysi, että soveltuva määrä kohdennetaan ainoastaan tarkasteltavana olevaan tuotteeseen. Komission mielestä tällaista väitettä ei voida esittää, kun mitään yksityiskohtaista tietoa ei ole siitä, miksi pitkän tuotantokierron tuotteiden rahoittamiseen tarkoitettu yleislaina liittyi myös tarkasteltavana olevaan tuotteeseen.

(139) Mitä tulee kuljetuskustannusten oikaisuun, Severstal väitti, että komissio oli vähentänyt väärän kuljetuskustannusmäärän osana myynti- hallinto- ja yleiskustannuksia.

(140) Komissio hyväksyi kuljetuskustannuksia koskevan Severstalin väitteen ja käytti laskemiin yrityksen ilmoittamia todellisia kuljetuskustannuksia. Kaksinkertaisen laskennan välttämiseksi ne määritettiin nollatasolle, sillä ne oli jo otettu huomioon vähennyksiä laskettaessa.

3.4.4 Polkumyyntimarginaali

(141) Komissio vertasi vientiä harjoittavien tuottajien samankaltaisen tuotteen kunkin tuotelajin painotettua keskimääräistä normaaliarvoa tarkasteltavana olevan tuotteen vastaavan tuotelajin painotettuun keskimääräiseen vientihintaan perusasetuksen 2 artiklan 11 ja 12 kohdan mukaisesti.

(142) Yhteistyössä toimimisen aste Venäjällä on korkea, koska yhteistyössä toimineiden vientiä harjoittavien tuottajien viennin osuus unioniin suuntautuvasta Venäjän kokonaisviennistä tutkimusajanjaksolla oli lähes 100 prosenttia. Tämän vuoksi komissio päätti määrittää koko maata koskevan ja kaikkiin muihin tuottajiin sovellettavan polkumyyntimarginaalin samalle tasolle kuin korkein yritykselle määritetty polkumyyntimarginaali eli Public Joint Stock Company Magnitogorsk Iron & Steel Works (PJSC MMK) -ryhmän marginaali.

(143) Polkumyyntimarginaalit – ilmaistuina prosentteina CIF-hinnasta unionin rajalla tullaamattomana – ovat seuraavat: Yritys Polkumyyntimarginaali Public Joint Stock Company Magnitogorsk Iron Steel Works (PJSC MMK) 33,0 % PAO Severstal 5,3 % Novolipetsk Steel 15,0 % Kaikki muut yritykset 33,0 %

3.5 Serbia

(144) Serbiassa on vain yksi tarkasteltavana olevan tuotteen vientiä harjoittava tuottaja, ja se toimi täydessä yhteistyössä tässä tutkimuksessa. Suurin osa sen myynnistä unioniin oli suoraa myyntiä riippumattomille ostajille, mutta osa myynnistä tapahtui etuyhteydessä olevan Slovakiassa toimivan kauppiaan välityksellä.

3.5.1 Normaaliarvo

(145) Tämän ainoan vientiä harjoittavan tuottajan normaaliarvo määritettiin 3.1.1 kohdassa esitetyn yleisen menetelmän mukaisesti. Tämän tuloksena saatu normaaliarvo 23 prosentille tuotelajeja, jotka vastaavat 71 prosentista vientiä harjoittavan tuottajan unioniin suuntautuvan viennin määrää, perustui hintaan kotimarkkinoilla tavanomaisessa kaupankäynnissä. Jos tuotelajin kotimarkkinamyynnin kokonaismäärä riippumattomille asiakkaille tutkimusajanjakson aikana oli vähemmän kuin 5 prosenttia samanlaisen tai siihen verrattavissa olevan tuotelajin kokonaisvientimäärästä unioniin, kyseisen tuotelajin normaaliarvo määritettiin laskennallisesti käyttämällä tuotelajin myynti- hallinto- ja yleiskustannuksia ja voittoa painotettujen keskimääräisten myynti- hallinto- ja yleiskustannusten ja voiton sijaan. Jos tuotelajien painotettu keskimääräinen hinta oli alle tuotannon yksikkökustannusten, normaaliarvo määritettiin kuitenkin edellä 55 kappaleessa esitetyn menetelmän mukaisesti.

3.5.2 Vientihinta

(146) Vientihinta määritettiin edellä 3.1.2 kohdassa ja erityisesti 2 artiklan 8 kohdassa esitettyä yleistä menetelmää käyttäen. Etuyhteydessä olevan tuojan kautta tapahtuneen myynnin vientihinta muodostettiin laskennallisesti perusasetuksen 2 artiklan 9 kohdan pohjalta.

3.5.3 Vertailu

(147) Komissio vertasi normaaliarvoa ja ainoan vientiä harjoittavan tuottajan vientihintaa noudettuna lähettäjältä -tasolla.

(148) Jos se oli tarpeen tasapuolisen vertailun varmistamiseksi, komissio oikaisi normaaliarvoa ja/tai vientihintaa hintojen vertailtavuuteen vaikuttavien erojen huomioon ottamiseksi perusasetuksen 2 artiklan 10 kohdan mukaisesti. Oikaisuja tehtiin kuljetus-, vakuutus-, käsittely-, lastaus- ja liitännäiskustannusten (5–9 %), luottokustannusten (0–1,5 %), pankkimaksujen (0–1 %) ja palkkioiden (0,5–2 %)osalta.

3.5.4 Polkumyyntimarginaali

(149) Komissio vertasi samankaltaisen tuotteen kunkin tuotelajin painotettua keskimääräistä normaaliarvoa tarkasteltavana olevan tuotteen vastaavan tuotelajin painotettuun keskimääräiseen vientihintaan perusasetuksen 2 artiklan 11 ja 12 kohdan mukaisesti.

(150) Yhteistyössä toimimisen aste Serbiassa oli erittäin korkea, koska yhteistyössä toimineen vientiä harjoittavan tuottajan viennin osuus kokonaisviennistä unioniin tutkimusajanjaksolla oli noin 100 prosenttia. Tämän perusteella komissio määritti koko maata koskevan polkumyyntimarginaalin ainoan vientiä harjoittavan tuottajan kanssa samalle tasolle.

(151) Polkumyyntimarginaalit – ilmaistuina prosentteina CIF-hinnasta unionin rajalla tullaamattomana – ovat seuraavat: Yritys Polkumyyntimarginaali Zelezara Smederevo d.o.o. 38,7 % Kaikki muut yritykset 38,7 %

3.6 Ukraina

(152) Ukrainassa on vain yksi tarkasteltavana olevaa tuotetta valmistava kolmen etuyhteydessä olevan vientiä harjoittavan tuottajan muodostama ryhmä, johon viitataan tässä osassa nimityksellä ’vientiä harjoittava tuottaja’, ja se toimi täydessä yhteistyössä tässä tutkimuksessa. Kaksi tuotantolaitosta sijaitsee Mariupolissa Donetskin alueella, joka oli tutkimuksen aikana konfliktialue. Vientiä harjoittavan tuottajan pyynnön jälkeen komissio päätti jättää nämä laitokset laskelmien ulkopuolelle, millä oli vain vähäinen vaikutus unioniin suuntautuneen viennin määrään.

(153) Ilmoitusasiakirjaan antamissaan huomautuksissa valituksen tekijä pyysi komissiota selittämään päätöksensä jättää yksi ukrainalainen yritys polkumyyntimarginaalia koskevan laskelman ulkopuolelle.

(154) Komissio jätti kyseisen yrityksen tarkastelun ulkopuolelle, sillä sen osuus ryhmän myynnistä oli vähäinen eikä olisi vaikuttanut polkumyyntimarginaaliin. Lisäksi alueella käytiin sotatoimia, joten kyseisten tietojen todentaminen oli mahdotonta. Komissio katsoi, että kyseessä on ylivoimainen este.

(155) Vientiä harjoittava tuottaja myi kotimarkkinoilla samankaltaista tuotetta sekä suoraan että etuyhteydessä olevan kappiaan välityksellä.

(156) Kaikki vientiä harjoittavan tuottajan myynti unioniin tapahtui Sveitsissä toimivan etuyhteydessä olevan kauppiaan välityksellä. Kauppias myi tarkasteltavana olevaa tuotetta sekä etuyhteydessä oleville että etuyhteydettömille tuojille unionissa.

3.6.1 Normaaliarvo

(157) Tämän vientiä harjoittavan tuottajan normaaliarvo määritettiin 3.1.1 kohdassa esitetyn yleisen menetelmän mukaisesti. Yhden tuotantolaitoksen normaaliarvo perustui yksinomaan kotimaan hintoihin tavanomaisessa kaupankäynnissä. Toisen tuotantolaitoksen normaaliarvo perustui osittain kotimaan hintoihin tavanomaisessa kaupankäynnissä (38 prosentissa tuotelajeja, mikä vastaa 12 prosenttia kyseisen tuotantolaitoksen unioniin suuntautuvan viennin kokonaismäärästä) ja osittain se muodostettiin laskennallisesti. Jos tuotelajin kotimarkkinamyynnin kokonaismäärä riippumattomille asiakkaille tutkimusajanjakson aikana oli vähemmän kuin 5 prosenttia samanlaisen tai siihen verrattavissa olevan tuotelajin kokonaisvientimäärästä unioniin, kyseisen tuotelajin normaaliarvo määritettiin laskennallisesti käyttämällä tuotelajin myynti- hallinto- ja yleiskustannuksia ja voittoa painotettujen keskimääräisten myynti- hallinto- ja yleiskustannusten ja voiton sijaan. Jos tuotelajien painotettu keskimääräinen hinta oli alle tuotannon yksikkökustannusten, normaaliarvo määritettiin kuitenkin edellä 55 kappaleessa esitetyn menetelmän mukaisesti.

(158) Vientiä harjoittava tuottaja pyysi oikaisua tuotantokustannuksiin yhdelle konfliktialueella sijaitsevalle tuotantolaitokselle eli Ilyich Iron and Steel Works of Mariupolille, jäljempänä ’Ilyich’, sillä perusteella, että sotilaallisista operaatioista alueella aiheutuu epäsuorasti ja suorasti epätavallisia tuotantokustannuksia. Vientiä harjoittava tuottaja ehdotti oikaisun tason määrittämiseksi yksikkökustannusten kehityksen vertailua Ilyichin ja sellaisen tuotantolaitoksen välillä, johon konflikti ei vaikuta, tässä tapauksessa Integrated Iron and Steel Works Zaporizhstal, jäljempänä ’Zaporizhstal’. Vientiä harjoittavan tuottajan käyttämiä ’yksikkökustannuksia’ varten vientiä harjoittava tuottaja on ottanut kunkin tuotantolaitoksen osalta kaikkien myytyjen tavaroiden kustannukset ja jakanut sen kunakin kalenterivuonna tuotettujen kuumavalssattujen terästuotteiden määrällä. Vientiä harjoittava tuottaja seurasi tätä menettelyä vuodesta 2013 (konfliktia edeltävä jakso) vuoteen 2015, ja ehdotti tältä pohjalta Ilyichin kustannusten oikaisua tietyllä prosenttimäärällä.

(159) Huolellisen harkinnan jälkeen komissio katsoi, että oikaisun määrittämiseen käytetty menetelmä ei ollut sopiva. Ensinnäkin ’yksikkökustannuksilla’ ei viitattu kuumavalssattujen teräslevyjen yksikön kustannuksiin, sillä niihin sisältyivät kaikkien myytyjen tavaroiden kustannukset, siis myös muita tavaroita. Nämä muut tavarat muodostavat merkittävän osan Zaporizhstalin ja vieläkin suuremman osan Ilyichin tuotannosta. Oikaisun määrittämiseen käytetyssä menetelmässä jätettiin täysin huomioimatta muiden tuotteiden tuotannon ja kustannusten kehitys. Muiden tuotteiden tuotanto ja kustannukset eivät pysyneet vakaina kaudella, jota vientiä harjoittava tuottaja ehdotti käytettäväksi tässä menetelmässä. Itse asiassa vientiä harjoittava tuottaja myönsi huomautuksissaan, että Ilyichin eräiden muiden tuotanto lisääntyi huomattavasti vuosina 2012–2016. Oikaisun määrittämiseen käytetyssä menetelmässä nämä kasvaneet kustannukset luettiin kuumavalssattujen teräslevyjen vähentyneeseen tuotantoon, jolloin paisuteltiin mahdollisesti merkittävästi ’yksikkökustannuksia’. Vaikka vientiä harjoittavan tuottajan kustannukset, joita ehdotettiin käytettäviksi, olisivat kuumavalssattujen teräslevytuotteiden todelliset tuotantokustannukset, ehdotukseen kuului tuotannon määrän vertailu myyntikustannuksiin, jolloin jätettiin huomiotta varastojen muutos. Vientiä harjoittavan tuottajan olisi pitänyt verrata joko tuotannon määrää tuotantokustannuksiin tai myynnin määrää myyntikustannuksiin. Oikaisun määrittämiseen käytetyssä menetelmässä verrattiin kehityssuuntausta kalenterivuoteen 2015 saakka ja ehdotettiin laskelman tuloksen – eli vähennyksen – soveltamista tutkimusajanjakson (1 päivästä heinäkuuta 201530 päivään kesäkuuta 2016) tietoihin. Tämä on virheellistä, sillä menetelmällä olisi pitänyt seurata kehityssuuntausta tutkimusajanjakson loppuun asti.

(160) Ilmoitusasiakirjaan antamissaan huomautuksissa vientiä harjoittava tuottaja ei käsitellyt edellä kuvattuja oikaisun määrittämiseen ehdotetun menetelmän puutteita. Sen sijaan se vertasi valmistuskustannuksia tuotelajeittain kahdella tuotantopaikalla tutkimusajanjakson aikana ja väitti, että tämän vertailun tulos on samanlainen kuin oikaisun määrittämiseen ehdotetulla menetelmällä saatu. Vientiä harjoittava tuottaja ei ole ottanut huomioon sitä, että oikaisun määrittämiseen käytetty menetelmä kehitettiin nimenomaan siksi, että kahden tuotantolaitoksen kustannuksia ei tiettynä vuonna voida suoraan vertailla, sillä ne olivat jo erilaisia ennen konfliktin alkamista. Itse asiassa määrittämismenetelmässä käytettyjen tietojen mukaan Ilyichin ”yksikkökustannukset” olivat vuonna 2013 huomattavasti suuremmat kuin Zaporizhstalin ’yksikkökustannukset’. Suhdelukuna ilmaistu ero on suurempi kuin kahden tuotantolaitoksen välinen tuotelajittainen valmistuskustannusten ero, jota vientiä harjoittava tuottaja halusi käyttää menetelmän tueksi.

(161) Lopullisista päätelmistä ilmoittamisen jälkeen esittämissään huomautuksissa vientiä harjoittava tuottaja väitti, että komissio ei ollut käynyt rakentavaa vuoropuhelua vientiä harjoittavan tuottajan kanssa eikä ollut pyytänyt tai täsmentänyt niitä lisätietoja, jotka olisivat mahdollisesti olleet sen mukaan tarpeellisia väitteen asianmukaista arviointia varten. Vientiä harjoittavan tuottajan mukaan komissio kertoi vasta lopullisten päätelmien ilmoittamisen yhteydessä 17 päivänä heinäkuuta 2017, mitä tietoja ja menetelmiä tarvittaisiin väitteen arvioimiseksi.

(162) Komissio huomautti, että väite on asiasisällöltään virheellinen. Oikaisun määrittämiseen ehdotetun menetelmän puutteista annettiin yksityiskohtainen selitys vientiä harjoittavalle tuottajalle 4 päivänä huhtikuuta 2017 ilmoitusasiakirjan liitteessä 4. Tämä yksityiskohtainen kuvaus sisällytettiin asiakirjana, jotta vientiä harjoittava tuottajalle annettaisiin mahdollisuus ja riittävästi aikaa näiden puutteiden korjaamiseen. Kuten 160 kappaleessa todetaan, vientiä harjoittava tuottaja ei tehnyt näin.

(163) Lopullisista päätelmistä ilmoittamista koskevissa huomautuksissaan vientiä harjoittava tuottaja väitti, että muut tavarat kuin 159 kappaleessa tarkoitetut kuumavalssatut terästuotteet eivät muodostaneet merkittävää osaa tuotannosta Zaporizhstalissa ja Ilyichissä. Väitteensä tueksi vientiä harjoittava tuottaja viittasi komissiolle 16 päivänä helmikuuta 2017 toimitettuihin Ilyichin tuotantomääriä koskeviin tietoihin.

(164) Tältä osin komissio totesi, että vientiä harjoittavan tuottajan tarkoittamat tiedot toimitettiin tarkastuskäynnin jälkeen, joten niitä ei voitu todentaa. Lisäksi tiedot koskevat tuotannon tonnimääriä eivätkä tuotannon kustannuksia tai sen arvoa. Tuotettu määrä ei näin ollen kuvasta tuotantokustannuksia, erityisesti kun otetaan huomioon, että muihin tuotteisiin, kuten kylmävalssattuihin ja galvanoituihin tuotteisiin, sisältyy enemmän lisäarvoa ja ne ovat näin ollen lisäkustannustuotteita. Mitä tulee komission väitteidensä tueksi käyttämiin tietoihin, vientiä harjoittava tuottaja toimitti polkumyyntiä koskevaan kyselylomakkeeseen antamassaan vastauksessa tietoja koko laitoksen tuottamasta liikevaihdosta, laitoksen merkityksellisen osaston tuottamasta liikevaihdosta ja tarkasteltavana olevan tuotteen tuottamasta liikevaihdosta. Komissio varmensi nämä liikevaihtoa koskevat tiedot tarkastuskäynnin aikana, ja niitä käytettiin kustannusten korvaavana indikaattorina, joka osoitti, että muut kuin kuumavalssatut terästuotteet muodosti merkittävän osan tuotannosta Ilyichissä.

(165) Lopullisista päätelmistä ilmoittamisen jälkeen esittämissään lisähuomautuksissa vientiä harjoittava tuottaja kiisti komission 159 kappaleessa esittämät huomautukset, jotka koskivat muiden kuin kuumavalssattujen terästuotteiden tuotannon kasvun aiheuttamaa ’yksikkökustannusten’ perusteetonta paisuttamista, jota ehdotetussa menetelmässä oli käytetty. Vientiä harjoittava tuottaja väitti, että Ilyichin myymien tavaroiden yleinen kokonaiskustannusten nousu on vastoin komission päättelyn logiikkaa, jonka mukaan muiden tuotteiden tuotannon kasvu voi kasvattaa kuumavalssatuille terästuotteille laskettuja ’yksikkökustannuksia’.

(166) Komissio on tästä huomautuksesta eri mieltä. Kuten edellä on mainittu, vientiä harjoittava tuottaja määritti ’yksikkökustannukset’ jakamalla myytyjen tavaroiden (mukaan lukien muut kuin kuumavalssatut terästuotteet) kokonaiskustannukset laitoksessa kyseisinä ajanjaksoina tuotettujen kuumavalssattujen terästavaroiden määrällä. Kuten vientiä harjoittava tuottaja itsekin myönsi, menetelmässä käsitellyn ajanjakson aikana eräiden muiden kuin kuumavalssattujen terästuotteiden määrä kasvoi merkittävästi. Tästä johtuva kyseisten tuotteiden tuotantokustannusten kasvu luettiin vientiä harjoittavan tuottajan ehdottamassa menetelmässä kuumavalssattuihin terästuotteisiin, mikä keinotekoisesti kasvatti ’yksikkökustannuksia’ (eli lisäsi ’yksikkökustannusten’ kasvua koko kyseisellä ajanjaksolla), joiden pohjalta vientiä harjoittava tuottaja ehdotti Ilyitchin kustannusten oikaisua. Tämä pätee siitä riippumatta, kasvoivatko, pienenivätkö vai pysyivätkö laitoksen myymien tavaroiden kokonaiskustannukset ennallaan.

(167) Mitä tulee komission 159 kappaleessa esittämään huomautukseen, jonka mukaan menetelmässä olisi pitänyt seurata kehityssuuntauksia tutkimusajanjaksoon asti, vientiä harjoittava tuottaja väitti lopullisista päätelmistä ilmoittamisen jälkeen tekemissään huomautuksissa, että se ei voinut toimittaa tietoja tutkimusajanjaksolta menetelmässä käytettäväksi, sillä vuoden 2016 tilintarkastuskertomus on ollut saatavilla vasta äskettäin.

(168) Tältä osin komissio huomautti, että vientiä harjoittava tuottaja pystyi toimittamaan suuria määriä tutkimusajanjakson tietoja polkumyyntiä koskevaan kyselylomakkeeseen täyttämistä varten. Tämän vuoksi ei ole ilmeistä, miksi kyseinen vientiä harjoittava tuottaja ei pystynyt toimittamaan tutkimusajanjakson tietoja käytettäviksi ehdotetun menetelmän tueksi. Tämä on epäselvää sitäkin suuremmalla syyllä, että vientiä harjoittavalla tuottajalla oli mahdollisuus ja aikaa tämän tekemiseen, kuten 162 kappaleessa mainitaan.

(169) Lopullisten päätelmien ilmoittamisen jälkeen antamissaan huomautuksissa vientiä harjoittava tuottaja väitti edelleen, että 160 kappaleessa käsitelty tuotantolaitosten välinen tuotelajikohtaisten tuotantokustannusten ero tutkimusajanjaksolla tukee oikaisumenetelmää, sillä ero on samanlainen kuin menetelmän avulla saatu.

(170) Komissio on tästä huomautuksesta eri mieltä. Huomautuksissaan vientiä harjoittava tuottaja ei käsitellyt sitä tosiseikka, että määrittämismenetelmään käytettyjen tietojen mukaan vuoden 2013 (eli konfliktia edeltäneissä tavanomaisissa olosuhteissa) Iljyichin ’yksikkökustannukset’ olivat paljon suuremmat kuin Zaporizhstalissa. Suhdelukuna ilmaistu ero on suurempi kuin kahden tuotantolaitoksen välinen tuotelajikohtainen valmistuskustannusten ero. Tämä merkitsee sitä, että joko yksikkökustannusten välinen vero on pienentynyt Ilyichin ja Zaporizhstalin välillä vuodesta 2013 tutkimusajanjaksoon (eli Ilyichin yksikkökustannukset ovat pienentyneet suhteessa Zaporizhstalin yksikkökustannuksiin) tai menetelmässä käytetyt ’yksikkökustannukset’ ovat täysin epäluotettavia. Kuten edellä 159 kappaleessa selitetään, väitteistä ainakin jälkimmäinen pitää paikkansa, sillä menetelmän mukaisia ’yksikkökustannuksia’ vääristää muiden tuotteiden, joiden kehitys oli kyseisellä ajanjaksolla erilaista näissä kahdessa tuotantopaikassa, myyntikustannusten sisällyttäminen tietoihin. Tästä seuraa, että tuotelajikohtaisten tuotantokustannusten ero tutkimusajanjaksolla ei tue vientiä harjoittavan tuottajan ehdottaman menetelmän tarkkuutta.

(171) Edellä esitetyistä syistä väite hylättiin.

(172) Zaporizhstalin tilinpäätökseen oli kirjattu merkittäviä valuuttakurssien eroista johtuvia tappioita sellaisista liiketoimista, jotka suoritettiin muussa valuutassa kuin Ukrainan hryvniassa. Vientiä harjoittava tuottaja väitti, että nämä menot, jotka eivät olleet koituneet tavanomaisessa kaupankäynnissä, olisi määritettävä perusasetuksen 2 artiklan 6 kohdan c alakohdan mukaisesti, ja rajattava tasolle, joka vastaa yrityksen tavanomaisia toimintaoloja.

(173) Komissio kiisti tämän väitteen. Tappiot kirjattiin asianmukaisesti yrityksen kirjanpitoon, ja ne aiheutuivat tutkimusajanjakson aikana. Näin ollen komissio hylkäsi tämän väitteen ja katsoi tappiot osaksi yrityksen toimintaan liittyviä myynti- hallinto- ja yleiskustannuksia ja sisällytti ne normaaliarvoa koskevaan laskelmaan.

(174) Ilmoitusasiakirjaan antamissaan huomautuksissa vientiä harjoittava tuottaja myönsi, että Zaporizhstalin myynti- hallinto- ja yleiskustannusten laskemiseen käytetyt rahoitusmenot oli asianmukaisesti sisällytetty yrityksen kirjanpitoon ja että ne olivat koituneet tutkimusajanjaksolla. Vientiä harjoittava tuottaja toisti tämän jälkeen väitteen, jonka mukaan kyseiset myynti- hallinto- ja yleiskustannukset oli pitänyt määrittää perusasetuksen 2 artiklan 6 kohdan c alakohdan pohjalta, sillä tietyt rahoitusmenot eivät liittyneet tuotteiden tuotantoon ja/ tai myyntiin. Tämän väitteen tueksi kyseinen vientiä harjoittava tuottaja toimitti uusia tietokokonaisuuksia selvästi sen jälkeen, kun tarkastuskäynti oli tehty ja väite alun perin esitetty. Lopuksi vientiä harjoittava tuottaja nosti esiin useita perusasetuksen säännöksiä, jotka koskevat myynti- hallinto- ja yleiskustannusten laskennallista määrittämistä ja joiden mukaan tällaisen määrittämisen on oltava ’kohtuullista’.

(175) Komissio kiisti tämän analyysin. Perusasetuksen 2 artiklan 6 kohdan mukaan myynti- hallinto- ja yleiskustannusten on perustuttava todellisiin tuotanto- ja myyntitietoihin. Perusasetuksen 2 artiklan 6 kohdan c alakohtaa sovelletaan vain, jos näitä ei voida määrittää. Kuten vientiä harjoittava tuottaja itsekin myönsi, todelliset myynti- hallinto- ja yleiskustannustiedot ovat saatavilla sen kirjanpidossa ja niihin sisältyvät nyt kyseessä olevat rahoitusmenot. Väite, jonka mukaan osa rahoitusmenoista ei liity tuotteiden tuotantoon ja/tai myyntiin, on hylättävä. Vientiä harjoittavan tuottajan väitteensä tueksi toimittamia tietoja ei ensinnäkään voida tutkimuksen tässä vaiheessa todentaa. Vientiä harjoittavalla tuottajalla oli runsaasti aikaa ja sille oli annettu näiden tietojen toimittamista koskeva pyyntö ennakolta, kun tarkastuskäynti tehtiin, mutta se ei hyödyntäneet tätä mahdollisuutta. Toiseksi Zaporizhstal toimii ainoastaan tuotteidensa tuotannon ja myynnin alalla. Vientiä harjoittava tuottaja ei ole missään vaiheessa esittänyt näyttöä päinvastaisesta. Viittaus vaatimukseen, jonka mukaan myynti- hallinto- ja yleiskustannusten määrittämisen on oltava kohtuullista, on virheellinen, sillä komissio ei määrittänyt myynti- hallinto- ja yleiskustannuksia laskennallisesti vaan perusasetuksen 2 artiklan 6 kohdan vaatimusten mukaisesti. Tämän vuoksi väite hylättiin.

(176) Lopullisista päätelmistä ilmoittamisen yhteydessä esittämissään huomautuksissa vientiä harjoittava tuottaja väitti, että kyseiset menot liittyivät laitoksen yleiseen taloudelliseen toimintaan mutta eivät toimintaan, johon kuuluu tarkasteltavana olevan tuotteen tuotanto ja myynti. Vientiä harjoittava tuottaja väitti myös, että komissio ei ollut ottanut huomioon näyttöä, joka liittyi sen pyyntöön näiden menojen sulkemiseksi tarkastelun ulkopuolelle. Tämän jälkeen vientiä harjoittava tuottaja väitti, että komissio oli hylännyt myös sen tosiseikan, että väitteen tueksi olisi edes esitetty näyttöä, väittäessään, että mitään näyttöä ei ollut esitetty sitä vastaan, että Zaporizhstal toimi ainoastaan tuotteidensa tuotannon ja myynnin alalla. Mitä tulee komission esittämiin huomautuksiin uudesta tietokokonaisuudesta, jolla pyrittiin tukemaan tiettyjen rahoitusmenojen sulkemista tarkastelun ulkopuolelle, vientiä harjoittava tuottaja totesi lopuksi, että väite sinällään esitettiin vastauksena polkumyyntiä koskevaan kyselylomakkeeseen ja että kyseiset tiedot olivat vastauksen kanssa toimitetussa tilintarkastuskertomuksessa.

(177) Vastauksessaan komissio totesi, että vientiä harjoittava tuottaja oli esittänyt kaksi tähän väitteeseen liittyvää pyyntöä. Ensimmäinen pyyntö, joka esitettiin vastauksena polkumyyntiä koskevaan kyselylomakkeeseen ja jota sen jälkeen sitä täsmennettiin 5 päivänä tammikuuta 2017 annetussa ilmoituksessa, koski Zaporizhstalin rahoitusmenojen oikaisemista tavanomaisissa toimintaolosuhteissa aiemmin vallinneelle tasolle. Toinen pyyntö, joka esitettiin ensimmäisen kerran ilmoitusasiakirjaan 2 päivänä toukokuuta 2017 annetuissa huomautuksissa, Zaporizhstalin tarkastuskäynnin jälkeen, koski myynti- hallinto- ja yleiskustannusten oikaisua jättämällä tarkastelun ulkopuolelle menot, joiden väitettiin olevan tarkasteltavana olevan tuotteen tuotantoon ja/tai myyntiin liittymättömiä.

(178) Kuten edellä 175 kappaleessa todettiin, komissio ei voi oikaista Zaporizhstalin rahoituskustannuksia tavanomaisten toimintaolosuhteiden mukaiselle aiemmalle tasolle, sillä perusasetuksen 2 artiklan 6 kohdan mukaisesti myynti- hallinto- ja yleiskustannusten on perustuttava tuotantoa ja myyntiä koskeviin todellisiin tietoihin. Tiedot olivat komission saatavilla ja niitä käytettiin asiaa koskevassa laskelmassa. Päätelmien lopullista ilmoittamista koskevissa vientiä harjoittavan tuottajan huomautuksissa ei tässä vaiheessa esitetty uusia väitteitä, joten lisäselvitykset eivät olleet tarpeen.

(179) Mitä tulee toiseen pyyntöön eli Zaporizhstalin normaaliarvon mukauttamiseen siten, että kustannukset, joiden väitettiin olevan tarkasteltavana olevan tuotteen tuotantoon ja/tai myyntiin liittymättömiä, jätettäisiin tarkastelun ulkopuolelle, komissio huomautti, että ilmoitusasiakirjaan annettujen huomioiden pohjalta ei ollut selvää, että nämä kustannukset eivät liittyisi suoraan tai välillisesti tarkasteltavana olevan tuotteen tuotantoon ja/tai myyntiin. Kuten edellä mainittiin, komission käsityksen mukaan Zaporizhstalin toiminta rajoittui tuotteensa tuotantoon ja myyntiin. Sen rahoitusmenot olisivat yleensä näin ollen tavalla tai toisella yhteydessä näihin toimintoihin. Itse asiassa vientiä harjoittavan tuottajan ilmoitusasiakirjaan antamissaan huomautuksissa mainitsemiin seikkoihin, joiden väitetään olevan vailla yhteyttä tarkasteltavana olevan tuotteen valmistukseen ja/tai myyntiin, kuuluu kassavirtaan liittyviä investointeja, lainoja raaka-aineita tuottaville tytäryhtiöille tai työntekijöiden etuuksista johtuvia velkoja. Nämä kustannukset näyttävät ainakin epäsuorasti liittyvän tarkasteltavan olevan tuotteen tuotantoon ja/tai myyntiin.

(180) Kysymyksen lisävarmentaminen oli mahdotonta, sillä pyyntö esitettiin vasta 2 päivänä toukokuuta 2017, mikä oli selvästi tähän liittyvän tarkastuskäynnin päättymisen jälkeen (eli 24 päivän marraskuuta 2016 jälkeen). Ilmoituksessaan 5 päivänä tammikuuta 2017, joka siis myös toimitettiin kyseisen tarkastuskäynnin jälkeen, vientiä harjoittava tuottaja mainitsi, että jotkin rahoituskustannukset liittyivät lainoihin, jotka oli otettu yleisiin tarkoituksiin ja jotka eivät liittyneet tarkasteltavana olevan tuotteen tuotantoon ja myyntiin. Tässä yhteydessä ei toimitettu yksityiskohtaisempia tietoja, sillä vientiä harjoittava tuottaja ei pyytänyt näiden lainojen poissulkemista vaan vaati edelleen, että Zaporizhstalin rahoituskustannukset olisi pidettävä aiemmalla, tavanomaisissa toimintaolosuhteissa vallinneella tasolla.

(181) Lopullisten päätelmien ilmoittamista koskevissa huomautuksissaan vientiä harjoittava tuottaja väitti tältä osin, että komissiolle oli tarkastuskäynnin aikana Zaporizhstalissa toimitettu ”täydellinen ja kattava toisinto tilintarkastuskertomuksista, joissa selvästi otetaan esiin kysymys tehtaan rahoituksen lisämenoista, jotka eivät liity tarkasteltavana olevan tuotteen tuotantoon ja myyntiin”. Tämän jälkeen vientiä harjoittava tuottaja väitti, että komissio olisi tässä yhteydessä voinut tarkastaa Zaporizhstalin esittämän näytön ja tarvittaessa pyytää selvennyksiä.

(182) Komissio totesi aluksi, että kuten vientiä harjoittava tuottaja oli huomauttanut, Zaporizhstalin täydellisiä vuosikertomuksia ei toimitettu ennen tarkastuskäyntiä, vaikka niitä oli pyydetty polkumyyntiä koskevassa kyselylomakkeessa. Tämän jälkeen komissio totesi, että kuten vientiä harjoittavalle tuottajalle oli ilmoitettu 27 päivänä lokakuuta 2016 päivätyssä tarkastuskäyntiä edeltävässä kirjeessä, käynnin tarkoituksena oli tarkastaa kyselylomakkeeseen annettu vastaus täsmäyttämällä siihen kirjatut tiedot lähdeasiakirjoihin, kustannus- ja rahoituskirjanpidon tietoihin sekä tarkistettuihin tilinpäätöksiin. Kysymys siitä, että joidenkin Zaporizhstalin rahoituskustannusten väitettiin olevan vailla yhteyttä tarkasteltavana olevan tuotteen tuotantoon ja myyntiin, otettiin esiin vasta 2 päivänä toukokuuta 2017 ja se ainoastaan mainittiin 5 päivänä tammikuuta 2017 annetussa ilmoituksessa. Kumpikin tapahtui sen jälkeen, kun Zaporizhstalin tarkastuskäynnit olivat jo päättyneet. Tämän vuoksi näiden kysymysten tarkastelu ja kyseisten kustannusten tarkastaminen eivät kuuluneet eivätkä olisi voineetkaan kuulua komission työohjelmaan kyseisen käynnin aikana. Kun väitetään, että kysymys tuotantoon tai myyntiin liittymättömistä rahoituskustannuksista otettiin esiin pelkästään kirjaamalla nämä kustannukset tarkastettuihin tilintarkastuskertomuksiin, sivuutetaan tarkastuskäynnin tarkoitus ja siihen liittyvä komission rooli, jotka ilmoitettiin vientiä harjoittavalle tuottajalle ennen tarkastuskäyntiä edeltävässä kirjeessä ennen käynnin aloittamista. Kun tätä tarkastellaan yhdessä sen tosiseikan kanssa, että täydelliset tarkastusraportit toimitettiin vasta tarkastuskäynnin aikana ja, kuten edellä on mainittu, ei ole lainkaan ilmeistä, että kyseiset kustannukset eivät liity tarkasteltavana olevan tuotteen tuotantoon ja myyntiin, päätelmänä on oltava väitteen hylkääminen.

(183) Edellä esitetyistä syistä väite hylättiin.

3.6.2 Vientihinta

(184) Vientihinta määritettiin edellä 3.1.2 kohdassa ja erityisesti 2 artiklan 8 kohdassa esitettyä yleistä menetelmää käyttäen. Etuyhteydessä olevien tuojien kautta tapahtuneen myynnin vientihinta muodostettiin laskennallisesti perusasetuksen 2 artiklan 9 kohdan pohjalta.

(185) Vientiä harjoittava tuottaja väitti, että sveitsiläinen kauppias – Metinvest International SA, jäljempänä ’MISA’ – oli pelkkä tuotantolaitosten vientiosasto, koska se ei toteuttanut unioniin toimitettavien tavaroiden tulliselvitystä. Lisäksi vientiä harjoittava tuottaja väitti, että kauppiaan myynti- hallinto- ja yleiskustannuksien ja voiton (tai nimellisen palkkion osalta ei olisi pitänyt tehdä vähennystä, sillä perusasetuksen 2 artiklan 9 kohtaa ei voida soveltaa nyt käsillä olevaan tapaukseen, koska kauppias ei ole sijoittautunut unioniin.

(186) Komissio ei määrittänyt sveitsiläisen kauppiaan välityksellä riippumattomille ostajille tapahtuneen vientimyynnin vientivientihintaa laskennallisesti perusasetuksen 2 artiklan 9 kohdan mukaisesti. Vaikka vastuu tulliselvityksestä on ostajalla, tämä ei kuitenkaan muuta sitä tosiseikkaa, että myynnin hoitaa etuyhteydessä oleva kauppias, joka vastaa myynti-, hallinto- ja yleiskustannuksista ja joka yleensä pyrkii hankkimaan voittoa palveluistaan. Näin ollen, kuten 194 kappaleessa todetaan, komissio katsoi, että perusasetuksen 2 artiklan 10 kohdan i alakohdan mukainen oikaisu on oikeutettu.

(187) Ilmoitusasiakirjaan antamissaan huomautuksissa vientiä harjoittava tuottaja väitti, että MISA ei ole voittoa tavoitteleva kauppias vaan etuyhteydessä oleva yritys, jonka tehtävät yleensä kuuluvat sisäiselle vientimyyntiosastolle.

(188) Käytettävissään olevan näytön pohjalta komissio voinut hyväksyä tätä väitettä. MISA on voittoa tavoitteleva yritys, joko oman kuvauksensa mukaan pyrkii sopivaan tasapainoon voitollisuuden, asiakastyytyväisyyden ja riskienhallinnan välillä. MISAn toiminnot eivät rajoitu pelkästään Metinvest Groupin tuotteiden myyntiin. MISAlla ja tuotantolaitoksilla on eri omistajia. MISA on myös allekirjoittanut yksityiskohtaiset myynti- ja ostosopimukset tuotantolaitosten kanssa. Näihin sopimuksiin sisältyy seuraamuslausekkeita, jotka koskevat kummankin osapuolen velvoitteiden täyttämättä jättämistä tai vajavaista noudattamista sekä kolmannen osapuolen toteuttamaa riitojen ratkaisua ja joita yleisemmin esiintyy riippumattomien kauppiaiden kanssa tehtävissä sopimuksissa eikä yhden yrityksen tuotanto- ja myyntiosaston välillä tehtävissä sopimuksissa. Tämän näytön perusteella komissio päättelee, että MISAn ja kahden tuotantolaitoksen välinen suhde on pikemminkin samanlainen kuin laitoksen suhde edustajaan eikä kiinteään myyntiosastoon. Kuten 194 kappaleessa selitetään, kyseinen oikaisu on perusteltu silloin, kun MISA osallistuu liiketoimeen.

(189) Lopullisista päätelmistä ilmoittamisen jälkeen tekemissään huomautuksissa vientiä harjoittava tuottaja päätteli perusasetuksen 2 artiklan 8 kohdan soveltamisesta MISAn kautta tapahtuneeseen myyntiin, että komissio oli hyväksynyt väitteen, jonka mukaan MISA toimii ryhmän vientimyyntiosastona. Vientiä harjoittava tuottaja vastusti jälleen perusasetuksen 2 artiklan 10 kohdan i alakohdan soveltamista ja katsoi, että MISA ei toimi edustajana eikä kauppiaana. Tämän korostamiseksi vientiä harjoittava tuottaja väitti, että MISA myy vain määrältään merkityksettömiä ja kapean erikoisalan tuotteita, jotka eivät ole ryhmän valmistamia. Tämän lisäksi vientiä harjoittavan tuottajan mukaan se tosiseikka, että MISA pyrkii sopivaan tasapainoon voitollisuuden, asiakastyytyväisyyden ja riskienhallinnan välillä tai että se on allekirjoittanut yksityiskohtaiset myynti- ja ostosopimukset tuotantolaitosten kanssa tai että sillä on oma johtaja ja henkilöstö, jotka eivät ole samat kuin Ukrainan tuotantolaitoksissa, johtuisi vaatimuksesta noudattaa Ukrainan ja Sveitsin oikeudellisia vaatimuksia.

(190) Kuten edellä on todettu, komissio hyväksynyt väitettä, että MISA toimii ryhmän vientimyyntiosastona. MISA toimi etuyhteydessä olevana kauppiaana, minkä vuoksi komissio sovelsi perusasetuksen 2 artiklan 8 kohtaa yhdessä sen 2 artiklan 10 kohdan i alakohdan kanssa. Lisäksi MISA myy muutakin kuin vain määrältään merkityksettömiä ja kapean erikoisalan tuotteita, jotka eivät ole ryhmän valmistamia, vaikka tälläkin jo sinällään on huomattava merkitys tätä päätelmää varten. MISA myy myös huomattavia määriä kolmansien osapuolten tuotteita ryhmälle. Mitä tulee 188 kappaleessa kuvattuun näyttöön, vientiä harjoittava tuottaja väitti ainoastaan, että nämä seikat vastaavat lain vaatimuksia eivätkä poista MISAn asema vientiosastona. Mitään muuta tietoa laillisista vaatimuksista ei tarjottu. Vientiä harjoittava tuottaja ei myöskään selittänyt, miksi sellaiset seikat kuten voiton tavoittelu (minkä vientiä harjoittava tuottaja oli aiemmin kiistänyt ilmoitusasiakirjaa koskevissa huomautuksissaan) tai sopimuksiin sisältyvät seuraamuslausekkeet, jotka koskevat kummankin osapuolen velvoitteiden täyttämättä jättämistä tai vajavaista noudattamista sekä kolmannen osapuolen toteuttamaa riitojen ratkaisua, eivät poistaisi MISAn asemaa vientiosastona. Näin ollen tämä kohta ei edellytä lisähuomautuksia.

(191) Edellä esitetyistä syistä väite hylättiin.

3.6.3 Vertailu

(192) Komissio vertasi normaaliarvoa ja ainoan vientiä harjoittavan tuottajan vientihintaa noudettuna lähettäjältä -tasolla.

(193) Jos se oli tarpeen tasapuolisen vertailun varmistamiseksi, komissio oikaisi normaaliarvoa ja/tai vientihintaa hintojen vertailtavuuteen vaikuttavien erojen huomioon ottamiseksi perusasetuksen 2 artiklan 10 kohdan mukaisesti. Oikaisuja tehtiin tuontimaksujen (0,1–0,7 %), kuljetus-, vakuutus-, käsittely-, lastaus- ja liitännäiskustannusten (1–8 %), pakkauskustannusten (0–0,1 %), luottokustannusten (0–0,7 %), myynnin jälkeisten kustannusten (0,1–0,4 %), pankkimaksujen (0–0,3 %) ja palkkioiden (0–0,2 %) osalta.

(194) Koska kaikki myynti unioniin tapahtui etuyhteydessä olevan sveitsiläisen kauppiaan välityksellä, tehtiin myös asianmukainen oikaisu perusasetuksen 2 artiklan 10 kohdan i alakohdan pohjalta.

(195) Kyseinen vientiä harjoittava tuottaja pyysi perusasetuksen 2 artiklan 10 kohdan d alakohdan i alakohdan mukaista kaupan portaan mukaan tehtävää oikaisua ja väitti, että samankaltaisen tuotteen myyntikanavat kotimarkkinoilla erosivat merkittävästi niistä, joita käytettiin tarkasteltavana olevan tuotteen myynnissä unioniin, mikä vaikutti hintojen vertailukelpoisuuteen. Se myös väitti, että eri kaupan portaiden toiminnoissa ja hinnoissa on pysyviä ja selviä eroja viejämaan kotimarkkinoiden ja unioniin suuntautuvan vientimyynnin välillä.

(196) Vientiä harjoittava tuottaja ei kuitenkaan osoittanut kaupan eri portaiden osalta myyjän toimintojen ja hintojen pysyviä ja selviä eroja viejämaan kotimarkkinoilla. Vientiä harjoittavan tuottajan toimittamat tiedot eivät itse asiassa tukeneet tällaista toteamusta. Tämän vuoksi komissio hylkäsi väitteen.

(197) Ilmoitusasiakirjaan antamissaan huomautuksissa vientiä harjoittava tuottaja vastusti voimakkaasti tätä perustelua ja piti sitä mielivaltaisena ja perusteettomana. Vientiä harjoittava tuottaja ei kuitenkaan toimittanut mitään näyttöä, joka olisi osoittanut kaupan eri portaiden osalta myyjän toimintojen ja hintojen pysyviä ja selviä eroja viejämaan kotimarkkinoilla. Sen sijaan se keskittyi ainoastaan tämän väitteen ensimmäiseen osaan ja väitti, että kaupan eri portaiden osalta myynnin toimintojen ja hintojen välillä on pysyviä ja selviä eroja eri markkinoilla, ja sivuutti vaatimuksen, jonka mukaan tämä olisi osoitettava kotimarkkinoilla. Komissio tarkastikin myyjän hinnat eri kaupan portaissa kotimaanmarkkinoilla eikä pystynyt löytämään johdonmukaisia ja selviä eroja.

(198) Vientiä harjoittava tuottaja väitti, että komission pitäisi turvautua perusasetuksen 2 artiklan 10 kohdan d alakohdan ii alakohtaan, jos komissio uskoi, että perusasetuksen 2 artiklan 10 kohdan d alakohdan i alakohtaa ei voida soveltaa. Tässä yhteydessä vientiä harjoittava tuottaja viittasi epämääräisesti alustavaan näyttöön mutta ei esittänyt mitään perusteita sille, miksi tätä säännöstä voitaisiin soveltaa. Kotimarkkinoilla oli kyseiset kaupan portaat, eikä ollut selkeästi osoitettu, että tietyt toiminnot liittyvät muihin kaupan portaisiin kuin niihin, joita vertailussa oli käytetty. Tätä säännöstä ei tämän vuoksi voida soveltaa kyseiseen toimenpiteeseen.

(199) Lopullisten päätelmien ilmoittamisen yhteydessä esittämissään huomautuksissa vientiä harjoittava tuottaja väitti, että komissio esitti keskenään ristiriitaisia väitteitä, ja huomautti, että vaikka kotimarkkinoilla oli useita kaupan portaita, vientiä harjoittava tuottaja ei osoittanut kaupan eri portaiden osalta myyjän toimintojen ja hintojen pysyviä ja selviä eroja näillä tasoilla.

(200) Komissio ei näe mitään ristiriitaista tässä lausunnossa.

(201) Lisäksi vientiä harjoittava tuottaja väitti, että se oli 5 päivänä tammikuuta 2017 toimittamassaan ilmoituksessa antanut komissiolle kaupan oman analyysinsa ja vertailun eri kaupan portaissa kotimarkkinoilla, nimennyt ja vertaillut eri kaupan portaita kotimarkkinoilla ja osoittanut toimintojen ja hintojen pysyviä ja selviä eroja näiden tasojen välillä.

(202) Komissio vastasi todeten, että kyseisessä yrityksen ilmoituksessa verrattiin yhden sen tuotantolaitoksen osalta erilaisia kotimarkkinoiden myyntikanavia – ei kaupan portaita. Tämän jo alusta alkaen virheellisen vertailun lisäksi vientiä harjoittava tuottaja väitti, että kanava, joka parhaiten on vertailtavissa unionin myyntikanaviin on suora eli ilman kotimaisen kauppiaan osallistumista toteutuva myyntikanava. Mitä