FI Euroopan unionin virallinen lehti L 170/1

KOMISSION PÄÄTÖS,

annettu 25 päivänä tammikuuta 2012,

toimenpiteestä SA.14588 (C 20/09), jonka Belgia on toteuttanut De Post – La Posten (nykyisin bpost) hyväksi

(tiedoksiannettu numerolla C(2012) 178)

(Ainoastaan hollannin- ja ranskankieliset tekstit ovat todistusvoimaiset)

(ETA:n kannalta merkityksellinen teksti)

(2012/321/EU)

EUROOPAN KOMISSIO, joka

ottaa huomioon Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen ja erityisesti sen 108 artiklan 2 kohdan ensimmäisen alakohdan (1),

ottaa huomioon sopimuksen Euroopan talousalueesta ja erityisesti sen 62 artiklan 1 kohdan a alakohdan,

on mainittujen artiklojen mukaisesti kehottanut asianomaisia esittämään huomautuksensa (2) ja ottaa huomioon nämä huomautukset,

sekä katsoo seuraavaa:

1. MENETTELY

1.1 ENSIMMÄISEN OIKEUSASTEEN TUOMIOISTUIN KUMOSI VUONNA 2003 TEHDYN KOMISSION PÄÄTÖKSEN

(1) Belgian viranomaiset ilmoittivat 3 päivänä joulukuuta 2002 (3) komissiolle belgialaisen postitoiminnan harjoittajan De Post – La Posten, jäljempänä ’DPLP’ (nykyisin bpost (4)), hyväksi toteutettavasta pääomankorotuksesta. Alustavan tutkinnan jälkeen komissio päätti 23 päivänä heinäkuuta 2003 (5) olla vastustamatta ilmoitettua toimenpidettä. Päätöksessään komissio totesi, että kyseinen pääomasijoitus ja muut alustavan tutkinnan aikana tarkastellut DPLP:n hyväksi toteutetut toimenpiteet eivät olleet johtaneet julkisen palvelun velvoitteista vuosina 1992–2002 yritykselle aiheutuneiden nettokustannusten liialliseen korvaamiseen.

(2) Deutsche Post AG ja sen belgialainen tytäryhtiö DHL International valittivat 27 päivänä marraskuuta 2003 komission päätöksestä yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimeen (6). Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin kumosi 10 päivänä helmikuuta 2009 komission päätöksen. Tuomioistuin katsoi, että komissio oli päättänyt olla vastustamatta toimenpidettä, vaikka asian arviointiin oli liittynyt vakavia vaikeuksia, joiden perusteella komission olisi pitänyt aloittaa muodollinen tutkintamenettely.

(3) Belgia valitti huhtikuussa 2009 yhteisöjen tuomioistuimeen (7) (asia C-148/2009) ensimmäisen oikeusasteen ratkaisusta, jolla kumottiin 23 päivänä heinäkuuta 2003 tehty komission päätös olla vastustamatta toimenpidettä.

(4) Tuomioistuin hylkäsi 22 päivänä syyskuuta 2011 Belgian valituksen ja totesi, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen ratkaisu kumota vuoden 2003 komission päätös oli perusteltu.

1.2 LEHTIJAKELUN TUKEA KOSKEVA KANTELU

(5) Vuonna 2005 joukko yksityisiä belgialaisia lehtijakeluyhtiöitä teki sekä kilpailu- että valtiontukisääntöihin perustuvan kantelun (8) Belgian viranomaisten ja DPLP:n välisestä lehtijakelusopimuksesta. Sopimuksella DPLP:lle myönnettiin julkisen palvelun tehtävä, jonka perusteella DPLP vastaa lehtijakelusta koko Belgiassa, ja vahvistettiin palveluhinnasto sekä korvaus, jonka DPLP saa palkkioksi tehtävän toteuttamisen aiheuttamista ylimääräisistä kustannuksista. Kantelu koskee pääasiassa DPLP:n tarjoamien palvelujen hinnoittelua, sillä kantelijat pitivät hintoja niin alhaisina, että ne estävät käytännössä kaiken kilpailun.

(6) Komission yksiköt hylkäsivät kantelun valtiontukisääntöjen osalta, sillä alustavassa tutkinnassa ilmeni, että kyseisen julkisen palvelun tehtävän aiheuttamista ylimääräisistä nettokustannuksista ei ollut maksettu liiallista korvausta. Toukokuussa 2009 kantelijat kuitenkin vastustivat tätä alustavaa kantaa, esittivät täydentäviä tietoja ja pyysivät komissiota suorittamaan perusteellisen tutkinnan.

1.3 NELJÄS HALLINNOINTISOPIMUS (2005–2010)

(7) Arvioidessaan lehtijakelukorvausta koskevaa kantelua komissio totesi vuonna 2005, että Belgia oli tehnyt DPLP:n kanssa hallinnointisopimuksen (contrat de gestion), josta ei ollut ilmoitettu sille. Sopimuksen perusteella yritykselle oli tarkoitus maksaa korvausta yleistä taloudellista etua koskevista palveluista, jäljempänä ’yleishyödylliset palvelut’. Komissio aloittikin automaattisesti tutkintamenettelyn (9) ja esitti huhtikuussa 2007 Belgian viranomaisille tietopyynnön.

(8) Belgian viranomaiset vastasivat joulukuussa 2007, että yleishyödyllisistä palveluista maksettu korvaus ei ollut viranomaisten mukaan valtiontukea, koska kaikki neljä Altmark-tuomiossa (10) mainittua edellytystä täyttyivät. Viranomaiset toimittivat myöhemmin tietoja neljännestä hallinnointisopimuksesta ja erityisesti kustannuslaskentajärjestelmästä, jota käytettiin valtion maksaman korvauksen määrittämisessä.

(9) Komission automaattisesti aloittaman menettelyn ja kantelujen kohteina olleet toimenpiteet sisällytettiin 23 päivänä heinäkuuta 2009 aloitettuun muodolliseen tutkintamenettelyyn C20/2009.

1.4 PÄÄTÖS MENETTELYN ALOITTAMISESTA

(10) Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen kumottua 23 päivänä heinäkuuta 2003 tehdyn komission päätöksen komissio tarkasteli Belgian viranomaisten toimittamia tietoja kyseisistä toimenpiteistä ja päätti 13 päivänä heinäkuuta 2009 aloittaa SEUT-sopimuksen 108 artiklan 2 kohdassa tarkoitetun muodollisen tutkintamenettelyn (11).

(11) Komission päätös menettelyn aloittamisesta on julkaistu Euroopan unionin virallisessa lehdessä. Komissio on pyytänyt asianomaisia osapuolia esittämään huomautuksensa.

1.5 BELGIAN VIRANOMAISTEN HUOMAUTUKSET MENETTELYN ALOITTAMISTA KOSKEVASTA PÄÄTÖKSESTÄ

(12) Belgian viranomaiset toimittivat huomautuksensa 13 päivänä elokuuta 2009. Lisäksi ne esittivät täydentäviä huomautuksia 10 päivänä syyskuuta 2009, 12 päivänä lokakuuta 2009, 23 päivänä huhtikuuta 2010, 26 päivänä huhtikuuta 2010, 19 päivänä lokakuuta 2010, 19 päivänä marraskuuta 2010, 21 päivänä joulukuuta 2010, 18 päivänä tammikuuta 2011, 17 päivänä helmikuuta 2011, 2 päivänä maaliskuuta 2011, 29 päivänä maaliskuuta 2011, 11 päivänä huhtikuuta 2011, 10 päivänä toukokuuta 2011, 27 päivänä toukokuuta 2011, 14 päivänä kesäkuuta 2011, 10 päivänä elokuuta 2011, 26 päivänä elokuuta 2011, 7 päivänä lokakuuta 2011, 14 päivänä joulukuuta 2011, 19 päivänä joulukuuta 2011, 20 päivänä joulukuuta 2011 ja 26 päivänä joulukuuta 2011. Viranomaiset ilmoittivat hakeneensa 22 päivänä huhtikuuta 2009 muutosta ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen 10 päivänä helmikuuta 2009 antamaan tuomioon ja esittivät täsmentäviä tietoja julkisen palvelun korvauksesta ja muista DPLP:n hyväksi toteutetuista tapauskohtaisista toimenpiteistä.

1.6 KOLMANSIEN HUOMAUTUKSET MENETTELYN ALOITTAMISTA KOSKEVASTA PÄÄTÖKSESTÄ JA BELGIAN VIRANOMAISTEN VASTAUKSET HUOMAUTUKSIIN

(13) Deutsche Post AG ja DHL International NV/S.A. esittivät huomautuksensa 28 päivänä elokuuta 2009.

(14) Vlaamse Federatie van Persverspreiders, jäljempänä ’VFP’ (flaamilainen lehtijakeluliitto), ja Prodipresse (lehtijakelualan ammattijärjestö) esittivät huomautuksensa 28 päivänä elokuuta 2009.

(15) Belgische Distributiedienst B.V.B.A, jäljempänä ’BD’, joka on DPLP:n kilpailija lehtijakelumarkkinoilla, esitti huomautuksensa 28 päivänä elokuuta 2009.

(16) Association belge des éditeurs de quotidiens A.S.B.L (Belgian sanomalehtiliitto), esitti huomautuksensa 28 päivänä elokuuta 2009.

2. TUEN YKSITYISKOHTAINEN KUVAUS

2.1 DPLP:n OIKEUDELLINEN ASEMA JA TOIMINTA

(17) Belgian posti oli valtion laitos (”Régie des Postes”) vuoteen 1992, jolloin siitä tehtiin erillinen oikeudellinen yksikkö (”entreprise publique autonome”, itsenäinen julkinen yritys). Vuonna 2000 sen oikeudellinen asema muuttui julkiseksi osakeyhtiöksi (”société anonyme de droit public”).

(18) Vuonna 2010 DPLP:n liiketoiminnan tulos oli 2 318 miljoonaa euroa ja liikevoitto 319 miljoonaa euroa. Vuoden 2010 lopussa sen palveluksessa oli 33 616 henkilöä. Vertailun vuoksi todettakoon, että vuonna 2002 sillä oli 42 000 työntekijää. Henkilöstökustannukset ovat 65 prosenttia toimintakuluista.

(19) Vähemmistöosakkuuden (yhtä osaketta vaille 50 prosentin osuus) omistaa yksityinen sijoittaja CVC Capital Partners. Enemmistöosakkuuden omistaa Belgian valtio.

2.2 YHTEENVETO VALTION TOIMENPITEISTÄ

2.2.1 Julkisen palvelun tehtävät kaudella 1992–2010

(20) Julkisen palvelun tehtävät annettiin DPLP:n hoidettaviksi postilain (12) nojalla ja neljän peräkkäisen hallinnointisopimuksen perusteella, jotka kattavat tutkinnan kohteena olevan ajan eli vuodet 1992–2010 kokonaan.

2.2.1.1 Hallinnointisopimuksissa määritellyt julkiset palvelun velvoitteet

(21) Hallinnointisopimuksissa esitetään säännöt ja DPLP:lle osoitettujen, yleisen edun mukaisten tehtävien toteuttamista koskevat yksityiskohtaiset edellytykset. Niissä vahvistetaan myös Belgian valtion taloudellinen panos.

(22) DPLP ja Belgian valtio ovat DPLP:n yhtiöittämisen jälkeen vuonna 1992 allekirjoittaneet neljä hallinnointisopimusta, jotka kattavat seuraavat jaksot (13): 1. ensimmäinen sopimus: 14.9.1992–31.12.1996, 2. toinen sopimus: 1.1.1997–23.9.2002, 3. kolmas sopimus: 24.9.2002–23.9.2005, 4. neljäs sopimus: 24.9.2005–23.9.2010; sopimuksen voimassaoloaikaa on jatkettu uutta sopimusta odotettaessa.

(23) Hallinnointisopimuksissa esitetään luettelo julkisen palvelun tehtävistä. Belgian valtion edellyttämät julkisen palvelun tehtävät ovat nykyisen hallinnointisopimuksen mukaan seuraavat (14): Postipalvelut i) Postin yleispalvelu ii) Sanomalehtien jakelu iii) Aikakauslehtien jakelu iv) Vaaleihin liittyvän materiaalin jakelu v) Erityishinnasto voittoa tavoittelemattomille yhteisöille vi) Postimaksujärjestelmän ulkopuolinen kirjeposti (kuningashuoneen ja muu erityinen kirjeenvaihto) vii) Kansainväliset postipalvelut viii) Kansainväliset postipaketit Rahoituspalvelut ix) Postisiirtotilille tehtävien käteistalletusten vastaanottaminen x) Postiosoitukset xi) Vanhuus- ja perhe-eläkkeen ja vammaisille maksettavien avustusten maksu kotiin xii) Vaaleihin osallistumista koskevien palkkioiden maksu xiii) Tieliikenteen sakoista saatavia varoja koskeva tilinpito ja asiakirjahallinto xiv) Kalastusluvat Postimerkkien myynti xv) Postimerkkien myynti Muut julkiset palvelut xvi) Postinkantajan sosiaaliset tehtävät xvii) Yleisötiedotus xviii) Sähköpostin tulostaminen ja jakelu xix) Viestien varmennuspalvelut xx) Valtion tilinpitoa varten suoritetut tehtävät xxi) Veromerkkien ja sakkojen käsittely xxii) Yhteistyö äänestyslippuja sisältävien pakettien jakelussa.

2.2.2 Tutkinnan kohteena olevat valtion toimenpiteet

(24) Vuosina 1992–2010 DPLP on saanut julkista tukea eri toimenpiteiden kautta: 1. vapautus eläkkeistä: vuonna 1997 toteutetun eläkejärjestelmän uudistuksen jälkeen valtio vapautti DPLP:n yhteensä 3,8 miljardin euron eläkesitoumuksista; 2. julkisen palvelun velvoitteen (15) täyttämisestä aiheutuneiden kustannusten vuotuinen korvaus, joka oli yhteensä 5,2 miljardia euroa kaudella 1992–2010; 3. pääomasijoitukset: kaksi sijoitusta vuonna 1997 (62 miljoonaa euroa), yksi vuonna 2003 (297,5 miljoonaa euroa) ja yksi vuonna 2006 (40 miljoonaa euroa); 4. verovapautukset: vapautukset yhtiöverosta, kiinteistöverosta ja muista välillisistä veroista ja kunnallisveroista; 5. kiinteistöjen siirto: vuonna 1992 DPLP:lle siirrettiin 63 kiinteistöä, joiden arvo oli 112,2 miljoonaa euroa; 6. vuonna 2004 myönnetty valtion takaus 100 miljoonan euron lainalle, kun takausmaksu oli 0,25 prosenttia.

2.2.2.1 Vapautus eläkkeistä

(25) Vuonna 1992 valtion postilaitos muutettiin lailla erilliseksi julkiseksi yritykseksi (”entreprise publique autonome”, EPA), jonka nimeksi annettiin De Post – La Poste. DPLP on valtion postilaitoksen oikeudellinen seuraaja, ja laitoksen omaisuuserät ja henkilöstö siirtyivät sille. Tämä merkitsi huomattavaa muutosta yhtiömuodossa: 1. postilaitos oli toiminut asiasta vastaavan ministerin johdolla ja alaisuudessa, mutta DPLP:tä johti johtokunta ja hallitus; Belgian hallituksella oli ainoastaan valtuudet valvoa, että yhtiö noudatti lainsäädäntöä ja hallinnointisopimusta (16); 2. DPLP oli periaatteessa vastuussa omasta rahoitusasemastaan, kun postilaitoksen vuosibudjetin oli vahvistanut toimivaltainen ministeri, joka toimitti sen parlamentin hyväksyttäväksi ministeriönsä talousarvion liitteenä.

(26) Vuonna 1992 DPLP:n palvelukseen siirtyi näin 43 747 virkamiestä, ja yhtiö otti vastatakseen heidän oikeusturvastaan työllisyyden, eläkkeiden ja palkkojen osalta (21 päivänä maaliskuuta 1991 annetun lain 33 §).

(27) Vuonna 2008 DPLP:n palveluksessa oli vielä noin 23 500 kyseisten säännösten alaista toimihenkilöä (joiden asema vastasi virkamiesasemaa). Heidän osuutensa oli noin kaksi kolmasosaa koko henkilöstöstä, kuten jäljempänä esitetään. Taulukko 1 DPLP:n eri työntekijäryhmät

(28) Vuosina 1972–1996 eläkkeet maksettiin jakojärjestelmän mukaan. Jakojärjestelmän mukaisesti DPLP hyvitti valtiolle sen maksaman määrän eläkkeelle jääneiden virkamiesten eläkeoikeuksista (17), joita virkamiehille oli kertynyt vuodesta 1972 alkaen. Kyseisenä vuonna Belgian postista oli tullut kirjanpidollisesti valtiosta erillinen yksikkö (valtion postilaitos).

(29) Eläkkeiden rahoitusjärjestelmään ei ollut tehty muutoksia ennen vuoden 1997 eläkeuudistusta. Kyseisessä uudistuksessa DPLP:n virkamiehiin sovellettavan eläkejärjestelmän ensimmäinen pilari muutettiin vastaamaan yksityissektoria. Vuodesta 1997 alkaen DPLP:n edellytettiin maksavan kansalliselle sosiaaliturvakassalle ONSS:lle (Office national de sécurité sociale) eläkemaksua, joka vastasi 8,86:ta prosenttia palkoista.

(30) Samalla valtio vapautti DPLP:n sille kertyneistä eläkesitoumuksista, joiden arvo oli 3,8 miljardia euroa.

2.2.2.2 Julkisen palvelun velvoitteen täyttämisestä aiheutuneiden kustannusten vuotuinen korvaus

(31) Jokaisessa sopimuksessa määrättiin vuotuisesta korvauksesta, jonka valtio maksoi sopimuksessa määriteltyjen julkisen palvelun tehtävien suorittamisesta.

(32) Kolmessa ensimmäisessä sopimuksessa korvaus määritettiin julkisen palvelun tehtävistä käytännössä aiheutuneiden menojen ja tulojen erotuksen perusteella. Neljännessä hallinnointisopimuksessa määrätään kiinteästä korvauksesta, joka lasketaan DPLP:n kustannusten ja julkisen palvelun käyttäjien tuottamien tulojen odotetun erotuksen perusteella. Korvaukselle on kuitenkin asetettu enimmäismäärä, joka määritellään hallinnointisopimuksissa (18).

33) DPLP on nykyisen hallinnointisopimuksen (19) perusteella oikeutettu saamaan korvausta seuraavista julkisista palveluista: Postipalvelut ii) Sanomalehtien jakelu iii) Aikakauslehtien jakelu iv) Vaaleihin liittyvän materiaalin jakelu v) Erityishinnasto voittoa tavoittelemattomille yhteisöille vi) Postimaksujärjestelmän ulkopuolinen kirjeposti (kuningashuoneen ja muu erityinen kirjeenvaihto) Rahoituspalvelut ix) Postisiirtotilille tehtävien käteistalletusten vastaanottaminen x) Postiosoitukset xi) Vanhuus- ja perhe-eläkkeen ja vammaisille maksettavien avustusten maksu kotiin xiii) Tieliikenteen sakoista saatavia varoja koskeva tilinpito ja asiakirjahallinto xiv) Kalastusluvat Postimerkkien myynti xv) Postimerkkien myynti Muut julkiset palvelut xvi) Postinkantajan sosiaaliset tehtävät xx) Valtion tilinpitoa varten suoritetut tehtävät xxi) Veromerkkien ja sakkojen käsittely.

34) On huomattava, että postin yleispalvelusta ei voi saada korvausta kolmen viimeisimmän hallinnointisopimuksen mukaan (20). Vaikka lehtijakelun voidaan yleensä katsoa kuuluvan yleispalvelun piiriin yhteisön postipalvelujen sisämarkkinoiden kehittämistä ja palvelun laadun parantamista koskevista yhteisistä säännöistä 15 päivänä joulukuuta 1997 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 97/67/EY (21) mukaan, Belgian viranomaiset ovat määritelleet hallinnointisopimusten perusteella korvauksiin oikeuttavat erityistehtävät (sanoma- ja aikakauslehtien jakelu) sellaisten perusteiden avulla, jotka erottavat ne postin yleispalvelusta. Nämä perusteet ovat 1) yleispalvelun ylittävät tavoitteet, 2) sopimuksissa mainitut erityisedellytykset ja 3) hinnoitteluun sovellettavat erityissäännökset, jotka poikkeavat yleispalvelun hinnoitteluun sovellettavista säännöksistä.

35) Tehtävän tavoitteet: Belgian viranomaiset katsovat, että on erityisen tärkeää varmistaa kattava lehtijakelu koko Belgiassa, jotta voidaan lisätä tiedon tasoa, edistää mielipiteiden moninaisuutta ja kannustaa yleisöä osallistumaan poliittiseen keskusteluun.

36) Sopimuksessa vahvistetaan erityiset toimintaedellytykset: DPLP:lle osoitettu lehtijakelua koskeva erityistehtävä, joka oikeuttaa korvauksen saamiseen, ylittää yleispalveluun perinteisesti sisältyvän jakelupalvelun. Tehtävään sovelletaan tiukkoja edellytyksiä, jotka koskevat laadunvarmistussuunnitelmia ja tuloksia, jotka liittyvät jakeluajankohtaan (esimerkiksi jakelu ennen klo 7.30), jakelutiheyteen, julkaisijoille annettuihin jakeluvaihtoehtoihin ja määrää koskevaan joustoon sekä palvelun jatkuvuuteen (mukaan lukien ylivoimaisen esteen tiukka määrittely).

37) Erityishinnoittelu: Korvaukseen oikeuttavan lehtijakelutehtävän hinnoittelu määritellään kolmikantaneuvotteluissa (Belgian valtio / DPLP / lehdistön edustajat) ja yleispalvelutehtävästä poiketen ne eivät edellytä sääntelyviranomaisen ennakkohyväksyntää. Yleispalvelun hinnoittelu perustuu kustannuksiin, mutta korvaukseen oikeuttavan lehtijakelua koskevan erityistehtävän hinnat ovat selvästi alhaisemmat, jotta voidaan saavuttaa asetetut tavoitteet.

38) Johdanto-osan 33 kappaleessa mainituista julkisista palveluista voidaan maksaa julkisen palvelun korvausta. Käytännössä kullakin tilikaudella maksetut julkisen palvelun korvaukset ovat seuraavat: Ensimmäinen hallinnointisopimus Vuosi Määrä (euroa) 1992 (22) 91 720 000 1993 351 327 000 1994 322 138 000 1995 368 308 000 1996 314 205 000 Toinen hallinnointisopimus Vuosi Määrä (euroa) 1997 208 934 000 1998 228 629 000 1999 213 788 000 2000 216 282 000 2001 224 269 000 2002 194 559 000 Kolmas hallinnointisopimus Vuosi Määrä (euroa) 2003 175 554 000 2004 247 606 000 2005 254 825 000 Neljäs hallinnointisopimus Vuosi Määrä (euroa) 2006 299 729 000 2007 306 396 000 2008 315 683 000 2009 321 244 000 2010 325 735 000

2.2.2.3 Pääomasijoitukset

(39) Pääomasijoitukset vuonna 1997: DPLP:hen tehtiin kaksi pääomasijoitusta, joiden arvo oli yhteensä 62 miljoonaa euroa. Näistä toimenpiteistä ei ilmoitettu komissiolle. Belgian viranomaiset ilmoittivat kuitenkin myöhemmin, että varat olivat todellisuudessa korvauksia julkisen palvelun tehtävistä, mutta varojen maksu DPLP:lle oli viivästynyt.

(40) Pääomasijoitukset vuonna 2003: Belgian viranomaiset tekivät DPLP:hen 297,5 miljoonan euron pääomasijoituksen. Viranomaisten mukaan pääomasijoitus toteutettiin tavanomaisissa markkinaolosuhteissa toimivan yksityisen sijoittajan kannalta hyväksyttävin edellytyksin. Markkinataloussijoittajaperiaatteen mukaan kyseessä ei siis ole valtiontuki.

(41) Pääomasijoitukset vuonna 2006: Belgian viranomaiset tekivät DPLP:hen 40 miljoonan euron pääomasijoituksen. Viranomaisten mukaan pääomasijoitus tehtiin markkinataloussijoittajaperiaatteen mukaisesti, sillä sijoitus tehtiin samoin edellytyksin, joita sovelletaan yksityissijoittajiin (tasavertaisuusperiaate).

2.2.2.4 Verovapautukset

(42) DPLP oli 31 päivään joulukuuta 2005 asti vapautettu yhtiöverosta.

(43) Tutkinnan kattamalla jaksolla se vapautettiin myös kiinteistöverosta, joka liittyi julkisen palvelun tehtävän suorittamisessa käytettyihin kiinteistöihin. Tämä vapautus merkitsee […] (23) – […] euron etua vuodessa. Jos kiinteistövero olisi maksettu, näissä kiinteistöissä tuotettujen tuotteiden (julkinen palvelu ja kaupalliset tuotteet) kustannukset olisivat olleet suhteessa korkeammat.

(44) DPLP oli vapautettu myös välillisistä veroista ja kunnallisveroista. Belgian viranomaiset eivät pysty arvioimaan tämän edun täsmällistä arvoa, mutta viranomaisten mukaan toimenpide kuuluu vähämerkityksistä tukea koskevan säännön soveltamisalaan.

(45) Nämä verovapautukset myönnettiin ennen EY:n perustamissopimuksen voimaantuloa vuonna 1958, ja ne on pidetty voimassa ilman merkittäviä muutoksia. Vaikka yhtiöverovapautus lopetettiin 31 päivänä joulukuuta 2005, kaksi muuta toimenpidettä ovat edelleen voimassa.

2.2.2.5 Kiinteistöjen siirto

(46) Belgian valtio siirsi vuonna 1992 DPLP:lle vastikkeetta 63 kiinteistöä (24). Kiinteistöt olivat jo DPLP:n käytössä, mutta ne olivat siihen asti olleet oikeudellisesti valtion omaisuutta. Näiden omaisuuserien kokonaisarvoksi arvioidaan 112,2 miljoonaa euroa (25). Nämä kiinteistöt eivät kuuluneet niihin omaisuuseriin, jotka oli erotettu valtiolle kuuluvista omaisuuseristä heti silloin, kun postista tuli erillinen valtion postilaitos vuonna 1971. Postilaitoksella oli jo tuolloin hallussaan omaisuuseriä, jotka otettiin huomioon sen taseessa. Vuonna 1992 siirrettyjen ylimääräisten kiinteistöjen katsottiin sitä vastoin olevan korvausta eläkkeiden aiheuttamasta rasitteesta, jota DPLP:lle aiheutui edelleen, vaikka se luopui valtion laitoksen asemasta ja muuttui itsenäiseksi julkiseksi yritykseksi.

(47) Belgian viranomaisten mukaan tämä kiinteistöjen siirto oli pelkkää valtiolle kuuluvan omaisuuden uudelleenjärjestelyä, eikä siihen liity etua. Viranomaisten mukaan Belgian posti käytti kyseisiä kiinteistöjä jo ennen kuin se muuttui DPLP:ksi vuonna 1992 (kiinteistöt olivat siis jo sen käytössä, kun se oli valtion postilaitos).

2.2.2.6 Valtiontakaus

(48) DPLP:lle annettiin mahdollisuus saada valtiontakaus lainoilleen 0,25 prosentin korvausta vastaan.

(49) Tutkinnan kohteena olevalla jaksolla DPLP käytti takausta vain kerran, kun se otti 100 miljoonan euron lainan Euroopan investointipankilta (EIP). DPLP:n ja EIP:n välillä 22 päivänä joulukuuta 2004 tehdyn lainasopimuksen perusteella DPLP:llä oli mahdollisuus käyttää EIP:n luottojärjestelyä 10 päivään kesäkuuta 2008 asti. DPLP käytti luottojärjestelyä ja pyysi 100 miljoonan euron lainaa 8 päivänä marraskuuta 2007. Se sai kyseisen määrän käyttöönsä 5 päivänä joulukuuta 2007. DPLP sitoutui maksamaan lainan takaisin 11 samansuuruisena vuosittaisena noin 9,09 miljoonan euron eränä. Ensimmäinen erä on määrä maksaa takaisin 5 päivänä joulukuuta 2012 ja viimeinen 5 päivänä joulukuuta 2022. Korkoa maksetaan neljännesvuosittain (5 päivänä joulukuuta, 5 päivänä maaliskuuta, 5 päivänä kesäkuuta ja 5 päivänä syyskuuta). Korkotaso määritettiin kolmen kuukauden Euribor-koron perusteella, josta vähennettiin 37 peruspistettä.

3. KUVAUS SYISTÄ, JOTKA JOHTIVAT MENETTELYN ALOITTAMISEEN VUONNA 2009

(50) Altmark-tuomion (26) perusteella komissio katsoi, että vuodesta 1992 alkaen maksetut julkisen palvelun korvaukset, verovapautukset, pääomasijoitukset, valtiontakaus ja kiinteistöjen siirto olivat omiaan sisältämään SEUT-sopimuksen 107 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua valtiontukea.

(51) Valtiontuet, jotka myönnetään korvauksena yleispalveluvelvoitteeseen liittyvistä kustannuksista, voidaan katsoa SEUT-sopimuksen 106 artiklan 2 kohdan mukaan sisämarkkinoille soveltuviksi, jos ne ovat välttämättömiä näiden palvelujen tarjoamiseksi ja jos ne eivät vaikuta kaupan kehitykseen Euroopan unionin etujen kanssa ristiriitaisella tavalla.

(52) Menettelyn aloittamisesta vuonna 2009 tehdyssä päätöksessään komissio epäili, olivatko DPLP:lle sen julkisen palvelun tehtävää varten myönnetyt tukitoimenpiteet välttämättömiä ja oikeasuhteisia.

(53) Kun tarkastellaan SEUT-sopimuksen 106 artiklan 2 kohdassa tarkoitetun velvoitteen liiallista korvaamista, komissio arvioi, että kaikki julkisen palvelun velvoitteeseen liittyvät tulot ja kustannukset olisi pitänyt ottaa huomioon, jotta olisi voitu varmistaa, ettei julkisen palvelun tehtävistä makseta liiallista korvausta. Tätä laskentaa varten olisi varmistettava, että sovellettu kirjanpitoperiaate on asianmukainen yleishyödyllisten palvelujen kustannusten määrittämiseksi, ja otettava huomioon kaikki julkisen palvelun nettokustannukset ja ylimääräiset tuet niiden myöntämismuodosta riippumatta.

(54) Kun tarkastellaan valtion myöntämää rahoitusta virkamiesten eläkkeitä varten, komissio epäili, missä määrin DPLP:n vapauttaminen eläkevelvoitteistaan asetti sen kilpailijoidensa kanssa verrattavissa olevaan asemaan sosiaaliturvamaksujen suhteen.

(55) Komissio on tehnyt päätöksen myös Ranskan postin (La Poste) palveluksessa olleiden virkamiesten eläkkeisiin liittyvien kustannusten julkista rahoitusta koskevassa asiassa (27). Asiassa noudatetun lähestymistavan mukaisesti olisi tutkittava, soveltuuko kyseinen toimenpide SEUT-sopimuksen 107 artiklan 3 kohdan c alakohdan mukaan sisämarkkinoille, ja määritettävä, missä määrin sosiaaliturvamaksuista aiheutuvat kustannukset, joista DPLP vastasi sen jälkeen kun se oli vapautettu kyseisistä eläkevelvoitteista, olivat verrattavissa sen kilpailijoiden kustannuksiin.

4. KOLMANSIEN HUOMAUTUKSET

4.1. VFP:N JA PRODIPRESSEN HUOMAUTUKSET

(56) VFP ja Prodipresse esittivät 28 päivänä elokuuta 2009 huomautuksensa, jotka koskevat DPLP:n lehtijakelujärjestelmää.

(57) Aikaisemmin esittämänsä kantelun mukaisesti VFP ja Prodipresse korostivat, että kilpailu vääristyi DPLP:n soveltamien edullisten lehtijakeluhintojen vuoksi, sillä ne estivät muiden markkinatoimijoiden kilpailun.

(58) Niiden mukaan DPLP:n soveltamat hinnat vahvistettiin kolmikantaneuvotteluissa DPLP:n, lehtitalojen ja valtion välillä. DPLP sai näistä markkinahintoja alhaisemmista hinnoista aiheutuvista tappioista korvausta valtiolta yleishyödyllisistä palveluista maksettujen korvausten yhteydessä. Vaikka DPLP on suora tuensaaja, myös sanomalehtien julkaisijat hyötyivät tuesta välillisesti.

(59) VFP ja Prodipresse arvioivat, että DPLP on voinut saada lehtijakelujärjestelmälleen liiallista korvausta, jota se on käyttänyt muun toimintansa rahoittamiseen.

4.2. ASSOCIATION BELGE DES ÉDITEURS DES JOURNAUX’N HUOMAUTUKSET

(60) Association belge des éditeurs des journaux (Belgian sanomalehtien liitto) esitti huomautuksensa 28 päivänä elokuuta 2009. Se korosti, että demokratian ja tasa-arvon kannalta on keskeistä, että koko Belgiassa on tehokas sanomalehtijakelujärjestelmä, jonka hinnat ovat yhdenmukaiset ja kohtuulliset ja jonka avulla tilaajat voivat saada sanomalehtensä varhain aamulla.

4.3. DEUTSCHE POST AG:N JA DHL INTERNATIONALIN HUOMAUTUKSET

(61) Deutsche Post AG ja DHL International esittivät huomautuksensa 28 päivänä elokuuta 2009. Ne korostivat, että on tarpeen tutkia DPLP:n vapauttamista eläkevelvoitteista ja varmistaa, että toimenpide on johdonmukainen aikaisemman käytännön kanssa. Lisäksi on tarkastettava, että pääomasijoitukset on tehty markkinaehdoin, varmistettava, että kustannustenjako vastaa Chronopost-tuomiota ja tutkittava kiinteistöjen siirtoa.

4.4. BELGISCHE DISTRIBUTIEDIENST NV / BELGIQUE DIFFUSION SA:N HUOMAUTUKSET

(62) TNT-konserniin kuuluva Belgische Distributiedienst NV / Belgique Diffusion SA, jäljempänä ’BD’, esitti huomautuksensa 28 päivänä elokuuta 2009. BD on DPLP:n ja erityisesti sen lehtijakelusta vastaavan tytäryhtiön Deltamedian kilpailija sanoma- ja aikakausilehtijakelun markkinoilla. Aikaisemmin esittämänsä kantelun mukaisesti BD korosti, että DPLP sovelsi kustannuksia alhaisempia hintoja sanomalehtijakeluun. DPLP:n tappiot katettiin BD:n mukaan julkisilla avustuksilla. Alhaiset hinnat tekivät kilpailusta DPLP:n kanssa vaikeaa.

(63) BD:n mukaan DPLP on toiminut vastoin julkisia palveluhankintoja koskevien sopimusten tekomenettelyjen yhteensovittamisesta 18 päivänä kesäkuuta 1992 annettua neuvoston direktiiviä 92/50/ETY (28) ja direktiivin 97/67/EY 7 artiklaa. BD epäili lisäksi, että kyseessä oli SEUT-sopimuksen 107 artiklan 1 kohdan mukainen tuki. Se epäili myös yleishyödyllisten palvelujen aiheuttamien kustannuksien perusteella maksettavan korvauksen soveltuvuutta sisämarkkinoille SEUT-sopimuksen 106 artiklan 2 kohdan mukaisesti.

(64) BD epäili, voitaisiinko sanomalehtijakelu luokitella yleishyödylliseksi palveluksi, koska useimmissa jäsenvaltioissa kyseinen toiminta on avattu kilpailulle ilman, että siihen osallistuu postitoiminnan harjoittajaa.

(65) BD pohti myös, oliko yksinomaan postitoiminnan harjoittajalle varattu avustus asianmukaisin keino tukea sanomalehtijakelua sen sijaan, että tuettaisiin lehtitaloja, jotka voisivat hankkia jakelupalvelut vapailta markkinoilta. Tämä olisi mahdollistanut erilaisten toimijoiden keskinäisen kilpailun.

(66) BD epäili myös kustannusten välttämättömyyttä, vaikka DPLP:lle osoitettu sanomalehtijakelua koskeva tehtävä hyväksyttäisiinkin. BD:n mukaan DPLP:llä on paljon korkeammat kustannukset kuin muilla toimijoilla, mikä korottaa tarvittavien avustusten tasoa. Tästä syystä avustukset eivät ole oikeasuhteisia eivätkä perusteltuja.

(67) BD katsoo, että DPLP:n kustannukset, jotka valtio on ottanut vastattavakseen, voisivat sisältää investointikustannuksia, jotka eivät ole välttämättömiä yleishyödyllisten palvelujen tarjoamiseksi, sillä DPLP on saattanut käyttää muita palveluja varten käyttöön otettuja infrastruktuureja. Kaupallisten tuotteiden myynninedistämiskampanjat ovat niin ikään voineet saada rahoitusta julkisista avustuksista.

5. BELGIAN VIRANOMAISTEN HUOMAUTUKSET

5.1 BELGIAN VIRANOMAISTEN HUOMAUTUKSET ELÄKEVELVOITTEISTA MYÖNNETYSTÄ VAPAUTUKSESTA

(68) Belgian viranomaiset toteavat, että Combus-tuomiossa (29) noudatetun lähestymistavan mukaisesti eläkesitoumuksista myönnetty vapautus ei ole valtiontukea, koska sen ansiosta Belgian posti vapautetaan epätavallisesta kustannuksesta eikä kustannuksesta, joka katetaan tavallisesti yrityksen talousarvioista.

(69) Tällainen epätavallinen kustannus johtuu virkamieshenkilöstön korkeammista palkkakustannuksista ja operatiivisen toiminnan joustavuuden puutteesta, mikä estää DPLP:tä vähentämästä virkamiesten osuutta henkilöstöstään haluamassaan määrin.

(70) Belgian viranomaiset määrittelevät kolme riittämättömän joustavuuden syytä: 1. virkamiesten työllisyysturva; 2. sisäisen liikkuvuuden puute; 3. lomautuksia ei voida soveltaa.

(71) Virkamiesten työllisyysturva: DPLP toteaa, että sen virkaehtosopimuksen alainen henkilöstö on käytännössä palkattu pysyvään virkasuhteeseen. DPLP:n ei ole mahdollista irtisanoa virkamieshenkilöstönsä työsopimuksia ilman painavaa syytä tai toistuvia heikkoja työsuorituksia. Tällöinkin irtisanomismenettelyä koskevat poikkeuksellisen tiukat vaatimukset.

(72) Lisäksi Conseil d’État (korkein hallinto-oikeus, joka on toimivaltainen tuomioistuin käsiteltäessä virkamiehiin liittyviä asioita; sopimussuhteiseen henkilöstöön liittyvissä asioissa toimivaltaisia ovat puolestaan työtuomioistuimet) on näyttänyt suosivan virkamiehiä, sillä se on asettanut tiukat säännöt ”asianmukaisen irtisanomisperusteen” osoittamiselle. Tästä seuraa, että DPLP ei pysty irtisanomaan virkamieshenkilöstöään yksittäin eikä kollektiivisesti taloudellisista tai teknisistä syistä.

(73) Näin ollen työsopimuksen irtisanominen ei ole käytettävissä johtamiskeinona, jonka avulla voidaan muuttaa henkilöstön koostumusta käytännön operatiivisten tarpeiden perusteella. Irtisanomisten mahdottomuus taloudellisista syistä rajoittaa myös merkittävästi DPLP:n käytössä olevia keinoja ratkaista ongelmia, joita ovat esimerkiksi virkamieshenkilöstön riittämätön liikkuvuus ja markkinakäytäntöä paremmat palkat ja edut. Lisäksi virkamieshenkilöstö ei voi pyytää automaattisesti siirtoa julkishallintotehtäviin, eikä DPLP voi myöskään määrätä tällaista siirtoa.

(74) Tämä merkitsee, että virkamieshenkilöstön määrä vähenee pääasiassa vähäisen vapaaehtoisen poistuman ja luonnollisen poistuman kautta.

(75) Sisäisen liikkuvuuden puute: DPLP ei myöskään pysty vähentämään virkamieshenkilöstöään niillä osa-alueilla, joilla palvelujen kysyntä on vähentynyt. Sen mahdollisuuksia sijoittaa virkamieshenkilöstöä uusiin tehtäviin organisaation sisällä tarpeita vastaavalla tavalla rajoittavat tiukat ehdot.

(76) Kieliryhmän, koulutuksen, työkokemuksen ja tehtäväluokituksen kaltaisista syistä DPLP on pitkälti kyvytön sijoittamaan uudelleen henkilöstöä, joka työskentelee niillä aloilla, joilla henkilöstötarpeet vähenevät (esimerkiksi perinteinen kirjeposti), sellaisille aloille, joissa on liian vähän henkilöstöä erityisesti eläkkeellelähdön tai kysynnän kasvun vuoksi.

(77) Toisin sanoen virkamieshenkilöstöön sovellettavien sääntöjen jäykkyyden vuoksi DPLP on pitkälti kykenemätön sijoittamaan henkilöstöään uudelleen tarpeittensa mukaan tai tasoittamaan eri tehtäväalueiden välistä epätasapainoa siirtämällä liiallista henkilöstä aloille, joilta sitä puuttuu. Vastatakseen henkilöstöpulasta kärsivien toimintojensa tarpeisiin DPLP:n on siis palkattava tilapäistä tai sopimussuhteista henkilöstöä samalla, kun sen on säilytettävä ylimääräiset virkamiehet aloilla, joilla henkilöstöä on liikaa.

(78) Lomautuksia ei voida soveltaa: DPLP ei voi lomauttaa virkamieshenkilöstöään, kuten yksityissektorin toimijat voivat tehdä, kun työtä on vähän.

(79) Korkeammat palkkakustannukset: Kun valtion postilaitoksesta tuli itsenäinen julkinen yritys vuonna 1992 ja se nimettiin DPLP:ksi, virkamieshenkilöstö säilytti selvästi korkeammat palkkansa ja paremmat etunsa kuin yksityissektorin sopimussuhteinen henkilöstö. Vuodesta 1992 virkaikään perustuva automaattinen palkkojen nousu ja ammattijärjestöjen merkittävä neuvotteluvoima ovat osaltaan johtaneet siihen, että palkat ja edut ovat säilyneet suhteellisesti korkeampina.

(80) Sen lisäksi, että virkamiehillä on paremmat palkat ja edut kuin sopimussuhteisella henkilöstöllä, heillä on 4–11 päivää enemmän palkallista lomaa (30), mikä nostaa DPLP:n kustannuksia. Nämä virkamieshenkilöstölle ominaiset piirteet ovat vaikeuttaneet DPLP:n johtamista ja tekevät virkamieshenkilöstön yksikkökustannuksista selvästi korkeammat kuin yksityissektorin sopimussuhteisilla työntekijöillä.

(81) Sen jälkeen kun postilaitoksen virkamieskunta siirtyi vuonna 1992 DPLP:lle, DPLP:n johto on myöntänyt, että tämä henkilöstö aiheuttaa korkeampien palkkakustannusten ja operatiivisen jäykkyyden vuoksi rakenteellisen ongelman, josta on ollut yhä vaikeampi selvitä postitoiminnan markkinoiden vapautumisen edetessä. DPLP lopetti tämän vuoksi virkamiesten palkkaamisen vuonna 1998. Luonnollinen poistuma, joka johtuu pääasiassa eläkkeellelähdöistä, on johtanut henkilöstön vähentymiseen siten, että henkilöstöä oli 23 538 vuonna 2008.

(82) Virkamieshenkilöstön vähentäminen perustuu pääasiassa luonnolliseen poistumaan osana nykyistä ikäpyramidia. Sen eteneminen on ollut hidasta, ja sen odotetaan todennäköisimmin säilyvänkin hitaana aina vuoteen 2030 asti eli selvästi postitoiminnan markkinoiden täydellisen vapautumisen jälkeen. Tätä kehitystä kuvataan seuraavassa taulukossa. Taulukko 2 DPLP:n virkamieshenkilöstön määrän kehitys

(83) Tämän vuoksi Belgian viranomaiset katsovat, että DPLP:n virkamieshenkilöstö on vakava operatiivinen ja kustannusongelma yksityissektoriin verrattuna. Valtio on keventänyt DPLP:n epätavallista kustannusta, josta sen kilpailijoiden ei tarvitse vastata.

(84) Viranomaisten mukaan toimenpide ei ole valtiontukea. Tämän vuoksi DPLP:tä koskevassa asiassa ei ole tarpeen soveltaa toimintalinjaa, jota komissio on noudattanut menettelyn aloittamista koskevassa päätöksessään aikaisempien eläkejärjestelmäpäätösten [EDF (31), La Poste (Ranska) (32) ja Royal Mail (33)] tavoin.

(85) Belgian viranomaiset esittävät, että jos tällaista lähestymistapaa sovellettaisiin DPLP:hen, päätelmänä olisi, että DPLP:n maksama sosiaaliturvakustannusten osuus prosentteina palkkakustannuksista vastaa sen kilpailijoita.

5.2 BELGIAN VIRANOMAISTEN HUOMAUTUKSET JULKISEN PALVELUN KUSTANNUSTEN VUOTUISESTA KORVAUKSESTA

(86) Belgian viranomaiset ovat toimittaneet DPLP:n tilinpäätöstiedot (34) ja esittäneet DPLP:n soveltaman kustannuslaskennan periaatteet.

(87) Viranomaiset esittävät, että vuotuinen julkisen palvelun korvaus ei ole tukea, sillä se on Altmark-tuomioon perustuvan oikeuskäytännön mukaista.

(88) Viranomaiset katsovat, että jos julkisen palvelun korvaus on tukea, se soveltuu sisämarkkinoille, sillä kyse ei ole julkisen palvelun tehtävistä DPLP:lle aiheutuvien nettokustannusten liiallisesta korvaamisesta. Belgian viranomaisten esittämät laskelmat osoittavat viranomaisten mukaan, että korvaukset ovat olleet DPLP:n kustannuksia alhaisemmat.

(89) Belgian viranomaiset mainitsevat, että tietyt toimenpiteet ovat voimassa olevaa tukea. Tätä käsitellään voimassa olevaa tukea koskevassa jaksossa [6.3.2 kappale ja sitä seuraavat kappaleet].

5.3 BELGIAN VIRANOMAISTEN HUOMAUTUKSET PÄÄOMASIJOITUKSISTA

5.3.1 Pääomasijoitukset vuonna 1997

(90) Belgian viranomaiset ilmoittavat 12 päivänä elokuuta 2009 päivätyssä kirjeessään komissiolle, että vuonna 1997 toteutettuja yhteensä 62 miljoonan euron pääomasijoituksia olisi pidettävä viivästyneenä korvauksena julkisen palvelun velvoitteista.

5.3.2 Pääomasijoitukset vuonna 2003 ja 2006

(91) Belgian viranomaisten mukaan vuosina 2003 ja 2006 toteutetut pääomasijoitukset perustuivat strategiseen suunnitelmaan (35), jonka lopullisena päämääränä oli parantaa yrityksen kilpailukykyä ja kannattavuutta postipalvelujen markkinoiden asteittaisen vapauttamisen myötä.

(92) Strategisella suunnitelmalla oli seuraavat päätavoitteet: 1. parantaa tuottavuutta, jotta voidaan varmistaa kilpailukyky ja kannattavuus markkinoilla, joilla kilpailu on yhä vapaampaa; 2. kehittää DPLP:n markkinasuuntautuneisuutta tarjoamalla yksityisille sijoittajille mahdollisuus osuuteen sen pääomasta ts. saavuttaa ja ylläpitää tuottotaso, joka on tarpeen yksityisten sijoittajien houkuttelemiseksi ja yrityksen kannattavuusmahdollisuuksien hyödyntämiseksi.

(93) Pääomasijoitukset vuonna 2003: Belgian viranomaisten mukaan vuonna 2003 toteutetun pääomakorotuksen tarkoituksena oli vahvistaa DPLP:n omia varoja niiden merkittävien rahoitussitoumusten täyttämiseksi, joita se oli tehnyt muun muassa neljän uuden lajittelukeskuksen rakentamiseksi ja yhden olemassa olevan keskuksen uudenaikaistamiseksi, postijakelureittien optimoimiseksi ja automatisoinnin lisäämiseksi.

(94) Lisäksi Belgian viranomaiset esittävät, että sijoitetuilla varoilla katettiin myös henkilöstömenoja, jotka olivat seurausta varhaiseläkejärjestelmästä ja työajan vähentämisestä johtuvasta palkansaajien määrän supistumisesta ja henkilöstön uusien jäsenten palkkojen noususta.

(95) Näillä toimenpiteillä mahdollistettiin kohtuullinen varmuus kannattavuuden kasvusta kaudella 2003–2007 ja näin vastattiin yksityisten sijoittajien odotuksiin. Tällä tavoin Belgian valtion, joka oli DPLP:n ainoa osakas vuonna 2003, toiminnan lähtökohtana oli kannattavuuden tavoittelu, mikä vastaa täysin markkinataloussijoittajan toimintaa, kun pääomasijoituspäätös on tehty.

(96) Belgian viranomaiset ilmoittivat 5 päivänä elokuuta 2009 kannattavuusennusteen osoittavan, että pääomasijoitus oli toteutettu markkinataloussijoittajaperiaatteen mukaisesti, sillä ennakoitu tuotto ylitti määrän, jonka yksityinen sijoittaja olisi vaatinut. Ennusteet olivat realistisia, sillä vuosien 2003–2008 toteutunut kannattavuus ylitti selvästi ennusteen.

(97) Belgian viranomaiset täsmentävät, että vuoden 2003 pääomasijoitus ja valtion saatavien poistaminen vuonna 2005 DPLP:n kirjanpidosta eivät liittyneet mitenkään toisiinsa. Kyseinen saatavien poistaminen toteutettiin toisena ajankohtana ja kyseessä oli tavanomainen kirjanpitotoimenpide, sillä valtio oli ilmoittanut selvästi, että DPLP:n ei tarvinnut maksaa näitä saatavia. Taseen elvyttämiseksi vuonna 2005 poistetut määrät poikkesivat vuoden 2003 pääomasijoituksen määrästä ja vuoden 2002 lopun tappioista.

(98) Pääomasijoitukset vuonna 2006: Belgian viranomaiset esittävät, että kyseinen pääomasijoitus tehtiin markkinataloussijoittajaperiaatteen mukaisesti, sillä sijoitus tehtiin edellytyksin, joita sovelletaan yksityissijoittajaan (tasavertaisuusperiaate) eli yritykseen Post Invest Europe SA, joka sijoitti DPLP:hen 300 miljoonaa euroa. Valtio ja yksityinen sijoittaja merkitsivät uusia osakkeita siten, että uusi sijoittaja sai yhtä osaketta vaille 50 prosentin osakkuuden ja valtio säilytti 50 prosentin osuuden ja yhden osakkeen (36).

(99) Määrittääkseen liikkeeseenlaskettujen uusien osakkeiden hinnan Belgian viranomaisten konsultoima investointipankki arvio DPLP:n kokonaisarvoksi […]–[…] euroa. Valtio vahvisti lopulta yrityksen arvoksi […] euroa ennen pääomasijoitusten toteuttamista. Belgian viranomaisten myöntävät, että DPLP:n myöhemmät tulokset ovat ylittäneet arviointiaikana esitetyt ennusteet.

(100) Viranomaisten mukaan strategisen suunnitelman toteuttaminen mahdollisti sen, että DPLP:stä voitiin tehdä yksi Euroopan tehokkaimmista alan toimijoista. DPLP edistyi merkittävästi kannattavuuden, tehokkuuden (37) ja laadun osa-alueilla ja pystyi samalla pitämään asiakkailta perityt hinnat kohtuullisella tasolla.

5.4 BELGIAN VIRANOMAISTEN HUOMAUTUKSET VEROVAPAUTUKSISTA

(101) Belgian viranomaiset myöntävät 12 päivänä elokuuta 2009 päivätyssä viestissään, että DPLP ei kuulunut yhtiöverotuksen piiriin, mutta sen voittoja verotettiin (oikeushenkilöihin sovellettavan verojärjestelmän perusteella) 27 päivään joulukuuta 2005 asti. Viranomaisten mukaan kaudella 2003–2005 DPLP ei kuitenkaan hyötynyt tästä verojärjestelmästä, sillä jos yritykseen olisi sovellettu yhtiöveroa, se olisi voinut siirtää aikaisemmat tappionsa kyseisille verovuosille, eikä sen olisi tarvinnut maksaa yhtiöveroa kyseisellä jaksolla.

(102) Viranomaiset esittävät lisäksi, että DPLP:n piti maksaa veroa voitoistaan, jotka olivat 2 miljoonaa euroa kaudella 2003–2005.

(103) Tilikaudesta 2006 alkaen DPLP:n on pitänyt maksaa yhtiöveroa, eikä se ole voinut siirtää aikaisempien tilikausien tappioitaan. Belgian viranomaiset arvioivat, että DPLP on menettänyt tämän vuoksi noin 51,87 miljoonaa euroa.

(104) Viranomaiset päättelevät, että DPLP ei ole saanut nettovoittoa siitä, että se oli vapautettu yhtiöverosta ennen vuotta 2006.

(105) Belgian viranomaiset täsmentävät, että DPLP on hyötynyt kiinteistöverovapautuksesta, joka koskee julkisen palvelun velvoitteen täyttämiseen käytetystä kiinteästä omaisuudesta saatuja tuloja.

(106) Viranomaiset ovat arvioineet DPLP:n saaman nettohyödyn muodostavan vain rajatun osan ylimääräisistä kustannuksista, joista yritys vastaa, koska sen velvoitteena on ylläpitää postiverkkoa, jolle on ominaista tiukasti määritelty tiheä alueellinen kattavuus. Kyseisestä velvoitteesta ei makseta muuta korvausta.

(107) Belgian viranomaiset selittävät, että DPLP on vapautettu tietyistä välillisistä veroista ja kunnallisveroista. Viranomaisten mukaan näiden vapautusten arvo vastaa nettovaikutukseltaan vähämerkityksistä tukea.

5.5 BELGIAN VIRANOMAISTEN HUOMAUTUKSET KIINTEISTÖJEN SIIRROSTA

(108) Belgian viranomaiset vahvistivat 12 päivänä elokuuta 2009 päivätyssä viestissään, että tietyt kiinteistöt oli siirretty DPLP:lle, kun se muutettiin itsenäiseksi julkiseksi yritykseksi. DPLP oli käyttänyt kyseisiä kiinteistöjä jo vuodesta 1971, ja niitä tarvittiin postipalvelutehtävän täyttämiseen.

(109) Belgian viranomaiset korostavat, että näiden kiinteistöjen siirtäminen ei tarjoa minkäänlaista etua DPLP:lle, sillä ne olivat jo sen käytössä osana sille osoitettua julkisen palvelun tehtävää. Viranomaisten mukaan kyse oli siis pelkästä julkisten omaisuuserien uudelleenjärjestelystä.

5.6 BELGIAN VIRANOMAISTEN HUOMAUTUKSET VALTIONTAKAUKSESTA

(110) Belgian viranomaiset korostavat 12 päivänä elokuuta 2009 päivätyssä viestissään, että DPLP:llä ei ollut automaattista valtiontakausta lainoilleen. Jos DPLP pyytäisi tällaista takausta, sen olisi ensin saatava Belgian viranomaisten lupa ja maksettava 0,25 prosentin vuotuinen palkkio valtionkassaan.

(111) Tarkasteltavalla jaksolla DPLP käytti valtiontakausta ainoastaan kerran.

(112) Viranomaisten mukaan 0,25 prosentin takauspalkkio on asianmukainen DPLP:n rahoitusaseman perusteella ja takaisinmaksun laiminlyönnin epätodennäköisyyden vuoksi. Viranomaiset arvioivat, että markkinoilla ilman valtiontakausta vastaavasta lainasta perityt takauspalkkiot olisivat olleet jopa 40 peruspistettä korkeammat.

5.7 BELGIAN VIRANOMAISTEN NÄKEMYS KOLMANSIEN ESITTÄMISTÄ HUOMAUTUKSISTA

(113) Belgian viranomaisten korostavat 12 päivänä lokakuuta 2009 päivätyssä viestissään, että ainoastaan BD:n ja FVP/Prodipressen lausunnoissa on merkityksellisiä seikkoja, jotka liittyvät erityisesti sanoma- ja aikakausilehtijakeluun.

(114) Belgian viranomaiset katsovat, että toisin kuin BD väittää, muiden kuin varattujen postipalvelujen tarjoaminen (kuten lehtijakelu) ei kuulu julkisia hankintoja koskevan unionin sääntelyn soveltamisalaan (Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2004/18/EY (38)).

(115) Lisäksi viranomaiset korostavat, että sanoma- ja aikakausilehtijakelu on yleishyödyllinen palvelu, joka ei ole postipalvelumarkkinoiden vapauttamista koskevien unionin säännösten vastainen.

(116) Belgian viranomaiset toteavat myös, että jakelutehtävää ei myönnetä mielivaltaisen päätöksen perusteella. Viranomaisten mukaan DPLP on ainoa yritys, joka pystyy täyttämään tämäntyyppisten palvelujen tarjoajalle asetetut edellytykset ja velvoitteet.

(117) Belgian viranomaiset toteavat, että toisin kuin BD väittää, DPLP ei ole saanut kaudella 2002–2008 liiallisia korvauksia kustannuksista, jotka liittyvät sen sanoma- ja aikakauslehtijakelua koskevan tehtävän täyttämiseen.

(118) Viranomaiset eivät yhdy FVP/Prodipressen näkemykseen, jonka mukaan DPLP on liioitellut investointeja ja ylimääräisiä kustannuksia, jotka liittyivät kansallisesti kattavan jakelualueen kasvattamiseen sen siirtyessä 82 prosentista 100 prosenttiin. Koska kyseiset 18 prosenttia käsittävät pääasiassa syrjäisiä alueita, DPLP:n henkilöstömenot kasvoivat suhteettomasti ja DPLP:n piti hankkia pitkiä matkoja varten kulkuneuvoja, joille on ominaista korkeat poistokulut.

(119) Lopuksi viranomaiset toteavat, että mainoskampanjan kustannuksia ei ole otettu huomioon laskettaessa korvausta, jonka yritys sai valtiolta lehtijakelua varten.

(120) BD:n mukaan DPLP:n toiminta ei selkeästikään ole kustannustehokasta. Belgian viranomaiset kiistävät tämän väitteen ja korostavat, että BD ei ota täysin huomioon laajennettuun lehtijakeluun liittyviä korkeita ylimääräisiä kustannuksia. BD myös vähättelee DPLP:n merkittävää panostusta kustannusten hallitsemiseen ja tuottavuuden parantamiseen.

(121) BD:n mukaan Deltamedian kustannukset ovat DPLP:n kustannuksia alhaisemmat. Belgian viranomaisten mukaan tämä johtuu seuraavista tekijöistä: a) Deltamedia ei kata koko maata; b) Deltamedia työskentelee riippumattomien jakelijoiden kanssa; c) Deltamedia tarjoaa yksinkertaistettua palvelua, sillä se työskentelee vain yhteen lehtikonserniin kuuluvien lehtitalojen kanssa, joiden määrä on rajallinen; d) lehtitalot toimittavat sanomalehdet suoraan jakelupisteisiin.

5.8 BELGIAN VIRANOMAISTEN HUOMAUTUKSET VOIMASSA OLEVASTA TUESTA

(122) Belgian viranomaiset esittävät 21 päivänä joulukuuta 2010 päivätyssä viestissään, että tietyt tutkinnan kohteena olevat toimenpiteet ovat voimassa olevaa tukea.

(123) Belgian viranomaisten mukaan DPLP:n verovapautukset on myönnetty jo ennen Belgian liittymistä Euroopan unioniin. Tämän vuoksi kyse on voimassa olevasta tuesta.

(124) Belgian viranomaisten mukaan DPLP:lle maksettava vuotuinen avustus on vahvistettu ennen vuotta 1999 eli ennen postipalvelumarkkinoiden vapauttamista. Tämän vuoksi kyse on voimassa olevasta tuesta. Ennen vuotta 1999 toteutettuja pääomasijoituksia – jos ne katsotaan valtiontuiksi – ei kuitenkaan pitäisi katsoa voimassa olevaksi tueksi.

(125) Belgian viranomaiset esittävät, että kymmenen vuoden vanhentumisajan vuoksi kaikki ennen 13 päivää heinäkuuta 1999 (eli 10 vuotta ennen tämän muodollisen tutkintamenettelyn aloittamista) toteutetut toimenpiteet ovat voimassa olevaa tukea, sillä ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen antama aikaisempi kumoamistuomio oli johtanut myös kaikkien komission aikaisempien tutkintatoimien kumoutumiseen. Viranomaiset esittävät sitä vastoin, että koska komissio laati ensimmäisen tutkinta-asiakirjan joulukuussa 2002, tutkintaan ei pitäisi sisällyttää ennen joulukuuta 1992 toteutettuja toimenpiteitä. Tämä periaate koskee kiinteistöjen siirtoa ja ensimmäistä, vuonna 1992 maksettua vuotuista avustusta.

6. ARVIOINTI

6.1 ALUSTAVIA NÄKEMYKSIÄ DPLP:N KUSTANNUSLASKENNASTA

(126) Direktiivin 97/67/EY, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivin 97/67/EY muuttamisesta yhteisön postipalvelujen sisämarkkinoiden täysimääräisen toteuttamisen osalta 20 päivänä helmikuuta 2008 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivillä 2008/6/EY (39) (kolmas postidirektiivi), 14 artiklassa edellytetään, että postitoiminnan harjoittajien on kustannuslaskennassaan pidettävä selkeästi erillään kukin sellainen palvelu ja tuote, joka on osa yleispalvelua, ja ne palvelut ja tuotteet, jotka eivät ole osa sitä. Niiden kirjanpidossa kustannukset on kohdistettava suoraan tuotteisiin ja yleiset kustannukset on kohdistettava suoraan tai välillisesti. Yleiskustannukset, jotka ovat tarpeen sekä yleispalvelun että muun kuin yleispalvelun tarjoamiseksi, on kohdennettava asianmukaisesti. DPLP noudattaa toimintoperusteista kustannuslaskentaa. Sen perusteella kaikki toimintakulut kohdennetaan eri tuotteisiin omakustannuslaskentaa (FDC) noudattaen aina käyttökatteeseen (EBIT) asti. Kustannuslaskenta käsittää kaikki DPLP:n liiketoiminnan kulut ja organisaatioyksiköt. Vuonna 2009 kaupallisten tuotteiden osuus oli […] prosenttia DPLP:n liikevaihdosta ja julkisen palvelun tuotteiden osuus […] prosenttia.

(127) Kustannuslaskenta sisältää resurssit, toiminnot ja tuotteet, ja sen avulla pyritään määrittämään tuotekohtaiset kustannukset.

(128) Kustannukset jaotellaan 398 eri kustannustyyppiin ja 3 954 vastuualueeseen. Laskentaa varten ne on koottu 34 resurssiryhmään ja 108 koodiryhmään. Toimintoja erotellaan 986 erilaista.

(129) Resurssikustannukset kohdennetaan toimintoihin kustannusten luonteen perusteella: ’suorat resurssit’ liittyvät suoraan tiettyyn toimintoon, kun taas ’välilliset resurssit’ liittyvät useampaan toimintoon ja ne on kohdennettava soveltamalla jakoperustetta, joka kuvastaa kyseisen resurssin käyttöastetta kunkin toiminnon tapauksessa. Toimintoon kohdennettavat kokonaiskustannukset sisältävät myös yleisiä menoja, joita ei voida kohdentaa tiettyyn toimintoon. Nämä menot kohdennetaan siten, että kaikille tuotteille osoitetaan yhtä suuri määrä kustannuslisähinnoittelun perusteella.

(130) Kyseiset 986 eri toimintoa muodostavat kunkin tuotteen arvoketjun. Tiettyyn toimintoon liittyvä osuus kustannuksista kohdennetaan tuotteisiin sen mukaisesti, kuinka paljon kyseistä toimintoa kussakin tuotteessa käytetään. Muiden kuin operatiivisten toimintojen kustannukset kohdennetaan ensin operatiivisiin toimintoihin, jotka liittyvät suoraan tuotteisiin.

(131) Prosessin viimeisessä vaiheessa toimintojen kustannukset kohdennetaan kullekin tuotteelle yleensä määrään perustuvan jakoperusteen avulla. Toisin sanoen kaikki tuotteet, joissa käytetään jotakin toimintoa, kirjataan suhteessa niiden osuuteen toiminnon käytöstä aiheutuvista kustannuksista.

(132) Komissio pitää DPLP:n nykyistä kustannuslaskentamenetelmää tyydyttävänä, sillä siinä kohdennetaan kaikki kustannukset asianmukaisesti ja riittävällä tarkkuudella. Komissio kuitenkin toteaa, että DPLP on siirtynyt tähän kustannuslaskentamenetelmään vasta vähitellen. Voidaan siis katsoa, että tämän tutkinnan kohteena olevan kauden alkupuolelta peräisin olevat kirjanpitotiedot eivät ole yhtä yksityiskohtaisia kuin nykyisen laskentamenetelmän mukaiset tiedot, vaikka ne ovatkin yleisesti ottaen luotettavia.

(133) Maaliskuussa 2011 Belgian viranomaiset ilmoittivat komissiolle DPLP:n kustannuslaskentamenetelmän takautuvasta muuttamisesta, jotta tietyt kustannukset voidaan jakaa eri tavalla kaupallisen toiminnan ja yleispalvelutehtävän välillä. Belgian viranomaisten suunnittelema muutos liittyy viimeiseen vaiheeseen kustannusten kohdentamisessa, kun tuotteet kirjataan suhteessa niiden osuuteen toiminnon käytöstä aiheutuvista kustannuksista.

(134) Muutoksella muutetaan tuotteiden liiketoimintakustannusten kohdentamismenetelmää, jota DPLP on toistaiseksi soveltanut. Tällaisen muutoksen jälkeen tietyt kaupallisiin tuotteisiin liittyvät kustannukset siirtyisivät julkisen palvelun osa-alueelle, mikä laajentaisi julkisen palvelun kustannuspohjaa. Julkiset palvelut vastaisivat tällä perusteella keskimäärin […] euron osuudella vuodessa kustannuksista, jotka on tällä hetkellä kohdennettu kaupallisiin tuotteisiin. Muut kustannuslaskentamenetelmän osa-alueet säilyisivät suunnitelman mukaan ennallaan.

(135) Belgian viranomaisten mukaan tiettyjen toimintojen kustannukset on luonteensa mukaisesti vahvistettu tietylle tasolle, joka määräytyy julkisen palvelun tarpeiden perusteella. Toisin sanoen näiden julkiseen palveluun käytettävien toimintojen kustannukset säilyisivät muuttumattomina, vaikka missään kaupallisessa tuotteessa ei hyödynnettäisi näitä toimintoja. Jos kaupallinen tuote ei ole kyseisen toiminnon alkusyy, kyseiseen toimintoon liittyvää operatiivista kustannusta ei myöskään pitäisi kohdentaa tuotteeseen, vaikka sitä siinä hyödynnettäisiinkin.

(136) Belgian viranomaiset esittävät, että tarkistettu menetelmä vastaa direktiiviä 97/67/EY, Chronopost-tuomiota (40) ja julkisen palvelun velvoitteesta maksettavana korvauksena myönnettävää valtiontukea koskevia yhteisön puitteita (41), jäljempänä ’julkisen palvelun velvoitteesta maksettavaa korvausta koskevat puitteet’. Viranomaisten mukaan menetelmällä kohdennetaan tuotteisiin niihin suoraan kohdennettavissa olevat kustannukset, ja se kuvaa paremmin julkisen palvelun velvoitteisiin liittyviä todellisia kustannuksia. Komissio kuitenkin katsoo, että tätä uutta perustelua ei voida hyväksyä sen muotoon liittyvistä, taloudellisista eikä oikeudellisista syistä.

(137) Muotoon liittyvien syiden osalta on todettava, että ehdotettua menetelmää ei ole varsinaisesti sovellettu DPLP:n sisäisessä laskennassa, vaan kyse on pikemminkin tietojen muuttamisesta jälkikäteen. Tarkistettu menetelmä ei ole saanut sääntelyviranomaisten ennakkohyväksyntää hinnoitteluperusteena, eikä valtio käytä sitä laskiessaan yleishyödyllisistä palveluista maksettavaa korvausta. Tarkistettu menetelmä vaikuttaa siis olevan teoreettinen malli, joka on kehitelty tätä valtiontukimenettelyä varten. Taloudelliselta kannalta, kun määritetään sisäistä siirtohinnoittelua, ei voida olettaa, että kaupallisiin tuotteisiin ei pitäisi kohdentaa osaa niiden resurssien kustannuksista, joita niissä hyödynnetään (tämän menetelmän mukaan kaupalliset tuotteet eivät osallistuisi postinjakelijoiden jakelukierrosten kustannuksiin, vaikka postinjakelijat jakavat myös kaupallisia tuotteita). Oikeudelliselta kannalta muutos ei vaikuta yhteensopivalta direktiivin 97/67/EY 14 artiklan 3 kohdan b alakohdan iv alakohdan, Chronopost-tuomion (42) ja vuonna 2005 annettujen (43), julkisen palvelun velvoitteesta maksettavaa korvausta koskevien puitteiden kanssa. Niissä kaikissa edellytetään, että yhteiset kustannukset kohdennetaan asianmukaisella tavalla kaupallisiin toimintoihin.

(138) Komissio ei siis perusta arviointiaan muutettuun kirjanpitoon, vaan kustannuslaskentatietoihin, jotka Belgian postialan sääntelyviranomainen IBPT (Institut belge des services postaux et des télécommunications) (44) on varmentanut direktiivin 97/67/EY mukaisesti, jotka on toimitettu jo aikaisemmin ja jotka perustuvat DPLP:n virallisesti soveltamaan kustannuslaskentamenetelmään.

6.2 ELÄKEVELVOITTEISTA VAPAUTTAMISTA KOSKEVA ARVIOINTI

6.2.1 SEUT-sopimuksen 107 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun valtiontuen olemassaolo

(139) SEUT-sopimuksen 107 artiklan 1 kohdassa määrätään, että ”jollei perussopimuksissa toisin määrätä, jäsenvaltion myöntämä taikka valtion varoista muodossa tai toisessa myönnetty tuki, joka vääristää tai uhkaa vääristää kilpailua suosimalla jotakin yritystä tai tuotannonalaa, ei sovellu sisämarkkinoille, siltä osin kuin se vaikuttaa jäsenvaltioiden väliseen kauppaan”.

(140) Jotta toimenpiteen katsotaan olevan SEUT-sopimuksen 107 artiklan 1 kohdan mukaista valtiontukea, seuraavien edellytysten on täytyttävä: toimenpiteen on i) tarjottava etua tuensaajalle; ii) vääristettävä tai uhattava vääristää kilpailua suosimalla joitakin yrityksiä; iii) oltava valtion toimenpide tai valtion varoilla toteutettu toimenpide; iv) oltava omiaan vaikuttamaan jäsenvaltioiden väliseen kauppaan.

6.2.1.1 Etu ja valikoivuus

(141) Combus-tuomion (45) perusteella Belgian viranomaiset toteavat, että eläkesitoumukset ovat epätavallisia kustannuksia, joita kilpailijoiden ei ole tarvinnut rahoittaa. Tämän vuoksi eläkesitoumuksista vapauttaminen ei ole valtiontukea.

(142) Viranomaisten mukaan virkamiesasemalle ominaisen joustavuuden puutteen vuoksi DPLP ei pystynyt supistamaan tämän henkilöstön osuutta koko henkilöstöstään, vaikka siihen liittyy kalliimmat kustannukset kuin mahdolliseen vähemmän suotuisilla työsopimuksilla palkatuista työntekijöistä muodostuvaan henkilöstöön.

(143) Aluksi on syytä muistuttaa, että unionin tuomioistuin ei ole vahvistanut Combus-tuomiota. Päinvastoin tuomioistuimen oikeuskäytäntö on ristiriidassa sen oletuksen kanssa, että rakenteellisen haitan korvaaminen ei voisi olla valtiontukea. Tuomioistuimen vakiintuneesta oikeuskäytännöstä seuraa, että tuen olemassaoloa on arvioitava suhteessa valtion toimenpiteen vaikutuksiin eikä sen syihin tai tavoitteisiin (46). Tuomioistuin on myös katsonut, että tuen käsite kattaa julkisten viranomaisten myöntämät edut, jotka eri muodoissaan vapauttavat yrityksen kustannuksista, jotka se yleensä maksaa omista varoistaan (47).

(144) Tuomioistuin on myös todennut, että yritysten työntekijöiden korvauksiin liittyvät kustannukset kuuluvat luonteensa puolesta yritysten itsensä maksettaviksi riippumatta siitä, perustuvatko kustannukset lakisääteisiin velvoitteisiin tai kollektiivisiin sopimuksiin. (48) Tältä osin tuomioistuin on arvioinut, että vaikka valtion toimenpiteiden tarkoituksena on korvata lisäkustannuksia, tämä ei merkitse, ettei toimenpiteitä voitaisi luokitella tueksi (49).

(145) Voidaan myös havaita, että Combusin kilpailuympäristö poikkeaa DPLP:stä. Combus harjoitti kaupallista kuljetustoimintaa ja toimi markkinoilla yksityisiin linja-autoyhtiöihin verrattavissa kilpailuolosuhteissa. Tarjouskilpailumenettelyn jälkeen julkiset joukkoliikenneyhtiöt luovuttavat linja-autotoimintansa yksityisille ja julkisille yrityksille. Julkisia hankintoja koskevien sääntöjen mukaisesti tarjouskilpailun voittajaksi valitaan taloudellisesti edullisin tarjous riippumatta siitä, onko tarjouksen tekijä julkinen vai yksityinen toiminnanharjoittaja. Koko arviointikaudella DPLP:llä oli kattava monopoli, jossa taloudelliset paineet olivat täysin erilaisia. Toisin kuin Combusia koskevassa asiassa, Belgia ei ole tässä asiassa antanut säännöksiä, joilla poistettaisiin tai mukautettaisiin DPLP:n palveluksessa työskenteleviin virkamiehiin sovellettavia erityisiä työsuhdejärjestelyjä tai eläkeoikeuksien muodostumistapaa.

(146) Tästä syystä komissio katsoo, että Combus-tapauksen ja tämän asian tosiasiallisten erojen vuoksi on perusteltua tulla eri johtopäätökseen käsiteltävänä olevassa asiassa.

(147) Jotta voidaan arvioida, sisältyykö kyseisiin toimenpiteisiin valtiontukea, on määritettävä, tarjoavatko nämä toimenpiteet DPLP:lle taloudellista etua siten, että se vapautuu kustannuksista, joista sen olisi tavallisesti vastattava omista varoistaan, ja ovatko ne näin estäneet markkinavoimien tavanomaiset vaikutukset. Tuki vapauttaa yrityksen kustannuksista, joista sen olisi tavallisesti vastattava omista varoistaan, kun otetaan huomioon kyseessä olevan kulujärjestelmän luonne tai yleinen rakenne. ”Epätavallisen” kustannuksen käsite voidaan sitä vastoin määritellä tällaisiin tavanomaisiin kustannuksiin verrattuna ylimääräiseksi kustannukseksi. Tällaisen ylimääräisen kustannuksen poistaminen lainsäädännöllä ei tarjoaisi edunsaajalle etua eikä siis olisi valtiontukea.

(148) Valikoivuuden analysointia koskevan tuomioistuimen vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan tilannetta on verrattava sopivaan viitekehykseen, jotta voidaan määrittää, onko tietyn yrityksen tai tuotannonalan erilainen kohtelu perusteltua järjestelmän ”luonteen tai yleisen rakenteen” vuoksi tavanomaisessa markkinatilanteessa. Kustannusten määrittely tavanomaisiksi tai epätavallisiksi edellyttää sellaisen viitekehyksen tai vertailuarvon määrittämistä, jolla pyritään osoittamaan yritykset, jotka olisivat toimenpiteellä tavoitellun päämäärän kannalta samankaltaisessa tosiasiallisessa tai oikeudellisessa tilanteessa.

(149) Vaikuttaa kuitenkin siltä, ettei sellaista ulkoista vertailukohtaa voida löytää, jonka avulla voitaisiin määritellä sellaisen yrityksen ”tavanomainen” maksuosuus, joka on kyseisellä toimenpiteellä tavoitellun päämäärän kannalta samankaltaisessa tosiasiallisessa tai oikeudellisessa tilanteessa kuin DPLP. DPLP:n kilpailijat ovat yksityisoikeudellisia yrityksiä, jotka harjoittavat toimintaansa kilpailulle avoimilla markkinoilla. DPLP puolestaan hyötyi lakisääteisestä monopolista koko arviointijakson ajan ennen kuin postitoiminnan markkinat vapautuivat täydellisesti vuonna 2011.

(150) Jotta voidaan selvittää perussopimuksen 107 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun edun olemassaolo, komission on tarkasteltava DPLP:n tilannetta ja verrattava sen sosiaaliturvamaksuja ennen sen vapauttamista eläkevelvoitteista ja sen jälkeen.

(151) DPLP vastasi kaikista virkamiestensä eläkekuluista ja sosiaaliturvamaksuista siitä alkaen, kun asiaa koskeva laki annettiin 6 päivänä heinäkuuta 1971 aina vuonna 1997 toteutettuun eläkeuudistukseen asti. Komissio katsookin, että kustannukset ovat osa tavanomaisia kustannuksia, jotka DPLP:n olisi pitänyt rahoittaa omista varoistaan, kun otetaan huomioon sen oikeudellinen ja tosiasiallinen asema Belgian postipalvelujen markkinoilla.

(152) Koska tutkinnan kohteena oleva, vuonna 1997 toteutettu vapautus eläkesitoumuksista antoi DPLP:lle mahdollisuuden vapautua kustannuksista, jotka sen olisi pitänyt rahoittaa omista varoistaan, kyseiset toimenpiteet tarjoavat toiminnanharjoittajalle perussopimuksen 107 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun edun.

(153) Kyseinen etu on valikoiva, koska se myönnettiin vain DPLP:lle.

6.2.1.2 Valtion varat

(154) Eläkesitoumuksista vapauttaminen rahoitettiin valtion varoista, sillä valtio otti vastatakseen DPLP:n eläkevastuista.

(155) Koska valtio maksaa DPLP:n eläkkeelle jääneen henkilöstön eläkkeet suoraan omasta talousarviostaan, kyse on selkeästi valtion varoista.

6.2.1.3 Kilpailun vääristyminen ja vaikutus jäsenvaltioiden väliseen kauppaan

(156) Edellä esitetyt toimenpiteet ovat omiaan vaikuttamaan jäsenvaltioiden väliseen kauppaan, sillä DPLP toimii markkinoilla, joilla käydään kilpailua, kuten pakettien toimituspalvelut, joille on ominaista merkittävä maidenvälinen kauppa. Pakettitoimitusten markkinoilla DPLP kilpailee toisissa maissa toimintaa harjoittavien yritysten kanssa, kuten UPS, FedEx ja TNT Express. DPLP harjoittaa toimintaa myös lehtijakelumarkkinoilla, joilla toimii tai voi toimia muiden jäsenvaltioiden yrityksiä. Pakettitoimituksia ei ole missään vaiheessa rajattu pelkästään DPLP:n tehtäväksi ja muut yritykset tarjosivat tiettyjä pakettitoimituspalveluja (50) tai muita erityisiä postipalveluja jo 1990-luvun alussa (51). DPLP toimii lisäksi rahoituspalvelujen alalla (postisiirtotilit, säästötilit ja maksupalvelut), jossa sen kanssa kilpailevat pankkien ja muiden rahoituslaitosten tyyppiset rahoitustuotteita tarjoavat toiminnanharjoittajat. Postisiirto- ja säästötilit, joita käytetään sekä maksupalveluihin että säästämiseen, kilpailevat pankkien käyttö- ja säästötilien kanssa. Pankkiala avattiin kilpailulle jo ennen vuotta 1992, ja sille on ominaista merkittävä jäsenvaltioiden välinen kauppa. Eri jäsenvaltioista peräisin olevat pankit sijoittautuivat Belgiaan ennen vuotta 1992. Tuolloin Belgian alueella toimi jo yli 70 ulkomaalaista rahoituslaitosta (52).

(157) Edellä esitetyistä syistä on selvää, että DPLP:lle taloudellista etua tarjoavat valtion toimenpiteet ovat omiaan vaikuttamaan jäsenvaltioiden väliseen kauppaan.

(158) Johdanto-osan 141–157 kappaleessa esitetyistä syistä komissio katsoo, että eläkesitoumuksista vapauttaminen on SEUT-sopimuksen 107 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua valtiontukea.

6.2.2 Eläkesitoumuksista vapauttamisen soveltuvuutta sisämarkkinoille 107 artiklan 3 kohdan c alakohdan mukaisesti koskeva arviointi

(159) Vuoden 1997 eläkeuudistuksen yhteydessä DPLP:n maksama eläkkeistä aiheutuvien vuotuisten nettokustannusten korvaus valtiolle muuttui maksuksi, joka vapautti DPLP:n kaikista eläkekustannuksista, joista sen kilpailijoiden oli vastattava. Ilman tätä uudistusta eläkekustannusten taso olisi jatkanut merkittävää nousua seuraavina vuosina pääasiassa siitä syystä, että työtä vielä tekevien virkamiesten eli eläkkeenmaksajien ja työnsä lopettaneiden virkamiesten eli eläkkeensaajien suhdeluku heikentyy, sillä DPLP päätti olla enää palkkaamatta virkamiehiä.

(160) SEUT-sopimuksen 107 artiklan 2 kohdassa ja 107 artiklan 3 kohdan a ja b alakohdassa tarkoitettuja poikkeuksia ei selvästikään voida soveltaa, eikä Belgia ole vedonnut SEUT-sopimuksen 106 artiklan 2 kohtaan perustellakseen DPLP:n vapauttamista eläkesitoumuksista. Komissio tutkii tämän vuoksi, voidaanko eläkesitoumuksista vapauttamisen katsoa soveltuvan sisämarkkinoille SEUT-sopimuksen 107 artiklan 3 kohdan c alakohdan perusteella. Siinä määrätään, että sisämarkkinoille soveltuvaksi voidaan katsoa tuki tietyn taloudellisen toiminnan tai talousalueen kehityksen edistämiseen, jos tuki ei muuta kaupankäynnin edellytyksiä yhteisen edun kanssa ristiriitaisella tavalla.

(161) Komissio tarkastelee ensiksi, missä määrin kaikista eläkekustannuksista vastaaminen täyttää yleistä etua koskevan tavoitteen ja on välttämätöntä sen toteuttamiseksi. Sen jälkeen se tutkii toimenpiteen oikeasuhteisuutta ja tarkastelee tuen myönteisten ja kielteisten vaikutusten välistä tasapainoa.

6.2.2.1 Postialan vapauttaminen on yleisen edun mukainen tavoite

(162) Unionin lainsäädännössä on edistetty postialan kasvavaa vapauttamista vuodesta 1992, jolloin annettiin vihreä kirja. Sen jälkeen on hyväksytty seuraavat kolme direktiiviä: i) direktiivi 97/67/EY, ii) direktiivin 97/67/EY muuttamisesta yhteisön postipalvelujen kilpailulle avaamisen jatkamiseksi 10 päivänä kesäkuuta 2002 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2002/39/EY (53) ja iii) direktiivi 2008/6/EY. Postimarkkinoiden vapauttamista EU:ssa pidetään myös yleisesti merkittävänä osana Lissabonin kasvu- ja työllisyysstrategiaa.

(163) Yleispalveluvelvoitteella tarkoitettujen peruspostipalvelujen tarjoamisen varmistamisen lisäksi on tärkeää, että luodaan yhtenäiset kilpailuolosuhteet vakiintuneelle toiminnanharjoittajalle, markkinoilla jo toimiville kilpailijoille ja uusille tulokkaille.

(164) Ranskan La Postea koskevassa päätöksessään komissio on jo todennut, että vakiintuneen toiminnanharjoittajan ja sen kilpailijoiden saattaminen tasapuoliseen asemaan sosiaaliturvamaksujen osalta on peruslähtökohtana tasapuoliselle kilpailulle postialalla. Komissio katsoi sisämarkkinoille soveltuvaksi sen, että valtio otti vastatakseen Ranskan La Posten virkamiesten eläkkeiden rahoitusvelvoitteista, sillä julkiset avustukset varmistivat tasapuoliset sosiaaliturvamaksuosuudet La Postelle ja sen kilpailijoille. Komissio aikoo noudattaa tässä asiassa samaa periaatetta kuin kyseisen päätöksen 6.3 luvussa. Periaatetta sovelletaan tähän asiaan relevanteilta osiltaan.

6.2.2.2 Eläkesitoumuksista vapauttamisen välttämättömyys

(165) Komissio katsoo, että DPLP:n muuttaminen vuonna 1992 oli tarpeen kilpailun edistämiseksi postimarkkinoilla. Toimenpide asetti DPLP:n ja sen kilpailijat tasapuoliseen asemaan oikeudellisen muodon osalta (ja samalla päätti rajoittamattoman takauksen, jota DPLP oli saanut julkisoikeudellisena yksikkönä).

(166) Belgian valtio ja postilaitos eivät kuitenkaan olleet muodostaneet rahastoja, jotka olisivat vastanneet eläkesitoumuksia. Perustamisajankohtana vuonna 1992 DPLP vastasi edelleen eläkesitoumuksistaan, mutta sen kirjanpitoon ei tilien avausajankohtana ollut siirretty vastaavia varoja.

(167) Eläkkeiden maksu olisi siis vähitellen muodostanut DPLP:lle liian raskaan rasitteen, sillä lukuisten virkamiesten eläkeikä läheni. Vaikka toimenpiteitä toteutettiin tilanteen parantamiseksi (tuottavuuden parantaminen, henkilöstön asteittainen supistaminen luonnollisen poistuman kautta, palkkojen indeksointi), ne eivät riittäneet DPLP:n rahoitusaseman kestävän tasapainon aikaansaamiseen (ks. taulukko 3 jäljempänä).

(168) Tämä johtuu erityisesti siitä, että muutos yksityisoikeudelliseksi yritykseksi merkitsi DPLP:lle myös sitä, että se ei enää palkannut virkamiehiä vaan pelkästään sopimussuhteisia työntekijöitä (joilla on yleinen työsopimus ja joihin sovellettiin työoikeuden säännöksiä). DPLP:n olisi tämän vuoksi pitänyt vuoden 1997 jälkeen rahoittaa omista varoistaan sekä eläkkeelle jääneiden virkamiesten eläkemenot että sopimussuhteisten työntekijöidensä eläkevakuutuksiin liittyvät sosiaaliturvamaksut.

(169) DPLP:n negatiivinen rahavirta olisi kehittynyt huonompaan suuntaan vuosien kuluessa, sillä kasvavat eläkemaksut olisivat ylittäneet sen toiminnasta saadut tulot (ks. taulukko 3). Taulukko 3 Belgian viranomaisten vuonna 1996 tekemät rahavirtasimulaatiot

(170) On kiistatonta, että DPLP:n olisi pitänyt vastata huomattavasti korkeammista kustannuksista, jos sen olisi pitänyt rahoittaa omista varoistaan kaikkien virkamiestensä eläkkeet vuoden 1997 jälkeen. On ilmeistä, että ilman tukea siirtyminen julkisoikeudellisesta asemasta yksityiseksi yritykseksi olisi vaarantunut.

(171) Jos eläkekustannukset olisi rahoitettu kokonaisuudessaan säännellystä kirjepostista saatuja tuloja lisäämällä, lähetysten maksut olisivat nousseet ja lähetettyjen kirjeiden lukumäärä olisi voinut supistua niin merkittävästi, että mahdollisuudet postin yleispalvelun tarjoamiseen olisivat olleet uhattuna.

(172) Komissio katsoo lisäksi, että kyseiset toimenpiteet vastaavat niiden päämääränä olevaa yhteisön edun mukaista tavoitetta. Millään muulla toimenpiteellä ei olisi voitu ratkaista ongelmaa tehokkaammin. Yleishyödyllisten palvelujen alalla olisi toki voitu maksaa julkisen palvelun tarjoamisesta korvausta, mutta tällainen lähestymistapa ei olisi kestävä pitkällä aikavälillä, koska kyseessä on rakenteellinen ongelma.

(173) Kun tarkastellaan postimarkkinoiden vapauttamista koskevaa tavoitetta, jonka mukaan tarkoituksena on varmistaa laadukkaiden postin yleispalvelujen tarjonta kohtuulliseen hintaan, ja tasapuolisen kilpailun edistämistä koskevaa tavoitetta, eläkesitoumuksista vapauttaminen oli välttämätön toimenpide.

6.2.2.3 Eläkesitoumuksista vapauttamisen oikeasuhteisuus

(174) Ranskan La Postea koskevassa päätöksessä komissio arvioi niiden tukitoimenpiteiden oikeasuhteisuutta, jotka liittyvät postialan vakiintuneen toiminnanharjoittajan vapauttamiseen eläkekustannuksista silloin, kun toiminnanharjoittajan palveluksessa on edelleen monopolitilanteessa sovittujen ehtojen mukaisesti palkattuja virkamiehiä. Oikeasuhteisuutta on arvioitava sen perusteella, onko luotu tasapuoliset edellytykset kilpailulle avoimilla markkinoilla (esimerkiksi kirjelähetykset, paketit ja rahoituspalvelut). Vakiintuneen toiminnanharjoittajan on maksettava vastaavanlaisia sosiaaliturvamaksuja kuin sen kilpailijoiden.

(175) DPLP:n sopimussuhteinen henkilöstö oli oikeudellisesti samassa tilanteessa kuin minkä tahansa yksityisen yrityksen palkansaajat toisin kuin virkamieshenkilöstö, joiden työehdot vastasivat virkamiesasemaa. Vertaamalla DPLP:n kunkin henkilöstöryhmänsä osalta maksamia sosiaaliturvamaksuja voidaan selvittää, täyttyykö edellytys siitä, että DPLP maksaa eläkesitoumuksista vapautumisen jälkeen samansuuruisia sosiaaliturvamaksuja kuin kilpailijansa.

(176) Seuraavassa yhteenvetotaulukossa esitetään yksityiskohtainen kuvaus DPLP:n maksamista sosiaaliturvamaksuista vakinaisen virkamieshenkilöstön ja sopimussuhteisen henkilöstön osalta: DPLP:lle aiheutuneet ja sen maksamat sosiaaliturvakustannukset Vakinainen virkamieshenkilöstö Sopimussuhteinen henkilöstö DPLP:n maksu sosiaaliturvajärjestelmään; eläkkeiden osuus maksuista 8,86 % […] % […] % DPLP:n suorat kustannukset […] % […] % Sairaus- ja tapaturmavakuutus […] % […] % Lapsilisät […] % — Osuus korvauksien maksusta (54) […] % Rakenteellinen vähennys (55) […] % TYÖNANTAJAMAKSUT yhteensä […] % […] % PALKANSAAJIEN MAKSUOSUUS […] % […] % Palkansaajien maksut sosiaaliturvajärjestelmään […] % […] %

(177) Kuten taulukko osoittaa, DPLP:n maksuosuus Belgian sosiaaliturvajärjestelmään (nimellinen prosenttiosuus palkkakustannuksista) on selvästi alhaisempi kuin yksityisten toiminnanharjoittajien osuus ([…] prosenttia verrattuna […] prosenttiin).

(178) Jos kuitenkin otetaan huomioon työnantajan suorat kustannukset, jotta voidaan verrata todellisia sosiaaliturvamaksuosuuksia, kyseiset prosenttiosuudet ovat likimain samat ja DPLP:n vakinaisen virkamieshenkilöstön osalta jopa hieman korkeammat ([…] prosenttia verrattuna […] prosenttiin).

(179) Voidaan myös todeta, että palkansaajien maksamat maksut ovat varsin samansuuruiset molemmissa tapauksissa ([…] prosenttia verrattuna […] prosenttiin).

(180) DPLP:n alhaisempi nimellinen sosiaaliturvamaksuosuus vakinaisesta virkamieshenkilöstöstään johtuu siitä, että se on vapautettu tietyistä sosiaaliturvamaksuista, joita ei sovelleta virkamiesasemassa olevaan henkilöstöön (esimerkiksi ammattitaudit, työttömyys, työtapaturmat). DPLP vastaa kuitenkin itse suoraan maksuista, joihin sovelletaan vapautusta sen vakinaisen virkamieshenkilöstön erityisaseman perusteella. Tämä toimintapa aiheuttaa DPLP:lle suuria suoria kustannuksia.

(181) Palkansaajien maksuosuus olisi otettava myös huomioon, sillä palkansaajien on maksettava tämä maksu työnantajan maksamasta palkkasummasta (tämä maksu on siis kustannuserä myös työnantajalle). Vakinaisen virkamieshenkilöstön maksuosuus on hieman korkeampi kuin sopimussuhteisen henkilöstön.

(182) Belgian viranomaiset ja DPLP ovat toimittaneet tietoja, jotka osoittavat, että suorat maksut ovat pysyneet yleisesti ottaen ennallaan.

(183) Vaikka DPLP:n suorat kustannukset ([…] prosenttia) eivät varsinaisesti ole sosiaaliturvamaksuja, olisi otettava huomioon, että nämä kustannukset eivät ole vapaaehtoisia vaan suoraa seurausta vakinaisen virkamieshenkilöstön erityisasemasta, ja DPLP:n on pakko maksaa ne. Vaikuttaa siis loogiselta päätellä, että ne vastaavat muita sosiaaliturvamaksuja alkuperänsä ja tarkoituksensa puolesta.

(184) Näin ollen nämä suorat kustannukset olisi otettava huomioon laskettaessa DPLP:n todellisia sosiaaliturvamaksuja. Näin saatu sosiaaliturvamaksujen kokonaisosuus on hieman korkeampi DPLP:n vakinaisen virkamieshenkilöstön osalta ([…] prosenttia) kuin yksityissektorin yritysten henkilöstön osalta ([…] prosenttia).

6.2.2.4 Eläkesitoumuksista vapauttamisen tasapainottamista koskeva arviointiperuste

(185) DPLP:hen sovellettavan eläkejärjestelmän uudistus oli olennainen askel yrityksen sopeuttamisessa Belgian postimarkkinoiden vähittäiseen ja lopulta täydelliseen vapautumiseen, jolla on merkittävä rooli Lissabonin kasvu- ja työllisyysstrategiassa.

(186) La Postea koskevassa päätöksessään komissio totesi, että postialan vapauttaminen voisi vaikeutua, jos eläkejärjestelmien uudistussuunnitelmia (jotka vastasivat Belgiassa toteutettuja) ei hyväksyttäisi.

(187) Komissio katsoo myös, että kyseiset toimenpiteet eivät liity erityiseen järjestelmään eläkkeensaajille maksettujen etuuksien osalta. Niiden avulla voidaan kuitenkin muuttaa kestäväksi rahoitusmekanismi, joka oli ajan saatossa muuttunut käyttökelvottomaksi. Komissio katsoo, että toimenpiteet ovat siis osa yleisempää jäsenvaltioiden eläkejärjestelmien uudistusta, jota sekä neuvosto että komissio kannattavat.

(188) Toimenpiteen kielteiset vaikutukset vaikuttavat rajallisilta, sillä DPLP:n historian ja sen toiminnan perusteella on selvää, että suuri osa sen eläkesitoumuksista liittyy monopolin piiriin kuuluvaan toimintaan, jossa kilpailun vääristyminen on luonnollisesti rajallista.

(189) Kyseinen toimenpide voi teoriassa mahdollistaa DPLP:lle määräävän aseman säilyttämisen. Komissio kuitenkin pitää tätä riskiä vähäisenä, sillä toimenpiteillä vain saatetaan DPLP:n maksamat sosiaaliturvamaksut samalle tasolle sen kilpailijoiden maksujen kanssa.

(190) Edellä esitetystä seuraa, että DPLP:lle myönnetyn tuen kielteiset vaikutukset ovat rajallisia verrattuna toimenpiteen myönteisiin vaikutuksiin.

(191) Toimenpiteet rajoittuvat siihen, mikä on ehdottoman välttämätöntä tasapuolisten olosuhteiden palauttamiseksi sosiaaliturvamaksujen osalta ja lopettavat DPLP:tä haittaavan kilpailun vääristymisen. Tämän vuoksi ne eivät muuta kaupankäynnin edellytyksiä yhteisen edun kanssa ristiriitaisella tavalla.

(192) Näistä syistä komissio katsoo, että vuonna 1997 myönnetty vapautus eläkesitoumuksista voidaan katsoa soveltuvaksi sisämarkkinoille SEUT-sopimuksen 107 artiklan 3 kohdan c alakohdan mukaisesti, sillä DPLP ei ole muita toiminnanharjoittajia paremmassa asemassa vakinaisen virkamieshenkilöstönsä sosiaaliturvamaksujen osalta.

6.3 JULKISEN PALVELUN KORVAUKSEN JA MUIDEN TOIMENPITEIDEN ARVIOINTI

6.3.1 SEUT-sopimuksen 107 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun valtiontuen olemassaolo

6.3.1.1 Etu ja valikoivuus

(193) Kun tarkastellaan julkisen palvelun vuotuista korvausta, Altmark-tuomiossa (56) määritellään perusteet, jotka julkisen toimenpiteen on täytettävä, jotta se voidaan katsoa korvaukseksi julkisen palvelun velvoitteesta ja jotta sitä ei luokiteltaisi SEUT-sopimuksen 107 artiklan 1 kohdassa tarkoitetuksi valtiontueksi.

(194) Käsiteltävänä olevassa asiassa nämä perusteet (erityisesti neljäs peruste) eivät täyty: DPLP:tä ei ole valittu julkisia hankintoja koskevassa menettelyssä. Belgian viranomaiset eivät ole myöskään osoittaneet, että korvaustaso olisi määritetty analysoimalla kustannuksia, joita hyvin johdetulle ja vakavaraiselle keskivertoyritykselle olisi aiheutunut siltä edellytettyjen julkisen palvelun velvoitteiden täyttämisestä. Komissiolla ei ole viitteitä tai tietoja, joiden perusteella neljännen perusteen voitaisiin katsoa täyttyneen.

(195) Koska vuotuiset korvaukset hyödyttivät vain yhtä yritystä ja antoivat sen käyttöön ylimääräisiä varoja, toimenpide antaa DPLP:lle valikoivan edun.

(196) Pääomasijoitukset vuonna 1997: Belgian viranomaiset ovat myöntäneet, että vuonna 1997 toteutetut 62 miljoonan euron pääomasijoitukset olivat käytännössä viivästynyttä korvausta yleishyödyllisistä palveluista, ja korvaus olisi pitänyt maksaa vuonna 1996. Tästä syystä näitä pääomasijoituksia on arvioitava samoin perustein kuin vuotuisia korvauksia. Koska Altmark-tuomiossa määritellyt edellytykset eivät täyty, toimenpide antaa DPLP:lle valikoivan edun.

(197) Pääomasijoitukset vuonna 2003: Belgian viranomaiset ilmoittivat, että vuonna 2003 toteutetussa pääomasijoituksessa (297,5 miljoonaa euroa) noudatettiin markkinataloussijoittajaperiaatetta eikä kyse ollut valtiontuesta. Viranomaisten mukaan pääomasijoituksen tarkoituksena oli vahvistaa DPLP:n omia varoja lajittelukeskusten rakentamista ja uudenaikaistamista, postijakelureittien optimoimista ja automatisoinnin lisäämistä varten. Sijoitetuilla varoilla katettiin myös henkilöstömenoja, jotka olivat seurausta varhaiseläkejärjestelmästä ja työajan vähentämisestä johtuvasta palkansaajien määrän supistumisesta ja uudelle henkilöstölle maksettavien palkkojen noususta.

(198) Osoittaakseen, että kyseinen pääomasijoitus toteutettiin markkinataloussijoittajaperiaatteen mukaisesti, Belgian viranomaiset laativat strategisen suunnitelmansa yhteydessä kannattavuuslaskelmia, joiden mukaan kannattavuus suhteessa pääomakustannuksiin oli parempi kuin yksityissijoittaja olisi edellyttänyt.

(199) Belgian viranomaisten laatimat ennusteet ja laskelmat suuntautuvat tulevaisuuteen, ovat erittäin yksityiskohtaisia ja vastaavat menetelmää, jota yksityissijoittaja käyttäisi: 1. kannattavuus laskettiin tulevia diskontattuja rahavirtoja koskevan mallin avulla, jossa otetaan huomioon yrityksen tuleva kasvu ja investointien potentiaali tuottaa tuottoja ja rahavirtoja osakkaille; 2. kolmea skenaariota tarkasteltiin: optimistista skenaariota, pessimististä skenaariota ja todennäköisintä skenaariota, joka lopulta valittiin ennusteiden herkkyyden arviointiin; 3. ennusteiden mukaan voittomarginaali kasvaisi […] prosenttia vuonna 2007 (ks. taulukko 4) ja odotettu sisäinen korkokanta (IRR) […] prosenttia kaudella 2003–2012 (ks. taulukko 5). Toisin sanoen luvut ylittivät […] prosenttia, jonka riippumaton asiantuntija (Banque Degroof) oli arvioinut voittomarginaaliksi, jota postialan yksityissijoittajat pitäisivät asianmukaisena. Taulukko 4 Belgian viranomaisten ennusteet kaudelle 2003–2007 (…) lähde: Belgian viranomaiset Taulukko 5 Belgian viranomaisten laskelmat tulevasta sisäisestä korkokannasta, todennäköisin skenaario (…) lähde: Belgian viranomaiset

(200) Voidaan myös todeta, että ennusteiden asianmukaisuuden vahvistivat yleisesti seuraavien vuosien toteutuneet tulokset (ks. taulukko 6). Kannattavuuden kasvun myötä DPLP alkoi jakaa osinkoa vuonna 2007. Taulukko 6 Toteutuneet voitot kaudella 2003–2007 (…) lähde: Belgian viranomaiset

(201) Kymmenen vuoden aikana toteutuneet tulokset vastaavat niin ikään vuoden 2003 ennusteita, vaikka jälkikäteen laskettu sisäinen korkokanta oli […] prosenttia eli korkeampi kuin vuonna 2003 ennakoitu […] prosenttia.

(202) Vaikka Belgian valtion tekemän sijoituksen tuotto vaikuttaa riittävältä vahvistamaan, että kyseisessä sijoituksessa on noudatettu markkinataloussijoittajaperiaatetta, on huomattava, että kannattavuuden arvioinnin perustana olevat tulot sisältävät valtiontukea ja erityisesti DPLP:lle maksetut vuotuiset korvaukset.

(203) Näillä valtiontukitoimenpiteillä pyritään kuitenkin selvästi eri tavoitteisiin, eikä niillä ole kronologista yhteyttä vuonna 2003 toteutettuun pääomasijoitukseen.

(204) Yksityissijoittajalle mahdollisesti aiheutuvaa epävarmuutta siitä, että DPLP:n hyväksi oli myönnetty ilmoittamatonta tukea, lievensi vuonna 2003 annetussa komission päätöksessä pääomasijoitukselle annettu virallinen hyväksyntä. Sijoituksen toteuttamisajankohtana jokainen yksityissijoittaja, jolla on hyvät tuotto-odotukset, olisi todennäköisesti ottanut riskin sijoituksen tekemisestä komission myönteisen päätöksen jälkeen, vaikka päätös ei ollutkaan lopullinen. Tehdäkseen sijoituspäätöksen yksityissijoittaja ei olisi odottanut useita vuosia eli siihen asti, kunnes ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ja yhteisöjen tuomioistuin antoivat tuomionsa. Päätöksen myöhempää kumoamista ei siis voida pitää ennakoitavana tapahtumana sijoituksen toteuttamisajankohtana. Se on vaikuttanut varsin epätodennäköiseltä, sillä komission päätösten katsotaan olevan lainvoimaisia, jos niitä ei ole kumottu.

(205) Tämän vuoksi komissio päättelee, että vuonna 2003 toteutettu pääomasijoitus voidaan katsoa markkinataloussijoittajaperiaatteen mukaiseksi eikä kyse ole SEUT-sopimuksen 107 artiklan 1 kohdassa tarkoitetusta valtiontuesta.

(206) Pääomasijoitukset vuonna 2006: Belgian viranomaiset ilmoittivat, että vuonna 2006 toteutetussa pääomasijoituksessa (40 miljoonaa euroa) noudatettiin markkinataloussijoittajaperiaatetta eikä kyse ollut valtiontuesta.

(207) Tämä sijoitus tehtiin ehdoin, joita sovelletaan myös yksityissijoittajaan: DPLP:n pääomaa merkitsivät valtio (40 miljoonaa euroa) ja Post Invest Europe (300 miljoonaa euroa), ja molemmat maksoivat osakkeesta saman hinnan (tasavertaisuusperiaate). Post Invest Europe oli tuolloin ulkopuolinen sijoittaja, eikä sillä ollut sidoksia DPLP:hen eikä Belgian valtioon.

(208) Osakkeiden liikkeeseenlaskuhinta määritettiin asianmukaisesti. Määrittääkseen liikkeeseenlaskettujen uusien osakkeiden hinnan Belgian viranomaisten konsultoima investointipankki arvioi DPLP:n kokonaisarvoksi […]–[…] euroa. Valtio vahvisti lopulta yrityksen arvoksi […] euroa ennen pääomasijoitusten toteuttamista. Yhteisen liiketoimintasuunnitelman mukaiset tuottoastetta ja riskitasoa koskevat oletukset perustuivat pitkän aikavälin voittojen optimointiin liittyviin näkökohtiin. DPLP:n myöhemmät, vuonna 2006 toteutetun pääomankorotuksen jälkeiset toteutuneet tulokset (ks. jäljempänä) vahvistavat myös sijoituspäätöksen tekohetkellä huomioon otettujen oletusten ja muuttujien asianmukaisuuden. Taulukko 7 DPLP:n tulokset vuosina 2006–2010 (…) lähde: Belgian viranomaiset

(209) Komissio katsoo, että vuonna 2006 toteutettu 40 miljoonan euron pääomasijoitus on selvästi markkinataloussijoittajaperiaatteen mukainen eikä kyse ole valtiontuesta.

(210) Vaikka yhtiöverovapautus on omiaan antamaan DPLP:lle etua, sillä se voi alentaa veron määrää, joka sen olisi muussa tapauksessa pitänyt maksaa, se ei ole käytännössä hyödyttänyt DPLP:tä. Yhtiöverovapautus poistettiin vuonna 2005, ja kaudella 1992–2005 DPLP:n tulos verojen jälkeen oli tappiollinen. Vaikka sen nettotulos olisi joinakin vuosina ollut positiivinen, vuodelta toiselle siirrettävä verohyvitys olisi antanut DPLP:lle mahdollisuuden olla maksamatta veroa, vaikka se olisi kuulunut yhtiöverojärjestelmän piiriin. Tätä vapautusta ei tästä syystä tarkastella yksityiskohtaisemmin tässä päätöksessä.

(211) Sitä vastoin vapautukset kiinteistöverosta ja kunnallisverosta asettavat DPLP:n muita yrityksiä suotuisampaan asemaan, sillä vapautukset vähentävät velvoitteita, joista sen olisi muutoin pitänyt vastata. Tämän vuoksi ne tarjoavat sille valikoivan edun.

(212) Belgian viranomaiset korostavat, että kiinteistöjen siirto oli osa valtiolle kuuluvien omaisuuserien sisäistä uudelleenjärjestelyä, koska DPLP oli kokonaan valtion omistuksessa. Kiinteistöjen siirto antoi DPLP:n käyttöön kuitenkin uusia omaisuuseriä, jotka olivat aikaisemmin kuuluneet valtiolle. DPLP käytti kyseisiä rakennuksia jo silloin, kun ne olivat valtion omaisuutta, mutta se ei ollut niiden laillinen omistaja. Laillisen omistusoikeuden siirtäminen DPLP:lle, joka oli valtiosta erillinen yritys, antoi sille omistusoikeuden kiinteistöihin. DPLP sai siis lisää varoja siirtoa edeltävään tilanteeseen verrattuna. Tämä toimenpide tarjosi siis sille valikoivaa etua.

(213) Ilman valtiontakausta DPLP ei olisi pystynyt saamaan lainaa samoin ehdoin. Belgian viranomaiset ovat arvioineet, että markkinakorko oli enimmillään 40 peruspistettä, kun valtion saama takauspalkkio oli 25 peruspistettä.

(214) EY:n perustamissopimuksen 87 ja 88 artiklan soveltamisesta valtiontukiin takauksina annetun komission tiedonannon mukaan [3.2. d kohta] (57)”valtion ottamasta riskistä olisi yleensä perittävä takauksen tai vastatakauksen kohteena olevaan määrään perustuva asianmukainen takausmaksu. Kun takauksesta maksettu hinta on vähintään yhtä korkea kuin vastaava rahoitusmarkkinoilla esiintyvä takauksen viitemaksu, takaus ei ole tukea. Jos rahoitusmarkkinoilta ei löydy vastaavaa takauksen viitemaksua, taatun lainan kokonaiskustannusta, mukaan lukien lainan korko ja takausmaksu, on verrattava vastaavan takaamattoman lainan markkinahintaan.” Koska takausmaksu ei vaikuta olevan markkinaperusteinen, valtiontakaus antoi DPLP:lle mahdollisuuden saada rahoitusta edullisempaan hintaan kuin mitä sen olisi pitänyt periaatteessa saada.

(215) Tämän vuoksi toimenpide tarjoaa DPLP:lle valikoivan edun, jonka määrä vastaa sen korkotason, joka DPLP:n olisi pitänyt ilman valtiontakausta maksaa, ja käytännössä takauksesta maksetun korkotason välistä erotusta. Etu oli joka vuosi 15 peruspistettä jäljellä olevasta pääomasta. Edun voidaan arvioida olevan 1,5 miljoonaa euroa koko laina-ajalta.

6.3.1.2 Valtion varojen käyttö

(216) Yleishyödyllisistä palveluista maksettava vuotuinen korvaus rahoitettiin Belgian valtion talousarviosta DPLP:n ja Belgian valtion välillä tehtyjen peräkkäisten hallinnointisopimusten perusteella. Belgian viranomaisten toimittamien tietojen mukaan vuonna 1997 toteutetut pääomasijoitukset ovat käytännössä korvausta yleishyödyllisistä palveluista. Tämän vuoksi niitä ei ole otettu huomioon päätöksen tässä osassa.

(217) Verovapautukset ovat pienentäneet valtion verotuloja, koska ne ovat supistaneet tuloja, jotka valtio olisi saanut ilman vapautuksia. Tämän vuoksi niihin liittyy valtion varojen siirtoa, joka on tapahtunut Belgian valtion verotulojen menetyksen myötä.

(218) DPLP:lle siirretyt kiinteistöt kuuluivat aikaisemmin valtiolle. Valtio luovutti kiinteistöt DPLP:lle ja supisti näin omia omaisuuseriään ja kasvatti DPLP:n omaisuutta. Tämän vuoksi kyseessä on valtion varojen siirto.

(219) Valtio myönsi takauksen lainalle ja vastasi riskeistä omalla talousarviollaan vastikkeetta. Tämän vuoksi kyse on valtion varoista tuloista luopumisen muodossa.

(220) Preussen Elektra -asiassa annetun tuomion (58) mukaan postinjakelupalvelujen tuottamat tulot eivät ole valtion varoja, koska käyttäjien suorittamat maksut rahoitetaan heidän omista varoistaan, eikä valtio voi vaikuttaa asiaan.

(221) Arvioitaessa sisämarkkinoille soveltuvuutta nämä tulot ovat kuitenkin suorassa yhteydessä postialalla tarjottavaan yleishyödylliseen palveluun. Ne on sen vuoksi otettava huomioon julkisen palvelun velvoitteesta maksettavaa korvausta koskevien puitteiden 17 kohdan ja direktiivin 97/67/EY 7 artiklan mukaisesti, jotta voidaan määrittää korvauksen välttämättömyys ja oikeasuhteisuus.

6.3.1.3 Kilpailun vääristyminen ja vaikutus jäsenvaltioiden väliseen kauppaan

(222) Toimenpiteet ovat omiaan vaikuttamaan jäsenvaltioiden väliseen kauppaan johdanto-osan 156 kappaleessa esitetyistä syistä.

6.3.1.4 Yhteenveto tukitoimenpiteistä

(223) Johdanto-osan 193–222 kappaleessa esitetyistä syistä seuraavat toimenpiteet ovat SEUT-sopimuksen 107 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua valtiontukea: a) vuotuinen korvaus yleishyödyllisistä palveluista (1992–2005); b) pääomasijoitukset vuonna 1997; c) vapautus kiinteistöverosta (1992–2005); d) kiinteistöjen siirto vuonna 1992; e) vuonna 2004 myönnetty valtiontakaus.

6.3.2 SEUT-sopimuksen 108 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu voimassa oleva valtiontuki

(224) Tietyt tässä asiassa tarkastellut toimenpiteet voidaan katsoa SEUT-sopimuksen 108 artiklan 1 kohdassa tarkoitetuksi voimassa olevaksi valtiontueksi.

6.3.2.1 Vapautus yhtiö- ja kiinteistöverosta

(225) DPLP:llä oli vapautus yhtiö- ja kiinteistöverosta jo silloin, kun se oli vielä julkishallintoa eli ennen vuotta 1971. Vapautukset on myönnetty ennen kuin Belgia liittyi unioniin. Vapautuksia ei ole sittemmin muutettu. Tämän vuoksi nämä toimenpiteet ovat voimassa olevaa tukea.

(226) Yhtiöverovapautus poistettiin vuonna 2005, mutta kiinteistöverovapautusta sovelletaan edelleen.

6.3.2.2 Postimarkkinoiden vapauttaminen

(227) Belgian viranomaisten mukaan ennen postimarkkinoiden vapauttamista vuonna 1999 toteutetut toimenpiteet pitäisi katsoa voimassa olevaksi valtiontueksi. Kyseiset toimenpiteet hyödyttivät kuitenkin koko DPLP:n toimintaa, ja DPLP toimi kilpailulle avoimilla markkinoilla (kuten paketti- ja rahoituspalvelumarkkinat) huomattavasti ennen direktiivin 97/67/EY voimaantuloa vuonna 1999. Alzetta-tuomion (59) mukaisesti tällaista tukea ei voida pitää voimassa olevana tukena sisämarkkinoiden kehityksen vuoksi. Se voidaan katsoa voimassa olevaksi tueksi tietylle tuensaajalle, jos tämä on tuen täytäntöönpanoajankohtana harjoittanut toimintaa pelkästään markkinoilla, joita ei ole avattu kilpailulle.

(228) Tämän vuoksi komissio ei voi hyväksyä tätä perustelua.

6.3.2.3 Kymmenen vuoden vanhentumisaika

(229) Komissio ei voi myöskään hyväksyä päätelmää, jonka mukaan kymmenen vuoden vanhentumisajan olisi katsottava alkavan vuodesta 2009, jolloin päätös muodollisen tutkintamenettelyn aloittamisesta tehtiin. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen vuonna 2009 antamassa tuomiossa ei kumottu kaikkia aikaisempia tutkintatoimia. Tuomion mukaan näiden tutkintatoimien olisi vain pitänyt johtaa siihen, että komissio aloittaa muodollisen tutkintamenettelyn (60).

(230) Koska komissio laati ensimmäisen tutkinta-asiakirjan 23 päivänä joulukuuta 2002, kun se esitti ensimmäisen tietopyynnön Belgian viranomaisille, ennen 23 päivää joulukuuta 1992 toteutettuja toimenpiteitä on sitä vastoin pidettävä voimassa olevana tukena.

6.3.3 Yleishyödyllisistä palveluista maksetun korvauksen soveltuvuus sisämarkkinoille 106 artiklan 2 kohdan nojalla

(231) Yleishyödyllisistä palveluista maksetun korvauksen soveltuvuutta sisämarkkinoille arvioidaan SEUT-sopimuksen 106 artiklan 2 kohdan ja julkisen palvelun velvoitteesta maksettavaa korvausta koskevien puitteiden nojalla. Julkisen palvelun velvoitteesta maksettavaa korvausta koskevia puitteita on sovellettava sen voimaantuloajankohdasta lähtien eli 29 päivästä marraskuuta 2005. Koska kyseessä on pääasiassa koonnos jo ennen sen antamista voimassa olleista säännöistä, niihin viitataan myös arvioitaessa toimenpiteitä, jotka edeltävät sen voimaantuloa.

6.3.3.1 Arvioinnin soveltamisalan rajaaminen hallinnointisopimusten mukaisten tehtävien perusteella

(232) Huomautuksissaan Belgian viranomaiset ja DPLP ovat vastustaneet tiukasti sitä, että komissio on sääntöjenvastaisesti maksettua tukea koskevissa aikaisemmissa asioissa noudatetun lähestymistapansa mukaisesti tehnyt kokonaisarvion kaikesta DPLP:lle myönnetystä tuesta koko kaudella, sillä se katsoo, että tuella on rahoitettu erottelematta kaikkia yritykselle osoitettuja julkisen palvelun velvoitteita. Belgian viranomaiset ja DPLP korostavat, että toisin kuin muissa asioissa tässä tapauksessa niiden tekemät hallinnointisopimukset rajaavat tiukasti ne DPLP:n toiminnan osa-alueet, joille tuki kohdennetaan, ja tukimäärät, joihin kyseiset osa-alueet ovat oikeutettuja (61).

(233) Komissio katsoo, että hallinnointisopimuksissa määritellään tiukasti valtion ja tuensaajan oikeudet ja velvollisuudet vahvistamalla laskentaparametrit, joiden perusteella tuensaaja voi vaatia korvausta sopimuksessa luetelluista erityistehtävistä siinä mainittuina kausina. Tämän vuoksi komissio käyttää arviointinsa lähtökohtana eri hallinnointisopimusten määräyksiä.

(234) Yleishyödylliset palvelut, joille myönnettävän valtiontuen soveltuvuus sisämarkkinoille on varmistettava, määritellään jäsenvaltion laatimissa toimeksiannoissa. Julkisen palvelun tehtävät, jotka DPLP:n on täytettävä, on osoitettu sille peräkkäisissä hallinnollisissa määräyksissä, joilla hyväksytään sen ja valtion noin viiden vuoden välein allekirjoittamat hallinnointisopimukset. Näillä sopimuksilla täsmennetään ja täydennetään kansallisen postilain säännöksiä.

(235) Kukin hallinnointisopimus on erillinen toimeksianto, jossa kuvaillaan DPLP:ltä edellytetyt julkisen palvelun tehtävät ja vahvistetaan toimeksiannon kesto sekä parametrit, joiden perusteella valtion maksama korvaus lasketaan. Hallinnointisopimuksissa täsmennetään ne toiminnan osa-alueet, jotka otetaan huomioon valtion myöntämän korvauksen määrää laskettaessa.

(236) Tukitoimenpiteiden soveltuvuutta sisämarkkinoille on arvioitava SEUT-sopimuksen 106 artiklan 2 kohdan nojalla, sillä korvaus on myönnetty julkisen palvelun velvoitteen täyttämisen aiheuttamien kustannusten rahoittamiseksi. Korvaus soveltuu sisämarkkinoille, jos se ei merkitse sitä, että DPLP saa hallinnointisopimuksilla osoitettujen julkisen palvelun velvoitteiden täyttämisestä aiheutuneista lisäkustannuksista liiallisen korvauksen, mukaan lukien kohtuullinen voitto. Jo myönnetyt liialliset korvaukset on perittävä takaisin.

(237) Liiallista korvausta koskevan arvioinnin soveltamisalaan kuuluvat yleishyödylliset palvelut, joista maksetaan korvausta hallinnointisopimusten mukaisesti.

(238) On tärkeää huomata, että hallinnointisopimusten määräyksissä on joitakin eroja. Tämän vuoksi liiallinen korvaus on määritettävä erikseen kussakin sopimuksessa määriteltyjen parametrien perusteella.

(239) Ensimmäisen hallinnointisopimuksen (1992–1996) mukaisesti yleishyödyllisistä palveluista maksettava korvaus kattaa kaikki julkiset palvelut. Tämän ensimmäisen hallinnointisopimuksen määräyksissä ei jaotella korvausta eri julkisten palveluiden välillä sen mukaan, ovatko ne kyseisen sopimuksen mukaan oikeutettuja korvaukseen.

(240) Tämän vuoksi on katsottava, että kyseisen sopimuksen mukainen korvaus kattaa erottelematta kaikki lisäkustannukset, jotka aiheutuvat kaikkien julkisen palvelun tehtävien täyttämisestä. Tällä kaudella mahdollisen liiallisen korvauksen valvonta käsittää siis kaikki julkiset palvelut: postin yleispalvelu (yleispalveluvelvoite), lehtijakelu ja muut DPLP:lle osoitetut tehtävät.

(241) Toisin kuin ensimmäisessä hallinnointisopimuksessa, toisessa, kolmannessa ja neljännessä hallinnointisopimuksessa tukikelpoisuus rajataan vain tiettyihin määriteltyihin yleishyödyllisiin palveluihin. Korvauskelpoisia ovat seuraavat yleishyödylliset palvelut: sanoma- ja aikakauslehtijakelu sekä muut 33 kappaleessa luetellut julkiset palvelut. Hallinnointisopimukset sisältävät lausekkeita, joissa tukikelpoiset palvelut määritellään: Toisessa hallinnointisopimuksessa 7 artikla, kolmannessa hallinnointisopimuksessa 15 artikla ja neljännessä hallinnointisopimuksessa 12 ja 13 artikla.

(242) Postin yleispalvelu ei sen sijaan ole korvauskelpoinen kuin ensimmäisen hallinnointisopimuksen nojalla.

(243) Postin yleispalveluun liittyviä menoja ja tuloja ei siis oteta huomioon liiallista korvausta määritettäessä. Poikkeuksena tästä periaatteesta ovat varatulta alalta saadut ylimääräiset voitot (62).

6.3.3.2 Liiallisen korvauksen laskeminen

(244) Koska johdanto-osan 239–243 kappaleessa tarkoitetuissa julkisen palvelun tehtävää koskevissa toimeksiannoissa on eroja, mahdollinen liiallinen korvaus on laskettava erikseen ensimmäisen hallinnointisopimuksen ja kolmen sitä seuranneen sopimuksen osalta.

(245) Julkisen palvelun velvoitteesta maksettavaa korvausta koskevissa puitteissa sallitaan julkisen palvelun velvoitteen suorittamisen aiheuttamien kustannusten kattamisen lisäksi kohtuullinen korvaus (63).

(246) Julkisen palvelun velvoitteesta maksettavaa korvausta koskevien puitteiden 18 kohdassa todetaan, että ”kohtuullisella tuotolla olisi katsottava tarkoitettavan omalle pääomalle saatavaa tuottoa, jossa otetaan huomioon riski, jonka valtion osallistuminen aiheuttaa yritykselle erityisesti silloin, kun valtio myöntää yritykselle yksin- tai erityisoikeuksia, tai vastaavasti tämän riskin puuttuminen. Tämä tuotto ei yleensä saa ylittää kulloisellakin alalla viime vuosina saatua keskimääräistä tuottoa. Aloilla, joilla ei toimi muita yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyviä palveluja tuottavaan yritykseen verrattavissa olevia yrityksiä, vertailukohdaksi voidaan ottaa muissa jäsenvaltioissa tai tarvittaessa muilla aloilla toimivia yrityksiä sillä edellytyksellä, että kunkin alan erityispiirteet otetaan huomioon. Jäsenvaltiot voivat kohtuullisen tuoton määrää määrittäessään ottaa käyttöön kannustinperusteita, jotka voivat liittyä esimerkiksi tuotetun palvelun laatuun ja tuotannon tehokkuuden kasvuun.”

(247) Kohtuullinen tuottotaso on siis määritettävä ottamalla huomioon eri muuttujat, kuten kyseisen alan keskimääräinen tuotto, yrityksen toimintaan liittyvät riskit ja tarvittaessa kyseiseen yritykseen liittyvät kannustimet.

(248) Kohtuullisen tuottotason määrittämisessä komission lähtökohtana on ollut joukko asiantuntijaselvityksiä, joita käsitellään yksityiskohtaisemmin jäljempänä. Komissio on määrittänyt selvitysten ja kunkin hallinnointisopimuksen riskitason perusteella DPLP:n kohtuullisen tuottotason vaihteluvälin postinjakelun ja lehtijakelun osalta kunkin neljän hallinnointisopimuksen tapauksessa. Kaikissa asiantuntijaselvityksissä pyritään määrittelemään yritysryhmät, joiden toiminta ja riskiprofiili ovat riittävän vertailukelpoisia kyseiseen vakiintuneeseen postitoiminnan harjoittajaan verrattuna, ja määrittämään toiminnanharjoittajan viitetuottotaso näiden vertailukelpoisten yritysten tuottojen perusteella.

(249) Riskin osalta komissio korostaa, että DPLP:llä oli koko tarkastelujakson ajan harvoja tai ei lainkaan kilpailijoita suurimmalle osalle toiminnastaan. Syynä tähän oli joko se, että sillä oli lainsäädännöllä suojattu monopoli (pääosa postinjakelutehtävistä) tai se, että sillä oli määräävä asema, jolle on ominaista erittäin suuri markkinaosuus ja avustuksilla kustannustason alapuolella pidettyjen hintojen (esim. lehtijakelu) ai