Neuvoston lausunto,

annettu 21 päivänä tammikuuta 2003,

Italian tarkistetusta vakausohjelmasta vuosiksi 2002-2006

(2003/C 26/05)

EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, joka

ottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen,

ottaa huomioon julkisyhteisöjen rahoitusaseman valvonnan sekä talouspolitiikan valvonnan ja yhteensovittamisen tehostamisesta 7 päivänä heinäkuuta 1997 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1466/97(1), ja erityisesti sen 5 artiklan 3 kohdan,

ottaa huomioon komission suosituksen,

on kuullut talous- ja rahoituskomiteaa,

ANTAA SEURAAVAN LAUSUNNON:

Neuvosto tarkasteli 21 päivänä tammikuuta 2002 Italian tarkistettua vakausohjelmaa, joka kattaa vuodet 2002-2006.

Tarkistettu ohjelma noudattaa pääpiirteissään vakaus- ja lähentymisohjelmien sisältöä ja muotoa koskevia tarkistettuja käytännesääntöjä. Tietojen puuttuminen niistä lisätoimenpiteistä, joilla julkisen talouden tavoitteet aiotaan saavuttaa vuoden 2003 jälkeen, ei kuitenkaan ole käytännesääntöjen vaatimusten mukaista.

Neuvosto katsoo, että tarkistettuun vakausohjelmaan sisältyvissä suunnitelluissa toimenpiteissä esitetyt talouspolitiikat ovat osittain vuoden 2002 talouspolitiikan laajojen suuntaviivojen suositusten mukaisia.

Neuvosto on tyytyväinen, että Italian tavoitteena on säilyttää suuret perusylijäämät koko ohjelmakauden ajan mutta samalla keventää hieman verotaakkaa. Neuvosto toteaa, että komission ennusteiden mukaisesti suhdannekorjattu alijäämä parani vuonna 2002 0,6 prosenttia suhteessa BKT:hen, suurelta osin kertaluonteisten toimenpiteiden ansiosta. Vuoden 2001 alijäämä oli paljon edellisen vuoden ohjelman arvioita suurempi, ja talouden elpyminen viivästyy. Vuoden 2002 aikana toteutetuista korjaavista toimenpiteistä huolimatta vuoden 2002 alijäämän ennustetaan ylittävän selvästi alkuperäiset tavoitteet. Tämä puolestaan viittaa siihen, että lähellä tasapainoa oleva julkisen talouden rahoitusasema saavutetaan hallituksen omien ennusteiden mukaan pikemminkin vuonna 2004 kuin vuonna 2003. Neuvosto pahoittelee, että julkisen velan supistuminen on hidastunut selvästi vuodesta 2001 heikon kasvun ja rahoitusmarkkinoilla vallitsevista olosuhteista johtuvan yksityistämisohjelman odotettua hitaamman edistymisen vuoksi. Hallitus ennustaa julkisen velan alittavan 100 prosenttia suhteessa BKT:hen vasta vuonna 2005 eli kaksi vuotta Italian vuonna 1998 antamaa sitoumusta myöhemmin.

Ohjelmaan sisältyvän makrotaloudellisen skenaarion mukaan talouden toimeliaisuus lisääntyy, mikä on lyhyellä aikavälillä seurausta maailmantalouden ja kotimaisen kysynnän ennustetusta elpymisestä sekä olettamuksesta, että tuotantovaje saadaan korjattua. Viimeaikaisen kehityksen valossa elpyminen on kuitenkin odotettua hitaampaa ja sekä nimelliset että potentiaaliset kasvuoletukset näyttävät optimistisilta. Keskipitkän aikavälin 2,5 prosentin vuosittainen kasvuoletus näyttää uskottavammalta, mikä yhdessä potentiaalisen kasvuvauhdin tarkistuksen kanssa alaspäin 2 prosenttiin johtaisi perusrahoitusaseman 1,1 prosentin alijäämään vuonna 2006. Tämä merkitsisi, että tämän ennusteen mukaan keskipitkän aikavälin tavoitetta julkisen talouden rahoitusaseman saattamiseksi lähelle tasapainoa tai ylijäämäiseksi ei saavuteta ohjelmakautena. Neuvosto panee kuitenkin merkille Italian sitoutuneen saavuttamaan tavoitteen, jonka mukaan julkisen talouden rahoitusasema on lähellä tasapainoa vuonna 2004.

Ohjelmassa ennustetaan suhdannekorjatun alijäämän paranevan vuonna 2003 0,7 prosenttia. Neuvosto toteaa, että vuoden 2003 julkisen talouden tavoitteet perustuvat edellisvuoden tapaan pääosin kertaluonteisiin toimenpiteisiin. Italian ohjelman tarkistukseen perustuvien komission laskelmien mukaan suhdannekorjattu alijäämä jää 0,9 prosenttiin BKT:sta vuonna 2003 eikä edelleenkään täytä vakaus- ja kasvusopimuksen vaatimusta julkisen talouden rahoitusaseman saattamisesta lähelle tasapainoa tai ylijäämäiseksi. Vaikka tällaiset kertaluonteiset toimet tuottaisivat odotetut tulokset, julkisen talouden suhdannekorjattu rahoitusasema ei kenties parane suunnitellusti, koska trendikasvun mukaisiin julkisen talouden ennusteisiin kohdistuu riskejä, ja vaarantaa siten sopeuttamisen vähimmäistason saavuttamisen, joka on 0,5 prosenttiyksikköä suhteessa BKT:hen. Vaikka neuvosto on tyytyväinen äskettäin käyttöönotettuihin toimenpiteisiin julkisten menojen valvomiseksi tiukemmin, se kehottaa Italiaa kuitenkin varmistamaan, että vuodelle 2003 suunnitellut toimet pannaan täytäntöön täysimääräisesti, jotta rakenteellista rahoitusasemaa voidaan parantaa vuosittain vähintään 0,5 prosenttiyksikköä suhteessa BKT:hen. Neuvosto toteaa, että vuoden 2004 ja sitä seuraavien vuosien julkisen talouden tavoitteiden, mukaan lukien lähellä tasapainoa oleva rahoitusasema, saavuttamisen tärkeä edellytys on, että vuonna 2003 toteutettavat merkittävimmät kertaluonteiset toimenpiteet korvataan pysyvämmillä ratkaisuilla yhdessä korjausten kanssa, jotta supistuminen olisi vähintään 0,5 prosenttia perusrahoitusaseman osalta.

Neuvosto katsoo, että talouden kestävän tasapainon saavuttamiseksi Italian olisi korvattava kertaluonteiset toimenpiteet menopuolen rakenteellisilla toimenpiteillä. Neuvosto panee merkille, että Italia sitoutuu esittämään viipymättä osana vuoden 2003 keskipitkän aikavälin talousarvioon liittyvää suunnitteluprosessia ne pysyväisluonteiset toimenpiteet, joilla varmistetaan, että julkisen talouden suhdannekorjattua rahoitusasemaa parannetaan vuosittain vähintään 0,5 prosenttiyksikköä suhteessa BKT:hen, kunnes se on tavoitteen mukaisesti lähellä tasapainoa. Neuvosto kehottaa Italiaa myös selventämään finanssipolitiikan strategiaansa. Neuvosto kannattaa Italian tavoitteena olevaa verotaakan keventämistä, mutta se voidaan toteuttaa terveellä pohjalla ja tehokkaasti vain uudistamalla perinpohjaisesti sekä julkisen talouden meno- että tulopuoli.

Neuvosto katsoo, että Italian erittäin suuren julkisen velan johdosta velkaa on jatkossa supistettava selvästi nopeammin kuin aikaisempina vuosina. Neuvosto toteaa, että velan vähenemisen ennustetaan hidastuvan selvästi ohjelmakauden loppua kohti myös eräiden talousarvion ulkopuolisten rahoitustoimien osalta. Neuvosto on erityisesti huolissaan siitä, että edellä mainitut vakausohjelman alijäämätavoitteisiin kohdistuvat riskit saattavat tarkoittaa, että julkinen velka supistuisi liian hitaasti. Neuvosto kehottaa Italian hallitusta ryhtymään kaikkiin mahdollisiin toimiin sen varmistamiseksi, että julkinen velka supistuu riittävän nopeasti. Neuvosto suosittaa, että lyhytvaikutteisilla toimilla, erityisesti arvopaperiostamisen kautta tapahtuvalla valtion omaisuuden myynnillä, pyritään nopeuttamaan julkisen velan supistumista, mutta niillä ei pidä korvata julkisen talouden alijäämää supistavia korjaustoimia.

Neuvosto muistuttaa, että julkisen talouden rahoitusaseman rakenteellisen tasapainon saavuttaminen on ehdottomasti tarpeen julkisen talouden saattamiseksi kestävälle pohjalle keskipitkällä aikavälillä. Nykyisten politiikkojen perusteella ei voi sulkea pois, väestön ikääntyminen huomioon ottaen, kestämättömän julkisen talouden riskiä. Italian suuren julkisen velan vuoksi on säilytettävä usean vuoden ajan perusylijäämiä, jotka ovat noin 5 prosenttia BTK:sta. Neuvosto toteaa, että Italian julkisen talouden kyky selvitä väestön ikääntymisen seurauksista perustuu 1990-luvulla hyväksyttyjen suurten eläkeuudistusten täytäntöönpanoon ja työvoimaosuuden huomattavaan kasvuun. Edellisistä tarkistetuista vakausohjelmista antamiensa lausuntojen ja vuoden 2002 talouspolitiikan laajojen suuntaviivojen mukaisesti neuvosto kehottaa Italiaa toteuttamaan lisätoimenpiteitä, joilla edistetään yksityisesti rahoitettujen lisäeläkejärjestelmien laajentumista. Neuvosto kehottaa Italiaa myös ratkaisemaan julkisen eläkejärjestelmän suurimman ongelman, joka on uuden sosiaaliturvamaksuihin perustuvan järjestelmän käyttöönoton pitkä siirtymäaika. Lisäksi on nostettava työvoimaosuutta ja hillittävä väestön ikääntymiseen liittyvien menojen kasvua.

(1) EYVL L 209, 2.8.1997.