Komission tiedonanto kilpailusääntöjen soveltamisesta televiestintäalan liittymäsopimuksiin - Puitteet, asian kannalta merkitykselliset markkinat ja periaatteet (97/C 76/06)

(ETA:n kannalta merkityksellinen teksti)

Komissio on hyväksynyt tiedonantoluonnoksen kilpailusääntöjen soveltamisesta televiestintäalan liittymäsopimuksiin.

Komissio aikoo antaa tiedonannon kuultuaan ensin niitä, joiden etua asia koskee.

Komissio pyytää tällaisia tahoja ilmaisemaan ohessa julkaistavaa tiedonantoluonnosta mahdollisesti koskevat huomautuksensa.

Huomautukset on toimitettava komissiolle kahden kuukauden kuluessa tämän tiedonannon julkaisupäivästä. Huomautukset voidaan lähettää komissiolle telekopiona (numeroon 32 2 296 9819) tai postitse seuraavaan osoitteeseen:

Euroopan komissio

Kilpailun pääosasto (PO IV)

Osasto C

Toimisto 3/48

Avenue de Cortenberg/Kortenberglaan 150

B-1040 Bruxelles/Brussel.

Sähköposti: access.notice@dg4.cec.be

ESIPUHE

Televiestintäalalla liittymäsopimukset ovat erittäin tärkeitä, jotta markkinaosapuolet pääsisivät osallisiksi vapauttamisen hyödyistä.

Tämän tiedonannon tarkoitus on kolmijakoinen:

- määritellä useissa komission päätöksissä esiin tulleet Euroopan unionin kilpailuoikeuteen perustuvat liittymäperiaatteet. Tämä on tarpeen, jotta voitaisiin lisätä luottamusta markkinoilla ja luoda televiestintä- ja multimedia-alalla vakaammat edellytykset sijoituksille ja kaupallisille aloitteille;

- määritellä ja selventää kilpailuoikeuden ja alakohtaisten säädösten välisiä suhteita perustamissopimuksen 100 a artiklan nojalla (tämä liittyy erityisesti kilpailusääntöjen ja avoimen verkon tarjoamista (ONP) koskevan lainsäädännön väliseen suhteeseen);

- selittää, miten kilpailusääntöjä sovelletaan johdonmukaisesti uusia multimediapalveluita tarjoavilla toisiaan lähentyvillä aloilla kiinnittäen tässä yhteydessä erityistä huomiota liittymiin ja yhdyskäytäviin.

Tämä tiedonantoluonnos julkaistaan nyt ainoastaan julkista kuulemista varten. Tiedonannon lopullinen toisinto julkaistaan vasta kun parlamentti ja neuvosto ovat lopullisesti hyväksyneet ONP-yhteenliittämisdirektiivin. Tämä takaa sen, että ONP-yhteenliittämisdirektiivin ja tässä tiedonannossa esitetyllä tavalla sovellettujen kilpailusääntöjen välillä vallitsee täydellinen johdonmukaisuus. Siten varmistetaan myös, että ONP-yhteenliittämisdirektiivin lopullinen toisinto otetaan huomioon ja markkinoilla vallitsee varmuus ennen vapauttamispäivämäärää eli 1 päivää tammikuuta 1998.

SISÄLLYS

Sivu

JOHDANTO .......... 11

Ensimmäinen osa: Puitteet .......... 12

1. Kilpailusäännöt ja alakohtainen sääntely .......... 12

2. Komission toiminta liittymäsopimusten suhteen .......... 13

3. Valitukset .......... 14

3.1. Kansallisten ja avoimen verkon tarjoamisen (ONP) mukaisten menettelytapojen käyttäminen 14

3.2. Valittajan oikeuksien turvaaminen .......... 14

3.3. Väliaikaiset toimenpiteet .......... 15

4. Tutkiminen komission omasta aloitteesta ja alakohtaiset kyselyt .......... 15

5. Sakot .......... 15

Toinen osa: Asian kannalta merkitykselliset markkinat .......... 16

1. Asian kannalta merkitykselliset tuotemarkkinat .......... 16

1.1. Palvelumarkkinat .......... 17

1.2. Toiminteisiin liittyminen .......... 17

2. Asian kannalta merkitykselliset maantieteelliset markkinat .......... 17

Kolmas osa: Periaatteet .......... 17

1. Määräävä markkina-asema (86 artikla) .......... 18

1.1. Palvelumarkkinat .......... 19

1.2. Toiminteisiin liittyminen .......... 19

1.3. Yhteinen määräävä asema .......... 20

2. Määräävän aseman väärinkäyttö .......... 21

2.1. Kieltäytyminen myöntämästä liittymää olennaisiin toiminteisiin ja epäedullisten ehtojen soveltaminen .......... 21

2.2. Muut väärinkäytökset .......... 23

2.3. Yhteisen määräävän aseman väärinkäyttö .......... 25

3. Liittymäsopimukset (85 artikla) .......... 25

4. Vaikutukset jäsenvaltioiden väliseen kauppaan .......... 26

PÄÄTELMÄT .......... 27

Johdanto

1. Aikataulu telealan täydelliselle vapauttamiselle on nyt laadittu, ja jäsenvaltioiden on poistettava viimeiset esteet telepalvelujen tarjoamiselta kuluttajille kilpailuympäristössä 1 päivään tammikuuta 1998 mennessä (1). Tämän vapauttamisen seurauksena syntyy sarja siihen liittyviä tuotteita tai palveluita sekä tarve liittyä tällaisten palvelujen tarjoamisen edellytyksenä oleviin toiminteisiin. Tyypillinen esimerkki tällaisesta liittymästä on liittyminen yleiseen kytkentäiseen televerkkoon. Komissio on ilmoittanut määrittelevänsä liittymäsopimusten käsittelyn kilpailusääntöjen nojalla (2). Tämän vuoksi tiedonannossa käsitellään sitä, miten kilpailusääntöjä ja -menetelmiä sovelletaan liittymäsopimuksiin yhteensovitettujen Euroopan yhteisön ja kansallisten telealan sääntelyiden perusteella.

2. Televiestinnän vapauttamista koskevat sääntelypuitteet koostuvat Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 90 artiklan ja avoimen verkon tarjoamisen (ONP) mukaisista vapauttamisdirektiiveistä. ONP-puitteet muodostavat yhdenmukaiset säännöt televerkkoihin liittymiselle ja yhdysliikenteelle televerkoissa sekä puhelintoimintapalveluille. Vapauttamis- ja yhdenmukaistamissäädösten oikeudellinen kehys on komission kaiken toiminnan taustalla sen soveltaessa kilpailusääntöjä. Sekä vapauttamis- (3) että yhdenmukaistamislainsäädännöllä (4) pyritään saavuttamaan perustamissopimuksen 3 artiklassa määritellyt yhteisön tavoitteet ja erityisesti luomaan "sellainen järjestelmä, jolla varmistetaan, että kilpailu ei vääristy sisämarkkinoilla" ja "sisämarkkinat, joille on ominaista tavaroiden, henkilöiden, palveluiden ja pääomien vapaan liikkuvuuden esteiden poistaminen jäsenvaltioiden väliltä".

3. Komissio on julkaissut suuntaviivat ETY:n kilpailusääntöjen soveltamisesta televiestintäalalla (EYVL N:o C 233, 6.9.1991, s. 2). Tämä tiedonanto perustuu kyseisiin suuntaviivoihin, joissa ei käsitellä suoraan liittymiä koskevia asioita.

4. Telealan vapauttamis- ja yhdenmukaistamislainsäädäntö mahdollistaa yhteisön yrityksille uusien toimintojen aloittamisen uusilla markkinoilla, ja yksinkertaistaa toiminnan aloittamista. Siten myös käyttäjät voivat hyötyä lisääntyneestä kilpailusta. Yritysten rajoittavat toimintamenetelmät tai väärinkäytökset eivät saa vaarantaa näitä etuja: yhteisön kilpailusäännöt ovat keskeisiä tämän kehityksen viemiseksi loppuun. Uusille tulokkaille on heti alkuvaiheessa varmistettava oikeus liittyä vakiintuneiden teleoperaattoreiden (TO) verkkoihin. Useilla alueellisella, kansallisella ja yhteisön tasolla toimivalla viranomaisilla on valta säännellä alaa. Jos kilpailuprosessin halutaan toimivan hyvin sisämarkkinoilla, on varmistettava näiden instituutioiden tehokas yhteensovittaminen.

5. Tiedonannon ensimmäisessä osassa määritetään oikeudellinen kehys ja selvitetään yksityiskohtaisesti, miten komissio aikoo toteuttaa tavoitteensa välttää menetelmien tarpeetonta moninkertaistamista turvaten samalla yritysten ja käyttäjien kilpailusääntöjen mukaiset oikeudet. Tässä yhteydessä komissio kannattaa kansallisten tuomioistuinten ja kansallisten viranomaisten harjoittamaa kilpailusääntöjen hajautettua soveltamista tavoitteenaan oikeuskeinojen toteuttaminen kansallisella tasolla, ellei jokin tietty tapaus koske yhteisön merkittävää etua. Telealalla avoimen verkon tarjoamisen (ONP) mukaisilla erityismenettelyillä pyritään myös ratkaisemaan liittymäongelmat ensisijaisesti hajautetusti kansallisella tasolla tarjoten mahdollisuus sovitteluun yhteisön tasolla. Toisessa osassa määritellään komission lähestymistapa alan markkinoiden määrittelemiseksi. Kolmannessa osassa selvitetään yksityiskohtaisesti periaatteet, joita komissio noudattaa kilpailusääntöjen soveltamisessa: tarkoitus on selvittää kilpailuoikeuden vaatimukset telemarkkinoiden osapuolille ja sitä kautta auttaa näitä muotoilemaan liittymäsopimuksensa.

6. Tiedonanto perustuu komission kokemukseen useista tapauksista (5) sekä tutkimuksiin, joita on komission aloitteesta tehty tällä alueella (6).

7. Tämä tiedonanto ei millään lailla rajoita yksilöille tai yrityksille yhteisön oikeuden perusteella myönnettyjä oikeuksia eikä vaikuta ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tai Euroopan yhteisöjen tuomioistuimen tulkintaan yhteisön kilpailusäännöistä.

ENSIMMÄINEN OSA PUITTEET

1. Kilpailusäännöt ja alakohtainen sääntely

8. Liittymäongelmia sanan laajimmassa merkityksessä (esimerkiksi kiinteiden johtojen tarjoaminen, verkkoihin liittäminen, pääsy puhelintoiminnan tilaajatietoihin) voidaan käsitellä eri tasoilla ja erilaisten sekä kansallista että yhteisön alkuperää olevien oikeussäännösten perusteella. Jos palvelun tarjoajalla on liittymää koskeva ongelma - teleoperaattori esimerkiksi kieltäytyy perusteettomasti myöntämästä hakijan asiakaspalveluidensa tarjoamiseksi tarvitsemaa kiinteää johtoa (tai myöntää sen kohtuuttomin ehdoin) - sillä on useita eri mahdollisuuksia hakea parannusta tilanteeseen. Yleisesti ottaen vahinkoa kärsineiden osapuolten kannattaa ainakin alkuvaiheessa pyytää asian uudelleenkäsittelyä kansallisella tasolla. Kansallisella tasolla hakijalla on kaksi keskeistä vaihtoehtoa eli 1) erityiset kansalliset sääntelymenettelyt, jotka on luotu yhteisön oikeuden mukaisesti ja yhdenmukaistettu avoimen verkon tarjoamista (ONP) koskevilla säännöksillä (ks. alaviite 4) ja 2) kansalliseen tai yhteisön oikeuteen perustuvat kansallisen tai yhteisön kilpailuviranomaisen toimenpiteet (7).

Valitukset, jotka kilpailusääntöjen perusteella osoitetaan ainoastaan komissiolle tai ONP-menettelyiden perusteella sekä komissiolle että kansallisille tuomioistuimille, kansallisille kilpailuviranomaisille ja/tai kansallisille sääntelyviranomaisille, käsitellään ongelman kiireellisyyden, uutuuden ja väliaikaisuuden vaatimassa tärkeysjärjestyksessä välttäen moninkertaisia menettelyitä (ks. 13 kohta ja sitä seuraavat kohdat jäljempänä).

9. Komissio tietää, että kansallisilla sääntelyviranomaisilla (8) on eri tehtävät kuin komissiolla ja että ne toimivat erilaisessa oikeudellisessa ympäristössä. Ensinnäkin kansalliset sääntelyviranomaiset toimivat kansallisen lainsäädännön alaisina, vaikkakin ne usein panevat täytäntöön eurooppalaista oikeutta. Toiseksi tämä lainsäädäntö perustuu televiestintää koskeviin näkökohtiin, joten sen tavoitteet ovat erilaiset, vaikkakin yhtenevät yhteisön kilpailuoikeuden kanssa. Komissio toimii mahdollisimman paljon yhteistyössä kansallisten sääntelyviranomaisten kanssa ja kehottaa niitä mahdollisen laajaan keskinäiseen yhteistyöhön. Yhteisön oikeuden perusteella kansallisilla viranomaisilla, mukaan lukien sääntelyviranomaiset ja kilpailuviranomaiset, on velvollisuus olla hyväksymättä yhteisön kilpailuoikeuden vastaista käytäntöä tai sopimusta.

10. Yhteisön kilpailusäännöt eivät riitä poistamaan telealan lukuisia ongelmia. Tämän vuoksi kansallisilla sääntelyviranomaisilla on huomattavasti laajempi toiminta-ala sekä merkittävä ja kauaskantoinen osa alan sääntelyssä. On syytä huomauttaa, että yhteisön oikeuden perusteella kansallisten sääntelyviranomaisten on oltava riippumattomia (9).

11. On tärkeää myös muistaa, että avoimen verkon tarjoamista (ONP) koskevassa järjestelmässä asetetaan kansallisille teletoiminnan harjoittajille tiettyjä velvoitteita, jotka ylittävät perustamissopimuksen 86 artiklan nojalla tavallisesti asetetut velvoitteet. Kansalliset sääntelyviranomaiset voivat vaatia avoimuutta, tarjoamisvelvoitteita ja hinnoittelukäytäntöä koskevia tiukkoja standardeja. Kansalliset sääntelyviranomaiset, joilla on myös toimivaltuudet toteuttaa toimia tehokkaan kilpailun varmistamiseksi (10), voivat saattaa nämä velvoitteet voimaan.

12. Selvyyden vuoksi tämä tiedonanto on kirjoitettu suurimmaksi osaksi ikään kuin laki olisi laadittu tilanteessa, jossa on ainoastaan yksi teletoiminnan harjoittaja, joka hallitsee jäsenvaltion ainoaa kansallista maanlaajuista yleistä puhelinverkkoa. Tämä ei välttämättä ole tilanne: suuremman peiton tarjoavia uusia televerkkoja kehittyy vähitellen. Nämä vaihtoehtoiset televerkot voivat lopulta olla tarpeeksi suuria ja kattavia korvaamaan osittain tai jopa kokonaan kansalliset verkot, mikä on syytä pitää mielessä.

13. Koska komissio vastaa yhteisön kilpailupolitiikasta, sen on palveltava yhteisön yleistä etua. Komission käytössä olevat hallinnolliset voimavarat ovat välttämättä rajoitettuja, eivätkä ne riitä kaikkien sille osoitettujen tapausten käsittelyyn. Komission on sen vuoksi yleensä tehtävänsä täyttämiseksi ja erityisesti tärkeysjärjestyksen asettamiseksi pakko toteuttaa kaikki organisatorisesti tarpeelliset toimenpiteet (11).

14. Komissio on tämän vuoksi osoittanut aikovansa keskittyä päätösvaltansa käyttämisessä ilmoituksiin, valituksiin ja itse aloittamiinsa menettelyihin, joilla on erityistä poliittista, taloudellista tai oikeudellista merkitystä yhteisölle (12). Tapauksissa, jotka eivät täytä edellä mainittuja edellytyksiä, ilmoituksiin ei vastata virallisella päätöksellä vaan hallinnollisella kirjeellä (edellyttää osapuolten suostumusta), ja valitukset olisi aina käsiteltävä kansallisissa tuomioistuimissa tai muiden asianmukaisten viranomaisten toimesta. Tässä yhteydessä on otettava huomioon, että kilpailusäännökset ovat suoraan velvoittavia (13), joten EY:n kilpailuoikeus voidaan panna täytäntöön kansallisissa tuomioistuimissa. Vaikka on noudatettu yhteisön muuta oikeutta, se ei poista velvoitetta noudattaa myös yhteisön kilpailusääntöjä (14).

15. Muilla kansallisilla viranomaisilla, erityisesti ONP-puitteiden mukaisesti toimivilla kansallisilla sääntelyviranomaisilla on päätösvalta tietyissä liittymäsopimuksissa (joista niille on ilmoitettava). Sopimuksen ilmoittaminen kansalliselle sääntelyviranomaiselle ei kuitenkaan tee tarpeettomaksi sopimuksen ilmoittamista komissiolle. Kansallisten sääntelyviranomaisten on varmistettava, että niiden toteuttamat toimenpiteet ovat yhdenmukaisia yhteisön kilpailuoikeuden kanssa (15); tämä velvollisuus vaatii niitä pidättäytymään sellaisesta toiminnasta, joka heikentäisi yhteisön kilpailusääntöjen mukaisten oikeuksien tehokasta suojelua (16). Tämän vuoksi ne eivät saa hyväksyä kilpailusääntöjen vastaisia järjestelyitä. Se velvoittaa niitä myös varmistamaan kilpailusääntöjen soveltamisen tietyissä olosuhteissa (17). Jos kansalliset viranomaiset toimivat näitä oikeuksia heikentävästi, jäsenvaltio voi itse joutua vahingonkorvausvelvollisuuteen niitä kohtaan, jotka ovat kärsineet toiminnasta (18). Kansallisilla sääntelyviranomaisilla on lisäksi ONP-direktiivien mukaan toimivalta toteuttaa toimenpiteitä tehokkaan kilpailun varmistamiseksi (19).

16. Liittymäsopimukset säätelevät periaatteessa tiettyjen palvelujen tarjoamista tiettyjen itsenäisten yritysten välillä, eivätkä ne johda sopimuspuolista erillisen autonomisen kokonaisuuden luomiseen. Liittymäsopimukset eivät siten yleensä kuulu sulautuma-asetuksen (20) soveltamisalaan.

17. Asetuksen N:o 17 (21) nojalla komissio voi puuttua liittymäsopimuksiin, jos yksi tai useampi osapuoli tekee ilmoituksen liittymäsopimuksesta (22), jos kolmas osapuoli valittaa rajoittavasta liittymäsopimuksesta tai määräävässä asemassa olevan yrityksen käyttäytymisestä sen myöntäessä liittymän tai kieltäytyessä myöntämästä sitä (23), jos komisio tutkii oma-aloitteisesti tällaisen liittymän myöntämistä tai sen eväämistä taikka jos komissio toteuttaa alakohtaisen tutkimuksen (24). Lisäksi valittaja voi pyytää komissiota toteuttamaan väliaikaiset toimenpiteet silloin, kun on olemassa välitön vaara, että valittajalle tai yleiselle edulle aiheutuu vakavaa tai korjaamatonta vahinkoa (25). Erityisen kiireellisissä tapauksissa on syytä ottaa huomioon, että asioiden käsittely kansallisissa tuomioistuimissa voi johtaa rikkomisen lopettavaan määräykseen nopeammin kuin niiden käsittely komissiossa (26).

18. Sopimukset ovat useilla alueilla sekä kilpailusääntöjen että kansallisen tai eurooppalaisen alakohtaisen sääntelyn, erityisesti sisämarkkinasääntelyn, alaisia. Televiestinnän alalla ONP-direktiivillä pyritään luomaan sääntelyjärjestelmä liittymäsopimuksille. Koska ONP:tä koskevat säännöt ovat luonteeltaan yksityiskohtaisia ja voivat mennä perustamissopimuksen 86 artiklan vaatimuksia pidemmälle, telealalla toimivien yritysten on syytä muistaa, että yhteisön kilpailusääntöjen noudattaminen ei vapauta niitä velvoitteesta noudattaa ONP:n yhteydessä annettuja velvoitteita ja päinvastoin.

2. Komission toiminta liittymäsopimusten suhteen (27)

19. Liittymäsopimukset ovat kokonaisuutena ottaen erittäin merkittäviä, ja sen vuoksi komission on aiheellista määrittää mahdollisimman selvästi yhteisön oikeudellinen kehys, jonka mukaisesti nämä sopimukset olisi tehtävä. Liittymäsopimukset, joihin sisältyy rajoittavia lausekkeita, koskevat 85 artiklan soveltamisalaan kuuluvia seikkoja. Sopimuksiin, jotka koskevat määräävässä tai monopoliasemassa olevia yrityksiä, liittyy 86 artiklan soveltamisalaan kuuluvia seikkoja: yhden tai useamman osapuolen määräävästä asemasta aiheutuvat ongelmat ovat tietyn sopimuksen yhteydessä yleensä merkittävämpiä kuin 85 artiklan mukaiset seikat.

20. Kilpailusääntöjen soveltamisessa komission lähtökohtana on ONP-puitteet, ja kansalliset sääntelyviranomaiset toimivat näiden puitteiden mukaisesti. Jos sopimukset kuuluvat 85 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan, ne on ilmoitettava komissiolle, jos halutaan niihin sovellettavan 85 artiklan 3 kohdan nojalla myönnettävää poikkeusta. Kun sopimukset on ilmoitettu, komissio käsittelee ensin yhden tai useamman ilmoituksen tekemällä asiasta virallisen päätöksen julkistettuaan sen ensin asianmukaisesti Euroopan yhteisöjen virallisessa lehdessä ja noudattaen jäljempänä esitettyjä periaatteita. Kun oikeudelliset periaatteet on täten selvästi määritelty, komissio ehdottaa samanlaisia aiheita koskevien muiden ilmoitusten hoitamista hallinnollisella kirjeellä.

3. Valitukset (28)

21. Luonnolliset ja juridiset henkilöt, joiden etua asia koskee, voivat tietyissä tilanteissa tehdä valituksen komissiolle ja pyytää, että komissio vaatisi päätöksellään lopettamaan perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohdan tai 86 artiklan rikkomisen. Valittaja voi lisäksi pyytää, että komissio toteuttaa väliaikaisia toimenpiteitä, jos on olemassa välittömän vakavan tai korjaamattoman vahingon uhka (29). Valituksen tekijällä on käytettävissään myös muita yhtä tehokkaita tai tehokkaampia vaihtoehtoja, kuten asian vieminen kansalliseen tuomioistuimeen. Tässä yhteydessä on todettava, että asian käsittelystä kansallisessa tuomioistuimessa voi olla huomattavaa hyötyä niin yksityishenkilöille kuin yrityksille, esimerkiksi (30):

- kansalliset tuomioistuimet voivat käsitellä kilpailusääntöjen rikkomisesta aiheutuvia korvausvaateita ja määrätä korvauksen;

- kansalliset tuomioistuimet voivat yleensä toteuttaa väliaikaisia toimenpiteitä ja määrätä rikkomisen lopetettavaksi nopeammin kuin komissio;

- kansallisissa tuomioistuimissa on mahdollista yhdistää yhteisön oikeuteen perustuva vaade kansalliseen oikeuteen perustuvaan vaateeseen;

- kansallinen tuomioistuin voi määrätä oikeuskulut korvattavaksi asian voittaneelle.

ONP-periaatteiden mukaisesti erityisiin yhdenmukaistettuihin kansallisiin sääntelyperiaatteisiin voidaan lisäksi vedota sekä kansallisella että tarvittaessa yhteisön tasolla.

3.1. Kansallisten ja avoimen verkon tarjoamisen (ONP) mukaisten menettelytapojen käyttäminen

22. Kuten edellä mainittiin (31), komissio ottaa yhteisön edun huomioon kaikissa käsittelemissään tapauksissa. Punnitessaan yhteisön etua komissio tutkii:

". . . väitetyn rikkomuksen merkittävyyttä yhteismarkkinoiden toiminnalle, rikkomuksen toteennäyttämisen todennäköisyyttä ja sen tutkimuksen laajuutta, joka vaaditaan parhaiden mahdollisten olosuhteiden vallitessa sen varmistamiseksi, että 85 ja 86 artiklaa noudatetaan." (32).

Arvioinnin kannalta on tärkeää myös se, missä määrin kansallinen tuomari voi määrätä tehokkaan oikeuskeinon 85 ja 86 artiklan rikkomisesta. Tämä voi osoittautua vaikeaksi esimerkiksi tapauksissa, joihin liittyy alueelliset rajat ylittäviä piirteitä.

23. Yhteisön perustamisopimuksen 85 artiklan 1 kohta ja 86 artikla vaikuttavat suoraan yksilöiden välisiin suhteisiin, joita kansallisten tuomioistuinten on suojeltava (33). Avoimen verkon tarjoamisesta annetussa ONP-direktiivissä säädetään, että kansallisella sääntelyviranomaisella on valta puuttua asiaan ja määrätä muutoksia liittymäsopimusten olemassaoloon ja sisältöön. Kansallisen sääntelyviranomaisen on otettava huomioon "tarve myötävaikuttaa kilpailukykyisiin markkinoihin" ja ne voivat asettaa yhdelle tai useammalle osapuolelle ehtoja muun muassa "tehokkaan kilpailun varmistamiseksi" (34).

24. Komissio voi itse olla kiistan osapuolena joko kilpailusääntöjen tai avoimen verkon tarjoamisen (ONP:n) sovittelumenettelyn mukaisesti. Useat samanaikaiset menettelyt voivat johtaa komission tai kansallisten viranomaisten osalta tutkimuspyrkimysten tarpeettomaan moninkertaistumiseen. Jos komissiolle jätetään valituksia asetuksen N:o 17 3 artiklan nojalla samaan aikaan, kun asianomainen kansallinen tai eurooppalainen viranomainen taikka tuomioistuin käsittelee kyseiseen asiaan liittyviä kanteita, kilpailun pääosasto ei yleensä aloita tutkimusta yhteisön perustamissopimuksen 85 tai 86 artiklan mahdollisesta rikkomisesta. Tämä riippuu kuitenkin seuraavista seikoista.

3.2. Valittajan oikeuksien turvaaminen

25. Yrityksillä on oikeus saada tehokas suoja yhteisön oikeuden mukaisille oikeuksilleen (35). Nämä oikeudet heikkenisivät, jos kansallisten menettelyjen annettaisiin viivästyttää komission toimintaa liikaa ilman, että asiasta annetaan kansallisella tasolla tyydyttävä ratkaisu. Televiestinnän alalla innovaatiot seuraavat toisiaan verrattain nopeasti ja kaikki merkittävät viivästykset liittymäkiistan ratkaisemisessa vastaavat käytännössä liittymän kieltämistä ja vaikuttavat siten ennalta asian käsittelyyn.

26. Tämän vuoksi kansallisen sääntelyviranomaisen ratkaistavaksi tuotu liittymäkiista on komission mielestä ratkaistava kohtuullisessa ajassa, tavallisesti viimeistään kuuden kuukauden kuluttua siitä, kun asia saatettiin ensimmäisen kerran viranomaisten tietoon tai avoimen verkon tarjoamisen mukainen menettely aloitettiin, mukaan lukien sovittelumenettely (36). Ratkaisu voi olla joko toiminnan kieltäminen lopullisesti tai muu toimenpide, joka suojelee valittajan oikeuksia. Jos asiassa ei päästä tällaiseen ratkaisuun, osapuolten oikeuksia ei selvästi turvata tehokkaasti, ja valittajan pyynnöstä komissio periaatteessa alkaa tutkia tapausta tavanomaisen menettelyn mukaisesti kuultuaan ensin kansallisia viranomaisia ja yhteistyössä näiden kanssa.

3.3. Väliaikaiset toimenpiteet

27. Väliaikaisia toimenpiteitä koskevien vaatimusten osalta kansallisten menettelyjen olemassaolon kannalta on merkityksellistä, onko olemassa vakavan ja korjaamattoman vahingon uhka. Tällaisen vahingon uhka pitäisi ensi näkemältä voida poistaa kansallisella menettelyllä, ja sen vuoksi komission ei ole syytä toteuttaa väliaikaisia toimenpiteitä, jos ei ole todisteita siitä, että kansallisista toimista huolimatta uhka ei poistu.

28. Kieltotoimien olemassaolo ja perusteet ovat tärkeä tekijä, joka komission on otettava huomioon tehdessään tällaisen päätelmän suoralta kädeltä. Jos kieltotoimia ei ole käytettävissä tai jos niissä ei todennäköisesti kiinnitetä riittävästi huomiota valittajan oikeuksiin yhteisön oikeuden perusteella, komissio katsoo, että kansalliset menettelyt eivät ole poistaneet vahingon uhkaa ja aloittaa sen vuoksi tapauksen tutkimisen.

4. Tutkiminen komission omasta aloitteesta ja alakohtaiset kyselyt

29. Komissio aloittaa tarpeen vaatiessa oma-aloitteisesti tutkimukset. Se voi käynnistää myös alakohtaiset kyselyt, mikä edellyttää jäsenvaltion kilpailuviranomaisten neuvoa-antavan komitean kuulemista.

5. Sakot

30. Komissio voi määrätä yritykselle sakon, joka on enintään 10 prosenttia yrityksen vuosittaisesta maailmanlaajuisesta liikevaihdosta, jos kyseinen yritys tahallaan tai tuottamuksesta rikkoo 85 artiklan 1 kohtaa tai 86 artiklaa (37). Silloin kun sopimukset on ilmoitettu asetuksen N:o 17 mukaisesti perustamissopimuksen 85 artiklan 3 kohdan nojalla myönnettävän poikkeuksen saamiseksi, komissio ei voi määrätä sakkoa ilmoituksessa kuvatun toiminnan piiriin kuuluvista toimista (38), jotka suoritetaan ilmoituksen jättämisen jälkeen. Komissio voi kuitenkin poistaa sakottamista koskevan vapautuksen ilmoittamalla asianomaisille yrityksille alustavan tutkimuksen jälkeen kantansa olevan, että tapaukseen sovelletaan 85 artiklan 1 kohtaa eikä 85 artiklan 3 kohdan artiklan soveltaminen ole perusteltua (39).

31. ONP-yhteenliittämisdirektiivi sisältää kaksi erityistä säännöstä, jotka on otettava huomioon kilpailusääntöjen nojalla määrättäviä sakkoja harkittaessa. Ensinnäkin direktiivin mukaan yhteenliittämissopimukset on ilmoitettava asianomaiselle kansalliselle sääntelyviranomaiselle ja toimitettava kiinnostuneille kolmansille osapuolille, lukuun ottamatta niitä sopimuskohtia, jotka liittyvät osapuolten liiketoimintastrategioihin (40). Toiseksi siinä edellytetään, että kansallisilla sääntelyviranomaisilla on oltava useita valtuuksia, joita ne voivat käyttää yhteenliittämissopimuksiin vaikuttamiseen tai niiden muuttamiseen (41). Nämä säännökset takaavat sen, että sopimukset ovat riittävän julkisia, ja antavat kansalliselle sääntelyviranomaiselle mahdollisuuden toteuttaa tarvittaessa toimenpiteitä varmistaakseen tehokkaan kilpailun markkinoilla.

32. Jos sopimus on ilmoitettu kansalliselle sääntelyviranomaiselle, mutta ei komissiolle, komission mielestä ei yleensä ole tarkoituksenmukaista määrätä sopimuksesta automaattisesti sakkoa, vaikka lopulta kävisikin ilmi, että sopimus sisältää 85 artiklaa rikkovia määräyksiä. Tietyissä tapauksissa sakko on kuitenkin tarkoituksenmukainen, esimerkiksi jos:

a) osoittautuu, että sopimus sisältää määräyksiä, jotka rikkovat 86 artiklaa; ja/tai

b) 85 artiklan rikkominen on erityisen vakava.

Sakon suuruus määräytyy rikkomisen vakavuuden ja sen keston perusteella.

33. Kansalliselle sääntelyviranomaiselle tehty ilmoitus ei korvaa komissiolle tehtävää ilmoitusta eikä rajoita muiden tahojen mahdollisuutta valittaa asiasta komissiolle eikä komission mahdollisuutta tutkia liittymäsopimusta omasta aloitteestaan. Tällainen ilmoitus ei myöskään rajoita osapuolen oikeutta hakea korvausta kansalliselta oikeusistuimelta kilpailunvastaisten sopimusten aiheuttamasta vahingosta (42).

TOINEN OSA ASIAN KANNALTA MERKITYKSELLISET MARKKINAT

34. Kun komissio tutkii tapauksia ensimmäisen osan puitteiden mukaisesti, sen lähtökohtana asian kannalta merkityksellisten markkinoiden määrittämiseksi alalla on seuraavassa esitetty lähestymistapa.

35. Yrityksien kilpailurajoitukset ovat peräisin kolmesta lähteestä: kysynnän korvattavuudesta, tarjonnan korvattavuudesta ja mahdollisesta kilpailusta, joista ensimmäinen on välittömin ja tehokkain toimenpide tietyn tuotteen tai palvelun tarjoajan kurissapitämiseksi. Kysynnän korvattavuus on sen vuoksi tärkein väline määriteltäessä asian kannalta merkityksellisiä tuotemarkkinoita, joilla esiintyy 85 artiklan 1 kohdan ja 86 artiklan mukaisia kilpailunrajoituksia.

36. Tarjonnan korvattavuutta ei yleensä käytetä asian kannalta merkityksellisten markkinoiden määrittelemiseksi. Käytännössä sitä ei voi kunnolla erottaa mahdollisesta kilpailusta. Tarjonnan korvattavuutta ja mahdollista kilpailua käytetään määriteltäessä, onko yritys määräävässä asemassa tai onko kilpailun rajoittaminen merkittävää 85 artiklan mukaisessa merkityksessä taikka poistuuko kilpailu.

37. Arvioitaessa asian kannalta merkityksellisiä markkinoita on tutkittava lyhyen aikavälin kehitystä markkinoilla.

1. Asian kannalta merkitykselliset tuotemarkkinat

38. A/B-lomakkeen 5 jaksossa määritellään asian kannalta merkitykselliset tuotemarkkinat seuraavasti:

"Kyseessä oleviin tuotemarkkinoihin kuuluvat kaikki tuotteet ja/tai palvelut, joita kuluttaja pitää keskenään korvattavissa olevina niiden ominaisuuksien, hintojen ja käyttötarkoituksen vuoksi".

39. Laillisten monopolien lopettaminen televiestinnän alalla johtaa uudenlaisten markkinoiden syntymiseen, kun kolmannet osapuolet voivat tarjota palveluja käyttäjille. Nämä palvelumarkkinoihin liittyvät uudet markkinat koskevat liittymistä sellaisiin toiminteisiin, jotka ovat tällä hetkellä palvelujen tarjoamisen kannalta välttämättömiä. Tyypillinen esimerkki tällaisesta liittymisestä on yhteenliittäminen yleisen kytkentäisen televerkon kanssa. Kolmansien osapuolten ei ole kaupallisesti mahdollista tarjota esimerkiksi kattavia puhelintoimintapalveluja ilman tällaista yhteenliittämistä.

40. Tämän vuoksi on selvää, että televiestinnän alalla on otettava huomioon ainakin kahdenlaiset asian kannalta merkitykselliset tuotemarkkinat: loppukäyttäjille tarjottu palvelu ja liittyminen tämän palvelun tarjoamiseksi välttämättömiin toiminteisiin (tiedot, fyysinen verkko jne.). Jokaisen tapauksen yhteydessä on määriteltävä asian kannalta merkitykselliset liittymä- ja palvelumarkkinat; kuten yhteenliittäminen yleiseen kytkentäiseen televerkkoon ja yleisten puhelintoimintapalvelujen tarjoaminen.

41. Tarvittaessa komisio testaa markkinoiden merkityksellisyyttä kysymällä, nousisivatko kyseisen palvelun tarjoajien yhteenlasketut voitot, jos kaikki tarjoajat nostaisivat hintojaan 5-10 prosenttia. Tämän testin mukaan kyseessä olevat markkinat ovat erilliset ja merkitykselliset, jos voitot nousevat.

42. Komision mielestä näitä markkinoita säätelevät kilpailuoikeudelliset periaatteet ovat samat riippumatta siitä, kummista markkinoista on kyse. Telealan teknisen kehityksen vuoksi kaikkiin yrityksiin määritellä tässä ilmoituksessa tietyt tuotemarkkinat sisältyy vaara, että määritelmistä tulee nopeasti epätarkkoja tai tarpeettomia. Tietyt tuotemarkkinat määritellään parhaiten tutkittavan yksittäisen asian perusteellisella tutkimuksella.

1.1. Palvelumarkkinat

43. Nämä voidaan määritellä laajasti minkä tahansa telepalvelun tarjoamiseksi käyttäjälle. Erilaisia telepalveluja voidaan pitää korvattavina, jos loppukäyttäjällä on palveluiden suhteen riittävästi vaihtomahdollisuuksia, mikä tarkoittaa sitä, että näiden palvelujen eri tarjoajien välillä voi esiintyä todellista kilpailua.

1.2. Toiminteisiin liittyminen

44. Voidakseen tarjota palveluitaan loppukäyttäjille palvelun tarjoajalla on yleensä oltava mahdollisuus liittyä yhteen tai useampaan (lähempänä telealan tarjontaketjun loppupäätä tai alkupäätä olevaan) toiminteeseen. Toimittaakseen palvelunsa loppukäyttäjälle tarjoajan on esimerkiksi voitava liittyä televerkon liitäntäpisteeseen, johon loppukäyttäjien puhelut yhdistetään. Tämä on fyysisellä tasolla mahdollista jollekin tarjoajalle nimetyn tai jaetun paikallisen infrastruktuurin välityksellä, joko rakentamalla infrastruktuuri itse tai vuokraamalla se paikalliselta infrastruktuurin tarjoajalta. Liittymä voidaan myös hankkia sellaiselta palvelujen tarjoajalta, jonka tilaajia kyseiset loppukäyttäjät jo ovat, tai yhdysliikenteen tarjoajalta, jolla on suora tai välillinen liittymä asianomaisiin liitäntäpisteisiin.

45. Fyysisen liittymän lisäksi palvelujen tarjoaja tarvitsee ehkä liittymän muihinkin toiminteisiin markkinoidakseen palveluitaan loppukäyttäjille. Palvelujen tarjoajan on esimerkiksi voitava tiedottaa loppukäyttäjille palveluistaan. Silloin kun toiminne voidaan saada ainoastaan teletoiminnan harjoittajalta, kuten usein on tilanne esimerkiksi luettelotietojen suhteen, ilmenee samanlaisia ongelmia kuin fyysisen liittymän kohdalla.

46. Useissa tapauksissa komissio on kiinnostunut fyysistä liittymää koskevista seikoista, joissa tarvitaan nimenomaan yhdysliikennettä teletoiminnan harjoittajan verkossa (43).

47. Joillakin vakiintuneilla teletoiminnan harjoittajilla voi olla houkutus vastustaa liittymän myöntämistä kolmansille palvelun tarjoajille tai muille verkko-operaattoreille, erityisesti silloin, kun ehdotettu palvelu voi kilpailla teletoiminnan harjoittajan itsensä tarjoaman palvelun kanssa. Tämä vastarinta ilmenee usein vastahakoisuutena myöntää liittymä tai sen myöntämisenä epäedullisin ehdoin. Kilpailusääntöjen tehtävä on varmistaa, että tulevien liittymämarkkinoiden annetaan kehittyä ja että alalla toimivien teletoiminnan harjoittajien ei sallita käyttää määräysvaltaansa liittymien suhteen palvelumarkkinoiden kehittymisen tukahduttamiseksi.

On syytä painottaa, että telemarkkinoilla vapauttamisen voidaan odottaa johtavan uusien vaihtoehtoisten verkkojen syntymiseen, millä on lopulta vaikutusta liittymämarkkinoiden määrittelyyn vakiintuneiden teletoiminnan harjoittajien kannalta.

2. Asian kannalta merkitykselliset maantieteelliset markkinat

48. Asian kannalta merkitykselliset maantieteelliset markkinat määritellään A/B-lomakkeessa seuraavasti:

"Kyseessä olevat maantieteelliset markkinat muodostuvat alueesta, jolla asianomaiset yritykset myyvät tavaroita ja palveluja, jolla kilpailuedellytykset ovat riittävän yhtenäiset ja joka voidaan erottaa ympäröivistä alueista erityisesti kilpailuedellytysten huomattavan erilaisuuden perusteella".

49. Telepalvelujen tarjoamisen ja liittymämarkkinoiden kannalta merkitykselliset maantieteelliset markkinat ovat se alue, jolla palveluiden tarjoajia koskevat puolueettomat kilpailuedellytykset ovat samanlaiset. Tämän vuoksi on tutkittava palvelujen tarjoajien mahdollisuutta tarjota loppukäyttäjille liittymä tasapuolisin ja taloudellisesti kannattavin edellytyksin missä tahansa tällä alueella. Sääntelyyn liittyvät ehdot, kuten kilpailevien paikallisten liittymien tarjoajien toimilupien ehdot ja kaikki niille myönnetyt yksin- tai erityisoikeudet ovat erityisen tärkeitä (44).

KOLMAS OSA PERIAATTEET

50. Komissio soveltaa käsittelemiinsä tapauksiin seuraavassa esitettyjä periaatteita.

51. Komissio on todennut, että:

"85 ja 86 artikla . . . muodostavat voimassa olevan lainsäädännön, jota pannaan täytäntöön kaikkialla yhteisössä. Artiklojen ei pitäisi olla ristriidassa muiden yhteisön säännösten kanssa, koska yhteisön oikeus muodostaa yhtenäisen sääntelykehyksen . . . on selvää, että yhteisön televiestinnän alaa koskevat lait on tulkittava yhdenmukaisesti kilpailusääntöjen kanssa, jotta voitaisiin varmistaa yhteisön televiestintäpolitiikan kaikkien osa-alueiden paras mahdollinen toteuttaminen . . . Tämä pätee muun muassa yrityksiin sovellettaviin kilpailusääntöihin ja ONP-sääntöihin" (45).

52. Kilpailusääntöjä sovelletaan siis myös silloin, kun sovelletaan muita perustamissopimuksen säädöksiä tai johdettua oikeutta. Liittymäsopimusten yhteydessä sisämarkkinat ja yhteisöoikeuden kilpailusäännöt ovat tärkeitä alan kunnolliselle toiminnalle ja vahvistavat toisiaan. Siten komissio arvioidessaan tapauksia kilpailusääntöjen nojalla pyrkii tukeutumaan mahdollisimman paljon yhdenmukaistamislainsäädännön periaatteisiin. On myös muistettava, että useisiin edellä määriteltyihin kilpailuoikeuden periaatteisiin sovelletaan lisäksi erityisiä sääntöjä ONP-puitteiden yhteydessä. Jos näitä sääntöjä sovelletaan asianmukaisesti, vältyttäneen usein tarpeelta soveltaa kilpailusääntöjä.

53. Televiestintäalalla olisi kiinnitettävä huomiota yleispalveluvelvoitteen kustannuksiin. Perustamissopimuksen 90 artiklan 2 kohta voi oikeuttaa 85 ja 86 artiklan periaatteista poikkeamisen. Yleispalveluvelvoitteen yksityiskohdat ovat sääntelyyn liittyvä seikka. Perustamissopimuksen 90 artiklan 2 kohdan soveltamisala televiestintäalalla on määritelty 90 artiklan soveltamisesta annetuissa direktiiveissä, ja komissio soveltaa tässä yhteydessä kilpailusääntöjä.

54. Perustamissopimuksen 85 ja 86 artiklaa sovelletaan tavanomaiseen tapaan sopimuksiin tai käytäntöihin, jotka kansallinen sääntelyviranomainen on hyväksynyt tai joille se on antanut luvan (46) taikka jos kansallinen sääntelyviranomainen on yhden tai useamman asianomaisen osapuolen pyynnöstä vaatinut ehtojen liittämistä sopimukseen.

55. Jos kansallinen sääntelyviranomainen vaatii kilpailusääntöjen vastaisia ehtoja, mukana olevia yrityksiä ei käytännössä sakoteta, mutta jäsenvaltio itse rikkoo perustamissopimuksen 3 artiklan g kohtaa ja 5 artiklaa (47) ja voi sen vuoksi joutua komission haastamaksi perustamissopimuksen 169 artiklan nojalla. Samoin jos kansallinen sääntelyviranomainen vaatii yritystä, jolla on 90 artiklan mukaisia erityis- tai yksinoikeuksia, tai valtionyritystä käyttäytymään tavalla, joka johtaa määräävän aseman käyttämiseen väärin tai sallii tällaisen käyttäytymisen, jäsenvaltio rikkoo myös 90 artiklan 1 kohtaa ja komissio voi tehdä päätöksen, jossa vaaditaan tämän rikkomisen lopettamista (48).

56. Kansallinen sääntelyviranomainen voi vaatia tiukkoja standardeja avoimuudelle ja markkinoiden tarjontaan ja hinnoittelumenettelyyn liittyviä velvoitteita erityisesti silloin, kun tämä on tarpeen vapauttamisen alkuvaiheissa. Kilpailusääntöjä tulkittaessa käytetään tarvittaessa apuna avoimen verkon tarjoamista koskevaa lainsäädäntöä (49). Koska kansallisilla sääntelyviranomaisilla on velvollisuus varmistaa mahdollisuus tehokkaaseen kilpailuun, kilpailusääntöjen soveltamista tarvitaan myös avoimen verkon tarjoamista koskevien periaatteiden tulkitsemiseksi asianmukaisesti. On myös otettava huomioon, että moniin jäljempänä kuvattaviin seikkoihin sovelletaan myös täyden kilpailun direktiiviä samoin kuin nykyisiä ja ehdotettuja ONP:tä, luvan myöntämistä ja tietosuojaa koskevia direktiivejä: näiden sääntelypuitteiden tehokas täytäntöönpano estänee useiden jäljempänä kuvattujen kilpailuongelmien muodostumisen.

1. Määräävä markkina-asema (86 artikla)

57. Jotta yritys voisi tarjota palvelujaan telepalvelumarkkinoilla, sen on voitava saada liittymä monenlaisiin toiminteisiin. Yleiseen kytkentäiseen televerkkoon liittyminen esimerkiksi on yleensä välttämätöntä telepalvelujen tarjoamiseksi. Tähän verkkoon pääsyä säätelee miltei aina määräävässä asemassa oleva teletoiminnan harjoittaja. Liittymäsopimusten osalta toiminteiden hallitsemisesta aiheutuvalla määräävyydellä on komission arvioinnissa eniten merkitystä.

58. Yrityksen mahdollinen määräävyys markkinoilla ei riipu ainoastaan yritykselle laissa säädetyistä oikeuksista. Laillisten monopolien kieltäminen ei yksinään lopeta määräävyyttä. Telealan vapauttamista koskevista direktiiveistä huolimatta vie aikaa ennen kuin vaihtoehtoisten verkkotarjoajien kapasiteetti ja maantieteellinen ulottuvuus ovat riittäviä tehokkaan kilpailun syntymiseksi.

59. Telealla "olennaisten toiminteiden" käsitteellä on monissa tapauksissa suoraa merkitystä päätettäessä määräävässä asemassa olevien teletoiminnan harjoittajien tehtävistä. Käsitettä olennainen toiminne käytetään kuvaamaan toiminnetta tai infrastruktuuria, joka on olennainen asiakkaiden tavoittamiseksi ja/tai jotta kilpailijat voivat harjoittaa liiketoimintaansa ja jota ei voida jäljitellä järkevästi muulla tavoin (50).

Yrityksellä, joka valvoo liittymistä olennaiseen toiminteeseen, on määräävä asema 86 artiklan mukaisessa merkityksessä. Yrityksellä voi olla 86 artiklassa tarkoitettu määräävä asema myös, vaikka se ei valvokaan olennaista toiminnetta.

Seuraavien toiminteiden voidaan katsoa muodostavan tällä hetkellä telealan olennaiset toiminteet: ääni- ja/tai tietopalveluiden yleiset televerkot, kiinteät johdot ja niihin liittyvät verkon päätelaitteet, yleisen puhelinpalvelun tilaajia koskevat perustiedot, numerointijärjestelmät ja muut asiakas- tai tekniset tiedot.

1.1. Palvelumarkkinat

60. Eräs yrityksen markkina-aseman mittaamisessa käytettävä tekijä on kyseisen yrityksen myynti ilmaistuna prosentteina korvattavien palveluiden kokonaismyynnistä kyseisellä maantieteellisellä alueella. Palvelumarkkinoiden suhteen komissio arvioi muun muassa korvattavien palveluiden myynnistä peräisin olevan liikevaihdon, lukuun ottamatta yhdysliikennepalvelujen myyntiä tai sisäistä käyttöä ja paikallisen infrastruktuurin myyntiä tai sisäistä käyttöä (51), sekä ottaa huomioon kilpailuolosuhteet ja markkinoilla vallitsevan kysynnän ja tarjonnan rakenteen.

1.2. Toiminteisiin liittyminen

61. Edellä 45 kohdassa mainittu "liittymä" voi koskea erilaisia tilanteita, mukaan lukien palvelun tarjoajan verkkonsa rakentamiseksi tarvitsemien kiinteiden johtojen saatavuutta sekä yhdysliikenneongelmia ahtaassa merkityksessä eli kahden verkon, esimerkiksi matkapuhelinverkon ja kiinteän televerkon yhteenliittämistä. Liittymien osalta on markkinoilla jo toimivilla teletoiminnan harjoittajilla usein monopoliasema, ja jopa niillä alueilla, joilla oikeudellisen rakenteen vapauttaminen on alkanut, vakiintuneet toiminnan harjoittajat ovat todennäköisesti myös jatkossa määräävässä asemassa. Toiminteita hallitseva teletoiminnan harjoittaja on usein myös suurin palvelujen tarjoaja, eikä sen ole ennen tarvinnut erottaa toisistaan telepalveluiden välittämistä ja näiden palvelujen tarjoamista loppukäyttäjille. Teletoiminnan harjoittaja, joka on myös palveluiden tarjoaja, ei nykyään vaadi omalta lähempänä loppukäyttäjiä toimivalta palveluyritykseltään korvausta liittymästä, ja sen vuoksi toiminteesta koituvia tuottoja ei ole helppo laskea. Tapauksissa, joissa operaattori tarjoaa sekä liittymää että palveluita, on tarpeen ehdottaa mahdollisimman pitkälle eri markkinoilta saatavat tuotot ennen kuin tuottojen perusteella lasketaan yhtiön osuutta sen toimintamarkkinoista. Ehdotetun yhteenliittämisdirektiivin 8 artiklan 2 kohta lienee hyödyllinen tässä yhteydessä, koska siinä vaaditaan erillistä kirjanpitoa "toisaalta yhteenliittämiseen liittyvistä toiminnoista - joihin kuuluvat sekä sisäisesti tarjotut yhteenliittämispalvelut että muille tarjotut yhteenliittämispalvelut - ja toisaalta muista toiminnosta".

62. Liittymän saamisen taloudellinen merkitys riippuu myös sen verkon maantieteellisestä peitosta, jonka kanssa halutaan liittyä yhteen. Tämän vuoksi komissio ottaa liikevaihdon lisäksi huomioon mikäli mahdollista myös liittymää hakevan palvelun tarjoajan suunnittelemiin palveluihin verrattavia palveluita tilaavien asiakkaiden määrän. Tietyn yrityksen markkina-asema mitataan samalla tavoin osittain ottamalla huomioon yrityksen televerkon liitäntäpisteisiin liittyneiden asiakkaiden määrä, joka ilmaistaan prosentteina kyseisellä maantieteellisellä alueella pisteisiin liittyneiden asiakkaiden kokonaismäärästä.

Tarjonnan korvattavuus

63. Kuten edellä (37 kohdassa) mainittiin, tarjonnan korvattavuus liittyy myös kysymykseen määräävästä asemasta. Yli 50 prosentin markkinaosuus (52) riittää yleensä osoittamaan määräävyyden, vaikka muitakin tekijöitä otetaan huomioon. Komissio tutkii esimerkiksi, toimiiko asian kannalta merkityksillä markkinoilla muita verkon tarjoajia arvioidakseen, ovatko vaihtoehtoiset infrastruktuurit riittävän tiheitä kilpailemaan nykyisen verkon kanssa ja missä määrin uusien liittymän tarjoajien on mahdollista päästä markkinoille.

Muut asian kannalta merkitykselliset seikat

64. Markkina-aseman ja tarjonnan korvattavuuden lisäksi komissio päättää toiminnan harjoittajan aseman määräävyydestä myös sen perusteella, onko tällä ensisijainen liittymä toiminteisiin, joita joko oikeudellisista syistä tai korkeiden kustannusten vuoksi ei voida jäljitellä.

65. Kun markkinoille ilmaantuu kilpailevia liittymän tarjoajia, jotka haastavat vakiintuneiden markkinatoimijoiden määräävyyden, tällaisten tarjoajien jäsenvaltioiden viranomaisilta saamien oikeuksien laajuus ja erityisesti niiden maantieteellinen vaikutusalue ovat tärkeitä markkina-aseman määrittämisessä. Komissio seuraa tämän suhteen tiiviisti markkinoiden kehittymistä ja ottaa huomioon kaikki muuttuneet markkinaolosuhteet arvioidessaan liittymää koskevia seikkoja kilpailusääntöjen mukaisesti.

1.3. Yhteinen määräävä asema

66. Perustamissopimuksen 86 artiklan sanamuodosta ilmenee selvästi, että artiklaa voidaan soveltaa silloin, kun useammalla kuin yhdellä yrityksellä on yhdessä määräävä asema markkinoilla. Yhteisöjen tuomioistuinten oikeuskäytännössä tai komission toiminnassa ei vielä ole täysin täsmennetty niitä olosuhteita, joiden vallitessa yhteinen määräävä asema on olemassa tai sitä käytetään väärin, ja oikeus kehittyy edelleen..

67. Perustamissopimuksen 86 artiklan sanamuoto ("yhden tai useamman yrityksen määräävän aseman väärinkäyttö") kuvaa jotain muuta kuin 85 artiklaan sisältyvää kilpailunvastaisten sopimusten tai yhteiskäytäntöjen kieltämistä. Muu tulkinta olisi ristiriidassa perustamissopimuksen yleisten tulkintaperiaatteiden kanssa ja tekisi sanamuodosta hyödyttömän ja jättäisi sen ilman käytännön merkitystä. Tämä ei kuitenkaan estä 85 ja 86 artiklan soveltamista rinnakkain samaan sopimukseen tai käytäntöön, mihin komissio ja yhteisöjen tuomioistuin ovat päätyneet useissa tapauksissa (53), eikä mikään estä komissiota toimimasta ainoastaan toisen artiklan nojalla tapauksessa, johon sovelletaan molempia.

68. Kaksi yritystä, jotka molemmat ovat määräävässä asemassa erillisillä kansallisilla markkinoilla, eivät ole yhteisessä määräävässä asemassa olevia yrityksiä. Yleisten puhelintoimintapalvelujen kansalliset harjoittajat eivät todennäköisesti saavuta yhteismääräävyyttä yhteisössä ennen kuin vasta vapauttamisen jälkeen. Jotta kaksi tai useampi yritys voi saavuttaa yhteisen määräävän aseman, niillä on yhdessä oltava suunnilleen samanlainen asema asiakkaittensa ja kilpailijoittensa suhteen kuin määräävässä asemassa olevalla yksittäisellä yrityksellä olisi. Televiestintäalalla yhteisen määräävän markkina-aseman voivat saavuttaa kaksi televiestinnän infrastruktuurin tarjoajaa, jotka kattavat saman maantieteellisen alueen.

69. Jotta kaksi tai useampi yhtiö olisi yhteisessä määräävässä asemassa, on lisäksi välttämätöntä mutta ei riittävää, että merkityksellisillä markkinoilla toimivien yritysten välillä ei ole todellista kilpailua. Tällainen kilpailun puuttuminen voi käytännössä johtua siitä, että yritysten välillä on yhteyksiä, kuten yhteistyötä, yhdysliikennettä tai sijainninseurantaa koskevia sopimuksia. Komission mielestä talousteoriat tai yhteisön oikeus eivät kuitenkaan viittaa siihen, että tällaiset yhteydet olisivat oikeudellisesti välttämättömiä edellytyksiä määräävän aseman olemassaololle (54). Jos yritysten välillä vallitsee sellainen keskinäinen riippuvuus kuin oligopolitilanteissa usein syntyy, taloudellinen yhteys on riittävä. Oikeuden tai talousteorian perusteella ei näytä olevan syytä edellyttää muunlaista taloudellista yhteyttä kyseisten yritysten välille. Käytännössä tällaisia yhteyksiä on kuitenkin usein telealalla, jolla kansallisilla teletoiminnan harjoittajilla on lähes väistämättä erilaisia yhteyksiä toistensa kanssa.

70. Jos tarkastellaan esimerkiksi liittymistä paikallissilmukkaan, sitä voi joissain jäsenvaltioissa lähitulevaisuudessa valvoa kaksi operaattoria - vakiintunut teletoiminnan harjoittaja ja kaapelitelevisiotoiminnan harjoittaja. Jotta voidaan tarjota palveluita asiakkaille, liittyminen joko teletoiminnan harjoittajan tai kaapelitelevisiotoiminnan harjoittajan paikallissilmukkaan on tarpeen. Tilanteista ja erityisesti niiden välisistä suhteista riippuen kummallakaan harjoittajalla ei ehkä ole määräävää asemaa; yhdessä niillä voi kuitenkin olla monopoli näihin toiminteisiin liittymisen suhteen.

2. Määräävän aseman väärinkäyttö

2.1. Kieltäytyminen myöntämästä liittymää olennaisiin toiminteisiin ja epäedullisten ehtojen soveltaminen

71. Kieltäytyinen myöntämästä liittymää voidaan kieltää 86 artiklan nojalla, jos kieltäytyvä yritys on toiminteiden valvontansa vuoksi määräävässä asemassa, kuten vakiintuneet teletoiminnan harjoittajat lähitulevaisuudessa todennäköisesti ovat. Kieltäytymisellä voi olla:

"markkinoilla yhä vallitsevan kilpailun asteen säilyttämistä heikentävä tai tämän kilpailun kasvua estävä vaikutus" (55).

Kieltäytyminen on väärinkäytös ainoastaan silloin, jos se vaikuttaa kilpailuun. Koska telealan palvelumarkkinoilla tulee alussa olemaan harvoja kilpailukykyisiä toimijoita, kieltäytymiset yleensä vaikuttavat kilpailuun näillä markkinoilla. Kaikissa kieltäytymistapauksissa perustelut tutkitaan tarkkaan niiden puoluettomuuden selvittämiseksi.

72. Laajasti ottaen asiaan voi liittyä kolme erilaista tilannetta:

a) kieltäytyminen myöntämästä liittymää palvelua varten tapauksessa, jossa liittymän tarjoaja jo on antanut toiselle operaattorille liittymän näillä palvelumarkkinoilla tapahtuvaa toimintaa varten;

b) kieltäytyminen myöntämästä liittymää palvelua varten tapauksessa, jossa liittymän tarjoaja ei ole antanut toiselle operaattorille liittymää näillä palvelumarkkinoilla tapahtuvaa toimintaa varten;

c) liittymän peruuttaminen nykyiseltä asiakkaalta.

73. Ensimmäisen mahdollisen tilanteen suhteen on selvää, että kieltäytyminen tarjoamasta liittymää uudelle asiakkaalle silloin, kun määräävä toiminteiden omistaja jo tarjoaa palveluja yhdelle tai useammalle asiakkalle, jotka toimivat samoilla lähempänä tarjontaketjun loppupäätä olevilla markkinoilla, on syrjivää kohtelua, jos se rajoittaa kilpailua näillä markkinoilla. Kun verkko-operaattorit tarjoavat samoja tai samankaltaisia vähittäispalveluja kuin liittymää pyytävä osapuoli, niillä voi olla sekä kannustin että mahdollisuus rajoittaa kilpailua ja väärinkäyttää määräävyyttään tällä tavoin. Tällaiselle kieltäytymiselle voi tietenkin olla oikeutettuja perusteita, esimerkiksi hakijaan voi liittyä luottoriski. Jollei tällaisia perusteita ole, kieltäytyminen on yleensä liittymämarkkinoiden määräävän aseman väärinkäyttöä.

74. Määräävässä asemassa olevan yrityksen velvollisuus on yleisesti ottaen tarjota liittymää siten, että lähempänä tarjontaketjun loppupäätä olevalle yrityksille tarjotut tavarat ja palvelut ovat saatavilla vähintään yhtä edullisin ehdoin kuin muiden osapuolten tavarat ja palvelut, mukaan lukien määräävässä asemassa olevan yrityksen vastaavien omien yksiköiden tavarat ja palvelut.

75. Toiseen edellä mainittuun tilanteeseen liittyen nousee esille kysymys siitä, olisiko liittymän tarjoaja velvoitettava tekemään sopimus palvelun tarjoajan kanssa, jotta palvelun tarjoaja voisi toimia uusilla palvelumarkkinoilla. Jos kapasiteetin rajallisuus ei ole ongelma ja yritys, joka kieltäytyy myöntämästä liittymää toiminteeseen, ei ole myöntänyt liittymää myöskään omalle lähempänä loppukäyttäjiä toimivalle yksikölleen tai muulle kyseisillä palvelumarkkinoilla toimivalle yritykselle, ei ole selvää, millainen muu puolueeton perustelu voisi tulla kyseeseen.

76. Jos vaaditulle liittymälle ei ole olemassa kaupallisesti kannattavia vaihtoehtoja, liittymän pyytäjä ei voi toimia palvelumarkkinoilla, jollei liittymää myönnetä. Tässä tapauksessa kieltäytyminen rajoittaa uusien markkinoiden tai näillä markkinoilla myytävien uusien tuotteiden kehittymistä 86 artiklan b kohdan vastaisesti. Liikenteen alalla (56) komissio on määrännyt, että olennaista toiminnetta valvovan yrityksen on myönnettävä liittymä tietyissä olosuhteissa (57). Samoja periaatteita sovelletaan televiestinnän alalla.

77. Pieraatteella, joka velvoittaa määräävässä asemassa olevat yritykset tekemään liittymäsopimuksen tietyissä olosuhteissa, on usein merkitystä televiestintäalalla. Tällä hetkellä useimpien telepalvelujen verkkoinfrastruktuurin tarjoaminen on kaikkialla EU:ssa monopolien tai käytännössä monopoliasemassa olevien yritysten hallinnassa. Silloinkin, kun rajoituksia on poistettu tai pian poistetaan, kilpailu tarjontaketjun loppupään markkinoilla riippuu yhä hinnoista ja ehdoista, joita asetetaan liittymiselle lähempänä tarjontaketjun alkupäätä oleviin verkkopalveluihin, jotka vasta vähitellen heijastavat kilpailevia markkinavoimia. Kun otetaan huomioon teknologisen muutoksen nopeus televiestinnän alalla, voidaan nähdä tilanne, jossa yritykset yrittävät tarjota uusia tuotteita tai palveluja, joihin määräävässä asemassa oleva tarjoaja ei halua myöntää liittymää, mutta jotka eivät kilpaile tämän tarjoamien tuotteiden tai palvelujen kanssa.

78. Komission on varmistettava, että vakiintuneet toiminnanharjoittajat eivät käytä määräysvaltaansa toiminteiden suhteen kilpailukykyisen televiestintäympäristön kehittymisen vaikeuttamiseen. Yritystä, joka on palvelumarkkinoilla määräävässä asemassa ja joka väärinkäyttää asemaansa kyseisillä markkinoilla 86 artiklan vastaisesti, voidaan väärinkäytöksen lopettamiseksi vaatia tarjoamaan yhdelle tai useammalle kilpailijalle liittymä toiminteeseen kyseisillä markkinoilla. Yritys voi väärinkäyttää määräävää asemaansa erityisesti, jos se toiminnallaan estää uuden tuotteen tai palvelun syntymisen.

79. Komission tarkastelun lähtökohta on tunnistaa olemassa olevat tai mahdolliset markkinat, joille liittymää haetaan. Sen määrittämiseksi, olisiko liittymä määrättävä myönnettäväksi kilpailusääntöjen perusteella, otetaan huomioon, rikkooko määräävä yritys velvollisuuttaan olla syrjimättä ketään (ks. jäljempänä), tai huomioidaan seuraavat seikat kokonaisuutena ottaen:

a) Liittymä kyseessä olevaan toiminteeseen on yleisesti olennaista, jotta yritykset voisivat kilpailla näillä liitännäisillä markkinoilla (58).

Keskeinen kysymys on siten se, mikä on olennaista. Ei riitä, että liittymää pyytävän yrityksen asema paranee, jos liittymä myönnetään - sen epäämisen on johdettava siihen, että ehdotettu toiminta on joko mahdotonta tai vakavasti ja väistämättä epätaloudellista.

Vaikka vaihtoehtoista infrastruktuuria esimerkiksi voidaan 1 päivästä heinäkuuta 1996 alkaen käyttää vapautettujen palvelujen tarjoamiseen, useissa tapauksissa kestää jonkin aikaa, ennen kuin se muodostaa tyydyttävän vaihtoehdon vakiintuneen tarjoajan toiminteille. Vaihtoehtoinen infrastruktuuri ei tällä hetkellä ole maantieteellisesti yhtä kattava kuin markkinoille jo vakiintuneiden teletoiminnan harjoittajien verkko.

b) Liittymän tarjoamiseksi on saatavilla riittävästi kapasiteettia.

c) Toiminteen omistaja ei pysty vastaaman kysyntään nykyisillä tuote- tai palvelumarkkinoilla, estää mahdollisen uuden palvelun tai tuotteen syntymisen taikka ehkäisee kilpailua olemassa olevilla tai mahdollisilla palvelu- tai tuotemarkkinoilla.

d) Liittymää hakeva yritys on valmis maksamaan kohtuullisen ja syrjimättömän hinnan ja hyväksyy muutenkin kaikki liittymää koskevat syrjimättömät ehdot ja edellytykset.

e) Kieltäytyminen myöntämästä liittymää ei ole puolueettomasti perusteltavissa.

Tässä yhteydessä merkityksellinen peruste voi olla se, että liittymän tarjoamiseen sitä pyytäneelle yritykselle liittyy ylitsepääsemätön vaikeus, tai se, että toiminteen omistaja, joka on toteuttanut investoinnin ottaakseen käytöön uuden tuotteen tai palvelun, tarvitsee riittävästi aikaa ja tilaisuuden käyttää kyseistä toiminnetta saattaakseen kyseisen uuden tuotteen tai palvelun markkinoille. Jokainen perustelu on kuitenkin tutkittava huolellisesti tapauskohtaisesti. Telealalla on erityisen tärkeää, että kilpailuympäristöstä loppukäyttäjille koituvaa hyötyä ei vähennetä entisten valtion monopolien toimilla, jotka estävät kilpailun syntymisen ja kehittymisen.

Päätettäessä onko 86 artiklaa rikottu, otetaan huomioon sekä todellinen tilanne kyseisillä ja muilla maantieteellisillä markkinoilla että pyydetyn liittymän ja toiminteen teknisen konfiguraation välinen suhde, mikäli sillä on merkitystä.

80. Kysymys puolueettomasta perusteesta vaatii erityisen huolellista selvitystä tällä alueella. Toimivaltaisten viranomaisten on päätettävä, ovatko tietyn tapauksen yhteydessä mainitut vaikeudet riittävän vakavia oikeuttaakseen liittymän kieltämisen. Lisäksi viranomaisten on myös ratkaistava, aiheutuuko näistä vaikeuksista suurempaa vahinkoa kilpailulle kuin liittymän kieltämisestä tai sen vaikeuttamisesta, mikä rajoittaisi käyttäjille suunnattujen palvelumarkkinoiden toimintaa.

81. Kolme liittymän kannalta tärkeää osa-aluetta, joita tarjoaja voi hyödyntää kieltäytyäkseen tosiasiassa myöntämästä liittymää, ovat ajoitus, tekninen konfiguraatio ja hinta.

82. Määräävässä asemassa olevilla teletoiminnan harjoittajilla on velvollisuus käsitellä liittymäpyynnöt tehokkaasti: tarpeettomia ja perustelemattomia viivästyksiä pyyntöön vastaamisessa voidaan pitää väärinkäytöksenä. Komissio pyrkii erityisesti vertaamaan liittymäpyyntöön saatua vastausta:

a) tavanomaiseen aikakehykseen ja ehtoihin, joita sovelletaan, kun myöntävä osapuoli tarjoaa omalle tytäryhtiölleen tai haaraosastolleen liittymän toiminteisiinsa;

b) muissa jäsenvaltioissa samanlaisten toiminteiden liittymäpyyntöihin saatuihin vastauksiin; ja

c) liittymäpyyntöjen käsittelyssä tapahtuneisiin viivästymisiin annettuihin selityksiin.

83. Myös tekniseen konfiguraatioon liittyvät seikat tutkitaan tarkkaan niiden aitouden määrittämiseksi. Kilpailusäännöissä edellytetään periaatteessa, että liittymää pyytävälle osapuolelle on myönnettävä liittymä tälle osapuolelle parhaiten sopivassa kohdassa, jos se sopii teknisesti liittymän tarjoajalle. Tekniseen toteutettavuuteen liittyvät seikat voivat olla puolueettomia perusteita evätä liittymä; esimerkiksi liittymän hakemisen kohteena olevan liikenteen on täytettävä infrastruktuuria koskevat tekniset standardit. Rajallinen kapasiteetti voi myös olla puolueeton peruste tapauksissa, joissa ehkä ilmenee tarvetta säännöstellä (59).

84. Liittymän kohtuuton hinta on itsessään väärinkäytös (60) ja voi todellisuudessa myös johtaa liittymän estämiseen.

85. Tällaiset selvitykset sisältävät useita tarkkaa arviointia vaativia osa-alueita. Televiestinnän alalla hinnoitteluun liittyviä kysymyksiä helpottaa ONP-direktiiveissä säädetty velvoite kustannuslaskelmajärjestelmien avoimuudesta.

86. Mitä tulee edellä 72 kohdassa lueteltuun kolmanteen tilanteeseen, eräät aikaisemmat komission päätökset ja tuomioistuimen oikeuskäytäntö ovat koskeneet tarjontaketjun loppupään yrityksille suunnattujen toimitusten lopettamista. Commercial Solvents -asiassa tuomioistuin totesi, että:

"raaka-ainemarkkinoilla määräävässä asemassa oleva yritys, joka varaamalla itselleen tällaista raaka-ainetta valmistaakseen omia johdannaisiaan kieltäytyy tarjoamasta niitä asiakkaalle, joka itse valmistaa näitä johdannaisia, ja siten mahdollisesti eliminoi kaiken tämän asiakkaan taholta tulevan kilpailun, väärinkäyttää määräävää asemaansa 86 artiklassa tarkoitetulla tavalla" (61).

87. Vaikka tämä asia koski tuotteen toimitusten lopettamista, periaatteessa kyseisen asian ja liittymän peruuttamisen välillä ei ole eroa. Liittymäsopimuksen yksipuolinen irtisanominen tuo esiin merkittävästi samankaltaisia asioita kuin ne, joita tarkasteltiin kieltäytymisen yhteydessä. Liittymän peruuttaminen olemassa olevalta asiakkaalta on yleensä väärinkäytös. Puolueettomia syitä voidaan myös tässä tapauksessa käyttää peruuttamisen perustelemiseksi. Kaikkien tällaisten syiden on oltava oikeassa suhteessa peruuttamisen aiheuttamiin kilpailuvaikutuksiin.

2.2. Muut väärinkäytökset

88. Kieltäytyminen myöntämästä liittymää on vain yksi mahdollinen väärinkäytöksen muoto tällä alueella. Väärinkäytöksiä voi esiintyä myös, vaikka liittymä on myönnetty. Väärinkäytös voi syntyä muun muassa silloin, jos operaattori toimii syrjivällä tavalla tai operaattorin toiminta muuten rajoittaa markkinoita tai teknistä kehitystä. Seuraavassa luetellaan joitain mahdollisia väärinkäytöksiä.

Verkon konfiguraatio

89. Määräävässä asemassa olevan verkko-operaattorin verkon sellainen konfiguraatio, joka puolueettomasti katsoen vaikeuttaa palvelujen tarjoajien liittymistä siihen (62), voi olla väärinkäytös, jollei se ole puolueettomasti perusteltavissa. Eräs puolueeton perustelu olisi se, että verkon konfiguraatio parantaa verkon yleistä tehokkuutta.

Sitominen

90. Tällä on erityisesti merkitystä silloin, kun siihen liittyy sellaisten palveluiden, joissa teletoiminnan harjoittajalla on määräävä asema, sitominen palveluihin, joissa sillä on kilpailijoita (63). Kun vertikaalisesti integroitunut määräävässä asemassa oleva verkkooperaattori velvoittaa liittymää pyytävän osapuolen ostamaan siltä yhtä tai useampaa palvelua (64) ilman riittäviä perusteluja, se voi estää kilpailijoitaan tarjoamasta näitä paketin osia erikseen. Tämä vaatimus voi siten olla 86 artiklassa tarkoitettu väärinkäytös.

Hinnoittelu

91. Hinnoitteluongelmissa, jotka koskevat palveluiden tarjoajien liittymistä määräävässä asemassa olevan toiminnan harjoittajan (olennaisiin) toiminteisiin, on yleensä kyse liian korkeista hinnoista (65); koska toiminteelle, johon haetaan liittymää, ei ole kannattavaa vaihtoehtoa, määräävässä asemassa tai monopoliasemassa oleva toiminnan harjoittaja voi olla taipuvainen veloittamaan ylisuuria hintoja.

Liian alhaisten hintojen ongelma voi syntyä tapauksessa, jossa erilaiset televiestinnän infrastruktuuriverkot kilpailevat keskenään, jolloin määräävässä asemassa oleva toiminnan harjoittaja voi periä liittymästä liian alhaisen hinnan estääkseen perustamissopimuksen 86 artiklan a alakohdan vastaisesti kilpailun muiden (uusien) infrastruktuurin tarjoajien taholta. Yleensä hintaan liittyy väärinkäytös, jos se on alle määräävässä asemassa olevan yrityksen keskimääräisten muuttuvien kustannusten tai alle keskimääräisten kokonaiskustannusten ja osa kilpailunvastaista suunnitelmaa (66).

Tarpeen tullen avoimen verkon tarjoamista koskevat säännöt kirjanpitovaatimuksista ja avoimuudesta auttavat varmistamaan 86 artiklan tehokkaan soveltamisen tässä yhteydessä.

92. Kun toiminnan harjoittaja on määräävässä asemassa tuote- tai palvelumarkkinoilla, on kaikilta kilpailijoilta tarjontaketjun loppupään markkinoilla perityn liittymähinnan (mukaan lukien kyseisen yrityksen mahdollisilta omilta loppupään yksiköiltään perimä hinta), ja verkko-operaattorin tarjontaketjun loppupään markkinoilla perimän hinnan välisen marginaalin oltava riittävän suuri, jotta kohtuullisen tehokas palvelun tarjoaja voi saavuttaa tavanomaisen voiton kyseisillä markkinoilla, ellei määräävässä asemassa oleva yritys sitten voi osoittaa oman yksikkönsä olevan erityisen tehokas (67). Jos näin ei ole, tarjontaketjun loppupään markkinoilla toimivat kilpailijat joutuvat "hintapuristukseen", joka voi pakottaa ne pois markkinoilta.

Syrjintä

93. Määräävässä asemassa oleva liittymän tarjoaja ei saa tehdä eroa liittymäsopimusten välillä, jos tällainen erottelu rajoittaa kilpailua. Kaikki enemmän liittymän käyttöön kuin liittymän tarjoajan omiin toimenpiteisiin perustuva erottelu on 86 artiklan vastaista, jos se riittävän todennäköisesti rajoittaa tai vääristää todellista tai mahdollista kilpailua.

Syrjintä voi olla muodoltaan esimerkiksi erilaisten ehtojen asettamista, mukaan lukien erilaisten hintojen periminen tai muunlainen erottelu liittymäsopimusten välillä, paitsi jos tällainen syrjintä on puolueettomasti perusteltua, esimerkiksi kustannusten tai tekniikan vuoksi tai koska käyttäjät toimivat eri tasoilla. Tällainen syrjintä todennäköisesti rajoittaa kilpailua tarjontaketjun loppupään markkinoilla, joilla liittymää hakenut yritys toimii, koska se rajoittaa kyseisen toiminnan harjoittajan mahdollisuutta päästä markkinoille tai laajentaa toimintaansa kyseisillä markkinoilla (68).

94. Hintasyrjintään liittyen 86 artiklan c alakohdassa kielletään määräävässä asemassa olevaa yritystä harjoittamsta syrjintää eri kauppakumppaneittensa välillä (69), mukaan lukien asiakkaiden erotteleminen sen perusteella, suostuvatko ne toimimaan yksinomaan kyseisen määräävässä asemassa olevan yrityksen kanssa vai eivät.

95. Kaikki liittymäsopimusten ominaisuuksiin tai ehtoihin liittyvä syrjintä, jota ei voida perustella puolueettomasti, voi muodostaa väärinkäytöksen. Syrjintä voi liittyä esimerkiksi hinnoitteluun, myöhästymisiin, tekniseen liittymään, väylöittämiseen (70), numerointiin, verkon käyttöä koskeviin kohtuuttomiin rajoituksiin ja verkon asiakastietojen käyttöön. Syrjinnän esiintyminen voidaan kuitenkin määritellä ainoastaan tapaus kerrallaan. Syrjintä on vastoin 86 artiklaa riippumatta siitä, onko se tietyn liittymäsopimuksen ehtojen seurausta vai ehtojen perusteella ilmeistä.

96. Tässä yhteydessä tarjoajalla on yleinen velvollisuus kohdella yksittäisiä asiakkaita samalla lailla kuin se kohtelee omia tarjontaketjun loppupäätä palvelevia yksiköitään. Asiakkaan ja tämän kysynnän luonne voivat olla merkittäviä ratkaistaessa, ovatko liiketoimet toisiinsa verrattavia. Eri hinnat eri tasoilla toimiville asiakkaille (kuten tukku- ja vähittäismyyjille) eivät välttämättä ole syrjintää.

97. Ottaen huomioon liittymän teknisen konfiguraation merkityksen liittymälle konfiguraation suhteen voi esiintyä syrjintäongelmia.

Liittymän teknisen kehittyneisyyden taso: liittymään liittyvän keskuksen tyyppiä tai verkkohierarkian "tasoa" taikka teknisiä ominaisuuksia koskevilla rajoituksilla on suoraa merkitystä kilpailulle. Tällaisia voivat olla yhteyden tukemiseen tarkoitetut toiminteet tai rajapinnan ja merkinantojärjestelmän tyyppi, joita käytetään määrittelemään liittymää pyytävän osapuolen käytettävissä olevan palvelun tyyppi (esimerkiksi älyverkkotoiminteet).

Liitäntäpisteiden määrä ja/tai sijainti: vaatimus kerätä ja jakaa liikennettä tietyillä alueilla kyseistä aluetta suoraan palvelevan keskuksen kautta pikemminkin kuin korkeammalla verkkohierarkiatasolla voi olla merkittävä. Liittymää haluavalle osapuolelle koituu ylimääräisiä kustannuksia, jos se joutuu hankkimaan yhteydet kauempaa omasta keskuksestaan tai maksamaan korkeampia välityskustannuksia.

Yhtäläinen liittymä: liittymää hakevan osapuolen asiakkaiden mahdollisuus saada liittymän tarjoajan palvelut käyttäen samaa valintanumeromäärää kuin tämän asiakkaat on televiestinnän kilpailun kannalta keskeinen piirre.

Puolueeton perustelu

98. Tällaisia voivat olla liittymän tarjoajan omistaman verkon todellista toimintaa tai toimilupia koskevat rajoitukset, jotka ovat yhteneväisiä esimerkiksi henkisen omaisuuden oikeuksien sisällön kanssa.

2.3. Yhteisen määräävän aseman väärinkäyttö

99. Yhdessä määräävän aseman muodostavien yritysten tapauksessa (ks. 66 ja sitä seuraavat kohdat edellä) yksi näistä yrityksistä voi käyttää asemaansa väärin, vaikka muut eivät käyttäisikään.

100. Jos yksikään operaattori ei halua tarjota liittymää ja jollei kieltäytymiselle ole teknistä tai kaupallista perustetta, kilpailusääntöihin perustuvien parannuskeinojen lisäksi voidaan odottaa kansallisen kilpailuviranomaisen ratkaisevan ongelman määräämällä yhden tai useamman yrityksistä tarjoamaan liittymän ONP-direktiivin ehtojen tai kansallisen lain nojalla.

3. Liittymäsopimukset (85 artikla)

101. Liittymäsopimuksista johtuvilla kilpailunrajoituksilla voi olla kaksi selvää seurausta: ne voivat rajoittaa sopimuksen kahden osapuolen välistä kilpailua tai rajoittaa kilpailua kolmansien osapuolten taholta, esimerkiksi antamalla yksinoikeudet yhdelle tai molemmille sopimuspuolille. Jos toinen osapuoli lisäksi on määräävässä asemassa, sopimusehdot voivat johtaa tämän määräävyyden vahvistumiseen tai sen laajentumiseen kyseisillä markkinoilla, tai ne voivat johtaa epäoikeudenmukaisten ehtojen asettamisen kautta tapahtuvaan määräävän aseman lainvastaiseen hyödyntämiseen.

102. Liittymäsopimukset, joissa liittyminen on periaatteessa rajoittamatonta, eivät todennäköisesti rajoita kilpailua 85 artiklan 1 kohdan mukaisessa merkityksessä. Yksinoikeutta koskevat velvoitteet, joissa liittymä tarjotaan yhdelle yritykselle, sitä vastoin todennäköisesti rajoittavat kilpailua, koska ne rajoittavat muiden yritysten mahdollisuuksia käyttää infrastruktuuria. Koska useimpien verkkojen kapasiteetti on suurempi kuin yksittäinen käyttäjä todennäköisesti tarvitsee, tämä on tavallisesti tilanne telealalla.

103. Liittymäsopimuksilla voi olla merkittäviä kilpailua edistäviä vaikutuksia, koska ne voivat parantaa pääsyä tarjontaketjun loppupään markkinoille. Yhdysliikenteen yhteydessä liittymäsopimukset ovat olennaisia palvelujen ja infrastruktuurin yhteentoimivuudelle ja lisäävät siten kilpailua tarjontaketjun loppupään palvelumarkkinoilla, joihin todennäköisesti liittyy korkeampi lisäarvo kuin paikalliseen infrastruktuuriin.

104. Tietyillä liittymäsopimuksilla tai niiden sisältämillä lausekkeilla on kuitenkin selvästi mahdollisia kilpailunvastaisia vaikutuksia. Liittymäsopimukset voivat esimerkiksi:

a) olla keino yhteensovittaa hintoja;

b) olla markkinoiden jakamisen väline;

c) johtaa kolmansien osapuolten poissulkemiseen markkinoilta (71);

d) johtaa kaupallisesti arkojen tietojen vaihtoon sopimuspuolten välillä.

105. Hintasääntelyn vaara on erityisen akuutti telealalla, koska yhdysliikennemaksut ovat usein 50 prosenttia tai enemmän tarjottujen palvelujen kokonaiskustannuksista ja koska yhdysliikenne määräävän yrityksen kanssa on yleensä välttämätöntá. Tällaisessa tilanteessa hintakilpailun mahdollisuudet ovat rajalliset ja vastaavasti hintojen yhteensovittamisen vaara (ja vakavuus) suurempi.

106. Verkko-operaattorien yhteenliittämissopimukset voivat tiettyjen olosuhteiden vallitessa lisäksi olla keino jakaa markkinat liittymää tarjoavan verkko-operaattorin ja sitä haluavan verkko-operaattorin kesken sen sijaan, että näiden välille syntyisi kilpailua verkosta.

107. Vapautetussa teleympäristössä kansalliset sääntelyviranomaiset ja komissio valvovat tarkkaan yllämainittuja kilpailurajoituksia kilpailusääntöjen nojalla. Kansallinen sääntely ei vaikuta osapuolten oikeuteen valittaa komissiolle mistä tahansa kilpailunvastaisesta toiminnasta.

85 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan kuuluvat lausekkeet

108. Komissio on havainnut eräitä rajoitustyyppejä, jotka mahdollisesti rikkovat perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohtaa ja edellyttävät sen vuoksi yksittäistä poikkeusta. Tällaiset lausekkeet koskevat yleensä liittymän kaupallisia puitteita.

109. Televiestinnän alalla yhdysliikennettä harjoittavat osapuolet haluavat ehkä vaihtaa tietoa asiakkaista ja liikenteestä. Tämä tiedonvaihto vaikuttaa todennäköisesti kyseisten yritysten kilpailukäyttäytymiseen, ja osapuolet voivat helposti käyttää sitä vilpillisesti esimerkiksi markkinoiden jakamiseen (72). Tämän vuoksi tarvitaan varotoimia sen varmistamiseksi, että luottamuksellisia tietoja paljastetaan ainoastaan niille yritysten osille, jotka osallistuvat yhteenliittämissopimusten tekoon, tai että tietoja ei käytetä kilpailunvastaisiin tarkoituksiin.

110. Yksinoikeusjärjestelyt, kuten esimerkiksi liikenteen ohjaaminen ainoastaan toisen tai molempien sopimuspuolten televerkkojen kautta käyttämättä muiden osapuolten verkkoja, vaikka näiden kanssa olisi tehty liittymäsopimukset, vaativat myös 85 artiklan 3 kohdan mukaista tarkastelua. Jos tällaiselle väylöittämiselle ei esitetä perusteluita, kyseiset lausekkeet kielletään.

111. On erittäin epätodennäköistä, että kilpailunvastaisessa tarkoituksessa tehdyt liittymäsopimukset täyttävät 85 artiklan 3 kohdan mukaiset yksittäisten poikkeusten ehdot.

112. Liitymäsopimuksilla voi lisäksi olla vaikutusta markkinoiden kilpailulliseen rakenteeseen. Paikalliset liittymämaksut muodostavat usein huomattavan osan liittymää pyytävän osapuolen loppukäyttäjille tarjoaman palvelun kokonaiskustannuksista, mikä jättää vähemmän tilaa hintakilpailulle. Koska on tarpeen turvata tämä vähäinenkin kilpailu, komissio kiinnittää liittymäsopimuksia tutkiessaan erityistä huomiota niiden todennäköisiin vaikutuksiin asian kannalta merkityksellisillä markkinoilla varmistaakseen, että tällaisten sopimusten piilotettu ja epäsuora tarkoitus ei ole määrittää ja yhteensovittaa loppukäyttäjiltä perittäviä lopullisia hintoja, mikä on eräs vakavimmista perustamissopimuksen 85 artiklan rikkomisista (73).

113. Myös kollektiivista syrjintää sisältävät lausekkeet, jotka johtavat kolmansien osapuolten sulkemiseen pois markkinoilta, rajoittavat kilpailua. Merkittävintä on hinnoittelua, laatua tai muuta liittymän kaupallisesti merkittävää osa-aluetta koskeva ja liittymää haluavan osapuolen etuja haittaava syrjintä, joka tähtää yleensä liittymän tarjoajan toiminnan epäoikeudenmukaiseen suosimiseen.

4. Vaikutukset jäsenvaltioiden väliseen kauppaan

114. Sekä 85 että 86 artiklan soveltamisen edellytys on, että jäsenvaltioiden väliseen kauppaan kohdistuu vaikutusta.

115. Jotta sopimuksen katsottaisiin vaikuttavan jäsenvaltioiden väliseen kauppaan, komission on voitava:

"ennakoida riittävän todennäköisesti lainsäädännön tai tosiasioiden sisältämien puolueettomien tekijöiden perusteella, että kyseisellä sopimuksella voi olla suoraa tai välillistä, todellista tai mahdollista vaikutusta jäsenvaltioiden välisen kaupan rakenteeseen" (74).

Kaikkien sopimukseen sisältyvien rajoitusten ei tarvitse välttämättä vaikuttaa kauppaan (75), jos sopimus kokonaisuudessaan tekee niin.

116. Komissio punnitsee televiestinnän alan liittymäsopimusten yhteydessä kilpailurajoitusten suoria vaikutuksia valtioiden väliseen kauppaan liittymämarkkinoilla, mutta myös vaikutuksia kauppaan tarjontaketjun loppupään markkinoilla. Komissio tarkastelee myös näihin sopimuksiin sisältyvää mahdollisuutta sulkea pois tietty maantieteellinen markkina-alue, joka voi estää muissa jäsenvaltioissa jo toimivia yrityksiä kilpailemasta näillä maantieteellisillä markkinoilla.

117. Telealan liittymäsopimukset vaikuttavat yleensä jäsenvaltioiden väliseen kauppaan, koska verkon kautta tarjotuista palveluista käydään kauppaa koko EU:n alueella, ja koska sopimuksin voidaan säädellä palvelun tarjoajan tai toiminnan harjoittajan kykyä tarjota kyseistä palvelua (76). Vaikka markkinat olisivat pääasiassa kansalliset, kuten ne vapauttamisen nykyvaiheessa yleensä ovat, määräävän aseman väärinkäyttö vaikuttaa yleisesti ottaen markkinarakenteeseen, ja sillä on seurauksia jäsenvaltioiden väliseen kauppaan.

118. Kauppaan kohdistuvien vaikutusten osalta perustamissopimuksen 86 artiklan soveltamisalaan kuuluvat seikat koskevat joko väärinkäytöksiä sisältäviä lausekkeita liittymäsopimuksissa tai sitä, että harjoittaja kieltäytyy tekemästä liitymäsopimusta kohtuullisin ehdoin tai lainkaan. Tämän vuoksi yllä luetellut perusteet sen selvittämiseksi, voivatko liittymäsopimukset vaikuttaa jäsenvaltioiden väliseen kauppaan, ovat tässä yhteydessä asian kannalta yhtä merkityksellisiä.

Päätelmät

119. Komission mielestä kilpailusäännöt ja alakohtainen sääntely muodostavat yhtenäisen toimenpidekokonaisuuden, jolla varmistetaan EU:n televiestintä- ja multimediamarkkinoille vapautettu ja kilpailua edistävä ympäristö.

120. Komission toteuttaessa toimenpiteitä tällä alalla sen tavoitteena on välttää menettelyjen tarpeetonta moninkertaistamista, erityisesti kilpailumenettelyjen ja avoimen verkon tarjoamisen (ONP:n) yhteydessä määriteltyjen kansallisten/EU:n sääntelymenettelyjen moninkertaistamista.

121. Kilpailusääntöihin turvautuessaan komissio harkitsee, mitkä ovat asian kannalta merkitykselliset markkinat, ja soveltaa 85 ja 86 artiklaa edellä määriteltyjen periaatteiden mukaisesti.

(1) Direktiivien 96/19/EY ja 96/2/EY mukaan eräät jäsenvaltiot voivat vaatia poikkeusta täydellisestä vapauttamisesta tietyiksi rajatuiksi ajoiksi. Ks. komission päätös, tehty 27 päivänä marraskuuta 1996, Irlannin pyytämästä lisäajasta komission direktiivien 90/388/ETY ja 96/2/EY täytäntöönpanoa varten televiestimarkkinoiden täydellisen kilpailun osalta. Tämä tiedonanto ei rajoita tällaisia poikkeuksia, ja komissio ottaa huomioon tällaisen poikkeuksen olemassaolon soveltaessaan kilpailusääntöjä liittymäsopimuksiin sellaisina kuin ne on kuvattu tässä tiedonannossa.

(2) Komission tiedonanto Euroopan parlamentille ja neuvostolle televiestinnän infrastruktuurin ja kaapelitelevisioverkkojen vapauttamista koskevan vihreän kirjan tarkastelusta, KOM(95) 158 lopull., 3.5.1995.

(3) Komission direktiivi 88/301/ETY, annettu 16 päivänä toukokuuta 1988, kilpailusta telepäätelaitemarkkinoilla (EYVL N:o L 131, 27.5.1988, s. 73);

Komission direktiivi 90/388/ETY, annettu 28 päivänä kesäkuuta 1990, kilpailusta telepalvelumarkkinoilla (EYVL N:o L 192, 24.7.1990, s. 10);

Komission direktiivi 94/46/EY, annettu 13 päivänä lokakuuta 1994, direktiivien 88/301/ETY ja 90/388/ETY muuttamisesta erityisesti satelliittiviestinnän osalta (EYVL N:o L 268, 19.10.1994, s. 15);

Komission direktiivi 95/51/EY, annettu 18 päivänä lokakuuta 1995, direktiivin 90/388/ETY muuttamisesta kaapelitelevisioverkkojen käyttöä jo vapautettujen telepalvelujen tarjontaan koskevien rajoitusten poistamiseksi (EYVL N:o L 256, 26.10.1995, s. 49);

Komission direktiivi 96/2/EY, annettu 16 päivänä tammikuuta 1996, direktiivin 90/388/ETY muuttamisesta matkaviestinnän ja henkilökohtaisen viestinnän osalta (EYVL N:o L 20, 26.1.1996, s. 59);

Komission direktiivi 96/19/EY, annettu 13 päivänä maaliskuuta 1996, täydellisen kilpailun toteuttamista televistintämarkkinoilla pohjustavan direktiivin 90/388/ETY muuttamisesta (EYVL N:o L 74, 22.3.1996, s. 13).

(4) Yhteenliittämissopimukset ovat merkittävin liittymäsopimusten muoto televiestinnän alalla. Avoimen verkon tarjoamista (ONP) koskevat säännöt muodostavat yhteenliittämissopimusten perustan, ja kilpailusääntöjen soveltamista on tarkasteltava niiden pohjalta:

Neuvoston direktiivi 90/387/ETY, annettu 28 päivänä kesäkuuta 1990, telepalvelujen sisämarkkinoiden toteuttamisesta saamalla aikaan avoimen verkon tarjoaminen (EYVL N:o L 192, 24.7.1990, s. 1)

Neuvoston direktiivi 92/44/ETY, annettu 5 päivänä kesäkuuta 1992, avoimen verkon tarjoamisen soveltamisesta kiinteisiin johtoihin (EYVL N:o L 165, 19.6.1992, s. 27)

Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 95/62/EY, annettu 13 päivänä joulukuuta 1995, avoimen verkon tarjoamisen soveltamisesta puhelinpalveluihin (EYVL N:o L 321, 30.12.1995, s. 6)

Yhteinen kanta Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin antamiseksi televiestinnän yhteenliittämisestä soveltaen avoimen verkon tarjoamisen (ONP) periaatteita yleispalvelun ja yhteentoimivuuden varmistamiseksi (EYVL N:o C 220, 29.7.1996, s. 13)

Ehdotus Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviksi neuvoston direktiivien 90/387/ETY ja 92/44/ETY muuttamisesta kilpailukykyiseen ympäristöön mukauttamiseksi televiestinnän alalla (KOM(95) 543 lopull., 14.11.1995).

(5) Telealalla erityisesti Eirpagen asiassa 18 päivänä lokakuuta 1991 tehty komission päätös (EYVL N:o L 306, 7.11.1991, s. 22) sekä Atlaksen ja Phoenixin asioissa 17 päivänä heinäkuuta 1996 tehdyt komission päätökset (EYVL N:o L 239, 19.9.1996, s. 23 ja 57). Lisäksi useat keskeneräiset asiat koskevat liittymäasioita.

(6) Competition Aspects of Interconnection Agreements in the Telecommunications Sector, kesäkuu 1995; Competition Aspects of Access by Service Providers to the Resources of Telecommunications Operators, joulukuu 1995. Ks. myös Competition Aspects of Access Pricing, joulukuu 1995.

(7) Avoimen verkon tarjoamisen (ONP) soveltamisesta kiinteisiin johtoihin annetussa direktiivissä määritellään ensimmäinen vaihe, jossa vahinkoa kärsineen käyttäjän on mahdollista vedota kansalliseen sääntelyviranomaiseen. Tästä voi koitua monenlaista etua. Avoimen verkon tarjoamisen mukaiset menettelyt ovat houkutteleva vaihtoehto yrityksille televiestintäalalla, jolla kokemus on osoittanut, että yritykset eivät usein halua, että niiden katsotaan esittävän tiettyä asiaa koskevia tai vaikutukseltaan laajempia ja kauaskantoisempia valituksia teleorganisaatioista, josta ne ovat selvästi riippuvaisia. ONP-menettelyt kattavat lisäksi laajemman valikoiman liittymäongelmia kuin kilpailusääntöjen perusteella voitaisiin käsitellä. ONP-menettelyjen etuna on lisäksi kansallisten hallinnollisten menettelyjen läheisyys ja tuttuus; kieli on myös huomionarvoinen seikka.

Jollei asiaa voida ratkaista kansallisella tasolla, ONP-menettelyjen perusteella seuraava vaihe tapahtuu Euroopan tasolla (sovittelumenettely). ONP:n soveltamisesta kiinteisiin johtoihin annetun direktiivin mukaan osapuolten on päästävä sopimukseen kahdessa kuukaudessa; osapuolten suostumuksella määräaikaa voidaan jatkaa kuukaudella.

On syytä muistaa, että toisin kuin kiinteistä johdoista annetussa direktiivissä, ehdotuksessa ONP-yhteenliittämisdirektiiviksi säädetty sovittelumenettely koskee ainoastaan rajat ylittäviä tapauksia eli yhteenliittämisriitoja, joissa on mukana useita kansallisia säätelyviranomaisia. Jos yhteenliittämisongelmaa käsittelevät kansalliset sääntelyviranomaiset eivät saa ongelmaa ratkaistuksi, yksi niistä voi ilmoittaa tästä komissiolle ja käynnistää sovittelumenettelyn (direktiiviehdotuksen 17 artikla).

(8) Kansallinen sääntelyviranomainen on alakohtainen kansallinen teletoiminnan sääntelijä, jonka jäsenvaltio on perustanut palveludirektiivin, sellaisena kuin se on muutettuna, ja ONP-puitteiden mukaisesti.

(9) Palveludirektiivin 7 artikla (komission direktiivi 90/388/ETY, mainittu edellä alaviitteessä 3) ja komission tiedonanto Euroopan parlamentille ja neuvostolle 95/C 275/02, kilpailusta telepalvelumarkkinoilla annetun direktiivin 90/388/ETY asemasta ja täytäntöönpanosta (EYVL N:o C 275, 20.10.1995, s. 9). Katso myös asia C-91/94, Thierry Tranchant ja Telephones Stores SARL, tuomio 9.11.1995, ei vielä julkaistu.

(10) Alaviitteessä 4 mainittu ehdotus ONP-yhteenliittämisdirektiiviksi, k.s. 9 artiklan 3 kohta.

(11) Asia T-24/90, Automec v. komissio (Kok. 1992, s. II-2223, 77 kohta) ja BEMIM (Kok. 1995, s. II-147).

(12) Tiedonanto komission ja kansallisten tuomioistuinten yhteistyöstä perustamissopimuksen 85 ja 86 artiklan soveltamisessa, 14 kohta (EYVL N:o C 39, 1993, s. 6). Tiedonantoluonnos komission ja jäsenvaltioiden kilpailuviranomaisten välisestä yhteistyöstä (EYVL N:o C 262, 10.9.1996, s. 5).

(13) Asia 127/73, BRT v. SABAM (Kok. 1974, s. 51).

(14) Asia 66/86, Ahmed Saeed (Kok. 1989, s. 838).

(15) Ne eivät saa esimerkiksi rohkaista tai vahvistaa taikka hyväksyä kilpailunvastaista toimintaa: Ahmed Saeed, alaviite 14 edellä; asia 153/93, Saksan liittotasavalta v. Delta Schiffahrtsgesellschaft (Kok. 1994, s. I-2517); asia 267/86, Van Eycke (Kok. 1988, s. 4769).

(16) Asia 13/77, GB-Inno-BM/ATAB (Kok. 1977, s. 2115, 31 kohta): "vaikka pitää paikkansa, että 86 artikla on tarkoitettu yrityksille, on myös totta, että perustamissopimuksessa asetetaan jäsenvaltioille velvoite olla hyväksymättä tai pitämästä voimassa sellaista toimenpidettä, joka voisi tehdä säännöksen tehottomaksi."

(17) Kansallisten viranomaisten muista velvollisuuksista ks. asia 103/88, Fratelli Costanzo SpA, Kok. 1989, s. 1839.

Ks. Ahmed Saeedin asia, alaviite 14: "perustamissopimuksen 5 ja 90 artiklan on tulkittava (i) kieltävän kansallisia viranomaisia mahdollisesti rohkaisemasta tariffisopimusten tekemistä perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohdan tai 86 artiklan vastaisesti; (ii) kieltävän näitä viranomaisia hyväksymästä tällaisista sopimuksista seuraavat tariffit".

(18) Yhdistetyt asiat C-6/90 ja C-9/90, Francovich (Kok. 1991, s. I-5357); yhdistetyt asiat C-46/93, Brasserie du Pêcheur SA v. Saksa ja asia C-48/93, R v. liikenneministeriö ex parte Factortame Ltd ja muut, tuomio 5.3.1996, ei vielä julkaistu.

(19) Ks. esimerkiksi alaviitteessä 4 mainitun kiinteistä johdoista annetun direktiivin johdanto-osan 18 kappale ja televiestinnän yhteenliittämisestä avoimen verkon tarjoamisen (ONP) periaatteita soveltaen annetun direktiiviluonnoksen 9 artiklan 3 kohta.

(20) Neuvoston asetus N:o 4064/89, annettu 21 päivänä joulukuuta 1989, yrityskeskittymien valvonnasta (EYVL N:o L 395, 1989, s. 1).

(21) Neuvoston asetus N:o 17, annettu 6 päivänä helmikuuta 1962, perustamissopimuksen 85 ja 86 artiklan ensimmäinen täytäntöönpanoasetus sellaisena kuin se on muutettuna (EYVL N:o L 13, 21.2.1962, s. 204).

(22) Asetuksen N:o 17 2 artikla ja 4 artiklan 1 kohta.

(23) Asetuksen N:o 17 3 artikla.

(24) Asetuksen N:o 17 3 ja 12 artikla.

(25) Asia 792/79 R, Camera Care v. komissio (Kok. 1980, s. 119), Ks. myös asia T-44/90, La Cinq v. komissio (Kok. 1992, s. II-1).

(26) Ks. alaviitteessä 12 mainitun komission ja kansallisten tuomioistuinten yhteistyötä koskevan tiedonannon 16 kohta.

(27) Asetuksen N:o 17 2 artikla tai 4 artiklan 1 kohta.

(28) Asetuksen N:o 17 3 artiklan 2 kohta.

(29) Camera Care ja La Cinq, viittaus edellä alaviitteessä 25.

(30) Ks. 16 kohdan alaviitteessä 12 mainittu tiedonanto komission ja kansallisten tuomioistuinten yhteistyöstä.

(31) Ks. 14 kohta.

(32) Automec, alaviite 11 edellä, 86 kohta.

(33) BRT v. SABAM, alaviite 13 edellä.

(34) Ehdotun ONP-yhteenliittämisdirektiivin 9 artiklan 1 ja 3 kohta.

(35) Asia 14/83, Von Colson (Kok. 1984, s. 1891).

(36) Televiestintä: Avoimen verkon tarjoaminen (ONP) kiinteille johdoille; sovittelumenettely 94/C 214/04 (EYVL N:o C 214, 4.8.1994, s. 4)

(37) Asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohta.

(38) Asetuksen N:o 17 15 artiklan 5 kohta.

(39) Asetuksen N:o 17 15 artiklan 6 kohta.

(40) ONP-yhteenliittämisdirektiiviehdotuksen 6 artiklan c alakohta.

(41) Muun muassa ONP-yhteenliittämisdirektiiviehdotuksen 9 artiklassa.

(42) Ks. alaviite 18 edellä.

(43) Direktiivissä 96/19/ETY määritellään yhdysliikenne seuraavasti:

"televerkkoja ja/tai telepalveluita tarjoavien organisaatioiden televiestintätoiminteiden fyysistä ja logistista yhteenliittämistä, jotta yhden organisaation käyttäjät voisivat olla yhteydessä saman tai toisen organisaation käyttäjien kanssa tai käyttää kolmansien organisaatioiden tarjoamia palveluja."

Täydellistä vapauttamista koskevassa direktiivissä ja ONP-direktiiveissä telepalvelut määritetään seuraavasti:

"palvelut, joiden tarjoaminen on kokonaan tai osittain viestien välitystä ja reititystä yleisessä televerkossa."

Täten se sisältää lähetyssignaalien lähettämisen ja kaapelitelevisioverkot.

Televerkolla tarkoitetaan:

"lähetyslaitteistoa ja ja soveltuvin osin kytkentälaitteistoa sekä muita laitteistoja, joilla voidaan siirtää signaaleja määritettyjen liitäntäpisteiden välillä johdoin, radioteitse, optisesti tai muulla sähkömagneettisella menetelmällä".

(44) Eurotunnel (EYVL N:o L 354, 31.12.1994, s. 66).

(45) Suuntaviivat Euroopan talousyhteisön kilpailusääntöjen soveltamisesta televiestinnän alalla, 15 ja 16 kohta, katso 3 kohta edellä.

(46) Komission päätös 82/896/ETY, BNIC/AROW, (EYVL N:o L 379, 31.12.1982, s. 1).

(47) Katso alaviite 15 edellä.

(48) Yhdistetyt asiat C-48/90 ja C-66/90, Alankomaat ym. v. komissio (Kok. 1992, s. I-565).

(49) Katso Ahmed Saeedin asia, alaviite 14, jossa hinnoitteluun liittyvää sisämarkkinaoikeutta käytettiin apuna määriteltäessä, mitä hintatasoa voidaan pitää epäoikeudenmukaisena 86 artiklan kannalta.

(50) Katso myös määritelmä tekstissä "Additional commitment on regulatory principles by the European Communities and their Member States"), jota perusteleviestintää käsittelevä ryhmä käytti Maailman kauppajärjestöä koskevien neuvotteluiden yhteydessä: "Olennaiset toiminteet tarkoittavat yleisen televiestintäverkon ja -palvelun toiminteita, joita

a) tarjoaa ainoastaan tai pääasiassa yksi tai rajallinen määrä toimittajia; ja

b) ei voida korvata taloudellisesti tai teknisesti kannattavasti palvelun tarjoamiseksi".

(51) Asia 6/72, Continental Can (Kok. 1973, s. 215).

(52) Tässä yhteydessä on huomattava, että ONP-puitteiden mukaan organisaatiosta voidaan ilmoittaa sen perusteella, että sillä on merkittävää markkinavoimaa. Sen määrittäminen, onko organisaatiolla merkittävää markkinavoimaa, riippuu useista tekijöistä, mutta lähtöoletus on, että organisaatiolla, jonka markkinaosuus ylittää 25 prosenttia, sellaista tavallisesti on. Kilpailusääntöjen mukaisessa arvioinnissaan komissio ottaa huomioon sen, onko yritys ilmoitettu, koska sillä katsotaan olevan merkittävää markkinavoimaa ONP-sääntöjen perusteella.

(53) Asia 85/76, Hoffmann La Roche (Kok. 1979, s. 461; komission päätös, tehty 21 päivänä joulukuuta 1988, asiassa Racal Decca (EYVL N:o L 43, 15.2.1989, s. 27).

(54) Nestlé/Perrier, komission päätös, tehty 22 päivänä heinäkuuta 1992 (EYVL N:o L 356, 1992, s. 1).

(55) Asia 85/76, Hoffmann-La Roche (Kok. 1979, s. 461).

(56) Komission päätös 94/19/EY, Sea Containers v. Stena Sealink (EYVL N:o L 15, 18.1.1994, s. 8); komission päätös 94/119/EY, liittymä Rødbyn sataman toiminteisiin (EYVL N:o L 55, 26.2.1994, s. 52).

(57) Ks. myös (muun muassa): Tuomioistuimen tuomiot: Asiat 6/73 ja 7/73, Commercial Solvents v. komissio (Kok. 1974, s. 223; Asia 311/84, Télémarketing (Kok. 1985, s. 3261); Asia C-18/88 RTT v. GB-Inno (Kok. 1991, s. I-5941); Asia C-260/89, Elliniki Radiophonia Teleorassi (Kok. 1991, s. I-2925); Asia T-69, T-70 ja T-76/89, RTE, BBC ja ITP v. komissio, Kok. 1991, s, II-485, 535, 575; Asia C-271/90, Espanja v. komissio, Kok. 1992, s. I-5833; Asiat C-241 ja 242/91P, RTE ja ITP Ltd v. komissio (Magill), Kok. 1995, s. I-743

Komission päätökset: 76/185/ETY - National Carbonizing Company (EYVL N:o L 35, 10.2.1976, s. 6); 88/589/ETY - London European - Sabena (EYVL N:o L 317, 24.11.1988, s. 47); 92/213/ETY - British Midland v. Aer Lingus (EYVL N:o L 96, 10.4.1992, s. 34); B& I c. Sealink, (1992) 5 CMLR 255 (Tiedote N:o 6 - 1992, 1.3.30 kohta).

(58) Yhteisön oikeus suojelee kilpailua, ei kilpailijoita; sen vuoksi ei riitä, jos osoitetaan, että yksi kilpailija tarvitsee liittymän toiminteeseen kilpaillakseen tarjontaketjun loppupään markkinoilla. Jotta liittymä määrättäisiin pakolliseksi, on välttämätöntä osoittaa, että liittymä on tarpeellinen kaikille paitsi satunnaisille kilpailijoille.

(59) Kuten edellä on mainittu 80 kohdassa.

(60) Katso 91 kohta jäljempänä.

(61) Asiat 6/73 ja 7/73, Commercial Solvents (Kok. 1974, s. 223).

(62) Esimerkiksi käyttää verkkoa käyttö omien asiakkaidensa tavoittamiseksi.

(63) Tätä käsitellään myös ONP-puitteiden yhteydessä: katso yhteenliittämisdirektiivin 7 artiklan 4 kohta, puhelintoimintadirektiivin 12 artiklan 4 kohta ja ONP-kehysdirektiivin liite II.

(64) Esimerkiksi jälkimmäiselle osapuolelle tarpeettomia palveluita tai palveluita, joita liittymän pyytäjä haluaisi itse tarjota asiakkailleen.

(65) Komission tiedonanto (KOM(96) 608) yleispalvelun kustannuksia ja rahoittamista koskevien kansallisten suunnitelmien arviointiperusteista ja tällaisten suunnitelmien toteuttamisen suuntaviivoista on merkityksellinen sen määrittämiseksi, missä määrin yleispalveluvelvoitetta voidaan käyttää perittyjen hintojen perustelemiseksi. Katso myös viittaus yleispalveluvelvoitteeseen edellä 53 kohdassa.

(66) Katso AKZO, asia C-62/86 (Kok. 1991, s. 3359).

Telealalla ei usein kuitenkaan voida soveltaa keskimääräisten muuttuvien kustannusten sääntöä, koska olemassa olevaan verkkoon tarjotun liittymän muuttuvat kustannukset ovat lähes olemattomat. Tämän mukaisesti komission mielestä olisi testattava, periikö yritys tavaroilta ja palveluilta - muutoin kuin uuden tavaran tai palvelun yhteydessä - hintaa, joka ylittää kyseisten tavaroiden tai palveluiden tarjoamisesta tavallisesti aiheutuvat muuttuvat kustannukset, mutta on niin alhainen, että jos yritys jatkuvasti myy saman osuuden tuotannostaan tähän hintaan, kaikkien kyseisten tavaroiden tai palveluiden myynnistä saatavat kokonaistulot jäävät pienemmiksi kuin yritykselle niiden tarjoamisesta koituvat keskimääräiset kokonaiskustannukset, vaikka aikomusta sulkea kilpailija markkinoilta ei voitaisikaan todistaa.

(67) Komission päätös 88/518/ETY, Brown Napier/British Sugar (EYVL N:o L 284, 19.10.1988, s. 41): teollisuus- ja vähittäishintojen välistä erotusta vähennettiin niin paljon, että tukkuostaja, joka harjoitti tukkutarjoajan kanssa yhtä tehokasta pakkaustoimintaa, ei voinut kannattavasti toimia vähittäiskauppamarkkinoilla. Katso myös National Carbonising, alaviite 57 edellä.

(68) Jos infrastruktuurikapasiteetti ei ole kokonaan käytössä, erisuuruiset hinnat, joita liittymästä loppupään eri markkinoilla vallitsevan kysynnän perusteella peritään, ovat perusteltavissa, jos tällainen erottelu mahdollistaa infrastruktuurin paremman hyödyntämisen ja tiettyjen markkinoiden paremman kehittämisen eikä erottelu rajoita tai vääristä kilpailua. Tällaisessa tapauksessa komissio tutkii hintaerottelun kokonaisvaikutukset kaikilla tarjontaketjun loppupään markkinoilla.

(69) Asia C-310/93 P, BPB Industries PLC ja British Gypsum Ltd v. komissio (Kok. 1995, s. I-865, 904 kohta), BPB:n harjoittamasta asiakkaiden syrjinnästä kipsilevymarkkinoihin liittyvillä markkinoilla.

(70) Esimerkiksi väylöityksessä käytettyjen verkko-operaattorien suosituimmuuslista.

(71) Komission päätös 94/663/EY, Night Services (EYVL N:o L 259, 7.10.1994, s. 20); komission päätös 94/894/EY, Eurotunnel (EYVL N:o L 354, 31.12.1994, s. 66).

(72) Asia T-34/92, Fiatagri UK Ltd ja New Holland Ford Ltd v. komissio; Asia T/35/92, John Deere Ltd v. komissio. Molemmista on haettu muutosta Euroopan yhteisöjen tuomioistuimelta. Muutoksenhaku komission päätöksestä UK Agricultural Tractor Registration Exchange (EYVL N:o L 68, 13.3.1992, s. 19).

(73) Asia 8/72 Vereniging van Cementhandelaaren v. komissio (Kok. 1972, s. 977); Asia 123/83 Bureau National Interprofessionnel du Cognac v. Clair (Kok. 1985, s. 391).

(74) Asia 56/65, STM (Kok. 1966, s. 235, 249 kohta).

(75) Asia 193/83, Windsurfing International Inc. v. komissio (Kok. 1986, s. 611).

(76) Ks. Televiestinnän suuntaviivat, 3 kohta edellä.