FI Euroopan unionin virallinen lehti L 15/1

NEUVOSTON TÄYTÄNTÖÖNPANOASETUS (EU) 2015/81,

annettu 19 päivänä joulukuuta 2014,

Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 806/2014 yhdenmukaisista soveltamisedellytyksistä yhteiseen kriisinratkaisurahastoon suoritettavien ennakollisten vakausmaksujen osalta

EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, joka

ottaa huomioon Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen,

ottaa huomioon yhdenmukaisten sääntöjen ja yhdenmukaisen menettelyn vahvistamisesta luottolaitosten ja tiettyjen sijoituspalveluyritysten kriisinratkaisua varten yhteisen kriisinratkaisumekanismin ja yhteisen kriisinratkaisurahaston puitteissa sekä asetuksen (EU) N:o 1093/2010 muuttamisesta 15 päivänä heinäkuuta 2014 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 806/2014 (1) ja erityisesti sen 70 artiklan 7 kohdan,

ottaa huomioon Euroopan komission ehdotuksen,

sekä katsoo seuraavaa:

(1) Yhteinen kriisinratkaisurahasto, jäljempänä ’kriisinratkaisurahasto’, perustettiin asetuksen (EU) N:o 806/2014 mukaisesti kaikkien niiden jäsenvaltioiden yhteiseksi rahoitusjärjestelyksi, jotka osallistuvat neuvoston asetuksen (EU) N:o 1024/2013 (2) mukaisesti yhteiseen valvontamekanismiin ja yhteiseen kriisinratkaisumekanismiin, jäljempänä ’osallistuvat jäsenvaltiot’.

(2) Asetuksen (EU) N:o 806/2014 mukaisesti perustetulle yhteiselle kriisinratkaisuneuvostolle, jäljempänä ’kriisinratkaisuneuvosto’, annetaan mainitun asetuksen 67 artiklan 2 kohdassa tehtäväksi hallinnoida kriisinratkaisurahastoa.

(3) Kriisinratkaisurahastoa olisi asetuksen (EU) N:o 806/2014 76 artiklan mukaisesti käytettävä kriisinratkaisumenettelyissä, jos kriisinratkaisuneuvosto katsoo sen olevan tarpeen kriisinratkaisuvälineiden tehokkaan soveltamisen varmistamiseksi. Kriisinratkaisurahastolla olisi oltava riittävästi varoja, jotta kriisinratkaisukehys toimisi tehokkaasti. Tämä antaisi mahdollisuuden puuttua tarvittaessa ongelmiin, käyttää kriisinratkaisuvälineitä tehokkaasti ja suojata rahoitusvakautta turvautumatta veronmaksajien rahoihin.

(4) Kriisinratkaisuneuvostolla on valtuudet laskea asetuksen (EU) N:o 806/2014 70 artiklan 2 kohdan mukaisesti yksilölliset ennakolliset vakausmaksut, jotka kaikkien osallistuvien jäsenvaltioiden alueilla toimiluvan saaneiden kaikkien laitosten on maksettava.

(5) Kriisinratkaisuneuvoston olisi laskettava kriisinratkaisurahastoon suoritettavat vuotuiset vakausmaksut yhteisen tavoitetason perusteella, joka vahvistetaan tietyksi prosenttiosuudeksi kaikissa osallistuvissa jäsenvaltioissa toimiluvan saaneiden kaikkien luottolaitosten suojattujen talletusten määrästä. Kriisinratkaisuneuvoston olisi asetuksen (EU) N:o 806/2014 69 artiklan 1 kohdan mukaisesti varmistettava, että kriisinratkaisurahaston käytettävissä olevat varat saavuttavat 1 päivänä tammikuuta 2016 taikka sinä päivänä, jona asetuksen (EU) N:o 806/2014 69 artiklan 1 kohdan soveltaminen alkaa mainitun asetuksen 99 artiklan 6 kohdan nojalla, alkavan kahdeksan vuoden alkuvaiheen päättyessä vähintään asetuksen (EU) N:o 806/2014 69 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun tavoitetason.

(6) Rahoitusosuudet, jotka osallistuvat jäsenvaltiot ovat keränneet Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2014/59/EU (3) 103 ja 104 artiklan mukaisesti ja siirtäneet kriisinratkaisurahastoon asetuksen (EU) N:o 806/2014 3 artiklan 1 kohdan 36 alakohdassa tarkoitetun, vakausmaksujen siirtämisestä yhteiseen kriisinratkaisurahastoon ja niiden yhdistämisestä tehdyn sopimuksen, jäljempänä ’sopimus’, 3 artiklan 3 kohdan nojalla, olisi sisällytettävä yksilöllisten vakausmaksujen laskentaan ja näin ollen vähennettävä määrästä, joka kunkin laitoksen on maksettava. Kyseisessä laskennassa olisi otettava huomioon, että määrien, jotka sopimuspuolten on siirrettävä sopimuksen 3 artiklan 3 ja 4 kohdan mukaisesti, olisi vastattava 10:tä prosenttia direktiivin 2014/59/EU 102 artiklan 1 kohdassa säädetystä tavoitetasosta. Kriisinratkaisuneuvosto varmistaa, että sopimuksen mukaisesti siirrettäviin määriin sisältyvä peruuttamattomien maksusitoumusten osuus on kullekin osallistuvalle jäsenvaltiolle sama.

(7) Kriisinratkaisurahastoon suoritettavan vuotuisen vakausmaksun olisi asetuksen (EU) N:o 806/2014 70 artiklan 2 kohdan mukaisesti perustuttava kiinteään vakausmaksuun, joka vahvistetaan laitoksen velkojen perusteella (omat varat ja suojatut talletukset pois luettuina) sekä riskiprofiiliin mukautettuun vakausmaksuun, joka riippuu laitoksen riskiprofiilista.

(8) Kriisinratkaisuneuvostoa pidetään asetuksen (EU) N:o 806/2014 5 artiklan 1 kohdan mukaisesti kyseistä asetusta ja direktiiviä 2014/59/EU sovellettaessa asiaankuuluvana kansallisena kriisinratkaisuviranomaisena, tai jos kyseessä on rajatylittävän konsernin kriisinratkaisu, asiaankuuluvana konsernitason kriisinratkaisuviranomaisena, jos se suorittaa tehtäviä ja käyttää valtuuksia, jotka kansallisten kriisinratkaisuviranomaisten on suoritettava tai joita niiden on käytettävä mainittujen säädösten mukaisesti, sanotun kuitenkaan rajoittamatta asetuksen (EU) N:o 806/2014 7 artiklan soveltamista. Sen vuoksi kriisinratkaisuneuvostoa olisi pidettävä kriisinratkaisuviranomaisena myös silloin, kun sovelletaan komission delegoitua asetusta (EU) 2015/63 (4). Kriisinratkaisuneuvostoon sovelletaan mainitussa delegoidussa asetuksessa vahvistettuja säännöksiä, kun se suorittaa tehtäviä ja käyttää valtuuksia, joista säädetään tässä asetuksessa.

(9) Vuotuisen vakausmaksun laskemiseksi kriisinratkaisuneuvosto soveltaa delegoidussa asetuksessa (EU) 2015/63 säädettyä menetelmää, kuten asetuksen (EU) N:o 806/2014 70 artiklan 6 kohdassa edellytetään. Sen vuoksi sellaisiin laitoksiin sovellettavaa erityisjärjestelmää, jotka katsotaan mainitun delegoidun asetuksen nojalla pieniksi laitoksiksi, sovelletaan myös kaikkien osallistuvien jäsenvaltioiden alueella toimiluvan saaneisiin kaikkiin laitoksiin, jotka täyttävät mainitussa delegoidussa asetuksessa säädetyt perusteet, joiden nojalla laitos katsotaan pieneksi laitokseksi.

(10) Koska tässä asetuksessa annetuissa säännöissä vahvistetaan direktiivin 2014/59/EU 103 artiklan 7 kohdan nojalla annetussa delegoidussa asetuksessa (EU) 2015/63 säädetyn menetelmän soveltamisedellytykset, laskenta, jossa kriisinratkaisuneuvosto määrittää vuotuiset vakausmaksut osallistuvissa jäsenvaltioissa toimiluvan saaneille laitoksille, saa poiketa vuotuisten rahoitusosuuksien laskennasta yhteiseen kriisinratkaisumekanismiin osallistumattomissa jäsenvaltioissa ainoastaan osallistuvien jäsenvaltioiden yhteisen järjestelmän erityispiirteiden perusteella. Erityispiirteet johtuvat erityisesti siitä, että yhteisessä kriisinratkaisumekanismissa kaikilla osallistuvilla jäsenvaltioilla on yhteinen tavoitetaso. Sen, että vuotuisten rahoitusosuuksien laskentaan sovelletaan pääsääntöisesti samaa menetelmää kaikissa jäsenvaltioissa, pitäisi auttaa säilyttämään tasapuoliset toimintaedellytykset osallistuvien jäsenvaltioiden välillä sekä vahvat sisämarkkinat.

(11) Yhteisessä kriisinratkaisurahastossa, jolle on asetettu eurooppalainen tavoitetaso, kaikkien osallistuvien jäsenvaltioiden alueella toimiluvan saaneiden laitosten vuotuisen yksilöllisen vakausmaksun suuruus riippuu kaikkien yhteisen kriisinratkaisumekanismin piiriin kuuluvien laitosten vuotuisten vakausmaksujen suuruudesta. Yhteisen kriisinratkaisumekanismin tehokkaan toiminnan ja kriisiratkaisurahaston sujuvan kerryttämisen kannalta on ratkaisevan tärkeää, että kaikki laitokset suorittavat vuotuiset vakausmaksunsa ajoissa ja täysimääräisinä.

(12) Asetuksen (EU) N:o 806/2014 67 artiklan 4 kohdan mukaan kansalliset kriisinratkaisuviranomaiset keräävät kriisinratkaisuneuvoston laskemat kriisinratkaisurahastoon suoritettavat vakausmaksut, minkä jälkeen maksut siirretään kriisinratkaisurahastoon sopimuksen mukaisesti. Kriisinratkaisuneuvoston määrittelemiin tietojen tallennus- ja esittämismuotoihin voi kuulua myös vaatimus, että tilintarkastajan tai tarvittaessa toimivaltaisen viranomaisen on vahvistettava kaikki laitosten ja erityisesti asetuksen (EU) N:o 806/2014 7 artiklan 2 kohdassa tarkoitettujen laitosten toimittamat tiedot.

(13) Asetuksen (EU) N:o 806/2014 70 artiklan 2 kohdan b alakohdassa edellytetään, että kriisinratkaisuneuvosto ottaa suhteellisuusperiaatteen huomioon ja on luomatta vääristymiä jäsenvaltioiden pankkialan rakenteiden välille soveltaessaan riskiprofiiliin mukautettua vakausmaksua yksilöllisten vakausmaksujen laskentaan. Riskiprofiiliin mukautettu vakausmaksu perustuu direktiivin 2014/59/EU 103 artiklan 7 kohdassa vahvistettuihin perusteisiin. Asetuksen (EU) N:o 806/2014 1 artiklan kolmannen alakohdan mukaan kriisinratkaisurahaston käytön ehtona on sopimuksen voimaantulo. Sopimuksen mukaan osallistuvien jäsenvaltioiden keräämät vakausmaksut osoitetaan rahasto-osuuksiin, jotka vastaavat kutakin niistä. Rahasto-osuudet yhdistetään vaiheittain kahdeksan vuoden siirtymäkauden aikana siten, että ne lakkaavat olemasta siirtymäkauden lopussa.

(14) Ne seikat, että toisaalta asetuksen (EU) N:o 806/2014 nojalla vakausmaksut lasketaan yhteisen tavoitetason perusteella ja toisaalta sopimuksen nojalla tiettyjä kansallisella pankkialalla keskenään korreloivia riskejä kattava osuus yhdistetään vain vaiheittain sopimuksessa tarkoitetun siirtymäkauden aikana, voivat vaikuttaa markkinoiden käsitykseen joistakin laitoksista ja siten niiden rahoitustilanteeseen direktiivin 2014/59/EU 103 artiklan 7 kohdan c alakohdassa tarkoitetun mukaisesti, mikä taas vaikuttaa niiden riskiprofiiliin. Lisäksi järjestelmä, joka perustuu väliaikaisesti rahasto-osuuksiin, saattaisi vaikuttaa maailmanlaajuisesti laitosten suhteelliseen merkitykseen rahoitusjärjestelmän vakaudelle tai taloudelle direktiivin 2014/59/EU 103 artiklan 7 kohdan g alakohdan mukaisesti. Laitosten merkitys rahoitusjärjestelmän vakaudelle tai taloudelle tulisi määrittää suhteessa jäsenvaltioon, jossa laitos sijaitsee (eli rahasto-osuuden vielä yhdistämätöntä osaa koskeva odotettu tappio) ja pankkiunioniin kokonaisuutena (eli rahasto-osuuden yhdistettyä osaa koskeva odotettu tappio). Tämä tekisi riskiprofiiliin mukautetun vakausmaksun saman suuruiseksi kuin vastaavan rahasto-osuuden yhdistämättömien varojen odotettu käyttö on siirtymäkauden aikana.

(15) Mukautusmenetelmä, jossa käsitellään asianmukaisella tavalla johdanto-osan 14 kappaleessa tarkoitettuja seikkoja ja jossa sen vuoksi otetaan huomioon suhteellisuusperiaate ja vältetään jäsenvaltioiden pankkialan rakenteiden välisiä vääristymiä, olisi otettava käyttöön siihen saakka, kunnes kaikki kriisinratkaisurahastoon maksetut ennakolliset vakausmaksut on yhdistetty kokonaan. Vakausmaksujen laskentamenetelmää olisi siksi mukautettava niin, että se vastaa kriisinratkaisurahaston yhdistämistahtia. Näin ollen yhdistettyyn osaan osoitettavien vakausmaksujen laskennan olisi perustuttava asetuksessa (EU) N:o 806/2014 asetettuihin perusteisiin, kun taas direktiivin 2014/59/EU 102 artiklan 1 kohdassa säädetystä määräajasta poiketen rahasto-osuuksien yhdistämättömään osaan osoitettavien vakausmaksujen laskennan olisi perustuttava direktiivissä 2014/59/EU asetettuihin perusteisiin sekä tavoitetasoon, joka määritellään kaudelle, joka vastaa asetuksessa (EU) N:o 806/2014 säädettyä alkuvaihetta.

(16) Asetuksen (EU) N:o 806/2014 70 artiklan 3 kohdassa tarkoitettu peruuttamattomien maksusitoumusten käyttö ei saisi millään tavalla vaikuttaa kriisinratkaisurahaston taloudellisiin valmiuksiin eikä maksuvalmiuteen. Peruuttamattomat maksusitoumukset olisi vaadittava maksettavaksi vain, jos kriisinratkaisutoimeen kuuluu kriisinratkaisurahaston käyttö. Alkuvaiheen aikana kriisinratkaisuneuvoston olisi tavanomaisissa olosuhteissa jaettava peruuttamattomien maksusitoumusten käyttö tasan sitä pyytävien laitosten kesken. Näiden maksusitoumusten täydeksi vakuudeksi olisi asetettava vähäriskiset varat, joihin ei kohdistu kolmansien osapuolien oikeuksia ja jotka ovat kriisinratkaisuneuvoston vapaasti käytettävissä ja sen yksinomaiseen käyttöön osoitettuja rahaston käyttöä varten.

(17) Asetuksen (EU) N:o 806/2014 70 artiklan 2 kohdan kolmannen alakohdan mukaan kiinteän vakausmaksun ja riskiprofiiliin mukautetun vakausmaksun välisessä suhteessa on otettava huomioon vakausmaksujen tasapainoinen jakautuminen erityyppisten laitosten kesken. Näin ollen olisi säädettävä erityisjärjestelyistä, joilla määritetään ”pienten laitosten” maksamat vakausmaksut.

(18) Laitoksiin, jotka eivät kuulu delegoidun asetuksen (EU) 2014/63 10 artiklassa tarkoitettuun pienten laitosten ryhmään ja joiden kokonaisvarat ovat enintään 3 000 000 000 euroa, liittyy pienempi riski kuin suuriin laitoksiin. Useimmissa tapauksissa ne eivät aiheuta järjestelmäriskiä ja niillä on pienempi todennäköisyys tulla asetetuksi kriisinratkaisuun, jolloin on myös vähemmän todennäköistä, että ne saisivat tukea kriisinratkaisurahastosta. Sen vuoksi näiden laitosten maksamien vakausmaksujen laskemista varten on aiheellista ottaa käyttöön yksinkertaistettu menetelmä. Tämä myös ehkäisisi mahdolliset lyhytaikaiset muutokset, joita nämä laitokset voisivat tehdä asemaansa, jotta niihin voitaisiin soveltaa delegoidun asetuksen (EU) 2015/63 10 artiklaa. Tähän laskentaan olisi sisällytettävä kiinteämääräiseen summaan perustuva tekijä. Tämän järjestelmän olisi vältettävä laitosten väliset vääristymät ja saavutettava vakausmaksujen tasapuolinen jakautuminen erityyppisten laitosten kesken. Se keventäisi myös näiden laitosten yksilöllisten vakausmaksujen keräämisestä aiheutuvaa hallinnollista ja taloudellista rasitusta.

(19) Komissio tarkastelee tämän asetuksen täytäntöönpanotapaa uudelleen samanaikaisesti kun se tarkastelee uudelleen delegoitua asetusta (EU) 2015/63, jotta tässä asetuksessa annettuihin sääntöihin voitaisiin tarvittaessa tehdä mukautuksia.

(20) Asetuksen (EU) N:o 806/2014 99 artiklan 2 kohdan nojalla kyseistä asetusta sovelletaan 1 päivästä tammikuuta 2016. Kriisinratkaisuneuvoston on kuitenkin annettava kuukausittain 1 päivästä tammikuuta 2015 alkaen Euroopan parlamentille, neuvostolle ja komissiolle kriisinratkaisuneuvoston täysistunnossa hyväksytty kertomus siitä, ovatko edellytykset kansallisella tasolla kerättyjen rahoitusosuuksien siirtämiselle kriisinratkaisurahastoon täyttyneet. Jos kertomuksista käy ilmi, että kyseiset edellytykset eivät ole täyttyneet, asetuksen (EU) N:o 806/2014 soveltamista lykätään kriisinratkaisurahastoon siirtämisen osalta 1 päivästä joulukuuta 2015 alkaen yhdellä kuukaudella kullakin kerralla. Sen vuoksi myös tätä asetusta olisi sovellettava samasta päivästä, jona asetuksen (EU) N:o 806/2014 69 artiklan 1 kohdan soveltaminen alkaa,

ON HYVÄKSYNYT TÄMÄN ASETUKSEN:

1 artikla

Kohde

Tässä asetuksessa vahvistetaan seuraavia seikkoja koskevat säännöt: edellytykset, joilla pannaan täytäntöön yhteisen kriisinratkaisuneuvoston, jäljempänä ’kriisinratkaisuneuvosto’, velvoite laskea yhteiseen kriisinratkaisurahastoon, jäljempänä ’kriisinratkaisurahasto’, suoritettavat asetuksen (EU) N:o 806/2014 mukaiset yksittäisten laitosten vakausmaksut ja kyseisten vakausmaksujen laskentamenetelmä.

2 artikla

Soveltamisala

Tätä asetusta sovelletaan laitoksiin, joilta vakausmaksut kerätään asetuksen (EU) N:o 806/2014 70 artiklan mukaisesti.

3 artikla

Määritelmät

Tässä asetuksessa sovelletaan asetuksen (EU) N:o 806/2014 3 artiklassa säädettyjä määritelmiä, kyseisen artiklan 2 ja 11 kohdassa säädettyjä määritelmiä lukuun ottamatta. Lisäksi tässä asetuksessa tarkoitetaan:

1) ’osallistuvilla jäsenvaltioilla’ asetuksen (EU) N:o 1024/2013 2 artiklassa määriteltyjä jäsenvaltioita;

2) ’vuotuisella tavoitetasolla’ sellaisten vuotuisten vakausmaksujen kokonaismäärää, jotka kriisinratkaisuneuvosto vahvistaa kullekin vakausmaksukaudelle asetuksen (EU) N:o 806/2014 69 artiklan 2 kohdassa säädettyä menettelyä noudattaen mainitun asetuksen 69 artiklan 1 kohdassa ja 70 artiklassa tarkoitetun tavoitetason saavuttamiseksi;

3) ’vuotuisella vakausmaksulla’ asetuksen (EU) N:o 806/2014 70 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua määrää, jonka kriisinratkaisuneuvosto laskee vuosittain ja jonka kansalliset kriisinratkaisuviranomaiset keräävät vakausmaksukauden aikana kaikkien osallistuvien jäsenvaltioiden alueella toimiluvan saaneilta kaikilta laitoksilta;

4) ’vakausmaksukaudella’ yhtä kalenterivuotta;

5) ’yhteiseen kriisinratkaisumekanismiin osallistumattomien jäsenvaltioiden kriisinratkaisuviranomaisilla’ direktiivin 2014/59/EU 2 artiklan 1 kohdan 18 alakohdassa tarkoitettuja viranomaisia tai muita asiaankuuluvia viranomaisia, jotka jäsenvaltiot nimeävät direktiivin 2014/59/EU 100 artiklan 2 ja 6 kohtaa sovellettaessa;

6) ’suojatuilla talletuksilla’ direktiivin 2014/49/EU 6 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuja talletuksia, lukuun ottamatta mainitun direktiivin 6 artiklan 2 kohdassa määriteltyjä tilapäisesti korkeita saldoja;

7) ’toimivaltaisella viranomaisella’ tapauksen mukaan asetuksen (EU) N:o 575/2013 4 artiklan 1 kohdan 40 alakohdassa määriteltyä toimivaltaista viranomaista tai Euroopan keskuspankkia.

4 artikla

Vuotuisten vakausmaksujen laskeminen

Kriisinratkaisuneuvosto laskee jokaista vakausmaksukautta varten EKP:tä tai kansallisia toimivaltaisia viranomaisia kuultuaan ja tiiviissä yhteistyössä kansallisten kriisinratkaisuviranomaisten kanssa kullekin laitokselle vuotuisen vakausmaksun kriisinratkaisurahaston vuotuisen tavoitetason perusteella. Vuotuinen tavoitetaso vahvistetaan asetuksen (EU) N:o 806/2014 69 artiklan 1 kohdassa ja 70 artiklassa tarkoitetun, kriisinratkaisurahaston tavoitetason perusteella ja delegoidussa asetuksessa (EU) 2015/63 säädetyn menetelmän mukaisesti.

5 artikla

Kriisinratkaisuneuvoston esittämä tiedoksianto

1. Kriisinratkaisuneuvosto antaa asiaankuuluville kansallisille kriisinratkaisuviranomaisille tiedoksi päätöksensä, joissa lasketaan niiden alueilla toimiluvan saaneiden laitosten vuotuiset vakausmaksut.

2. Saatuaan 1 kohdassa tarkoitetun tiedoksiannon kunkin kansallisen kriisinratkaisuviranomaisen on ilmoitettava jokaiselle sen jäsenvaltiossa toimiluvan saaneelle laitokselle kriisinratkaisuneuvoston päätöksestä, jossa lasketaan kyseisen laitoksen maksettavaksi tuleva vuotuinen vakausmaksu.

6 artikla

Raportointi

Kriisinratkaisuneuvosto vahvistaa tietojen tallennus- ja esittämismuodot, joita laitosten on käytettävä ilmoittaakseen vuotuisten vakausmaksujen laskentaan tarvittavat tiedot ilmoitettujen tietojen vertailtavuuden ja saatujen tietojen käsittelyn tehokkuuden parantamiseksi.

7 artikla

Peruuttamattomien maksusitoumusten maksettavaksi vaatiminen

1. Asetuksen (EU) N:o 806/2014 70 artiklan 3 kohdassa tarkoitettu peruuttamattomien maksusitoumusten käyttö ei saa millään tavalla vaikuttaa kriisinratkaisurahaston taloudellisiin valmiuksiin eikä maksuvalmiuteen.

2. Kun kriisinratkaisutoimeen kuuluu kriisinratkaisurahaston käyttö asetuksen (EU) N:o 806/2014 76 artiklan mukaisesti, kriisinratkaisuneuvoston on vaadittava osa asetuksen (EU) N:o 806/2014 mukaisesti tehdyistä peruuttamattomista maksusitoumuksista tai kaikki niistä maksettavaksi, jotta kriisinratkaisuneuvoston vahvistama peruuttamattomien maksusitoumusten osuus voidaan palauttaa kriisinratkaisurahaston käytettävissä oleviin varoihin asetuksen (EU) N:o 806/2014 70 artiklan 3 kohdassa määritetyn ylärajan puitteissa.

Kun kriisinratkaisurahasto on asianmukaisesti vastaanottanut vakausmaksun, joka liittyy maksettavaksi vaadittuun peruuttamattomaan maksusitoumukseen, sitoumusta takaava vakuus on palautettava. Jos kriisinratkaisurahasto ei vastaanota vaadittavaa rahamäärää asianmukaisesti ensimmäisestä pyynnöstä, kriisinratkaisuneuvosto voi ottaa haltuun peruuttamatonta maksusitoumusta takaavan vakuuden asetuksen (EU) N:o 806/2014 70 artiklan 3 kohdan mukaisesti.

3. Sellaisen laitoksen peruuttamattomat maksusitoumukset, joka ei enää kuulu asetuksen (EU) N:o 806/2014 soveltamisalaan, peruutetaan ja näitä sitoumuksia takaava vakuus palautetaan.

8 artikla

Alkuvaiheen erityiset mukautukset

1. Poiketen siitä, mitä tämän asetuksen 4 artiklassa säädetään, 2 artiklassa tarkoitettujen laitosten vuotuiset vakausmaksut lasketaan asetuksen (EU) N:o 806/2014 69 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun alkuvaiheen aikana seuraavaa mukautettua menetelmää noudattaen:

a) vuotuiset vakausmaksut, jotka kyseisten laitosten on maksettava alkuvaiheen ensimmäisenä vuonna, lasketaan siten, että 60 prosenttia maksusta lasketaan direktiivin 2014/59/EU 103 artiklan ja delegoidun asetuksen (EU) 2015/63 4 artiklan mukaisesti ja 40 prosenttia maksusta lasketaan asetuksen (EU) N:o 806/2014 69 ja 70 artiklan ja tämän asetuksen 4 artiklan mukaisesti;

b) vuotuiset vakausmaksut, jotka kyseisten laitosten on maksettava alkuvaiheen toisena vuonna, lasketaan siten, että 40 prosenttia maksusta lasketaan direktiivin 2014/59/EU 103 artiklan ja delegoidun asetuksen (EU) 2015/63 4 artiklan mukaisesti ja 60 prosenttia maksusta lasketaan asetuksen (EU) N:o 806/2014 69 ja 70 artiklan ja tämän asetuksen 4 artiklan mukaisesti;

c) vuotuiset vakausmaksut, jotka kyseisten laitosten on maksettava alkuvaiheen kolmantena vuonna, lasketaan siten, että 33,33 prosenttia maksusta lasketaan direktiivin 2014/59/EU 103 artiklan ja delegoidun asetuksen (EU) 2015/63 4 artiklan mukaisesti ja 66,67 prosenttia maksusta lasketaan asetuksen (EU) N:o 806/2014 69 ja 70 artiklan ja tämän asetuksen 4 artiklan mukaisesti;

d) vuotuiset vakausmaksut, jotka kyseisten laitosten on maksettava alkuvaiheen neljäntenä vuonna, lasketaan siten, että 26,67 prosenttia maksusta lasketaan direktiivin 2014/59/EU 103 artiklan ja delegoidun asetuksen (EU) 2015/63 4 artiklan mukaisesti ja 73,33 prosenttia maksusta lasketaan asetuksen (EU) N:o 806/2014 69 ja 70 artiklan ja tämän asetuksen 4 artiklan mukaisesti;

e) vuotuiset vakausmaksut, jotka kyseisten laitosten on maksettava alkuvaiheen viidentenä vuonna, lasketaan siten, että 20 prosenttia maksusta lasketaan direktiivin 2014/59/EU 103 artiklan ja delegoidun asetuksen (EU) 2015/63 4 artiklan mukaisesti ja 80 prosenttia maksusta lasketaan asetuksen (EU) N:o 806/2014 69 ja 70 artiklan ja tämän asetuksen 4 artiklan mukaisesti;

f) vuotuiset vakausmaksut, jotka kyseisten laitosten on maksettava alkuvaiheen kuudentena vuonna, lasketaan siten, että 13,33 prosenttia maksusta lasketaan direktiivin 2014/59/EU 103 artiklan ja delegoidun asetuksen (EU) 2015/63 4 artiklan mukaisesti ja 86,67 prosenttia maksusta lasketaan asetuksen (EU) N:o 806/2014 69 ja 70 artiklan ja tämän asetuksen 4 artiklan mukaisesti;

g) vuotuiset vakausmaksut, jotka kyseisten laitosten on maksettava alkuvaiheen seitsemäntenä vuonna, lasketaan siten, että 6,67 prosenttia maksusta lasketaan direktiivin 2014/59/EU 103 artiklan ja delegoidun asetuksen (EU) 2015/63 4 artiklan mukaisesti ja 93,33 prosenttia maksusta lasketaan asetuksen (EU) N:o 806/2014 69 ja 70 artiklan ja tämän asetuksen 4 artiklan mukaisesti;

h) vuotuiset vakausmaksut, jotka kyseisten laitosten on maksettava alkuvaiheen kahdeksantena vuonna, lasketaan siten, että 100 prosenttia maksusta lasketaan asetuksen (EU) N:o 806/2014 69 ja 70 artiklan ja tämän asetuksen 4 artiklan mukaisesti.

2. Kun kriisinratkaisuneuvosto laskee alkuvaiheen aikana kunkin laitoksen yksilöllisiä vakausmaksuja, se ottaa huomioon rahoitusosuudet, jotka osallistuvat jäsenvaltiot ovat keränneet direktiivin 2014/59/EU 103 ja 104 artiklan mukaisesti ja siirtäneet kriisinratkaisurahastoon sopimuksen 3 artiklan 3 kohdan nojalla, vähentämällä ne määrästä, joka kunkin laitoksen on maksettava.

3. Alkuvaiheen aikana tavanomaisissa olosuhteissa kriisinratkaisuneuvosto sallii peruuttamattomien maksusitoumusten käytön laitoksen pyynnöstä. Kriisinratkaisuneuvosto jakaa peruuttamattomien maksusitoumusten käytön tasan sitä pyytävien laitosten kesken. Jaettujen peruuttamattomien maksusitoumusten osuuden on oltava vähintään 15 prosenttia laitoksen maksuvelvoitteiden kokonaismäärästä. Kunkin laitoksen vuotuista vakausmaksua laskiessaan kriisinratkaisuneuvoston on varmistettava, että kyseisten peruuttamattomien maksusitoumusten summa ei vuoden aikana ylitä 30:tä prosenttia asetuksen (EU) N:o 806/2014 70 artiklan mukaisesti kerättyjen vuotuisten vakausmaksujen kokonaismäärästä.

4. Direktiivin 2014/59/EU 103 artiklan ja delegoidun asetuksen (EU) 2015/63 4 artiklan mukaisesti laskettavat vuotuiset rahoitusosuudet on 1 kohtaa sovellettaessa vahvistettava sellaiseksi ajanjaksoksi määritettävän tavoitetason perusteella, joka vastaa alkuvaihetta.

5. Jollei delegoidun asetuksen (EU) 2015/63 10 artiklasta muuta johdu, asetuksen (EU) N:o 806/2014 69 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun alkuvaiheen aikana laitosten, joiden varojen kokonaismäärä on enintään 3 000 000 000 euroa, on maksettava 50 000 euron suuruinen kiinteämääräinen summa velkojen kokonaismäärän ensimmäisten 300 000 000 euron osalta, kun kyseisestä kokonaismäärästä on vähennetty omat varat ja suojatut talletukset. Kyseisten laitosten on suoritettava vakausmaksunsa 300 000 000 euroa ylittävästä velkojen kokonaismäärästä, josta on vähennetty omat varat ja suojatut talletukset, delegoidun asetuksen (EU) 2015/63 4–9 artiklan mukaisesti.

9 artikla

Voimaantulo

Tämä asetus tulee voimaan sitä päivää seuraavana päivänä, jona se julkaistaan Euroopan unionin virallisessa lehdessä.

Tätä asetusta sovelletaan 1 päivästä tammikuuta 2016 tai päivästä, jona asetuksen (EU) N:o 806/2014 69 artiklan 1 kohdan soveltaminen alkaa mainitun asetuksen 99 artiklan 6 kohdan nojalla, sen mukaan, kumpi ajankohta on myöhäisempi.

Tämä asetus on kaikilta osiltaan velvoittava, ja sitä sovelletaan sellaisenaan osallistuvissa jäsenvaltioissa. Tehty Brysselissä 19 päivänä joulukuuta 2014. Neuvoston puolesta Puheenjohtaja S. GOZI

(1) EUVL L 225, 30.7.2014, s. 1.

(2) Neuvoston asetus (EU) N:o 1024/2013, annettu 15 päivänä lokakuuta 2013, luottolaitosten vakavaraisuusvalvontaan liittyvää politiikkaa koskevien erityistehtävien antamisesta Euroopan keskuspankille (EUVL L 287, 29.10.2013, s. 63).

(3) Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2014/59/EU, annettu 15 päivänä toukokuuta 2014, luottolaitosten ja sijoituspalveluyritysten elvytys- ja kriisinratkaisukehyksestä sekä neuvoston direktiivin 82/891/ETY, Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivien 2001/24/EY, 2002/47/EY, 2004/25/EY, 2005/56/EY, 2007/36/EY, 2011/35/EU, 2012/30/EU ja 2013/36/EU ja asetusten (EU) N:o 1093/2010 ja (EU) N:o 648/2012 muuttamisesta (EUVL L 173, 12.6.2014, s. 190).

(4) Komission delegoitu asetus (EU) 2015/63, annettu 21 päivänä lokakuuta 2014, Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2014/59/EU täydentämisestä kriisinratkaisun rahoitusjärjestelyihin etukäteen suoritettavien rahoitusosuuksien osalta (EUVL L 11, 17.1.2015, s. 44).