Neuvoston direktiivi 80/1266/ETY, annettu 16 päivänä joulukuuta 1980, jäsenvaltioiden tulevasta yhteistyöstä ja keskinäisestä avusta lento-onnettomuuksien tutkimisessa



Virallinen lehti nro L 375 , 31/12/1980 s. 0032 - 0033

Suomenk. erityispainos Alue 7 Nide 2 s. 0185

Kreikank. erityispainos: Luku 13 Nide 10 s. 0103

Ruotsink. erityispainos Alue 7 Nide 2 s. 0185

Espanjank. erityispainos: Luku 07 Nide 2 s. 0273

Portugalink. erityispainos: Luku 07 Nide 2 s. 0273



NEUVOSTON DIREKTIIVI, annettu 16 päivänä joulukuuta 1980, jäsenvaltioiden tulevasta yhteistyöstä ja keskinäisestä avusta lento-onnettomuuksien tutkimisessa (80/1266/ETY) EUROOPAN YHTEISÖJEN NEUVOSTO, joka ottaa huomioon Euroopan talousyhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 84 artiklan 2 kohdan, sekä katsoo, että suuret, nykyaikaiset ilma-alukset ovat teknisesti yhä monimutkaisempia; kansainvälisen siviili-ilmailun yleissopimuksen liitteessä 13 olevan 5 luvun mukaan sopimusvaltioiden velvollisuutena on huolehtia siitä, että riippumattomat asiantuntijat useilta tekniikan ja toiminnan erikoisaloilta toimivaltaisten jäsenvaltioiden pyynnöstä heti tutkivat lento-onnettomuudet, joihin tällaiset ilma-alukset ovat joutuneet, kaikki jäsenvaltiot eivät kykene pysyvästi tai riittävästi pitämään saatavilla suuronnettomuuksien tutkimiseen vaadittavaa erikoishenkilöstöä tai tarvittavaa teknistä välineistöä, ilmailun tekniikan samankaltainen kehitys ja yhdenmukaiset suoritusvaatimukset jäsenvaltioissa mahdollistavat jäsenvaltioiden yhteistyön lento-onnettomuuksien tutkimisessa ja ehkäisemisessä, ja yli 90 prosenttia onnettomuuksista tapahtuu ilma-aluksille, joiden suurin sallittu lentoonlähtöpaino on enintään 5 700 kiloa; lentoturvallisuuden sekä onnettomuuksien ehkäisemisen kannalta on suotavaa, että myös tällaisista onnettomuuksista vaihdetaan tietoja, ON ANTANUT TÄMÄN DIREKTIIVIN: 1 artikla 1. Jos siviili-ilma-alus joutuu onnettomuuteen, jäsenvaltioiden on keskinäistä apua antaen pyrittävä tutkimusta johtavan jäsenvaltion pyynnöstä mahdollisuuksiensa mukaan ja tarkoituksenmukaisella tavalla antamaan käyttöön: a) viranomaistensa hallussa olevat laitteistot, laitteet ja välineet, P joilla hylky, ilma-aluksen laitteet ja muut tutkimuksen kannalta merkitykselliset esineet voidaan teknisesti tutkia, P joilla lennon rekisteröintilaitteista ja ohjaamoäänittimestä saadut tiedot voidaan tutkia ja P joilla lento-onnettomuutta koskevat tiedot voidaan taltioida tietokoneelle ja tutkia; b) onnettomuuksien tutkinnan asiantuntijoita erityistehtäviin, kuitenkin vain, jos on kysymys suuronnettomuuden tutkimisesta. 2. Tällaista keskinäistä apua olisi annettava, niin pitkälle kuin mahdollista, maksutta. 2 artikla Jäsenvaltioiden on määräajoin ilmoitettava toisilleen vaaratilanteista, jotka eivät ole johtaneet onnettomuuksiin, sekä sellaisia onnettomuuksia koskevista tutkimustuloksista, joihin suurimmalta sallitulta lentoonlähtöpainoltaan enintään 5 700 kilon ilma-alukset ovat joutuneet, jos nämä tulokset ovat saatavissa kansainvälisen siviili-ilmailujärjestön laatimaa onnettomuus- ja vaaratilannetietojen ilmoituslomaketta vastaavassa muodossa. Tällaisia tietoja ja tuloksia on vaihdettava sikäli kuin ne osaltaan edistävät lentoturvallisuutta ja onnettomuuksien ehkäisyä. 3 artikla Jäsenvaltioiden on komissiota kuultuaan toteutettava tämän direktiivin täytäntöönpanon edellyttämät toimenpiteet niin, että niitä noudatetaan 1 päivästä heinäkuuta 1981 alkaen. 4 artikla Tämä direktiivi on osoitettu kaikille jäsenvaltioille. Tehty Brysselissä 16 päivänä joulukuuta 1980. Neuvoston puolesta Puheenjohtaja Colette FLESCH