FI Euroopan unionin virallinen lehti L 173/190

EUROOPAN PARLAMENTIN JA NEUVOSTON DIREKTIIVI 2014/59/EU,

annettu 15 päivänä toukokuuta 2014,

luottolaitosten ja sijoituspalveluyritysten elvytys- ja kriisinratkaisukehyksestä sekä neuvoston direktiivin 82/891/ETY, Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivien 2001/24/EY, 2002/47/EY, 2004/25/EY, 2005/56/EY, 2007/36/EY, 2011/35/EU, 2012/30/EU ja 2013/36/EU ja asetusten (EU) N:o 1093/2010 ja (EU) N:o 648/2012 muuttamisesta

(ETA:n kannalta merkityksellinen teksti)

EUROOPAN PARLAMENTTI JA EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, jotka

ottavat huomioon Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen ja erityisesti sen 114 artiklan,

ottavat huomioon Euroopan komission ehdotuksen,

sen jälkeen kun esitys lainsäätämisjärjestyksessä hyväksyttäväksi säädökseksi on toimitettu kansallisille parlamenteille,

ottavat huomioon Euroopan keskuspankin lausunnon (1),

ottavat huomioon Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunnon (2),

noudattavat tavallista lainsäätämisjärjestystä (3),

sekä katsovat seuraavaa:

(1) Rahoituskriisi on paljastanut, että unionissa on huomattava pula välineistä, joilla reagoidaan tehokkaasti epäterveisiin tai lähellä kaatumista oleviin luottolaitoksiin ja sijoituspalveluyrityksiin, jäljempänä ’laitokset’. Tällaisia välineitä tarvitaan erityisesti maksukyvyttömyyden ennalta ehkäisemiseksi tai ilmenneen maksukyvyttömyyden kielteisten vaikutusten rajaamiseksi mahdollisimman vähiin säilyttämällä kyseisen laitoksen järjestelmän kannalta tärkeät toiminnot. Kriisin aikana juuri nämä haasteet pakottivat jäsenvaltioita pelastamaan laitoksia veronmaksajien rahoilla. Uskottavan elvytys- ja kriisinratkaisukehyksen tavoitteena on tehdä tällaiset toimet mahdollisimman pitkälti tarpeettomiksi.

(2) Rahoituskriisi oli järjestelmän kannalta merkittävä, sillä se vaikutti useiden luottolaitosten rahoituksen saatavuuteen. Pankkijärjestelmän kaatumisen ja siihen liittyvien, koko taloutta koskevien seurausten välttämiseksi tällaista kriisiä varten olisi otettava käyttöön toimenpiteet, joilla turvataan rahoituksen saatavuus yhtäläisin ehdoin kaikille muutoin vakavaraisille luottolaitoksille. Tällaisiin toimenpiteisiin sisältyy keskuspankkien maksuvalmiusapua ja jäsenvaltioiden vakavaraisten luottolaitosten liikkeeseen laskemille arvopapereille myöntämiä takauksia.

(3) Unionin rahoitusmarkkinat ovat voimakkaasti yhdentyneet ja kytköksissä moniin laajalti kansallisten rajojen yli toimiviin luottolaitoksiin. Rajatylittävän laitoksen kaatuminen vaikuttaa todennäköisesti rahoitusmarkkinoiden vakauteen niissä jäsenvaltioissa, joissa laitos toimii. Jäsenvaltioiden kyvyttömyys saada hallintaansa lähellä kaatumista oleva laitos ja purkaa se niin, että laajat rahoitusjärjestelmän vauriot ehkäistään tehokkaasti, voi murentaa jäsenvaltioiden keskinäistä luottamusta ja sisämarkkinoiden uskottavuutta rahoituspalvelualalla. Rahoitusmarkkinoiden vakaus on tämän vuoksi olennainen edellytys sisämarkkinoiden toteutumiselle ja toiminnalle.

(4) Laitosten kriisinratkaisumenettelyjä ei ole nykyisellään yhdenmukaistettu unionin tasolla. Jotkin jäsenvaltiot soveltavat laitoksiin samoja menettelyjä kuin muihinkin maksukyvyttömiin yrityksiin, joskin menettelyjä on voitu mukauttaa laitoksia varten. Laitosten maksukyvyttömyyttä sääntelevissä laeissa, asetuksissa ja hallinnollisissa määräyksissä on huomattavia sisällöllisiä ja menettelyllisiä eroja jäsenvaltioiden kesken. Lisäksi rahoituskriisi on osoittanut, etteivät yritysten yleiset maksukyvyttömyysmenettelyt ehkä aina sovellu laitoksiin, sillä niiden avulla ei välttämättä aina voida taata toimenpiteiden riittävää ripeyttä, laitosten kriittisten toimintojen jatkumista eikä rahoitusvakauden säilymistä.

(5) Tämän vuoksi tarvitaan järjestely, joka antaa viranomaisille uskottavat välineet puuttua riittävän varhain ja nopeasti epäterveen tai lähellä kaatumista olevan laitoksen tilanteeseen tarkoituksena varmistaa laitoksen kriittisten rahoitus- ja talousalan toimintojen jatkuvuus sekä samalla rajoittaa laitoksen maksukyvyttömyydestä talouteen ja rahoitusjärjestelmään kohdistuvat vaikutukset mahdollisimman pieniksi. Järjestelyn avulla olisi huolehdittava siitä, että ensisijaisesti osakkeenomistajat ottavat kantaakseen tappiot ja että osakkeenomistajien jälkeen velkojat ottavat kantaakseen tappiot edellyttäen, että yhdellekään velkojalle ei aiheudu suurempia tappioita kuin sille olisi aiheutunut, jos laitos olisi likvidoitu tavanomaisessa maksukyvyttömyysmenettelyssä noudattaen tämän direktiivin mukaisesti periaatetta, jonka mukaan velkojat eivät saa jäädä kriisinratkaisussa huonompaan asemaan. Viranomaisten pitäisi uusien valtuuksien avulla pystyä esimerkiksi ylläpitämään talletusten ja maksuliikenteen keskeytymätön saatavuus, myymään tarvittaessa laitoksen elinkelpoiset osat ja jakamaan tappiot tasapuolisesti ja ennakoitavasti. Näillä tavoitteilla pitäisi pystyä välttämään rahoitusmarkkinoiden vakauden järkkyminen ja rajoittamaan veronmaksajille koituvat kustannukset mahdollisimman pieniksi.

(6) Meneillään olevan sääntelykehyksen tarkistamisen, etenkin pääoma- ja maksuvalmiuspuskurien vahvistamisen ja makrotalouden vakauden valvontavälineiden parantamisen, olisi vähennettävä tulevien kriisien todennäköisyyttä ja lisättävä laitosten talouden häiriöiden sietokykyä, johtuivat häiriöt sitten järjestelmähäiriöistä tai yksittäisiä laitoksia koskevista tapahtumista. Kuitenkaan ei ole mahdollista luoda sääntely- ja valvontakehystä, joka voisi estää näitä laitoksia koskaan joutumasta vaikeuksiin. Sen vuoksi jäsenvaltioiden olisi valmistauduttava ja niillä olisi oltava riittävät elvytys- ja kriisinratkaisuvälineet käsitellä tilanteita, joihin liittyy sekä järjestelmäkriisejä että yksittäisten laitosten kaatumisia. Näihin välineisiin olisi kuuluttava myös mekanismeja, joiden avulla viranomaiset voivat käsitellä tehokkaasti lähellä kaatumista olevia tai todennäköisesti kaatuvia laitoksia.

(7) Tällaisten valtuuksien käytössä ja toteutettavissa toimenpiteissä olisi otettava huomioon olosuhteet, joissa kaatuminen tapahtuu. Jos ongelma koskee yksittäistä laitosta eikä vaikuta muuhun rahoitusjärjestelmään, viranomaisten olisi voitava käyttää kriisinratkaisuvaltuuksiaan ilman merkittävää huolta häiriöiden leviämisestä. Toisaalta herkässä ympäristössä on syytä varovaisuuteen, jotta vältetään rahoitusmarkkinoiden vakauden horjuttaminen.

(8) Laitoksen toiminnan jatkuvuuden varmistavaan kriisinratkaisuun voi viimeisenä keinona sisältyä julkisyhteisöjen rahoitusvakausvälineitä, tilapäinen julkinen omistus mukaan lukien. Tämän vuoksi on tärkeää järjestää kriisinratkaisun valtuudet ja rahoitusjärjestelyt siten, että veronmaksajat saavat hyödyn ylijäämästä, jota saattaa syntyä sellaisen laitoksen uudelleenjärjestelystä, jonka viranomaiset saattavat takaisin vakaalle pohjalle. Vastuullisuudesta ja riskien kantamisesta olisi palkittava.

(9) Jotkin jäsenvaltiot ovat jo saattaneet voimaan lainsäädännön muutoksia, joilla otetaan käyttöön lähellä kaatumista olevien laitosten kriisinratkaisun mahdollistavia mekanismeja; eräät muut ovat ilmaisseet aikomuksensa ottaa käyttöön vastaavia mekanismeja, jollei niistä säädetä unionin tasolla. Laitosten kriisinratkaisun yhteisten edellytysten, valtuuksien ja prosessien puuttuminen todennäköisesti estää sisämarkkinoiden häiriötöntä toimintaa ja kansallisten viranomaisten välistä yhteistyötä näiden puuttuessa lähellä kaatumista oleviin rajatylittäviin laitosryhmiin. Näin on erityisesti silloin, kun kansallisilla viranomaisilla ei erilaisten lähestymistapojen vuoksi ole samanasteista valvontamahdollisuutta tai samaa kykyä purkaa laitoksia. Tällaiset erot kriisinratkaisujärjestelyissä voivat vaikuttaa eri tavoin laitosryhmien varainhankintakustannuksiin eri jäsenvaltioissa ja mahdollisesti vääristää laitosten välistä kilpailua. Toimivia kriisinratkaisujärjestelyjä tarvitaan kaikissa jäsenvaltioissa varmistamaan, ettei laitosten mahdollisuuksia hyödyntää sisämarkkinoiden tarjoamaa sijoittautumisoikeutta rajoiteta sen perusteella, mitkä ovat niiden kotijäsenvaltion taloudelliset valmiudet hallita niiden maksukyvyttömyyttä.

(10) Kyseiset esteet olisi poistettava ja annettava säännöt, joilla varmistetaan, ettei sisämarkkinasäännösten toiminta häiriinny. Tätä varten laitosten kriisinratkaisun periaatteista olisi annettava yhdenmukaistamisen vähimmäistasoa koskevat yhteiset säännöt.

(11) Johdonmukaisuuden varmistamiseksi suhteessa rahoituspalvelujen alalla voimassa olevaan unionin lainsäädäntöön ja mahdollisimman korkeatasoisen rahoitusvakauden säilyttämiseksi erilaisissa laitoksissa, kriisinratkaisujärjestelyä pitäisi soveltaa laitoksiin, jotka kuuluvat Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksessa (EU) N:o 575/2013 (4) ja Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivissä 2013/36/EU (5) määriteltyjen vakavaraisuusvaatimusten soveltamisalaan. Järjestelmää tulisi niin ikään soveltaa rahoitusalan holdingyhtiöihin, Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivissä 2002/87/EY (6) tarkoitettuihin rahoitusalan sekaholdingyhtiöihin sekä monialan holdingyhtiöihin ja rahoituslaitoksiin, kun viimeksi mainitut ovat laitoksen tai rahoitusalan holdingyhtiön, rahoitusalan sekaholdingyhtiön tai monialan holdingyhtiön tytäryrityksiä ja kuuluvat emoyrityksensä konsolidoidun valvonnan piiriin. Kriisi on osoittanut, että konserniin kuuluvan yhteisön maksukyvyttömyys voi nopeasti heijastua koko konsernin vakavaraisuuteen ja vaikuttaa sitä kautta myös järjestelmään. Tämän vuoksi viranomaisilla pitäisi olla näihin yhteisöihin vaikuttavat tehokkaat toimintakeinot, jotta estetään häiriöiden leviäminen ja pystytään tarjoamaan johdonmukainen kriisinratkaisun erityissuunnitelma koko konsernille, sillä konserniin kuuluvan yhteisön maksukyvyttömyys voi nopeasti heijastua koko konsernin vakavaraisuuteen.

(12) Sääntelykehyksen johdonmukaisuuden varmistamiseksi Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksessa (EU) N:o 648/2012 (7) määritellyistä keskusvastapuolista ja tulevassa arvopaperitoimituksen parantamisesta Euroopan unionissa sekä arvopaperikeskuksista annettavassa Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksessa määritellyistä arvopaperikeskuksista olisi säädettävä näiden yhteisöjen elvytys- ja kriisinratkaisukehystä koskevassa erillisessä lainsäädäntöaloitteessa.

(13) Tässä direktiivissä säädettyjen kriisinratkaisuvälineiden ja -valtuuksien käyttö voi keskeyttää osakkeenomistajien ja velkojien oikeudet. Erityisesti viranomaisten valtuudet siirtää laitoksen osakkeet tai sen varat kokonaan tai osittain yksityiselle ostajalle ilman osakkeenomistajien suostumusta rajoittavat osakkeenomistajien omistusoikeutta. Lisäksi valtuudet päättää siitä, mitkä velat siirretään lähellä kaatumista olevasta laitoksesta sillä perusteella, että tavoitteena on varmistaa palvelujen jatkuvuus ja välttää rahoitusvakauteen kohdistuvat haittavaikutukset, voivat vaikuttaa velkojien yhdenvertaiseen kohteluun. Näin ollen kriisinratkaisutoimi olisi toteutettava vain silloin, kun se on yleisen edun kannalta välttämätön, ja kaiken kriisinratkaisutoimesta johtuvan osakkeenomistajien ja velkojien oikeuksiin puuttumisen olisi oltava sopusoinnussa Euroopan unionin perusoikeuskirjan, jäljempänä ’perusoikeuskirja’, kanssa. Erityisesti silloin, jos samaan luokkaan kuuluvia velkojia kohdellaan eri tavoin kriisinratkaisutoimen yhteydessä, tällaisen erilaisen kohtelun olisi oltava yleisen edun kannalta perusteltua ja oikeasuhteista kyseessä oleviin riskeihin nähden eikä se saisi olla suoraan eikä välillisesti kansalaisuuden perusteella syrjivää.

(14) Viranomaisten olisi otettava elvytys- ja kriisinratkaisusuunnitelmien yhteydessä ja käytössään olevia eri valtuuksia ja välineitä soveltaessaan huomioon laitoksen liiketoiminnan laatu, osakkeenomistusrakenne, oikeudellinen muoto, riskiprofiili, koko, oikeudellinen asema, sidokset muihin laitoksiin tai yleensä rahoitusjärjestelmään sekä laitoksen toiminnan laajuus ja monitahoisuus, kuuluminen laitosten suojajärjestelmään tai muuhun osuustoiminnalliseen keskinäiseen yhteisvastuujärjestelmään, laitoksen mahdollinen sijoituspalvelujen tai -toiminnan harjoittaminen sekä se, olisiko sen kaatumisella ja sitä seuraavalla, tavanomaisen maksukyvyttömyysmenettelyn mukaisella likvidaatiolla todennäköisesti merkittäviä kielteisiä vaikutuksia rahoitusmarkkinoihin, muihin laitoksiin, rahoitusolosuhteisiin tai koko talouteen, ja niiden olisi varmistettava, että järjestelmää sovelletaan asianmukaisesti ja oikeasuhteisesti ja että elvytys- ja kriisinratkaisusuunnitelman valmisteluun liittyvä hallinnollinen rasite jää mahdollisimman pieneksi. Vaikka tämän direktiivin ja sen liitteen sisällössä ja tiedoissa määritellään järjestelmän kannalta ilmeisen merkittäviä laitoksia koskevat vähimmäisvaatimukset, viranomaiset saavat laitoskohtaisesti soveltaa erilaisia tai merkittävästi vähäisempiä elvytys- ja kriisinratkaisusuunnittelua ja ilmoittamista koskevia vaatimuksia ja sallia harvemmin kuin vuosittain tapahtuvat päivitykset. Sellaisen pienen laitoksen osalta, jonka sidonnaisuus on vähäistä ja toiminta vähemmän monitahoista, elvytyssuunnitelma voisi olla suppeampi ja kattaa ainoastaan tietyt perustiedot sen rakenteesta sekä elvytyksen käynnistävistä toimista ja elvytystoimintavaihtoehdoista, jos laitoksen annettaisiin ajautua maksukyvyttömyyteen, kriisinratkaisusuunnitelmaa supistettaisiin. Lisäksi järjestelmää olisi sovellettava siten, että rahoitusmarkkinoiden vakaus ei vaarannu. Erityisesti tilanteissa, joissa on laajempia ongelmia tai jopa epäilyksiä useiden laitosten häiriönsietokyvystä, on hyvin tärkeää, että viranomaiset ottavat huomioon riskin häiriöiden leviämisestä yksittäisten laitosten suhteen toteutetuista toimista.

(15) Varmistaakseen tarvittavan reagointinopeuden, taatakseen riippumattomuuden talouden toimijoista ja estääkseen eturistiriidat jäsenvaltioiden olisi nimettävä hallintoviranomaiset tai viranomaiset, joille on annettu hallinnolliset valtuudet, huolehtimaan tämän direktiivin nojalla tapahtuvan kriisinratkaisun toiminnoista ja tehtävistä. Jäsenvaltioiden olisi varmistettava, että kriisinratkaisuviranomaisille osoitetaan asianmukaiset voimavarat. Viranomaisten nimeäminen ei saisi estää kriisinratkaisuviranomaisen vastuulla tapahtuvaa delegointia. Ei ole kuitenkaan tarpeen säätää siitä, mikä viranomaistyyppi tai mitkä viranomaistyypit jäsenvaltion olisi nimettävä kriisinratkaisuviranomaiseksi. Vaikka tämän seikan yhdenmukaistaminen saattaisi helpottaa koordinointia, sen myötä puututtaisiin merkittävissä määrin jäsenvaltioiden perustuslaillisiin ja hallinnollisiin järjestelmiin. Riittävä koordinointiaste voidaan saavuttaa myös vähemmän kajoavalla vaatimuksella: kaikkien laitosten kriisinratkaisuun osallistuvien kansallisten viranomaisten tulisi olla edustettuina kriisinratkaisukollegioissa, joiden on määrä toimia rajatylittävinä tai unionin tason koordinointieliminä. Jäsenvaltioiden pitäisi tämän vuoksi pystyä vapaasti valitsemaan, mitkä viranomaiset ovat vastuussa kriisinratkaisuvälineiden ja tässä direktiivissä säädettyjen valtuuksien käyttämisestä. Jos jäsenvaltio nimeää kriisinratkaisuviranomaiseksi viranomaisen, joka vastaa laitosten toiminnan vakauden valvonnasta, jäljempänä ’toimivaltainen viranomainen’, olisi otettava käyttöön asianmukaiset rakenteelliset järjestelyt valvonta- ja kriisinratkaisutoimintojen erottamiseksi toisistaan. Tämä erottaminen ei saisi estää sitä, että kaikki valvontatoimintoa varten saatavilla olevat tiedot ovat käytettävissä kriisinratkaisutoimintoa varten.

(16) Koska laitoksen kaatuminen saattaa vaikuttaa jäsenvaltion rahoitusjärjestelmään ja talouteen ja koska kriisin ratkaisemiseksi voidaan tarvita julkisia varoja, jäsenvaltioiden valtiovarainministeriöiden tai muiden asiaankuuluvien ministeriöiden olisi osallistuttava tiiviisti jo varhaisvaiheessa kriisinhallinta- ja kriisinratkaisuprosessiin.

(17) Unionin laajuista toimintaa harjoittavien laitosten tai konserniyhteisöjen tehokas kriisinratkaisu edellyttää toimivaltaisten viranomaisten ja kriisinratkaisuviranomaisten välistä yhteistyötä kriisinratkaisukollegioissa kaikissa tämän direktiivin kattamissa vaiheissa elvytys- ja kriisinratkaisusuunnitelmien valmistelusta aina varsinaiseen laitoksen kriisinratkaisuun saakka. Jos kansallisten viranomaisten välillä syntyy erimielisyyttä tämän direktiivin mukaisesti tehtävistä laitoksia koskevista päätöksistä, Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksella (EU) N:o 1093/2010 (8) perustetun Euroopan valvontaviranomaisen (Euroopan pankkiviranomainen) (EPV) olisi tässä direktiivissä määritellyissä tapauksissa huolehdittava viime kädessä sovittelusta. Tässä direktiivissä säädetään EPV:n suorittamasta asetuksen (EU) N:o 1093/2010 19 artiklan mukaisesta sitovasta sovittelusta tietyissä tapauksissa. Tällainen sitova sovittelu ei estä asetuksen (EU) N:o 1093/2010 31 artiklan mukaista neuvoa-antavaa sovittelua muissa tapauksissa.

(18) Koko unionin alueella toimivien laitosten ja konsernien kriisinratkaisun yhteydessä tehtävissä päätöksissä olisi pyrittävä säilyttämään rahoitusvakaus ja minimoitava taloudelliset ja sosiaaliset vaikutukset niissä jäsenvaltioissa, joissa laitos tai konserni toimii.

(19) Jotta voitaisiin puuttua tehokkaasti tilanteeseen, jossa laitos on lähellä kaatumista, viranomaisilla olisi oltava valtuudet määrätä varautumis- ja ennaltaehkäisytoimenpiteitä.

(20) Kun otetaan huomioon tässä asetuksessa säädetty EPV:n vastuiden ja tehtävien laajentuminen, Euroopan parlamentin, neuvoston ja komission olisi huolehdittava siitä, että saataville asetetaan viipymättä riittävät henkilöstö- ja taloudelliset resurssit. Asetuksen (EU) N:o 1093/2010 63 ja 64 artiklassa tarkoitetussa EPV:n talousarvion laatimista, toteutusta ja valvontaa koskevassa menettelyssä olisi sen vuoksi otettava nämä tehtävät asianmukaisesti huomioon. Euroopan parlamentin ja neuvoston olisi varmistettava, että toiminta on mahdollisimman tehokasta.

(21) On olennaisen tärkeää, että laitokset laativat ja säännöllisesti päivittävät elvytyssuunnitelmat ja esittävät niissä toimenpiteet, jotka kyseisten laitosten on toteutettava palauttaakseen rahoitusasemansa ennalleen sen merkittävän heikkenemisen jälkeen. Näiden suunnitelmien tulisi olla yksityiskohtaisia ja perustua realistisiin oletuksiin, joita voidaan soveltaa erilaisissa vankoissa ja äärimmäisissä skenaarioissa. Elvytyssuunnitelman valmisteluvaatimusta olisi kuitenkin sovellettava suhteessa siihen merkitykseen, joka laitoksella tai konsernilla ja sen sidoksilla, myös keskinäisten takausjärjestelmien kautta syntyneillä sidoksilla, on järjestelmän kannalta. Tämän mukaisesti sisältöä koskevissa vaatimuksissa olisi otettava huomioon, millaisia laitoksen rahoituslähteet, keskinäisen takausjärjestelmän kattama rahoitus tai velat mukaan lukien, ovat luonteeltaan, ja konsernituen saatavuuden uskottavuus. Olisi vaadittava, että laitokset toimittavat suunnitelmansa toimivaltaisille viranomaisille perusteelliseen arviointiin, jossa selvitetään muun muassa, ovatko suunnitelmat kattavia ja voidaanko niiden avulla käytännössä palauttaa laitoksen elinkelpoisuus kohtuuajassa myös erittäin vaikeassa rahoitustilanteessa.

(22) Elvytyssuunnitelmissa olisi esitettävä toimenpiteet, jotka laitoksen johto voisi toteuttaa, jos varhaisen tilanteeseen puuttumisen edellytykset täyttyvät.

(23) Kun arvioidaan, olisiko laitoksen kaatuminen estettävissä kohtuullisessa ajassa jollakin yksityisen sektorin toimella, asianomaisen viranomaisen olisi otettava huomioon toimivaltaisen viranomaisen ennalta määrittelemän ajan kuluessa toteuttamien varhaisen vaiheen toimenpiteiden tehokkuus. Konsernin elvytyssuunnitelmia laadittaessa olisi otettava huomioon elvytystoimenpiteiden mahdollinen vaikutus kaikissa niissä jäsenvaltioissa, joissa konserni toimii.

(24) Jos laitos ei esitä riittävää elvytyssuunnitelmaa, toimivaltaisilla viranomaisilla olisi oltava oikeus vaatia laitosta toteuttamaan tarvittavat toimenpiteet suunnitelman olennaisten puutteiden korjaamiseksi. Tämä vaatimus voi vaikuttaa perusoikeuskirjan 16 artiklalla taattuun elinkeinovapauteen. Kyseisen perusoikeuden rajoittaminen on kuitenkin välttämätöntä rahoitusvakautta koskevien tavoitteiden saavuttamiseksi. Tämä rajoitus on erityisesti tarpeen laitosten liiketoiminnan lujittamiseksi ja sen välttämiseksi, että laitokset kasvavat kohtuuttomasti tai ottavat kohtuuttomia riskejä eivätkä kykene selviytymään epäonnistumisista ja tappioista ja palauttamaan pääomapohjaansa ennalleen. Rajoitus on oikeasuhteinen, koska se sallii ehkäisevän toiminnan siinä määrin kuin puutteiden korjaaminen edellyttää, minkä vuoksi se on perusoikeuskirjan 52 artiklan mukainen.

(25) Suunnittelu on keskeinen osa tehokasta kriisinratkaisua. Viranomaisilla tulisi olla kaikki tarvittavat tiedot, jotta ne voivat määritellä kriittiset toiminnot ja varmistaa niiden jatkuvuuden. Kriisinratkaisusuunnitelman sisällön olisi kuitenkin oltava oikeasuhteinen siihen nähden, mikä merkitys laitoksella tai konsernilla on järjestelmän kannalta.

(26) Koska laitoksella on luottamuksellista tietoa omasta toiminnastaan ja mahdollisista siihen liittyvistä ongelmista, kriisinratkaisuviranomaisten olisi laadittava kriisinratkaisusuunnitelmat muun muassa kyseisten laitosten toimittamien tietojen perusteella.

(27) Suhteellisuusperiaatteen noudattamiseksi ja liiallisen hallinnollisen rasitteen välttämiseksi toimivaltaisten viranomaisten ja tapauksen mukaan kriisinratkaisuviranomaisten mahdollisuus jättää tapauskohtaisesti soveltamatta elvytys- ja kriisinratkaisusuunnitelmien laadintaan liittyviä vaatimuksia olisi sallittava tässä direktiivissä määritellyissä erityistapauksissa. Tällaisiin tapauksiin kuuluvat keskusyhteisöön kuuluvat laitokset, jotka on kansallisessa lainsäädännössä kokonaan tai osittain vapautettu vakavaraisuusvaatimuksista direktiivin 2013/36/EU 21 artiklan mukaisesti, ja asetuksen (EU) N:o 575/2013 113 artiklan 7 kohdassa tarkoitettuun laitosten suojajärjestelmään kuuluvat laitokset. Kaikissa tapauksissa vapautuksen myöntämiseen tulisi soveltaa tässä direktiivissä määriteltyjä ehtoja.

(28) Tätä direktiiviä sovellettaessa keskusyhteisöön kuuluvien laitosten pääomarakenne huomioon ottaen näiden laitosten ei pitäisi olla velvollisia laatimaan kukin erillistä elvytys- tai kriisinratkaisusuunnitelmaa pelkästään sen vuoksi, että keskusyhteisö, johon ne kuuluvat, on Euroopan keskuspankin suorassa valvonnassa.

(29) Kriisinratkaisuviranomaisilla olisi asianomaisten kriisinratkaisuviranomaisten suorittaman purkamismahdollisuuksien arvioinnin perusteella oltava valtuudet vaatia laitosten rakenteen tai organisaation muuttamista suoraan tai välillisesti toimivaltaisten viranomaisten kautta sekä toteuttaa toimenpiteitä, jotka ovat tarpeen ja oikeasuhteisia, jotta voidaan poistaa kriisinratkaisuvälineiden käytön olennaiset esteet tai vähentää niitä ja varmistaa kyseisten yhteisöjen purkamismahdollisuus. Koska kaikilla laitoksilla on potentiaalisesti merkitystä järjestelmän kannalta, rahoitusvakauden säilyttämiseksi on ratkaisevan tärkeää, että viranomaisilla on mahdollisuus purkaa mikä tahansa laitos. Perusoikeuskirjan 16 artiklassa tarkoitetun elinkeinovapauden kunnioittamiseksi viranomaisten harkintavalta olisi rajoitettava tarvittavaan, jotta laitoksen rakenne ja toiminnot voidaan yksinkertaistaa yksinomaan sen purkamismahdollisuuksien parantamiseksi. Lisäksi kaikkien tässä tarkoituksessa määrättävien toimenpiteiden olisi oltava unionin lainsäädännön mukaisia. Toimenpiteet eivät saisi olla suoraan eivätkä välillisesti kansalaisuuden perusteella syrjiviä, ja niiden perusteena olisi oltava erittäin tärkeä yleinen etu rahoitusvakauden säilyttämiseksi. Ei myöskään pitäisi tehdä enempää kuin se, mikä on tarpeen tavoiteltujen tavoitteiden saavuttamiseksi. Määriteltäessä toteutettavia toimenpiteitä kriisinratkaisuviranomaisten olisi otettava huomioon Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksella (EU) N:o 1092/2010 (9) perustetun Euroopan järjestelmäriskikomitean varoitukset ja suositukset.

(30) Laitoksen tai konsernin purkamismahdollisuuden esteisiin puuttumiseksi tai niiden poistamiseksi ehdotetut toimet eivät saisi estää laitoksia käyttämästä niille Euroopan unionin toiminnasta tehdyssä sopimuksessa annettua sijoittautumisoikeutta.

(31) Elvytys- ja kriisinratkaisusuunnitelmissa ei saisi olettaa, että käytettävissä on poikkeuksellista julkista rahoitustukea, eikä saattaa veronmaksajia tappioiden maksajiksi.

(32) Tässä direktiivissä säädettyä konsernin käsittelyä elvytys- ja kriisinratkaisusuunnittelussa olisi sovellettava kaikkiin konsolidoidun valvonnan piiriin kuuluviin laitosryhmiin, mukaan lukien ryhmät, joiden yritykset ovat keskenään Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2013/34/EU (10) 22 artiklan 7 kohdassa tarkoitetussa suhteessa. Elvytys- ja kriisinratkaisusuunnitelmissa olisi otettava huomioon asiaankuuluvan konsernin rahoitusrakenne, tekninen rakenne ja liiketoimintarakenne. Mikäli laaditaan yksittäisiä elvytys- ja kriisinratkaisusuunnitelmia laitoksille, jotka ovat osa konsernia, asianomaisten viranomaisten olisi pyrittävä mahdollisuuksien mukaan yhdenmukaisuuteen konsernin muiden osien elvytys- ja kriisinratkaisusuunnitelmien kanssa.

(33) Pääsääntöisesti konsernin elvytys- ja kriisinratkaisusuunnitelmat olisi laadittava koko konsernin tasolla ja toimenpiteet määritellä emoyrityksenä toimivaa laitosta ja kaikkia konserniin kuuluvia yksittäisiä tytäryrityksiä varten. Kriisinratkaisukollegiossa toimivien asianomaisten viranomaisten olisi tehtävä kaikki voitavansa yhteisen päätöksen aikaansaamiseksi kyseisten suunnitelmien arvioinnista ja hyväksynnästä. Kuitenkin yksittäisissä tapauksissa, jolloin yksilöllinen elvytys- tai kriisinratkaisusuunnitelma on laadittu, konsolidointiryhmän valvojan arvioiman konsernin elvytyssuunnitelman soveltamisalan tai konsernitason kriisinratkaisuviranomaisen päättämän konsernin kriisinratkaisusuunnitelman soveltamisalan ei tulisi kattaa niitä konserniyhteisöjä, joita varten asianomaiset viranomaiset ovat arvioineet tai laatineet erilliset suunnitelmat.

(34) Konsernin kriisinratkaisusuunnitelmia laadittaessa olisi erityisesti otettava huomioon kriisinratkaisutoimien mahdollinen vaikutus kaikissa niissä jäsenvaltioissa, joissa konserni toimii. Niiden jäsenvaltioiden kriisinratkaisuviranomaiset, joissa konsernilla on tytäryrityksiä, olisi otettava mukaan suunnitelman laadintaan.

(35) Elvytys- ja kriisinratkaisusuunnitelmien olisi sisällettävä menettelyjä, joilla työntekijöiden edustajille annetaan tietoja ja heitä kuullaan tapauksen mukaan koko elvytys- ja kriisinratkaisuprosessien ajan. Soveltuvin osin olisi noudatettava työehtosopimuksia tai muita työmarkkinaosapuolten vahvistamia järjestelyjä sekä kansallisia ja unionin säännöksiä ammattiyhdistysten ja työntekijöiden edustajien osallistumisesta yrityksen rakenneuudistusprosesseihin.

(36) Elvytys- ja kriisinratkaisusuunnitelmissa oleviin luottamuksellisiin tietoihin olisi sovellettava tässä direktiivissä säädettyjä luottamuksellisuutta koskevia säännöksiä, koska niiden sisältämät tiedot ovat arkaluonteisia.

(37) Toimivaltaisten viranomaisten olisi toimitettava elvytyssuunnitelmat ja kaikki niihin tehdyt muutokset asianomaisille kriisinratkaisuviranomaisille, joiden puolestaan olisi toimitettava kriisinratkaisusuunnitelmat ja kaikki niihin tehdyt muutokset toimivaltaisille viranomaisille, jotta kaikki asianomaiset viranomaiset olisivat jatkuvasti ajan tasalla.

(38) Rahoitustuen tarjoamista yhdeltä rajatylittävän konsernin yhteisöltä saman konsernin toiselle yhteisölle rajoitetaan nykyään eräissä jäsenvaltioissa monilla kansallisen lainsäädännön säännöksillä. Kyseisten säännösten tarkoituksena on suojata kunkin yhteisön velkojia ja osakkeenomistajia. Niissä ei kuitenkaan oteta huomioon saman konsernin yhteisöjen keskinäistä riippuvuutta. Tämän vuoksi on aiheellista määritellä, missä olosuhteissa rahoitustukea voidaan siirtää rajatylittävän laitosryhmän eri yhteisöjen kesken tarkoituksena varmistaa koko ryhmän rahoitusvakaus vaarantamatta tukea tarjoavan konserniyhteisön maksuvalmiutta tai vakavaraisuutta. Konserniyhteisöjen keskinäisen rahoitustuen olisi oltava vapaaehtoista ja siihen olisi sovellettava asianmukaisia suojatoimia. On asianmukaista, että jäsenvaltiot eivät aseta suoraan tai välillisesti sijoittautumisvapauden käytön ehdoksi sitä, että on olemassa sopimus rahoitustuen antamisesta. Tämän direktiivin säännökset konsernin sisäisestä rahoitustuesta eivät vaikuta laitosten välisiin sopimuksellisiin tai lainmukaisiin takausjärjestelyihin, joilla suojataan niihin osallistuvia laitoksia vastatakausten ja vastaavien järjestelyjen avulla. Jos toimivaltainen viranomainen rajoittaa konsernin sisäistä rahoitustukea tai kieltää sen ja jos konsernin elvytyssuunnitelmassa viitataan konsernin sisäiseen rahoitustukeen, tällainen kielto tai rajoitus olisi katsottava olennaiseksi muutokseksi elvytyssuunnitelman tarkistamiseksi.

(39) Tässä direktiivissä säädetyissä elvytysvaiheessa ja varhaisen tilanteeseen puuttumisen vaiheessa osakkeenomistajilla olisi edelleen oltava täysi vastuu laitoksesta ja täysi määräysvalta siinä paitsi silloin, kun toimivaltainen viranomainen on nimittänyt väliaikaisen hallinnonhoitajan. Niillä ei enää pitäisi olla tällaista vastuuta, kun laitos on asetettu kriisinratkaisuun.

(40) Rahoitusvakauden säilyttämiseksi on tärkeää, että toimivaltaiset viranomaiset kykenevät korjaamaan laitoksen rahoitus- ja taloustilanteen heikkenemisen ennen laitoksen päätymistä tilanteeseen, jossa viranomaisilla ei ole muuta vaihtoehtoa kuin laitoksen purkaminen. Tätä varten toimivaltaisille viranomaisille olisi myönnettävä valtuudet toimia varhaisessa vaiheessa, mukaan lukien valtuudet nimittää väliaikainen hallinnonhoitaja, joka joko korvaa laitoksen ylimmän hallintoelimen ja toimivan johdon tai työskentelee tilapäisesti niiden kanssa. Väliaikaisen hallinnonhoitajan olisi käytettävä kaikkia saamiaan valtuuksiaan niin, että edistetään ratkaisuja laitoksen taloudellisen tilanteen korjaamiseksi. Väliaikaisen hallinnonhoitajan asettamisella ei kuitenkaan saisi tarpeettomasti kajota unionin tai kansalliseen yhtiölakiin perustuviin osakkeenomistajien tai omistajien oikeuksiin tai menettelyllisiin velvoitteisiin, ja siinä olisi noudatettava sijoittajansuojaan liittyviä unionin ja jäsenvaltioiden kansainvälisiä velvoitteita. Varhaisten toimenpiteiden valtuuksiin tulisi sisällyttää direktiivissä 2013/36/EU jo säädetyt valtuudet sellaisia tilanteita varten, joissa ei ole kysymys varhaisista toimenpiteistä, sekä sellaisia muita tilanteita varten, joissa nämä valtuudet katsotaan tarpeellisiksi laitoksen taloudellisen vakauden ennalleen palauttamiseksi.

(41) Kriisinratkaisukehyksessä olisi huolehdittava siitä, että kriisinratkaisuun asettaminen tapahtuu ajoissa ennen kuin rahoituslaitoksen tase osoittaa sen olevan maksukyvytön ja ennen kuin kaikki oma pääoma on kokonaisuudessaan huvennut. Kriisinratkaisu olisi käynnistettävä, kun toimivaltainen viranomainen kriisinratkaisuviranomaista kuultuaan toteaa, että laitos on lähellä kaatumista tai todennäköisesti kaatuu ja tässä direktiivissä määritellyt vaihtoehtoiset toimenpiteet ehkäisisivät kohtuullisessa ajassa tällaisen kaatumisen. Jäsenvaltiot voivat poikkeuksellisesti säätää, että toimivaltaisen viranomaisen lisäksi myös kriisinratkaisuviranomainen voi toimivaltaista viranomaista kuultuaan todeta, että laitos on lähellä kaatumista tai todennäköisesti kaatuu. Sitä, ettei laitos täytä toimilupaedellytyksiä, ei saisi sellaisenaan käyttää kriisinratkaisuun asettamisen perusteena, erityisesti jos laitos on tai todennäköisesti on edelleen elinkelpoinen. Laitoksen olisi katsottava olevan lähellä kaatumista tai todennäköisesti kaatuvan, kun se rikkoo tai todennäköisesti lähitulevaisuudessa rikkoo toimiluvan voimassaolon jatkamiselle asetettuja vaatimuksia, kun laitoksen varat ovat tai todennäköisesti lähitulevaisuudessa ovat pienemmät kuin sen velat, kun laitos ei kykene tai on todennäköisesti lähitulevaisuudessa kykenemätön maksamaan velkojaan eräpäivään mennessä tai kun laitos pyytää poikkeuksellista julkista rahoitustukea, tässä direktiivissä säädettyjä erityistapauksia lukuun ottamatta. Sitä, että laitos tarvitsee maksuvalmiusapua keskuspankilta, ei saisi sellaisenaan katsoa riittäväksi näytöksi siitä, että laitos ei kykene tai on lähitulevaisuudessa kykenemätön maksamaan velkojaan eräpäivään mennessä. Jos tämä järjestely on valtion takaama, järjestelyn käyttöön oikeutettuun laitokseen olisi sovellettava valtiontukikehystä. Rahoitusvakauden säilyttämiseksi, erityisesti koko järjestelmän likviditeettivajeen tapauksessa, keskuspankkien tarjoamille maksuvalmiusjärjestelyille tai hiljattain liikkeeseen lasketuille veloille jäsenvaltion vakavan taloudellisen häiriötilan korjaamiseksi myönnetyt valtion takaukset eivät saisi käynnistää kriisinratkaisukehyksen käyttöä edellyttäen, että tietyt ehdot täyttyvät. Valtion takaustoimenpiteet olisi hyväksyttävä valtiontukikehyksen mukaisesti, eivätkä ne saisi olla osa laajempaa tukipakettia, minkä lisäksi takaustoimenpiteiden käyttö olisi rajoitettava tiukasti ajallisesti. Jäsenvaltioiden takaukset oman pääoman ehtoisille vastuille on kielletty. Kun jäsenvaltio tarjoaa takausta muille hiljattain liikkeeseen lasketuille veloille kuin omalle pääomalle, sen olisi varmistettava, että laitos maksaa takauksesta riittävän korvauksen. Poikkeuksellisen julkisen rahoitustuen myöntämisen ei tulisi käynnistää kriisinratkaisua myöskään silloin, kun jäsenvaltio turvaamistoimenpiteenä sijoittaa pääomavaatimuksensa täyttävän laitoksen omaan pääomaan, mukaan lukien julkisesti omistetut laitokset. Näin voi olla esimerkiksi silloin, kun laitosta vaaditaan hankkimaan uutta pääomaa skenaarioperusteisen stressitestin tuloksen johdosta tai sellaisen makrotason valvonnan vakaudesta vastaavien viranomaisten toteuttaman vastaavan toimenpiteen tuloksen johdosta, johon sisältyy rahoitusvakauden säilyttämiseksi järjestelmäkriisin yhteydessä asetettu vaatimus, mutta laitos ei kykene hankkimaan pääomaa yksityisesti markkinoilta. Laitoksen ei pitäisi katsoa olevan lähellä kaatumista tai todennäköisesti kaatuvan yksinomaan sillä perusteella, että sille on myönnetty poikkeuksellista julkista rahoitustukea ennen tämän direktiivin voimaantuloa. Keskuspankkien tarjoamien maksuvalmiusjärjestelyjen, kuten hätärahoitusjärjestelyjen, käyttö saattaa olla valtiontukikehyksen mukaista valtiontukea.

(42) Rajatylittävää toimintaa harjoittavan konsernin kriisinratkaisutoimissa olisi otettava huomioon kriisinratkaisun mahdollinen vaikutus kaikissa jäsenvaltioissa, joissa laitos tai konserni toimii.

(43) Kriisinratkaisuviranomaisten valtuuksia olisi sovellettava myös holdingyhtiöihin, jos sekä holdingyhtiö että jokin joko unionissa tai kolmannessa maassa tytäryrityksenä toimiva laitos ovat lähellä kaatumista tai todennäköisesti kaatuvat. Lisäksi myös siinä tapauksessa, että holdingyhtiö ei ehkä ole lähellä kaatumista tai ei todennäköisesti kaadu, kriisinratkaisuviranomaisten valtuuksia olisi sovellettava holdingyhtiöön, jos yksi tai useampi tytäryrityksenä toimiva laitos täyttää kriisinratkaisuedellytykset tai kolmannessa maassa toimiva laitos täyttää kriisinratkaisuedellytykset kyseisessä kolmannessa maassa ja kriisinratkaisuvälineiden ja -valtuuksien soveltaminen holdingyhtiöön on välttämätöntä yhden tai useamman siihen kuuluvan tytäryrityksen kriisinratkaisua tai koko konsernin kriisinratkaisua varten.

(44) Mikäli laitos on lähellä kaatumista tai todennäköisesti kaatuu, kansallisten kriisinratkaisuviranomaisten käytettävissä olisi oltava vähimmäistasolla yhdenmukaistetut kriisinratkaisuvälineet ja -valtuudet. Niiden käytössä olisi noudatettava yhteisiä edellytyksiä, tavoitteita ja yleisiä periaatteita. Kun kriisinratkaisuviranomainen on tehnyt päätöksen laitoksen asettamisesta kriisinratkaisuun, tavanomaisten maksukyvyttömyysmenettelyjen käyttö olisi suljettava pois, paitsi jos ne on tarpeen yhdistää kriisinratkaisuvälineiden käyttöön ja kyse on kriisinratkaisuviranomaisen aloitteesta. Jäsenvaltioiden olisi voitava antaa kriisinratkaisuviranomaisille tässä direktiivissä niille annettujen valtuuksien ja välineiden lisäksi myös muita valtuuksia ja välineitä. Näiden lisävälineiden ja -valtuuksien käytön olisi kuitenkin oltava johdonmukaista tässä direktiivissä säädettyjen kriisinratkaisuperiaatteiden ja kriisinratkaisutavoitteiden kanssa. Tällaisten välineiden tai valtuuksien käyttö ei saisi varsinkaan vaikuttaa rajatylittävien konsernien tehokkaaseen kriisinratkaisuun.

(45) Moraalikadon välttämiseksi lähellä kaatumista olevan laitoksen olisi koostaan tai sidoksistaan riippumatta voitava poistua markkinoilta järjestelmähäiriöitä aiheuttamatta. Lähellä kaatumista oleva laitos olisi periaatteessa likvidoitava tavanomaisessa maksukyvyttömyysmenettelyssä. Tavanomaisessa maksukyvyttömyysmenettelyssä tapahtuva likvidaatio saattaa kuitenkin vaarantaa rahoitusvakauden, keskeyttää kriittisten toimintojen suorittamisen ja heikentää tallettajien suojaa. Tällöin on erittäin todennäköistä, että laitoksen asettaminen kriisinratkaisuun ja kriisinratkaisuvälineiden käyttö tavanomaisiin maksukyvyttömyysmenettelyihin turvautumisen sijasta olisi yleisen edun mukaista. Kriisinratkaisun tavoitteena olisi tämän vuoksi oltava kriittisten toimintojen jatkuvuuden varmistaminen, rahoitusvakauteen kohdistuvien haittavaikutusten välttäminen ja julkisten varojen suojaaminen huolehtimalla siitä, että lähellä kaatumista olevat laitokset turvautuvat poikkeukselliseen julkiseen rahoitustukeen mahdollisimman vähän, sekä suojattujen tallettajien ja sijoittajien sekä asiakkaiden varojen ja rahojen suojaaminen.

(46) Lähellä kaatumista olevan laitoksen likvidaatiota tavanomaisessa maksukyvyttömyysmenettelyssä olisi aina harkittava ennen kriisinratkaisuvälineiden käyttöä. Lähellä kaatumista olevan laitoksen toiminnan jatkuvuutta olisi kriisinratkaisuvälineiden avulla ylläpidettävä niin paljon kuin mahdollista yksityisin varoin. Tähän voidaan päästä joko myymällä laitos yksityisen sektorin ostajalle tai sulauttamalla se sellaiseen taikka tekemällä laitoksen velkaan alaskirjaus tai muuntamalla sen velka omaksi pääomaksi pääomapohjan vahvistamiseksi.

(47) Käyttäessään kriisinratkaisuvälineitä ja -valtuuksia kriisinratkaisuviranomaisten olisi kaikin asianmukaisin toimenpitein varmistettava, että kriisinratkaisutoimi toteutetaan tiettyjen periaatteiden mukaisesti, muun muassa siten, että osakkeenomistajat ja velkojat kantavat asianmukaisen osuuden tappioista, johto tulisi periaatteessa vaihtaa, laitoksen kriisinratkaisun kustannukset jäävät mahdollisimman pieniksi ja samaan luokkaan kuuluvia velkojia kohdellaan yhtäläisesti. Erityisesti silloin, jos samaan luokkaan kuuluvia velkojia kohdellaan eri tavoin kriisinratkaisutoimen yhteydessä, tällaisen erilaisen kohtelun olisi oltava yleisen edun kannalta perusteltua eikä se saisi olla suoraan eikä välillisesti kansalaisuuden perusteella syrjivää. Kun kriisinratkaisuvälineiden käyttöön liittyy valtiontuen myöntäminen, toimia olisi arvioitava sovellettavien valtiontukisääntöjen mukaisesti. Valtiontukea voi olla muun muassa kriisinratkaisu- tai talletussuojarahastojen käyttö apuna lähellä kaatumista olevien laitosten kriisinratkaisussa.

(48) Käyttäessään kriisinratkaisuvälineitä ja -valtuuksia kriisinratkaisuviranomaisten olisi tapauksen mukaan pidettävä työntekijöiden edustajat ajan tasalla ja kuultava heitä. Työehtosopimuksia ja muita työmarkkinaosapuolten vahvistamia järjestelyjä olisi tällöin soveltuvin osin noudatettava kaikin puolin.

(49) Osakkeenomistajien ja velkojien oikeuksien rajoitusten olisi oltava sopusoinnussa perusoikeuskirjan 52 artiklan kanssa. Tämän vuoksi kriisinratkaisuvälineitä olisi käytettävä vain sellaisiin laitoksiin, jotka ovat lähellä kaatumista tai todennäköisesti kaatuvat, ja ainoastaan silloin, kun tämä on välttämätöntä rahoitusvakaustavoitteen vuoksi yleisen edun nimissä. Kriisinratkaisuvälineitä olisi käytettävä erityisesti silloin, kun laitosta ei voida likvidoida tavanomaisessa maksukyvyttömyysmenettelyssä, koska tämä vaarantaisi rahoitusjärjestelmän vakauden ja koska kriisinratkaisutoimet ovat välttämättömiä järjestelmän kannalta tärkeiden toimintojen siirtämiseksi ja jatkamiseksi nopeasti, ja silloin, kun ei voida kohtuudella turvautua mihinkään vaihtoehtoiseen yksityisen sektorin ratkaisuun, kuten nykyisiltä osakkeenomistajilta tai joltakin kolmannelta osapuolelta saatavaan pääomankorotukseen, joka riittäisi palauttamaan laitoksen täyden elinkelpoisuuden. Lisäksi kriisinratkaisuvälineitä ja -valtuuksia käytettäessä olisi otettava huomioon suhteellisuusperiaate ja laitoksen oikeudellisen muodon erityispiirteet.

(50) Puuttuminen omistusoikeuteen ei saisi olla suhteetonta. Kyseeseen tulevat osakkeenomistajat ja velkojat eivät saisi kärsiä suurempia tappioita kuin niille olisi aiheutunut, jos laitos olisi likvidoitu kriisinratkaisupäätöksen tekemisen ajankohtana. Siinä tapauksessa, että osa kriisinratkaisun kohteena olevan laitoksen varoista siirtyy yksityiselle ostajalle tai omaisuudenhoitoyhtiölle, jäljelle jäävä osa kriisinratkaisun kohteena olevasta laitoksesta olisi likvidoitava tavanomaisessa maksukyvyttömyysmenettelyssä. Laitoksen likvidaatiomenettelyyn jäävien osakkeenomistajien ja velkojien suojelemiseksi heillä olisi oltava oikeus saada suorituksina tai korvauksina saamisistaan likvidaatiomenettelyssä vähintään se, minkä he arvion mukaan olisivat saaneet, jos koko laitos olisi likvidoitu tavanomaisessa maksukyvyttömyysmenettelyssä.

(51) Jotta osakkeenomistajien ja velkojien oikeus suojattaisiin, olisi vahvistettava selkeät velvoitteet kriisinratkaisun kohteena olevan laitoksen varojen ja velkojen arvostusta varten ja tämän direktiivin nojalla vaadituissa tapauksissa sen kohtelun arvostusta varten, jonka osakkeenomistajat ja velkojat olisivat saaneet, jos laitos olisi likvidoitu tavanomaisessa maksukyvyttömyysmenettelyssä. Tämän arvostuksen tekeminen olisi voitava aloittaa jo toimenpiteiden varhaisvaiheessa. Ennen kriisinratkaisutoimen toteuttamista olisi suoritettava laitoksen varojen ja velkojen oikeudenmukainen ja realistinen arvostus. Tähän arvostukseen olisi voitava hakea muutosta ainoastaan yhdessä kriisinratkaisupäätöksen kanssa. Lisäksi tämän direktiivin nojalla vaadituissa tapauksissa olisi kriisinratkaisuvälineiden soveltamisen jälkeen tehtävä jälkikäteisvertailu, jossa verrataan osakkeenomistajien ja velkojien tosiasiallisesti saamaa kohtelua kohteluun, jonka he olisivat saaneet tavanomaisessa maksukyvyttömyysmenettelyssä. Jos todetaan, että osakkeenomistajat ja velkojat ovat saaneet suorituksina tai korvauksina saamisistaan vähemmän kuin he olisivat saaneet tavanomaisessa maksukyvyttömyysmenettelyssä, heillä olisi tämän direktiivin nojalla vaadituissa tapauksissa oltava oikeus saada kyseinen erotus. Kriisinratkaisutoimia edeltävästä arvostuksesta poiketen kyseisen vertailun tulokseen olisi voitava hakea muutosta erikseen kriisinratkaisupäätöksestä. Jäsenvaltioiden olisi voitava vapaasti päättää menettelystä, jonka mukaisesti ne maksavat mahdollisesti todetun erotuksen osakkeenomistajille ja velkojille. Tämä mahdollinen erotus olisi maksettava tämän direktiivin mukaisesti perustettavista rahoitusjärjestelyistä.

(52) On tärkeää, että tappiot kirjataan laitoksen kaaduttua. Lähellä kaatumista olevien laitosten varojen ja velkojen arvostuksen olisi perustuttava oikeudenmukaisiin, varovaisiin ja realistisiin oletuksiin hetkellä, jolloin kriisinratkaisuvälineet otetaan käyttöön. Laitoksen taloudellinen tila ei kuitenkaan saisi arvostuksessa vaikuttaa velkojen arvoon. Asian kiireellisyyden vuoksi kriisinratkaisuviranomaisilla olisi oltava mahdollisuus arvostaa lähellä kaatumista olevan laitoksen varat ja velat pikaisesti. Arvostuksen olisi oltava tilapäinen ja sitä olisi käytettävä siihen saakka, kun riippumaton arvostus on tehty. Arvostusmenetelmiä koskevien EPV:n sitovien teknisten standardien olisi muodostettava periaatteellinen kehys, jota käytetään tällaisia arvostuksia tehtäessä, ja niissä olisi sallittava kriisinratkaisuviranomaisten ja riippumattomien arvostajien käyttää tarvittaessa erilaisia erityismenetelmiä.

(53) Nopea ja koordinoitu toiminta on välttämätöntä, jotta säilytetään markkinoiden luottamus ja estetään mahdollisimman pitkälle häiriöiden leviäminen. Kun laitoksen katsotaan olevan lähellä kaatumista tai todennäköisesti kaatuvan eikä voida kohtuudella ennakoida, että laitoksen kaatuminen olisi estettävissä kohtuullisessa ajassa millään vaihtoehtoisella yksityisen sektorin toimella tai valvontatoimella, kriisinratkaisuviranomaiset eivät saisi viivytellä asianmukaisen ja koordinoidun yleisen edun mukaisen kriisinratkaisutoimen toteuttamisessa. Olosuhteissa, joissa laitos voi kaatua, kriisinratkaisuviranomaisten olisi erityisesti ottaen huomioon tilanteen mahdollisen kiireellisyyden voitava toteuttaa kriisinratkaisutoimia ilman, että niiden täytyisi ensin käyttää valtuuksia, jotka liittyvät varhaiseen tilanteeseen puuttumiseen.

(54) Kriisinratkaisuviranomaisten olisi kriisinratkaisutoimia toteuttaessaan otettava huomioon kriisinratkaisusuunnitelmien mukaiset toimet ja noudatettava niitä, paitsi jos kriisinratkaisuviranomaiset arvioivat kulloistenkin olosuhteiden perusteella, että kriisinratkaisutavoitteet saavutetaan tehokkaammin toteuttamalla muita kuin kriisinratkaisusuunnitelman mukaisia toimia.

(55) Kriisinratkaisuvälineet olisi otettava käyttöön ennen mahdollista laitokselle julkiselta sektorilta tulevaa pääomanlisäystä tai vastaavaa poikkeuksellista julkista rahoitustukea, jollei tässä direktiivissä nimenomaisesti toisin säädetä. Tämä ei kuitenkaan saisi estää talletussuojajärjestelmistä tai kriisinratkaisurahastoista saatavien varojen käyttöä sellaisten tappioiden kattamiseksi, jotka olisivat muutoin aiheutuneet suojatuille tallettajille tai harkinnanvaraisesti poissuljetuille velkojille. Tällöin poikkeuksellista julkista rahoitustukea, kriisinratkaisurahastoja tai talletussuojajärjestelmiä olisi käytettävä apuna lähellä kaatumista olevien laitosten kriisinratkaisussa asiaankuuluvien valtiontukisääntöjen mukaisesti.

(56) Rahoitusmarkkinoiden ongelmilla, jotka juontuvat koko järjestelmän laajuisista tapahtumista, voisi olla haittavaikutuksia unionin taloudelle ja unionin kansalaisille. Kriisinratkaisuvälineet olisikin suunniteltava toimimaan asianmukaisesti hyvin monenlaisissa eri skenaarioissa, jotka suureksi osaksi eivät ole ennakoitavissa, ja olisi otettava huomioon, että yksittäisen laitoksen kriisi ja laajempi koko järjestelmää koskeva pankkialan kriisi voivat erota toisistaan.

(57) Komission olisi julkisyhteisöjen vakausvälineitä Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 107 artiklan mukaisesti valtiontukena arvioidessaan arvioitava erikseen sitä, rikkovatko ilmoitetut julkisyhteisöjen vakausvälineet joitakin asiaan liittyviä unionin oikeuden säännöksiä, mukaan lukien tämän direktiivin mukainen vaatimus siitä, että vähintään 8 prosenttia tappioista on oltava katettuna, ja sitä, onko kyseessä erittäin epätavallinen järjestelmäkriisitilanne, joka oikeuttaa tämän direktiivin mukaisten välineiden käytön, samalla kun varmistetaan tasapuoliset toimintaedellytykset sisämarkkinoilla. Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 107 ja 108 artiklan mukaisesti tämä arviointi olisi tehtävä ennen kuin julkisyhteisöjen vakausvälineitä käytetään.

(58) Julkisyhteisöjen vakausvälineiden soveltamisen olisi keskipitkällä aikavälillä oltava finanssipoliittisesti neutraalia.

(59) Kriisinratkaisuvälineisiin olisi sisällytettävä mahdollisuus myydä kriisinratkaisun kohteena olevan laitoksen liiketoiminta tai osakkeita, perustaa omaisuudenhoitoyhtiö, erottaa lähellä kaatumista olevan laitoksen hyvälaatuiset omaisuuserät arvoltaan alentuneista tai heikkotuottoisista omaisuuseristä ja tehdä lähellä kaatumista olevan laitoksen osakkeenomistajien ja velkojien velkakirjojen arvon alaskirjaus.

(60) Mikäli kriisinratkaisuvälineitä on käytetty laitoksen järjestelmän kannalta tärkeiden palvelujen tai elinkelpoisen liiketoiminnan siirtämiseen terveelle yhteisölle, esimerkiksi yksityisen sektorin ostajalle tai omaisuudenhoitoyhtiölle, laitoksen jäljelle jäävä osa olisi selvitettävä asianmukaisessa määräajassa ottaen huomioon lähellä kaatumista olevan laitoksen mahdollinen tarve tarjota palveluja tai tukea ostajalle tai omaisuudenhoitoyhtiölle, jotta tämä pystyy suorittamaan siirron yhteydessä hankkimiaan toimintoja tai palveluja.

(61) Turvautuessaan liiketoiminnan myyntiin viranomaisilla olisi oltava mahdollisuus toteuttaa laitoksen tai sen liiketoiminnan osien myynti yhdelle tai useammalle ostajalle ilman osakkeenomistajien suostumusta. Liiketoiminnan myynnin yhteydessä viranomaisten olisi tehtävä järjestelyjä markkinoidakseen laitosta tai sen liiketoiminnan osia avoimella, läpinäkyvällä ja syrjimättömällä tavalla pyrkien mahdollisuuksien mukaan maksimoimaan myyntihinnan. Jos tällainen menettely ei ole mahdollinen asian kiireellisyyden vuoksi, viranomaisten olisi toteutettava toimenpiteitä kilpailuun ja sisämarkkinoihin kohdistuvien haitallisten vaikutusten torjumiseksi.

(62) Kriisinratkaisun kohteena olevan laitoksen varojen tai velkojen siirrosta liiketoimintaa myytäessä mahdollisesti saatava nettotuotto olisi kohdennettava likvidaatiomenettelyyn jäävän laitoksen hyödyksi. Kriisinratkaisun kohteena olevan laitoksen liikkeeseen laskemien osakkeiden tai muiden omistusinstrumenttien siirrosta liiketoimintaa myytäessä mahdollisesti saatava nettotuotto olisi kohdennettava näiden osakkeiden tai muiden omistusinstrumenttien omistajien hyödyksi. Tuottoa laskettaessa siitä olisi vähennettävä laitoksen kaatumisesta ja kriisinratkaisuprosessista aiheutuneet kustannukset.

(63) Jotta liiketoiminta voitaisiin myydä oikea-aikaisesti ja suojata rahoitusvakautta, määräosuuden ostavan ostajan arviointi olisi tehtävä ajoissa siten, ettei liiketoiminnan myynti viivästy, tämän direktiivin mukaisesti ja poiketen direktiivissä 2013/36/EU ja Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivissä 2014/65/EU (11) säädetyistä aikarajoista ja menettelyistä.

(64) Lähellä kaatumista olevan laitoksen markkinointiin sekä mahdollisten ostajien kanssa ennen liiketoiminnan myyntiä käytäviin neuvotteluihin liittyvät tiedot ovat todennäköisesti järjestelmän kannalta tärkeitä tietoja. Rahoitusvakauden varmistamiseksi on tärkeää, että näiden tietojen julkistamista yleisölle, mitä edellytetään Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksessa (EU) N:o 596/2014 (12), voidaan lykätä markkinoiden väärinkäyttöä estävässä järjestelmässä sallitun määräajan puitteissa laitoksen kriisinratkaisun suunnitteluun ja jäsentelyyn tarvittavan ajan.

(65) Omaisuudenhoitoyhtiö on yhden tai useamman viranomaisen kokonaan tai osittain omistama tai yhden tai useamman viranomaisen määräysvallassa oleva laitos, jonka päätarkoituksena olisi sen varmistaminen, että olennaisia rahoituspalveluja tarjotaan lähellä kaatumista olevan laitoksen asiakkaille vastakin ja että olennaiset rahoitusalan toiminnot toimivat edelleen. Omaisuudenhoitoyhtiötä olisi johdettava elinkelpoisuuden ja toiminnan jatkuvuuden pohjalta, ja se olisi palautettava markkinoille asianmukaisten edellytysten täyttyessä ja tässä direktiivissä säädetyssä määräajassa tai likvidoitava, jos se ei ole elinkelpoinen.

(66) Varojen erottelun avulla viranomaisten olisi pystyttävä siirtämään kriisinratkaisun kohteena olevan laitoksen varat, oikeudet tai velat erilliseen yksikköön. Tätä mahdollisuutta olisi käytettävä ainoastaan muiden välineiden kanssa, jotta estetään lähellä kaatumista olevan laitoksen aiheeton kilpailuetu.

(67) Tehokkaassa kriisinratkaisujärjestelyssä olisi minimoitava lähellä kaatumista olevan laitoksen kriisinratkaisusta veronmaksajille aiheutuvat kustannukset. Siinä olisi varmistettava, että järjestelmän kannalta merkittävien laitosten kriisinratkaisusta voidaan huolehtia vaarantamatta rahoitusvakautta. Velkakirjojen arvon alaskirjauksella saavutetaan tämä tavoite varmistamalla, että lähellä kaatumista olevan laitoksen osakkeenomistajat ja velkojat kärsivät asianmukaiset tappiot ja kantavat asianmukaisen osan kustannuksista, joita laitoksen kaatumisesta aiheutuu. Velkakirjojen arvon alaskirjaus kannustaa näin ollen tehokkaammin laitosten osakkeenomistajia ja velkojia seuraamaan laitoksen kuntoa normaaliolosuhteissa ja vastaa finanssimarkkinoiden vakauden valvontaryhmän suositusta, että lakisääteiset valtuudet velkakirjojen arvon alaskirjauksiin ja muuntamiseen sisällytettäisiin kriisinratkaisukehykseen täydentävänä vaihtoehtona yhdessä muiden kriisinratkaisuvälineiden kanssa.

(68) Jotta kriisinratkaisuviranomaiset voivat toimia riittävän joustavasti kohdentaakseen tappiot velkojille erilaisissa olosuhteissa, on aiheellista, että viranomaiset pystyvät käyttämään velkakirjojen arvon alaskirjausta sekä silloin, kun tavoitteena on huolehtia lähellä kaatumista olevan laitoksen kriisinratkaisusta toiminnan jatkuvuutta silmällä pitäen – mikäli laitoksen elinkelpoisuuden palauttaminen on realistinen tavoite –, että silloin, kun järjestelmän kannalta tärkeät palvelut siirretään omaisuudenhoitoyhtiöön ja laitoksen jäljelle jäävä osa lakkaa toimimasta ja likvidoidaan.

(69) Kun velkakirjojen arvon alaskirjausta käytetään lähellä kaatumista olevan laitoksen pääomapohjan vahvistamiseksi, jotta se pystyisi jatkamaan toimintaansa edelleen, velkakirjojen arvon alaskirjauksen avulla tapahtuvaan kriisinratkaisuun olisi liitettävä johdon vaihto, paitsi jos johdon jatkaminen tehtävässään on asianmukaista ja tarpeen kriisinratkaisutavoitteiden saavuttamiseksi, sekä laitoksen ja sen toimintojen uudelleenjärjestely niin, että oikaistaan ongelmiin johtaneet syyt. Uudelleenjärjestely olisi toteutettava liiketoiminnan tervehdyttämissuunnitelman avulla. Näiden suunnitelmien olisi soveltuvin osin oltava yhteensopivia rakenneuudistussuunnitelman kanssa, joka laitoksen on toimitettava komissiolle valtiontukikehyksen mukaisesti. Laitoksen pitkän aikavälin elinkelpoisuuden palauttamiseen tähtäävien toimien lisäksi suunnitelmassa olisi erityisesti esitettävä toimet, joilla huolehditaan tuen rajaamisesta vähimmäistasoiseen taakanjakoon sekä kilpailun vääristymisen rajoittamisesta.

(70) Velkakirjojen arvon alaskirjausta ei ole aiheellista käyttää saamisiin niiltä osin kuin niiden vakuudeksi on annettu pantti tai kiinnitys tai ne ovat muulla tavoin vakuudellisia. Jotta velkakirjojen arvon alaskirjaus saavuttaa tehokkaasti tavoitteensa, on suotavaa, että sitä voidaan käyttää lähellä kaatumista olevan laitoksen vakuudettomiin velkoihin mahdollisimman laajalti. On kuitenkin asianmukaista rajata tietynlaiset vakuudettomat velat alaskirjauksen soveltamisalan ulkopuolelle. Suojattujen talletusten haltijoiden suojaamiseksi velkakirjojen arvon alaskirjausta ei pitäisi soveltaa Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2014/49/EU (13) nojalla turvattuihin talletuksiin. Kriittisten toimintojen jatkuvuuden varmistamiseksi velkakirjojen arvon alaskirjausta ei pitäisi soveltaa tiettyihin lähellä kaatumista olevan laitoksen henkilöstön saamisiin eikä kaupallisiin saamisiin, jotka liittyvät laitoksen päivittäisessä toiminnassa kriittisiin hyödykkeisiin ja palveluihin. Jotta ei kajottaisi eläkeoikeuksiin ja eläkesäätiöiden ja eläkkeiden edunvalvojien omistamiin ja niiden valvomiin eläkemääriin, velkakirjojen arvon alaskirjausta ei pitäisi soveltaa lähellä kaatumista olevan laitoksen velkoihin, joiden edunsaajana on eläkejärjestelmä. Velkakirjojen arvon alaskirjausta olisi kuitenkin sovellettava silloin kun velat liittyvät muuttuviin palkkioihin perustuviin eläke-etuihin, jotka eivät perustu työehtosopimuksiin, sekä riskinottoa edellyttävissä tehtävissä toimivien palkkion muuttuvaan osaan. Järjestelmäriskin pienentämiseksi velkakirjojen arvon alaskirjausta ei pitäisi soveltaa maksujärjestelmiin osallistumisesta johtuviin velkoihin, joiden jäljellä oleva maturiteetti on alle seitsemän päivää, eikä velkoihin, joiden edunsaajana on laitos, samaan konserniin kuuluvia yhteisöjä lukuun ottamatta, ja joiden alkuperäinen maturiteetti on alle seitsemän päivää.

(71) Koska suojattujen tallettajien suojelu on yksi kriisinratkaisun tärkeimmistä tavoitteista, velkakirjojen arvon alaskirjausta ei pitäisi soveltaa suojattuihin talletuksiin. Talletussuojajärjestelmän olisi kuitenkin osallistuttava kriisinratkaisuprosessin rahoitukseen kattamalla tappiot siltä osin kuin sille olisi aiheutunut nettotappioita sen jälkeen kun se olisi suorittanut korvauksia tallettajille tavanomaisessa maksukyvyttömyysmenettelyssä. Velkakirjojen arvon alaskirjausvaltuuksien käyttö varmistaisi, että tallettajien talletukset ovat jatkuvasti heidän saatavillaan vähintään talletussuojan tasoon asti, mikä on pääsyy siihen, että talletussuojajärjestelmät on otettu käyttöön. Jos talletussuojajärjestelmien osallistumista ei otettaisi huomioon näissä tapauksissa, muodostaisi tämä aiheettoman edun suhteessa muihin velkojiin, joihin sovellettaisiin kriisinratkaisuviranomaisen valtuuksia.

(72) Kriisinratkaisuviranomaisten olisi voitava rajata velat kokonaan tai osittain velkakirjojen arvon alaskirjauksen soveltamisen ulkopuolelle joukossa tapauksia, kuten silloin, kun näiden velkojen osalta ei ole mahdollista suorittaa alaskirjausta kohtuullisessa ajassa, ulkopuolelle rajaaminen on ehdottoman välttämätöntä ja oikeasuhteista kriittisten toimintojen ja ydinliiketoiminta-alueiden jatkuvuuden varmistamiseksi tai alaskirjauksen soveltaminen velkoihin johtaisi kyseisten velkojen arvon sellaiseen alentumiseen, että siitä muille velkojille koituvat tappiot olisivat suuremmat kuin jos kyseiset velat rajattaisiin alaskirjauksen ulkopuolelle. Kriisinratkaisuviranomaisten olisi voitava rajata velat kokonaan tai osittain velkakirjojen arvon alaskirjauksen soveltamisen ulkopuolelle, jos se on tarpeen, jotta vältetään häiriöiden ja rahoitusalan epävakauden leviäminen, joka voisi aiheuttaa vakavia häiriöitä jonkin jäsenvaltion talouteen. Näitä arviointeja tehdessään kriisinratkaisuviranomaisten olisi otettava huomioon sellaiset velkojen arvon mahdollisen alaskirjauksen seuraukset, jotka aiheutuisivat luonnollisten henkilöiden sekä mikroyritysten ja pienten ja keskisuurten yritysten hallussa olevista suojakelpoisista talletuksista silloin, kun nämä talletukset ylittävät direktiivissä 2014/49/EU säädetyn talletussuojan tason.

(73) Jos tällaisia ulkopuolelle rajaamisia sovelletaan, muiden hyväksyttävien velkojen arvon alaskirjauksen tai muuntamisen tasoa voidaan korottaa kyseisten ulkopuolelle rajaamisten ottamiseksi huomioon edellyttäen, että noudatetaan periaatetta, jonka mukaan velkojat eivät saa jäädä huonompaan asemaan kuin tavanomaisessa maksukyvyttömyysmenettelyssä. Jos tappioita ei voida siirtää muille velkojille, kriisinratkaisun rahoitusjärjestelyllä voidaan antaa kriisinratkaisun kohteena olevalle laitokselle rahoitusta tietyin tiukoin ehdoin, joihin kuuluu muun muassa vaatimus siitä, että tappioihin, jotka edustavat vähintään 8:aa prosenttia velkojen kokonaismäärästä, omat varat mukaan lukien, on jo katettu, ja kriisinratkaisurahastosta annettu rahoitus rajataan enintään 5 prosenttiin velkojen kokonaismäärästä, omat varat mukaan lukien, tai kriisinratkaisurahaston käytettävissä oleviin varoihin ja määrään, joka voidaan periä jälkikäteen suoritettavina rahoitusosuuksina kolmen vuoden aikana.

(74) Poikkeuksellisissa tilanteissa, joissa velat on rajattu velkakirjojen arvon alaskirjauksen soveltamisen ulkopuolelle ja kriisinratkaisurahastoa on näiden velkojen sijasta käytetty alaskirjaukseen sallittuun ylärajaan asti, kriisinratkaisuviranomaisen olisi voitava pyrkiä saamaan rahoitusta vaihtoehtoisista rahoituslähteistä.

(75) Vähimmäismäärä tappioiden kattamiseen osallistumiselle ja pääomapohjan vahvistamiselle, jota sovelletaan 8 prosenttiin velkojen kokonaismäärästä, oma pääoma mukaan lukien, tai tarvittaessa 20 prosenttiin riskipainotetuista varoista, olisi laskettava tämän direktiivin mukaisen kriisinratkaisua varten tapahtuvan arvostuksen perusteella. Näihin prosenttimääriin ei pitäisi sisällyttää aikaisempia tappioita, jotka osakkeenomistajat jo ovat kattaneet vähentämällä omia varoja ennen 30 artiklan mukaista arvostusta.

(76) Minkään tässä direktiivissä ei pitäisi velvoittaa jäsenvaltioita rahoittamaan kriisinratkaisun rahoitusjärjestelyjä yleisen talousarvion varoista.

(77) Kriisinratkaisuviranomaisten olisi käytettävä velkakirjojen arvon alaskirjausta niin, että säilytetään velkojien tasavertainen kohtelu ja lakisääteinen maksunsaantijärjestys sovellettavan maksukyvyttömyyslainsäädännön nojalla, jollei tässä direktiivissä toisin säädetä. Tappiot olisi ensin katettava omiin varoihin perustuvilla pääomainstrumenteilla ja kohdennettava osakkeenomistajiin joko osakkeiden mitätöimisen tai siirron tai voimakkaan laimentamisen avulla. Jos nämä instrumentit eivät riitä, olisi muunnettava tai alaskirjattava etuoikeudeltaan huonompia velkoja. Ylimmän etuoikeusluokan velkoja olisi muunnettava tai alaskirjattava, jos etuoikeudeltaan huonommat velat on muunnettu tai kirjattu alas kokonaisuudessaan.

(78) Jos velkoihin sovelletaan poikkeuksia, jotka koskevat esimerkiksi maksu- ja selvitysjärjestelmiä, työntekijä- tai kaupallisia velkojia tai esimerkiksi luonnollisten henkilöiden sekä mikroyritysten ja pienten ja keskisuurten yritysten etuoikeusasemaa, niitä olisi sovellettava sekä unioniin että kolmansiin maihin. Jotta varmistetaan, että kolmansissa maissa kyetään tarvittaessa alaskirjaamaan tai muuntamaan velkoja, maininta tästä mahdollisuudesta olisi sisällytettävä sopimusmääräyksiin, joihin sovelletaan kolmansien maiden lainsäädäntöä, erityisesti kun on kyse veloista, jotka ovat velkojen ensisijaisuusjärjestyksessä alemmalla tasolla. Tällaista sopimusehtoa ei olisi vaadittava, kun on kyse veloista, joita luonnollisten henkilöiden sekä mikroyritysten ja pienten ja keskisuurten yritysten talletusten arvon alaskirjaus ei koske, tai kun kolmannen maan lainsäädännössä tai tämän kolmannen maan kanssa tehdyssä sitovassa sopimuksessa sallitaan se, että jäsenvaltion kriisinratkaisuviranomainen käyttää alaskirjaus- tai muuntamisvaltuuksiaan.

(79) Jotta vältettäisiin se, että laitokset strukturoivat velkansa velkakirjojen arvon alakirjauksen tuloksekkuutta heikentävällä tavalla, on aiheellista edellyttää, että laitokset täyttävät jatkuvasti sellaiset omia varoja ja hyväksyttäviä velkoja koskevat vähimmäisvaatimukset, jotka ilmaistaan prosentteina laitoksen kaikista veloista. Kriisinratkaisuviranomaisten olisi voitava edellyttää tapauskohtaisesti, että kyseinen prosenttiosuus muodostuu kokonaan tai osittain omista varoista tai tietyntyyppisistä veloista.

(80) Tässä direktiivissä sovelletaan ylhäältä alaspäin suuntautuvaa lähestymistapaa sen määrittämiseksi, mikä on omia varoja ja hyväksyttäviä velkoja koskeva vähimmäisvaatimus konsernin sisällä. Lähestymistavassa hyväksytään myös se, että kriisinratkaisutoimea sovelletaan yksittäiseen oikeushenkilöön ja että tappioiden kattamiseen käytettävissä olevaa kapasiteettia on ehdottomasti oltava siinä konserniin kuuluvassa oikeushenkilössä, jossa tappioita esiintyy, tai oltava sen saatavilla. Tätä varten kriisinratkaisuviranomaisten olisi varmistettava, että konsernin sisäinen kapasiteetti tappioiden kattamiseen jakaantuu koko konsernissa sen mukaan, millainen riskitaso konsernin muodostavilla oikeushenkilöillä on. Kutakin yksittäistä tytäryritystä koskeva vähimmäisvaatimus olisi arvioitava erikseen. Lisäksi kriisinratkaisuviranomaisten olisi varmistettava, että koko pääoma ja kaikki velat, jotka otetaan huomioon konsolidoitua vähimmäisvaatimusta laskettaessa, ovat keskittyneet yhteisöihin, joissa tappioita todennäköisesti esiintyy, tai ne ovat muulla tavoin käytettävissä tappioiden kattamiseen. Tässä direktiivissä olisi sallittava useita kriisinratkaisuun asettamisen ajankohtia tai ainoastaan yksi kriisinratkaisuun asettamisen ajankohta. Omia varoja ja hyväksyttäviä velkoja koskevan vaatimuksen olisi vastattava kriisinratkaisustrategiaa, joka kriisinratkaisusuunnitelman mukaisesti soveltuu konsernille. Useita kriisinratkaisuun asettamisen ajankohtia olisi vaadittava erityisesti asianmukaisella tasolla konsernissa, jotta ilmennetään kriisinratkaisusuunnitelmaan sisältyvää, yhden tai useampia kriisinratkaisuun asettamisen ajankohtia käsittävää lähestymistapaa samalla, kun pidetään mielessä, että voisi olla tilanteita, joissa käytetään suunnitelmaan sisältyvästä lähestymistavasta poikkeavaa lähestymistapaa, koska sen avulla voitaisiin esimerkiksi saavuttaa kriisinratkaisutavoitteet tehokkaammin. Riippumatta siitä, onko konserni valinnut yhden tai useamman kriisinratkaisuun asettamisen ajankohdan käsittävän lähestymistavan, kaikilla konsernin laitoksilla ja muilla oikeushenkilöillä olisi edellä esitetyn mukaisesti aina oltava pitävä mahdollisuus soveltaa useita kriisinratkaisuun asettamisen ajankohtia, jotta vältetään häiriöiden leviämisen ja talletuspaon riski.

(81) Jäsenvaltioiden olisi varmistettava, että tappiot voidaan kattaa täysimääräisesti ensisijaisen lisäpääoman (Additional Tier 1) instrumenttien ja toissijaisen pääoman (Tier 2) instrumenttien avulla liikkeeseenlaskijalaitoksen elinkyvyttömäksi toteamisen ajankohtana. Sen vuoksi olisi edellytettävä, että kriisinratkaisuviranomaiset alaskirjaavat kyseiset instrumentit täysimääräisesti tai muuntavat ne ydinpääoman instrumenteiksi, kun laitos todetaan elinkelvottomaksi ja ennen kuin toteutetaan kriisinratkaisutoimia. Tässä yhteydessä elinkelvottomaksi toteamisen hetkellä tarkoitetaan hetkeä, jolloin asianomainen viranomainen katsoo laitoksen täyttävän kriisinratkaisun edellytykset tai jolloin viranomainen päättää, että laitos lakkaisi olemasta elinkelpoinen ilman kyseisten pääomainstrumenttien alaskirjausta tai muuntamista. Viranomaisten aikomus alaskirjata tai muuntaa näitä instrumentteja tässä direktiivissä edellytetyissä olosuhteissa on mainittava kutakin instrumenttia sääntelevissä ehdoissa ja mahdollisissa esitteissä tai antia koskevissa asiakirjoissa, joita julkaistaan tai tarjotaan instrumenttien yhteydessä.

(82) Jotta mahdollistetaan kriisinratkaisun tuloksellisuus, velkakirjojen arvon alaskirjausta olisi oltava mahdollista käyttää ennen 1 päivää tammikuuta 2016.

(83) Kriisinratkaisuviranomaisten olisi voitava käyttää velkakirjojen arvon alaskirjausta osittain silloin, kun arviointi mahdollisista vaikutuksista rahoitusjärjestelmän vakauteen asianomaisissa jäsenvaltioissa ja muualla unionissa osoittaa, että alaskirjauksen täysimääräinen käyttö olisi vastoin jäsenvaltion tai koko unionin yleistä kokonaisetua.

(84) Kriisinratkaisuviranomaisilla olisi oltava kaikki tarvittavat lakisääteiset valtuudet, joita voidaan käyttää eri yhdistelminä kriisinratkaisuvälineiden yhteydessä. Niihin olisi kuuluttava valtuudet siirtää lähellä kaatumista olevan laitoksen osakkeita tai varoja, oikeuksia tai velkoja toiselle yhteisölle, esimerkiksi toiselle laitokselle tai omaisuudenhoitoyhtiölle, valtuudet alaskirjata tai mitätöidä osakkeita taikka alaskirjata tai muuntaa lähellä kaatumista olevan laitoksen velkoja, valtuudet vaihtaa johto ja valtuudet määrätä keskeyttämään väliaikaisesti saamisten maksaminen. Lisävaltuudet ovat tarpeen, kuten valtuudet vaatia olennaisten palvelujen jatkamista konsernin muilta osilta.

(85) Ei ole tarpeen säätää yksityiskohtaisesti keinoista, joilla kriisinratkaisuviranomaisten olisi puututtava lähellä kaatumista olevan laitoksen toimintaan. Kriisinratkaisuviranomaisilla olisi oltava mahdollisuus valita, ottavatko ne määräysvallan suoran laitoksen toimintaan puuttumisen vai täytäntöönpanomääräyksen avulla. Viranomaisten olisi tehtävä päätöksensä tapauksen mukaan. Jäsenvaltioiden välisen tehokkaan yhteistyön kannalta ei vaikuta välttämättömältä velvoittaa niitä käyttämään yhtenäistä mallia tässä vaiheessa.

(86) Kriisinratkaisukehykseen olisi sisällytettävä menettelylliset vaatimukset, joilla varmistetaan, että kriisinratkaisutoimet annetaan asianmukaisesti tiedoksi, jollei tässä direktiivissä säädetyistä harvoista poikkeuksista muuta johdu, ja julkistetaan. Koska kriisinratkaisuviranomaisten ja niiden ammatillisten neuvonantajien kriisinratkaisuprosessin aikana haltuunsa saamat tiedot ovat todennäköisesti arkaluonteisia, tietoihin olisi ennen kriisinratkaisupäätöksen julkistamista sovellettava tehokkaita luottamuksellisuusjärjestelyjä. Olisi otettava huomioon, että elvytys- ja kriisinratkaisusuunnitelmien sisältöä ja yksityiskohtia koskevalla tiedolla ja näiden suunnitelmien mahdollisen arvioinnin tuloksilla saattaa olla kauaskantoisia vaikutuksia erityisesti kyseisiin yrityksiin. Kaikenlaisella päätöksestä ennen sen tekemistä annetulla tiedolla, koski se sitten kriisinratkaisun edellytysten täyttymistä, tietyn välineen käyttöä tai mahdollista menettelyn aikaista toimea, on oletettava olevan vaikutuksia yleisiin ja yksityisiin etuihin, joihin kyseinen toimi liittyy. Jo tiedolla siitä, että kriisinratkaisuviranomainen tutkii tiettyä laitosta, voi olla kielteisiä vaikutuksia tähän laitokseen. Sen vuoksi on välttämätöntä varmistaa, että käytettävissä on asianmukaisia menettelyjä, joiden avulla säilytetään luottamuksellisuus, kun on kyse tällaisesta tiedosta, kuten elvytys- ja kriisinratkaisusuunnitelmien sisältö ja yksityiskohdat sekä niiden mahdollisten arviointien tulokset.

(87) Kriisinratkaisuviranomaisilla olisi oltava lisävaltuudet, joilla varmistetaan osakkeiden tai velkainstrumenttien ja varojen, oikeuksien ja velkojen siirron tuloksellisuus. Jollei tässä direktiivissä säädetyistä suojatoimista muuta johdu, näihin valtuuksiin olisi sisällytettävä valtuudet riisua kolmansien osapuolten oikeudet siirrettävistä instrumenteista tai varoista ja valtuudet täyttää sopimuksia ja huolehtia siitä, että siirrettyjen varojen ja osakkeiden saaja jatkaa järjestelyjä. Työntekijöiden oikeuksia irtisanoa työsopimus ei tulisi rajoittaa. Osapuolen oikeutta purkaa kriisinratkaisun kohteena olevan laitoksen tai sen konserniyhteisön kanssa tehty sopimus muista syistä kuin lähellä kaatumista olevan laitoksen kriisinratkaisun vuoksi ei myöskään pitäisi rajoittaa. Kriisinratkaisuviranomaisilla olisi niin ikään oltava lisävaltuudet edellyttää, että laitoksen jäljelle jäänyt osa, joka likvidoidaan tavanomaisen maksukyvyttömyysmenettelyn mukaisesti, tarjoaa palveluja, jotka ovat välttämättömiä sen laitoksen liiketoiminnan harjoittamiseksi, jolle varat tai osakkeet on siirretty liiketoiminnan myynnin tai omaisuudenhoitoyhtiön käytön myötä.

(88) Perusoikeuskirjan 47 artiklan mukaisesti asianosaisilla osapuolilla on oikeus oikeudenmukaiseen menettelyyn ja tehokkaisiin oikeussuojakeinoihin niitä koskevien toimenpiteiden osalta. Tämän vuoksi kriisinratkaisuviranomaisten tekemiin päätöksiin olisi voitava hakea muutosta.

(89) Kansallisten kriisinratkaisuviranomaisten toteuttamat kriisinhallintatoimet saattavat vaatia monimutkaisia taloudellisia arviointeja ja laajaa harkintavallan käyttöä. Nimenomaan kansallisilla kriisinratkaisuviranomaisilla on asiantuntemus, jota tarvitaan näiden arviointien tekemiseen ja harkintavallan asianmukaisesta käytöstä päättämiseen. Sen vuoksi on tärkeää varmistaa, että kansalliset tuomioistuimet käyttävät kansallisten kriisinratkaisuviranomaisten tässä yhteydessä tekemiä monimutkaisia taloudellisia arviointeja perustana tarkastellessaan kriisinhallintatoimia kussakin tapauksessa. Näiden arviointien monimutkainen luonne ei kuitenkaan saisi estää kansallisia tuomioistuimia tutkimasta sitä, onko kriisinratkaisuviranomaisten käyttämä näyttö asiallisesti tarkkaa, luotettavaa ja yhdenmukaista, sisältääkö tämä näyttö kaiken merkityksellisen tiedon, joka olisi otettava huomioon monimutkaisen tilanteen arvioimiseksi, ja voidaanko näytön avulla osoittaa oikeiksi siitä tehdyt johtopäätökset.

(90) Koska tämän direktiivin on määrä kattaa erittäin kiireellisiä tilanteita ja koska kriisinratkaisuviranomaisten päätösten täytäntöönpanon keskeyttäminen voi estää kriittisten toimintojen jatkuvuuden, on tarpeen edellyttää, että muutoksenhaku ei saisi automaattisesti keskeyttää riitautetun päätöksen oikeusvaikutuksia ja että kriisinratkaisuviranomaisen päätöksen olisi oltava välittömästi täytäntöönpanokelpoinen, koska oletetaan, että sen täytäntöönpanon keskeyttäminen olisi yleisen edun vastaista.

(91) Lisäksi jotta voitaisiin tarvittaessa suojella kolmansia osapuolia, jotka ovat vilpittömässä mielessä hankkineet kriisinratkaisun kohteena olevan laitoksen varoja, oikeuksia ja velkoja viranomaisten käyttämien kriisinratkaisuvaltuuksien myötä, ja jotta voitaisiin varmistaa rahoitusmarkkinoiden vakaus, oikeus hakea muutosta ei saisi vaikuttaa mahdolliseen myöhempään mitätöidyn päätöksen nojalla toteutettuun hallinnolliseen toimeen tai transaktioon. Tällaisissa tapauksissa laittoman päätöksen korjaustoimet olisi tämän vuoksi rajattava korvauksen maksamiseen kyseeseen tulevien henkilöiden kärsimästä vahingosta.

(92) Koska kriisinhallintatoimia voidaan jäsenvaltioissa ja unionissa ilmenevien vakavien rahoitusvakausriskien vuoksi joutua toteuttamaan kiireellisesti, kansallisen lainsäädännön mukainen hakumenettely tuomioistuimen ennakkohyväksynnän saamiseksi kriisinhallintatoimelle ja hakemuksen tarkastelu tuomioistuimessa olisi hoidettava kiireellisinä. Kriisinhallintatoimen kiireellisen toteuttamisen vaatimuksen johdosta tuomioistuimen olisi annettava päätöksensä 24 tunnin kuluessa ja jäsenvaltioiden olisi varmistettava, että asianomainen viranomainen voi tehdä päätöksensä viipymättä sen jälkeen, kun tuomioistuin on antanut hyväksyntänsä. Tämä ei vaikuta asianomaisten osapuolten mahdolliseen oikeuteen jättää tuomioistuimelle hakemus päätöksen kumoamiseksi rajoitetun ajan kuluessa siitä, kun kriisinratkaisuviranomainen on toteuttanut kriisinhallintatoimen.

(93) Kriisinratkaisun tehokkuuden vuoksi ja toimivaltaristiriitojen välttämiseksi on aiheellista, ettei lähellä kaatumista olevassa laitoksessa aloiteta tai jatketa tavanomaista maksukyvyttömyysmenettelyä niin kauan kuin kriisinratkaisuviranomainen käyttää kriisinratkaisuvaltuuksiaan tai kriisinratkaisuvälineitä, paitsi kriisinratkaisuviranomaisen aloitteesta tai suostumuksella. On niin ikään hyödyllistä ja välttämätöntä keskeyttää tiettyjen sopimusvelvoitteiden voimassaolo rajalliseksi ajaksi, jotta kriisinratkaisuviranomaisella on aikaa käyttää kriisinratkaisuvälineitä. Tätä ei kuitenkaan olisi sovellettava Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 98/26/EY (14) mukaisesti nimettyihin järjestelmiin, keskusvastapuoliin ja keskuspankkeihin. Direktiivillä 98/26/EY vähennetään riskiä, joka liittyy maksu- ja arvopapereiden selvitysjärjestelmiin osallistumiseen, erityisesti vähentämällä häiriöitä tällaiseen järjestelmään osallistujan maksukyvyttömyyden tapauksessa. Jotta varmistetaan, että näitä suojatoimia sovelletaan asianmukaisesti kriisitilanteessa samalla, kun ylläpidetään maksu- ja arvopapereiden selvitysjärjestelmien ylläpitäjien ja muiden markkinatoimijoiden varmuutta, tässä direktiivissä säädetään, että pelkkää kriisinehkäisy- tai kriisinhallintatoimea ei olisi pidettävä direktiivissä 98/26/EY tarkoitettuna maksukyvyttömyysmenettelynä, edellyttäen, että sopimuksen mukaiset merkittävät velvoitteet täytetään edelleen. Mikään tässä direktiivissä ei kuitenkaan vaikuta direktiivin 98/26/EY mukaisesti nimetyn järjestelmän toimintaan tai oikeuteen direktiivin 98/26/EY 9 artiklassa tarkoitettuun vakuuteen.

(94) Jotta kriisinratkaisuviranomaisilla on varoja ja velkoja yksityisen sektorin ostajalle tai omaisuudenhoitoyhtiölle siirtäessään riittävästi aikaa yksilöidä siirrettävät sopimukset, voisi olla aiheellista asettaa oikeasuhtaisia rajoituksia vastapuolten oikeuksille sulkea, nopeuttaa tai muulla tavoin purkaa rahoitussopimuksia ennen siirron suorittamista. Tällainen rajoitus olisi välttämätön, jotta viranomaiset saisivat oikean kuvan lähellä kaatumista olevan laitoksen taseesta ilman niitä arvon ja soveltamisalan muutoksia, joita laajamittainen sopimusten purkamisoikeuksien käyttö aiheuttaisi. Jotta vastapuolten sopimusperusteisiin oikeuksiin puuttuminen rajoittuisi vain välttämättömimpään, purkamisoikeuksien rajoittamista olisi käytettävä yksinomaan kriisinehkäisy- tai kriisinhallintatoimen sekä tällaisen toimen soveltamiseen suoraan liittyvän tapahtuman toteutumisen yhteydessä, ja oikeudet purkaa sopimus muiden laiminlyöntien, kuten maksun laiminlyönnin tai marginaalin realisoinnin, perusteella olisi säilytettävä ennallaan.

(95) Kun lähellä kaatumista olevan laitoksen varoista, oikeuksista ja veloista vain osa siirretään, perusteltujen pääomamarkkinajärjestelyjen säilyttämiseksi on aiheellista ottaa mukaan suojatoimia, joilla tapauksen mukaan estetään toisiinsa liittyvien velkojen, oikeuksien ja sopimusten pilkkominen. Tällaiset toisiinsa liittyviä sopimuksia koskevien valittujen käytäntöjen rajoitukset olisi ulotettava koskemaan myös saman vastapuolen kanssa tehtyjä sopimuksia, jotka on katettu vakuusjärjestelyin, omistusoikeuden siirtävin rahoitusvakuusjärjestelyin, kuittausjärjestelyin, sulkeutuvaan nettoutukseen perustuvin järjestelyin ja strukturoiduin rahoitusjärjestelyin. Kun suojatoimea sovelletaan, kriisinratkaisuviranomaisilla olisi oltava velvollisuus siirtää kaikki suojattuun järjestelyyn kuuluvat toisiinsa liittyvät sopimukset tai jätettävä ne kaikki osaksi jäljelle jäävään lähellä kaatumista olevaan laitokseen. Suojatoimilla olisi varmistettava, etteivät vaikutukset kohdistu direktiivissä 2013/36/EU tarkoitettuun nettoutussopimuksen avulla katettujen pääomariskien käsittelyyn.

(96) Olisi varmistettava, että kriisinratkaisuviranomaisilla on käytettävissään samat välineet ja valtuudet, jotta helpotetaan toimien koordinointia rajatylittävän konsernin kaaduttua, mutta ilmeisesti tarvitaan vielä lisätoimia yhteistyön edistämiseksi ja kansallisten toimintatapojen hajanaisuuden ehkäisemiseksi. Kriisinratkaisuviranomaisia olisi vaadittava kuulemaan toisiaan ja tekemään yhteistyötä kriisinratkaisukollegioissa ratkaistessaan konserniyhteisöjen kriisejä, jotta voidaan sopia koko konsernin kattavista kriisinratkaisun erityissuunnitelmista. Kriisinratkaisukollegioita olisi perustettava nykyisten valvontakollegioiden ympärille ottamalla niihin mukaan kriisinratkaisuviranomaisia ja mahdollistamalla toimivaltaisten ministeriöiden, keskuspankkien, EPV:n ja tarvittaessa talletussuojajärjestelmistä vastaavien viranomaisten osallistuminen. Kriisin ilmetessä kriisinratkaisukollegion olisi tarjottava foorumi tiedonvaihtoa ja kriisinratkaisutoimien koordinointia varten.

(97) Rajatylittävien konsernien kriisinratkaisussa olisi löydettävä tasapaino siten, että voidaan toisaalta ottaa huomioon, että tarvitaan menettelyjä, joissa korostuu tilanteen kiireellisyys ja mahdollistetaan tehokkaat, oikeudenmukaiset ja nopeat ratkaisut koko konsernille, ja toisaalta voidaan suojella rahoitusvakautta kaikissa jäsenvaltioissa, joissa konserni toimii. Eri kriisinratkaisuviranomaisten olisi esitettävä näkemyksensä kriisinratkaisukollegiossa. Eri kriisinratkaisuviranomaisten olisi valmisteltava konsernitason kriisinratkaisuviranomaisen ehdottamat kriisinratkaisutoimet ja keskusteltava niistä konsernin kriisinratkaisusuunnitelmien yhteydessä. Kriisinratkaisukollegioissa olisi otettava huomioon kaikkien niiden jäsenvaltioiden kriisinratkaisuviranomaisten näkemykset, joissa konserni toimii, jotta voidaan mahdollisuuksien mukaan helpottaa nopeiden ja yhteisten päätösten tekoa. Konsernitason kriisinratkaisuviranomaisen kriisinratkaisutoimissa olisi aina otettava huomioon niiden vaikutus rahoitusvakauteen jäsenvaltioissa, joissa konserni toimii. Tämä olisi varmistettava siten, että sen jäsenvaltion kriisinratkaisuviranomaisilla, johon tytäryritys on sijoittautunut, on mahdollisuus vastustaa konsernitason kriisinratkaisuviranomaisen päätöksiä ja perustella tätä paitsi kriisinratkaisutoimien tarkoituksenmukaisuuteen liittyvillä syillä myös tarpeella suojata rahoitusvakautta kyseisessä jäsenvaltiossa.

(98) Kriisinratkaisukollegion ei pitäisi olla päätöksentekoelin vaan kansallisten viranomaisten päätöksentekoa helpottava foorumi. Asianomaisten kansallisten viranomaisten olisi tehtävä yhteiset päätökset.

(99) Koko konsernin kattavan kriisinratkaisun erityissuunnitelman laatimisella olisi helpotettava kriisinratkaisun koordinointia, jolla saataneen aikaan parhaat tulokset konsernin kaikkien laitosten kannalta. Kansallisten kriisinratkaisuviranomaisen olisi ehdotettava konsernin kriisinratkaisun erityissuunnitelmaa ja toimitettava se kriisinratkaisukollegiolle. Kriisinratkaisuviranomaisten, jotka vastustavat erityissuunnitelmaa tai jotka päättävät toteuttaa itsenäisen kriisinratkaisutoimen, olisi perusteltava, miksi ne vastustavat sitä, ja ilmoitettava nämä perustelut sekä aikomansa itsenäisen kriisinratkaisutoimen yksityiskohdat konsernitason kriisinratkaisuviranomaiselle ja muille konsernin kriisinratkaisun erityissuunnitelman piiriin kuuluville kriisinratkaisuviranomaisille. Kansallisen viranomaisen, joka päättää poiketa konsernin kriisinratkaisun erityissuunnitelmasta, olisi otettava asianmukaisesti huomioon, miten tämä mahdollisesti vaikuttaa rahoitusvakauteen jäsenvaltioissa, joissa toiset kriisinratkaisuviranomaiset sijaitsevat, sekä konsernin muihin osiin.

(100) Viranomaisia olisi kehotettava soveltamaan samaa välinettä konsernin kriisinratkaisun erityissuunnitelman osana kriisinratkaisun edellytykset täyttäviin oikeushenkilöihin. Konsernitason kriisinratkaisuviranomaisilla olisi niin ikään oltava valtuudet käyttää omaisuudenhoitoyhtiötä konsernitasolla (tarvittaessa hyödyntää myös taakanjakojärjestelyjä) konsernin vakauttamiseksi kokonaisuudessaan. Tytäryritysten omistus voitaisiin siirtää omaisuudenhoitoyhtiöön tavoitteena myydä ne edelleen joko pakettina tai erikseen, kun markkinatilanne on sopiva. Lisäksi konsernitason kriisinratkaisuviranomaisella olisi oltava valtuudet käyttää velkakirjojen arvon alaskirjausta emoyrityksen tasolla.

(101) Kansainvälisesti toimivien laitosten ja konsernien tehokas kriisinratkaisu edellyttää yhteistyötä unionin, jäsenvaltioiden ja kolmansien maiden kriisinratkaisuviranomaisten välillä. Yhteistyö helpottuu, jos kolmansien maiden kriisinratkaisujärjestelmät perustuvat finanssimarkkinoiden vakauden valvontaryhmässä ja G20-maiden kesken kehitettyihin yhteisiin periaatteisiin ja lähestymistapoihin. Tätä tarkoitusta varten EPV:lle olisi annettava valtuudet laatia ja tehdä yhteistyötä koskevia ei-sitovia kehysjärjestelyjä kolmansien maiden viranomaisten kanssa asetuksen (EU) N:o 1093/2010 33 artiklan mukaisesti, ja kansallisille viranomaisille olisi annettava lupa tehdä kahdenvälisiä järjestelyjä, joissa noudatetaan EPV:n kehysjärjestelyjä. Tällaisten järjestelyjen kehittäminen niiden kansallisten viranomaisten kesken, jotka ovat vastuussa maailmanlaajuisesti toimivien yritysten kriisien hallitusta ratkaisusta, olisi keino varmistaa kansainvälisiä konserneja koskevan suunnittelun, päätöksenteon ja koordinoinnin tehokkuus. Näiden järjestelyjen olisi yleisesti ottaen oltava vastavuoroisia. Kansallisten kriisinratkaisuviranomaisten olisi osana eurooppalaista kriisinratkaisukollegiota tapauksen mukaan tunnustettava ja pantava täytäntöön kolmannen maan kriisinratkaisumenettelyt tässä direktiivissä säädetyissä olosuhteissa.

(102) Yhteistyön olisi koskettava sekä unionin tai kolmansien maiden konsernien tytäryrityksiä että unionin tai kolmansien maiden laitosten sivuliikkeitä. Kolmansien maiden konsernien tytäryritykset ovat unioniin sijoittautuneita yrityksiä, minkä vuoksi niihin sovelletaan täysimääräisesti unionin lainsäädäntöä, myös tässä direktiivissä säädettyjä kriisinratkaisuvälineitä. On kuitenkin tarpeen, että jäsenvaltioilla on oikeus ulottaa toimensa sellaisten laitosten sivuliikkeisiin, joiden pääkonttori on kolmannessa maassa, jos sivuliikkeeseen liittyvien kolmannen maan kriisinratkaisumenettelyjen tunnustaminen ja soveltaminen vaarantaisivat unionin rahoitusvakauden tai jos unionin tallettajat eivät saisi tasapuolista kohtelua verrattuna kolmannen maiden tallettajiin. Näissä olosuhteissa ja muissa tässä direktiivissä säädetyissä olosuhteissa jäsenvaltioilla olisi oltava oikeus kansallisia kriisinratkaisuviranomaisia kuultuaan kieltäytyä tunnustamasta kolmansien maiden kriisinratkaisumenettelyjä, jotka liittyvät unionissa sijaitseviin kolmansien maiden laitosten sivuliikkeisiin.

(103) On tilanteita, joissa käytettävien kriisinratkaisuvälineiden tehokkuus voi riippua laitoksen tai omaisuudenhoitoyhtiön lyhytaikaisen rahoituksen saatavuudesta, takauksien tarjoamisesta mahdollisille ostajille tai pääoman hankkimisesta omaisuudenhoitoyhtiölle. Huolimatta keskuspankkien roolista, joka niillä on rahoitusjärjestelmän maksuvalmiuden ylläpitäjinä myös häiriötilanteissa, on tärkeää, että jäsenvaltiot tekevät rahoitusjärjestelyjä niin, ettei näihin tarkoituksiin tarvittavia varoja tarvitse ottaa kansallisista talousarvioista. Rahoitustoimialan olisi kokonaisuudessaan rahoitettava rahoitusjärjestelmän vakautus.

(104) Yleissääntönä kunkin jäsenvaltion olisi perustettava kriisinratkaisuviranomaistensa määräysvallassa olevan rahaston avulla oma kansallinen rahoitusjärjestelynsä käytettäväksi tässä direktiivissä säädettyihin tarkoituksiin. Pääsäännöstä olisi säädettävä tarkoin rajattu poikkeus, joka sallii jäsenvaltioiden perustaa kansalliset rahoitusjärjestelynsä alueellaan toimiluvan saaneiden laitosten pakollisilla rahoitusosuuksilla, joita ei ole suoritettu niiden kriisinratkaisuviranomaisten määräysvallassa olevien rahastojen kautta, edellyttäen, että tietyt ehdot täyttyvät.

(105) Periaatteessa rahoitusta olisi kerättävä rahoitusalalta ennen yksittäistä kriisinratkaisutoimea ja sellaisista toimista riippumatta. Jos ennakoiva rahoitus ei riitä kattamaan tappioita tai rahoitusjärjestelyjen käytöstä aiheutuneita kustannuksia, olisi kerättävä lisävaroja kattamaan lisäkustannukset tai -tappiot.

(106) Jotta varat saavuttaisivat kriittisen massan ja jotta voitaisiin välttää myötäsykliset vaikutukset, joita syntyisi, jos rahoitusjärjestelyissä nojauduttaisiin yksinomaan jälkikäteen suoritettaviin rahoitusosuuksiin järjestelmäkriisin vallitessa, kansallisissa rahoitusjärjestelyissä etukäteen käytettävissä olevien varojen määrässä on ehdottomasti saavutettava ainakin tietty vähimmäistavoitetaso.

(107) Jotta voidaan varmistaa rahoitusosuuksien oikeudenmukainen laskeminen ja tarjota kannustimia toimia pienemmällä riskillä, kansallisten rahoitusjärjestelyjen rahoitusosuuksissa olisi otettava huomioon laitoksille aiheutuvan luotto-, maksuvalmius- ja markkinariskin suuruus.

(108) Lähellä kaatumista olevien laitosten kriisien tehokkaan kriisinratkaisun varmistaminen unionissa on olennainen osa sisämarkkinoiden toteuttamista. Tällaisten laitosten kaatuminen vaikuttaa rahoitusvakauteen paitsi niillä markkinoilla, joilla laitos välittömästi toimii, myös koko unionin rahoitusmarkkinoilla. Rahoituspalvelujen sisämarkkinoiden toteutus on lisännyt kansallisten rahoitusjärjestelmien keskinäistä vuorovaikutusta. Laitokset toimivat sijoittautumisjäsenvaltionsa ulkopuolella ja ovat kytköksissä toisiinsa pankkienvälisillä ja muilla markkinoilla, jotka ovat olennaisilta osin yleiseurooppalaisia. Tehokkaan rahoituksen varmistaminen näiden laitosten kriisinratkaisua varten kaikissa jäsenvaltioissa on paitsi niiden jäsenvaltioiden etujen mukaista, joissa laitokset toimivat, myös yleensä kaikkien jäsenvaltioiden edun mukaista, koska sen avulla voidaan taata tasapuoliset kilpailuedellytykset ja parantaa unionin rahoitusalan sisämarkkinoiden toimintaa. Rahoitusjärjestelyjen eurooppalaisen järjestelmän perustamisella olisi voitava varmistaa, että kaikkiin unionissa toimiviin laitoksiin sovelletaan yhtä tehokkaita kriisinratkaisun rahoitusjärjestelyjä ja että ne edistävät osaltaan sisämarkkinoiden vakautta.

(109) Jotta voitaisiin lujittaa rahoitusjärjestelyjen eurooppalaisen järjestelmän häiriönsietokykyä ja jotta rahoitus tulisi ensisijaisesti kriisinratkaisun kohteena olevan laitoksen osakkeenomistajilta ja velkojilta ja sen jälkeen rahoitusalalta eikä julkisista talousarvioista, rahoitusjärjestelyillä olisi oltava valtuudet tarpeen tullen esittää lainapyynnön muille rahoitusjärjestelyille. Samoin niillä olisi oltava valtuudet myöntää lainoja muille lainaa tarvitseville järjestelyille. Lainan antamisen olisi oltava täysin vapaaehtoista. Päätös lainan antamisesta muille järjestelyille olisi tehtävä lainan antavassa rahoitusjärjestelyssä, mutta mahdollisten finanssipoliittisten vaikutusten vuoksi jäsenvaltioiden olisi voitava vaatia toimivaltaisen ministeriön kuulemista tai sen suostumusta.

(110) Kansallisella tasolla perustettavien rahoitusjärjestelyjen olisi toimittava vastavuoroisesti konsernin kriisinratkaisussa edellyttäen, että laitoksen kriisinratkaisusta päästään sopimukseen kansallisten viranomaisten välillä. Talletussuojajärjestelmien suojaamien talletusten ei pitäisi vastata mistään tappioista kriisinratkaisuprosessissa. Jos kriisinratkaisutoimi takaa, että tallettajien talletukset ovat edelleen heidän käytettävissään, talletussuojajärjestelmiltä, joihin kriisinratkaisun kohteena oleva laitos kuuluu, olisi edellytettävä enintään niiden tappioiden määrää vastaavan rahoitusosuuden maksamista, jotka olisivat koituneet niiden kannettaviksi, jos laitos olisi likvidoitu tavanomaisessa maksukyvyttömyysmenettelyssä.

(111) Vaikka suojatut talletukset on kriisinratkaisussa suojattu tappioiden varalta, tappioiden kattamiseen on mahdollisesti käytettävissä muita suojakelpoisia talletuksia. Tietyntasoisen suojan tarjoamiseksi luonnollisille henkilöille sekä mikroyrityksille ja pienille ja keskisuurille yrityksille, joilla on suojattujen talletusten tason ylittäviä suojakelpoisia talletuksia, tällaisten talletusten olisi oltava ensisijaisuusjärjestyksessä korkeammalla kuin tavallisten, vakuudettomien, etuoikeudettomien velkojien saamiset tavanomaista maksukyvyttömyysmenettelyä koskevan kansallisen lainsäädännön nojalla. Talletussuojajärjestelmän saamisen olisi oltava järjestyksessä kansallisen lainsäädännön nojalla vielä korkeammalla tasolla kuin edellä mainitut suojakelpoisten talletusten luokat. Kansallisen maksukyvyttömyyslainsäädännön yhdenmukaistaminen tällä alalla on niin ikään tarpeen jäsenvaltioiden kriisinratkaisurahastojen riskien minimoimiseksi noudattaen tässä direktiivissä säädettyä periaatetta, jonka mukaan velkojat eivät saa jäädä kriisinratkaisussa huonompaan asemaan.

(112) Mikäli talletukset siirretään laitoksen kriisinratkaisun yhteydessä toiseen laitokseen, tallettajille ei tulisi tarjota direktiivissä 2014/49/EU säädettyä tasoa parempaa vakuutuskatetta. Siksi kriisinratkaisun kohteena olevaan laitokseen jääviin talletuksiin perustuvat saamiset olisi rajattava määrään, joka vastaa siirrettyjen varojen ja direktiivissä 2014/49/EU säädetyn vakuutuskatteen erotusta. Mikäli siirretyt talletukset ovat vakuutuskatteen tasoa suuremmat, tallettaja ei voi vaatia talletussuojajärjestelmästä korvausta talletuksista, jotka jäävät kriisinratkaisun kohteena olevaan laitokseen.

(113) Ottamalla käyttöön rahoitusjärjestelyjä, joilla luodaan tässä direktiivissä tarkoitettu rahoitusjärjestelyjen eurooppalainen järjestelmä, olisi varmistettava koordinointi kansallisella tasolla kriisinratkaisuun käytettävissä olevien varojen käytössä.

(114) Komissiolle olisi siirrettävä valta hyväksyä Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 290 artiklan mukaisesti säädösvallan siirron nojalla annettavia delegoituja säädöksiä, joilla määritetään perusteet, joiden mukaisesti ”kriittiset toiminnot” ja ”ydinliiketoiminta-alueet” määritellään tätä direktiiviä sovellettaessa; olosuhteet, joissa velkojen rajaaminen alaskirjauksen tai muuntamisen ulkopuolelle on tarpeen; erityyppiset järjestelyt, joiden osalta jäsenvaltioiden olisi varmistettava asianmukainen suoja osittaisissa siirroissa; se, miten laitosten rahoitusosuuksia kriisinratkaisun rahoitusjärjestelyistä on mukautettava suhteessa niiden riskiprofiilin; rekisteröinti-, kirjanpito- ja raportointivelvoitteet ja muut velvoitteet sen varmistamiseksi, että rahoitusosuudet tosiasiallisesti maksetaan; ja olosuhteet, joissa, ja ehdot, joiden vallitessa laitos voidaan väliaikaisesti vapauttaa maksamasta jälkikäteen suoritettavia rahoitusosuuksia. On erityisen tärkeää, että komissio asiaa valmistellessaan toteuttaa asianmukaiset kuulemiset, myös asiantuntijatasolla. Komission olisi delegoituja säädöksiä valmistellessaan ja laatiessaan varmistettava, että asianomaiset asiakirjat toimitetaan Euroopan parlamentille ja neuvostolle samanaikaisesti, hyvissä ajoin ja asianmukaisesti.

(115) Tässä direktiivissä määritellyissä tapauksissa on aiheellista, että EPV tukisi kansallisten viranomaisten käytäntöjen lähentämistä ohjeilla asetuksen (EU) N:o 1093/2010 16 artiklan mukaisesti. Aloilla, jotka eivät kuulu teknisten sääntely- tai täytäntöönpanostandardien soveltamisalaan, EPV:lla on toimivalta antaa omasta aloitteestaan unionin oikeuden soveltamista koskevia ohjeita ja suosituksia.

(116) Euroopan parlamentin ja neuvoston olisi voitava vastustaa delegoitua säädöstä kolmen kuukauden kuluessa siitä, kun säädös on annettu tiedoksi. Euroopan parlamentin ja neuvoston olisi voitava ilmoittaa muille toimielimille, etteivät ne aio vastustaa säädöstä.

(117) Rahoituspalvelualan teknisillä standardeilla olisi helpotettava jatkuvaa yhdenmukaistamista sekä tallettajien, sijoittajien ja kuluttajien riittävää suojaa kaikkialla unionissa. Koska EPV:lla on pitkälle menevää erityisasiantuntemusta, olisi tehokasta ja asianmukaista antaa tässä direktiivissä määritellyissä tapauksissa sen tehtäväksi laatia komissiolle toimitettavat luonnokset teknisiksi sääntely- ja täytäntöönpanostandardeiksi, joihin ei liity toimintapoliittisia valintoja.

(118) Komission olisi hyväksyttävä EPV:n laatimat teknisten sääntelystandardien luonnokset delegoiduilla säädöksillä Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 290 artiklan ja asetuksen (EU) N:o 1093/2010 10–14 artiklan mukaisesti. Komission olisi hyväksyttävä EPV:n laatimat teknisten sääntelystandardien luonnokset täytäntöönpanosäädöksillä Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 291 artiklan ja asetuksen (EU) N:o 1093/2010 15 artiklan mukaisesti.

(119) Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivissä 2001/24/EY (15) säädetään sellaisten laitosten, joilla on sivuliikkeitä muussa jäsenvaltiossa kuin niiden sääntömääräisen kotipaikan sijaintivaltiossa, tervehdyttämistä ja likvidaatiota koskevien päätösten vastavuoroisesta tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta kaikissa jäsenvaltioissa. Direktiivillä varmistetaan, että laitoksen kaikkia varoja ja velkoja käsitellään yhdessä menettelyssä laitoksen kotijäsenvaltiossa riippumatta siitä, missä maassa ne sijaitsevat, ja että vastaanottavan jäsenvaltion velkojia kohdellaan samalla tavalla kuin kotijäsenvaltion velkojia. Tehokkaan kriisinratkaisun mahdollistamiseksi direktiiviä 2001/24/EY olisi sovellettava silloin, kun käytetään kriisinratkaisuvälineitä joko laitoksiin tai muihin kriisinratkaisujärjestelmän kattamiin yhteisöihin. Direktiivi 2001/24/EY olisi sen vuoksi muutettava vastaavasti ja johdonmukaisuuden vuoksi sovellettava kaikkiin sijoituspalveluyrityksiin.

(120) Unionin yhtiöoikeutta koskeviin direktiiveihin sisältyy pakottavia säännöksiä kyseisten direktiivien soveltamisalaan kuuluvien laitosten osakkeenomistajien ja velkojien suojaamiseksi. Tilanteissa, joissa kriisinratkaisuviranomaisten on toimittava nopeasti, nämä säännöt voivat estää kriisinratkaisuviranomaisten tehokkaan toiminnan ja niiden kriisinratkaisuvälineiden ja -valtuuksien käytön, minkä vuoksi tähän direktiiviin olisi sisällytettävä asianmukaisia poikkeuksia. Sidosryhmien mahdollisimman suuren oikeusvarmuuden takaamiseksi poikkeukset olisi määriteltävä selvästi ja tarkasti, ja niitä olisi käytettävä ainoastaan yleisen edun nimissä, kun kriisinratkaisun käynnistävät edellytykset täyttyvät. Kriisinratkaisuvälineiden käytössä oletetaan, että tässä direktiivissä säädetyt kriisinratkaisutavoitteet ja kriisinratkaisuedellytykset täytetään.

(121) Direktiiviin 2012/30/EU (16) sisältyy sääntöjä osakkeenomistajien oikeudesta päättää pääoman korotuksesta tai alentamisesta ja osallistua mahdollisiin uusiin osakeanteihin käteiskorvauksesta, velkojien suojaamisesta pääoman alentamisen yhteydessä ja yhtiökokouksen kokoon kutsumisesta huomattavan pääomanmenetyksen yhteydessä. Nämä säännöt voivat haitata kriisinratkaisuviranomaisten toiminnan ripeyttä, joten olisi säädettävä mahdollisuudesta poiketa niistä.

(122) Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivissä 2011/35/EU (17) vahvistetaan säännöt muun muassa sulautumisen hyväksymiselle jokaisen sulautumiseen osallistuvan yhtiön yhtiökokouksessa, sulautumissuunnitelmaa koskeville vaatimuksille, johtoelimen laatimalle kertomukselle, asiantuntijalausunnolle sekä velkojien suojaamiselle. Neuvoston direktiivi 82/891/ETY (18) sisältää vastaavat säännöt osakeyhtiöiden jakautumisesta. Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivissä 2005/56/EY (19) annetaan vastaavat säännöt pääomayhtiöiden rajatylittävistä sulautumisista. Olisi annettava säännökset asianmukaisista poikkeuksista näihin direktiiveihin, jotta kriisinratkaisuviranomaisten ripeä toiminta tulee mahdolliseksi.

(123) Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivissä 2004/25/EY (20) säädetään velvoitteesta antaa pakollinen julkinen ostotarjous yhtiön kaikista osakkeista direktiivissä säädetyllä tavalla määritettyyn käypään hintaan, jos osakkeenomistaja hankkii välittömästi tai välillisesti ja yksin tai yhdessä muiden kanssa toimien kyseisen yhtiön osakkeista tietyn kansallisessa lainsäädännössä määritellyn prosenttiosuuden, joka antaa sille määräysvallan yhtiössä. Pakollista ostotarjousta koskevan säännöksen tarkoituksena on suojata vähemmistöosakkeenomistajia määräysvallan vaihtuessa. Tällaisen kalliiksi tulevan velvoitteen olemassaolo voi kuitenkin saada mahdolliset sijoittajat luopumaan sijoituksista kyseiseen laitokseen, jolloin kriisinratkaisuviranomaisten kyky hyödyntää kaikkia kriisinratkaisuvaltuuksiaan heikkenee. Pakollista ostotarjousta koskevasta säännöksestä olisi myönnettävä asianmukaisia poikkeuksia kriisinratkaisuvaltuuksien käytön edellyttämässä laajuudessa, mutta pakollista ostotarjousta koskevaa säännöstä olisi sovellettava kriisinratkaisuprosessin jälkeen jokaiseen osakkeenomistajaan, joka hankkii määräysvallan kriisinratkaisun piiriin joutuneessa laitoksessa.

(124) Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivissä 2007/36/EY (21) säädetään yhtiökokouksia koskevista osakkeenomistajien menettelyllisistä oikeuksista. Direktiivissä 2007/36/EY säädetään muun muassa siitä, kuinka paljon ennen yhtiökokouksia koskeva ilmoitus on viimeistään lähetettävä, sekä yhtiökokousta koskevan ilmoituksen sisällöstä. Nämä säännöt voivat haitata kriisinratkaisuviranomaisten toiminnan ripeyttä, joten olisi säädettävä asianmukaisista poikkeuksista näihin direktiiveihin. Ennen kriisinratkaisua voidaan tarvita nopeaa pääoman korotusta, jollei laitos täytä tai todennäköisesti täytä asetuksen (EU) N:o 575/2013 ja direktiivin 2013/36/EU vaatimuksia ja pääoman korotuksella todennäköisesti pystytään palauttamaan ennalleen rahoitustilanne ja välttämään tilanne, jossa kriisinratkaisun kynnysehdot täyttyvät. Tällaisissa tilanteissa olisi oltava mahdollisuus kutsua yhtiökokous nopeasti koolle. Päätösvalta pääoman korotuksesta ja yhtiökokouksia koskevan ilmoitusajan lyhentämisestä olisi joka tapauksessa säilytettävä osakkeenomistajilla. Olisi säädettävä asianmukaisista poikkeuksista direktiiviin 2007/36/EY tämän mekanismin perustamista varten.

(125) Sen varmistamiseksi, että kriisinratkaisuviranomaiset ovat edustettuina asetuksella (EU) N:o 1092/2010, asetuksella (EU) N:o 1093/2010, Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksella (EU) N:o 1094/2010 (22) ja Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksella (EU) N:o 1095/2010 (23) perust