FI Euroopan unionin virallinen lehti L 353/45

KOMISSION PÄÄTÖS,

20 päivänä lokakuuta 2005,

EY:n perustamissopimuksen 81 artiklan 1 kohdan mukaisesta menettelystä

(Asia COMP/C.38.281/B.2) — Italian raakatupakka-ala

(tiedoksiannettu numerolla K(2005) 4012)

Ainoastaan englannin- ja italiankieliset tekstit ovat todistusvoimaiset

(2006/901/EY)

TIIVISTELMÄ PÄÄTÖKSESTÄ

1. JOHDANTO

Komissio teki 20 päivänä lokakuuta 2005 EY:n perustamissopimuksen 81 artiklassa tarkoitettua menettelyä koskevan päätöksen (jäljempänä ’päätös’). Komissio julkaisee asianosaisten nimet ja päätöksen olennaisen sisällön sekä määrättävät seuraamukset asetuksen (EY) N:o 1/2003 30 artiklan säännösten mukaisesti. Se ottaa huomioon yritysten oikeutetut edut sen suhteen, ettei niiden liikesalaisuuksia paljasteta. Päätöksen koko tekstin julkinen toisinto on saatavissa asiassa todistusvoimaisilla kielillä ja komission työkielillä kilpailun pääosaston Internet-sivulla http://europa.eu.int/comm/competition/index_en.html.

Vuodesta 1995 vuoden 2002 alkuun neljä suurta italialaista raakatupakan jalostajaa, Deltafina, Dimon (uudelta nimeltään Mindo), Transcatab ja Romana Tabacchi, jäljempänä ’jalostajat’, tekivät sopimuksia ja/tai osallistuivat yhdenmukaistettuihin menettelytapoihin, joilla pyrittiin vahvistamaan (niin suoria ostoja tuottajilta kuin kolmansilta pakkaajilta tehtäviä ostoja koskevat) kaupankäynnin edellytykset Italian raakatupakan ostomarkkinoilla ja jotka käsittivät myös hintojen vahvistamisen ja markkinoiden jakamisen.

Päätös koskee myös kahta erillistä, ainakin vuoden 1999 alusta vuoden 2001 loppuun jatkununutta rikkomista. Italian tupakan jalostajien toimialajärjestö (Associazione Professionale Trasformatori Tabacchi Italiani, jäljempänä ’APTI’) vahvisti sopimushinnat, jotka se neuvotteli jäseniensä puolesta Italian raakatupakan tuottajien järjestöjen liiton (Unione Italiana Tabacco, jäljempänä ’UNITAB’) kanssa, toimialakohtaisten sopimusten tekemiseksi. UNITAB vahvisti hinnat, jotka se neuvotteli jäsentensä puolesta APTIn kanssa, samojen sopimusten tekemiseksi.

2. Asian tausta ja menettely

Saatuaan tietoja alakohtaisistaa sopimuksista, joissa asetettiin hintaluokat eri laatuisille raakatupakkalajeille, komissio esitti 15 päivänä tammikuuta 2002 tietopyynnöt jalostajien järjestölle APTIlle ja tuottajien järjestölle UNITABille. Ne vastasivat 12 päivänä helmikuuta 2002.

Komissio vastaanotti 19 päivänä helmikuuta 2002 sakoista vapauttamista tai niiden lieventämistä koskevan hakemuksen Italian johtavalta jalostajalta Deltafina S.p.A:lta (jäljempänä ’Deltafina’) uuden sakoista vapauttamisesta ja sakkojen lieventämisestä kartelleja koskevissa asioissa annetun komission tiedonannon (jäljempänä ’sakoista vapauttamisesta ja sakkojen lieventämisestä annettu tiedonanto’) nojalla. Komissio myönsi 6 päivänä maaliskuuta 2002 ehdollisen vapautuksen sakoista Deltafinalle sakoista vapauttamisesta ja sakkojen lieventämisestä annetun tiedonannon 15 kohdan mukaisesti.

Komissio vastaanotti 4 päivänä huhtikuuta 2002 sakoista vapauttamista tai niiden lieventämistä koskevan hakemuksen myös Dimon S.r.l:ltä (jäljempänä ’Dimon’) ja 10 päivänä huhtikuuta 2002 Transcatab S.p.A:lta (jäljempänä ’Transcatab’).

Komissio suoritti tutkimuksia 18 ja 19 päivänä huhtikuuta 2002 Dimonin, Transcatab Trestina Azienda Tabacchi S.p.A:n (jäljempänä ’Trestina’) ja Romana Tabacchi s.r.l:n (jäljempänä ’Romana Tabacchi’) tiloissa.

Komissio ilmoitti 8 päivänä lokakuuta 2002 Dimonille ja Transcatabille aikomuksestaan soveltaa niihin lievennyksiä menettelyn lopussa (noin 30–50 % ensimmäiselle ja 20–30 % toiselle).

Komissio aloitti asiaa koskevan menettelyn 25 helmikuuta 2004 ja antoi väitetiedoksiannon, johon sen vastaanottajille annettiin mahdollisuus vastata kirjallisesti sekä suullisesti 22 kesäkuuta 2004 pidetyssä kuulemistilaisuudessa.

Joulukuun 21 päivänä helmikuuta 2004 annettiin lisäys 25 päivänä helmikuuta 2004 annettuun väitetiedoksiantoon (jäljempänä ’lisäys’). Toinen suullinen kuulemistilaisuus pidettiin 1 päivänä maaliskuuta 2005.

3. Asianosaiset

3.1. Jalostajat

Deltafina on Universal Corporationin (jäljempänä ’Universal’), maailman suurimman tupakka-alan toimijan, kokonaan omistama italialainen tytäryhtiö. Deltafina osti noin 25 prosenttia Italian raakatupakasta vuonna 2001, joka oli viimeinen kokonainen vuosi, jolloin jalostajien rikkominen tapahtui. Päätös on osoitettu sekä Deltafinalle että Universalille.

Rikkomisen aikaan Dimon oli Dimon Incorporatedin (jäljempänä ’Dimon Inc’) ja Transcatab Standard Commercial Corporationin (jäljempänä ’SCC’) kokonaan omistama tytäryhtiö. Dimon Inc on toiseksi suurin ja SCC kolmanneksi suurin tupakka-alan toimija. Dimon muutti nimensä Mindo S.r.l:ksi (jäljempänä ’Mindo’) syyskuussa 2004 eikä enää kuulu Dimon Inc-konserniin. Dimon Inc. ja SCC sulautuivat 13 päivänä huhtikuuta 2005 ja muodostivat Alliance One International Inc:n (jäljempänä ’Alliance’). Vuonna 2001 Dimon osti 11,28 prosenttia ja Transcatab 10,8 prosenttia Italiassa tuotetusta raakatupakasta. Päätös on osoitettu Mindolle, Transcatabille and Alliancelle.

Romana Tabacchi on perheyritys. Vuoteen 1997 se toimi kansainvälisen jälleenmyyjän edustajana (Dimon Inc osti myöhemmin kyseisen jälleenmyyjän). Vuodesta 1997 se on toiminut itsenäisenä jälleenmyyjänä. Vuonna 2001 Romana Tabacchi osti 9,5 prosenttia Italiassa tuotetusta raakatupakasta.

APTI on Italian tupakan jalostajien toimialajärjestö. Italiassa toimii kaikkiaan 59 jalostajaa, joista 17 on APTIn jäsenenä.

3.2. Tuottajat

UNITAB Italia on Italian raakatupakan tuottajien järjestöjen liitto, joka edustaa noin 80 prosenttia kaikista tuottajista.

4. Italian raakatupakka-ala

Maailman raakatupakasta tuotetaan noin 5 prosenttia EU:ssa. Jäsenvaltioiden johtavista tupakan tuottajista Kreikka tuottaa 38 prosenttia, Italia 37,5 prosenttia ja Espanja 12 prosenttia EU:n tuotannosta.

Raakatupakka ei ole tasalaatuinen tuote. Italiassa yleisimmät lajit ovat Burley ja Bright. Kutakin lajia on useita laatuluokkia. Tuottajat myyvät kuivatun tupakan jalostajille erinä, joiden hinta vaihtelee niiden sisältämän tupakan laadun mukaan.

Italian raakatupakan jalostajat ostavat raakatupakkaa tuottajilta ja tuottajien järjestöiltä Italiassa (sekä käsiteltyä tupakkaa muilta välittäjiltä), jalostavat (tai uudelleenjalostavat) sen ja myyvät sen edelleen sopivassa muodossa tupakkateollisuudelle Italiassa ja muualla. Ne tunnetaan myös ensimmäisinä jalostajina, koska ne jalostavat tupakkaa ensimmäisinä (toisin kuin savukkeiden valmistajat, jotka suorittavat toisen jalostusvaiheen) tai tupakanlehtikauppiaina, koska ne toimivat välittäjinä tuottajien ja lopputuotteen valmistajien välillä.

Ilmaisua viejä käytetään yleensä niistä jalostajista, joilla on koneet valmiiksi jalostettujen tupakkasuikaleiden (strips) tuottamiseksi savukkeiden valmistajien tarpeisiin. Jalostajia, jotka pystyvät tuottamaan vain irtonaisia lehtia, kutsutaan kolmansiksi pakkaajiksi tai yksinkertaisesti pakkaajiksi. Tupakan ensimmäisen käsittelyn jälkeen (esimerkiksi epäpuhtauksien poisto ja lajittelu) pakkaajat siirtävät tupakan viejille lisäkäsittelyä varten, jotta se voidaan tarjota valmistajille. Jalostajat, joille päätös on osoitettu, ovat viejiä.

5. Lainsäädäntökehys

Sekä raakatupakan tuotantoa että myyntiä jalostajille säädellään niin yhteisön kuin kansallisella lainsäädännöllä.

5.1. Raakatupakka-alan yhteinen markkinajärjestely

Raakatupakka-alan yhteisellä markkinajärjestelyllä (1) säännellään i) tuotantokiintiöjärjestelmää ja ii) tuottajien tuotantotukea, joka toteutetaan raakatupakan tuotannon palkkiojärjestelmällä.

Palkkio myönnetään ainoastaan kiintiöön sisältyvän tupakan tuotannosta (eräin mukautuksin). Vuodesta 1998 osa yhteisön palkkiosta (ns. muuttuva osa) on maksettu tuotetun tupakan laadun perusteella, mikä näkyy hinnassa. Palkkion muuttuvan osan maksaminen on uskottu tuottajaryhmittymille.

Yhteinen markkinajärjestely edellyttää, että kukin tuottaja tai tuottajaryhmittymä ja kukin ensijalostaja tekee kunkin markkinavuoden alussa (maalis-toukokuussa, jolloin tupakantaimet koulitaan) viljelysopimukset, joissa määritellään sopimushinnat kunkin lajin jokaiselle laatuluokalle. Tässä vaiheessa hinnat ilmaistiin usein vähimmäishintoina tai hintaluokkina. On kuitenkin huomattava, että lopullinen hinta (tai myyntihinta) voidaan määrittää vasta sadonkorjuun yhteydessä (eli loka-tammikuussa) ja se voi poiketa huomattavasti viljelysopimushinnasta laadun, määrän ja lisäneuvottelujen perusteella.

Yhteisön lainsäädäntö suosii toimialakohtaisten järjestöjen perustamista, joissa tuottajien ja jalostajien tulisi tehdä yhteistyötä markkinoiden tehokkaan toiminnan varmistamiseksi. Hintojen ja kiintiöiden vahvistaminen on kuitenkin nimenomaan kielletty. Yksikään tähän asiaan liittyvä yhteenliittymä ei ole yhteisön lainsäädännössä tarkoitettu toimialakohtainen järjestö.

5.2. Kansallinen lainsäädäntö

Italian laissa 88/88 säädetään toimialakohtaisista sopimuksista, viljelysopimuksista ja maataloustuotteiden myynnistä. Lain 88/88 5 § :n 1 momentin b alamomentissa säädetään, että toimialakohtaisissa sopimuksissa on määritettävä tuote, jota sopimus koskee, sen toimittamista koskevat yksityiskohtaiset säännöt ja toimituksen ajankohta sekä vähimmäishinta. Tuottajille ja jalostajille, jotka noudattavat toimialakohtaisten sopimusten ehtoja, tarjotaan kannustimia (erityisesti tukia). Lakia 88/88 on sovellettu lukuisilla maatalousaloilla, kuten tupakka-alalla, jolla APTI ja UNITAB tekivat vuosina 1999–2001 useita toimialakohtaisia sopimuksia (joissa viljelysopimushinnat ilmaistiin vähimmäishintoina tai hintaluokkina).

6. Päätöksessä käsitellyt menettelytavat

6.1. Rikkominen — jalostajat

Deltafina, Dimon, Transcatab ja Romana Tabacchi tekivät vuodesta 1995 vuoden 2002 alkuun sopimuksia ja tai osallistuivat yhdenmukaistettuihin menettelytapoihin, joilla pyrittiin vahvistamaan (niin suoria ostoja tuottajilta kuin kolmansilta pakkaajilta tehtäviä ostoja koskevat) kaupankäynnin edellytykset raakatupakan ostamiseksi Italiassa. Näitä olivat: a) yleisten ostohintojen, jotka jalostajat maksavat tupakan toimituksen yhteydessä, ja muiden kaupankäynnin edellytysten määrääminen, b) toimittajien ja määrien jakaminen, c) tietojenvaihto ostoja koskevan kilpailun yhteensovittamiseksi, d) ylituotantoa koskevien määrien ja hintojen määrittäminen, e) ostotarjousten yhteensovittaminen huutokaupoissa vuosina 1995 ja 1998.

6.2. APTIn rikkominen

APTI määritti vuodesta 1999 vuoden 2001 loppuun neuvotteluasemansa kunkin tupakkalajin laatuluokkien hintojen osalta. Niistä sovittiin UNITABin kanssa toimialakohtaisten sopimusten tekemisen yhteydessä.

6.3. UNITABin rikkominen

UNITAB määritti vuodesta 1999 vuoden 2001 loppuun neuvotteluasemansa kunkin tupakkalajin laatuluokkien hintojen osalta. Niistä sovittiin APTIin kanssa toimialakohtaisten sopimusten tekemisen yhteydessä.

7. Oikeudellinen arviointi

Komissio toteaa päätöksessä, että edellä mainitut menettelytavat muodostavat kolme erillistä (yhtenäistä ja jatkuvaa) perustamissopimuksen 81 artiklan rikkomista.

Kaikki rikkomiseen osallistuneet tahot, joille päätös on osoitettu, ovat perustamissopimuksen 81 artiklassa tarkoitettuja yrityksiä, yritysten yhteenliittymiä tai yritysten yhteenliittymien yhteenliittymiä tai osia niistä.

Sopimukset ja/tai yhdenmukaistetut menettelytavat, joilla suoraan tai välillisesti vahvistetaan kauppahintoja tai määriä, rajoittavat jo tavoitteensa perusteella kilpailua. Varsinkin se, että jalostajat yhteensovittivat ostokäyttäytymisensä tässä tapauksessa, vaikutti niiden kilpailukäyttäytymisen perustekijöihin ja oli myös määritelmän mukaan omiaan vaikuttamaan samojen yritysten toimintaan kaikilla muillakin markkinoilla, joilla ne kilpailivat, myös tuotantoketjun loppupäässä. Nämä menettelytavat on erityisesti mainittu EY:n perustamissopimuksen 81 artiklan 1 kohdassa.

Tällaiset menettelytavat voivat vaikuttaa Italian ja muiden jäsenvaltioiden väliseen raakatupakan kauppaan, koska ne kattavat merkittävän osan Italian raakatupakan ostoista ja koskevat tuotetta (raakatupakka), joka on jalostetun tupakan puolivalmiste ja joka menee suurelta osin vientiin.

Päätös koskee (tiettyjen kilpailusääntöjen soveltamisesta maataloustuotteiden tuotantoon ja kauppaan) 4 päivänä huhtikuuta 1962 annetun asetuksen N:o 26 (jäljempänä ’asetus N:o 26’) soveltamista käsiteltävänä oleviin menettelytapoihin. Päätöksessä todetaan, että käsiteltävänä oleviä rajoittavia menettelytapoja ei voida pitää tarpeellisina yhteisen maatalouspolitiikan tavoitteiden saavuttamiseksi, joten niihin on sovellettava perustamissopimuksen 81 artiklan 1 kohtaa.

Päätöksessä todetaan lopuksi, ettei kansallinen lainsäädäntö eivätkä hallinnolliset käytännöt ole velvoittaneet jalostajia sopimaan raakatupakan keskimyyntihintaa tai korkeinta myyntihintaa eivätkä jakamaan tupakan määriä, jotka kukin jalostaja ostaa. Lainsäädäntökehyksessä ei myöskään edellytetty jalostajia ja tuottajia päättämään yhdessä sopimushinnoista eikä sillä poistettu kaikkia kilpailun mahdollisuuksia. Tästä seuraa, että tuottajien edustajien ja jalostajien väliset sopimukset ja/tai yhdenmukaistetut menettelytavat kuuluvat kokonaisuudessaan perustamissopimuksen 81 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan.

8. Deltafinan, Transcatabin ja Dimonin emoyhtiöiden vastuu

Päätöksessä todetaan myös, että Universal (Deltafinan osalta), Dimon Inc (Dimonin osalta) ja SCC (Transcatabin osalta) käyttivät ratkaisevaa vaikutusvaltaa tytäryhtiöissään käsiteltävänä olevan ajanjakson aikana ja että niiden olisi tämän vuoksi katsottava olevan yhteisvastuussa tytäryhtiöidensä toiminnasta.

9. Sakot

9.1. UNITABin ja APTIn rikkomisista määrätyt sakot

Kun otetaan huomioon tuottajien ja jalostajien edustajien toiminta, päätöksessä katsotaan, että 1 000 euron sakko on riittävä.

Vaikka toimialakohtaisten sopimusten tekeminen ei ollut pakollista lain 88/88 nojalla eikä toimialakohtaisia sopimuksia tehty useaan vuoteen, lailla 88/88 (sellaisena kuin sitä sovellettiin ministeriön hallinnollisen käytännön mukaisesti) kannustettiin vähimmäishintoja koskevien toimialakohtaisten sopimusten tekemiseen. Olisi otettava myös huomioon, että lakia 88/88 oli sovellettu useaan otteeseen maatalousalalla, myös tupakka-alalla, ennen kuin tässä päätöksessä käsiteltyjä toimialakohtaisia sopimuksia oli tehty eikä sopimuspuolten toimintaa ollut koskaan kyseenalaistettu kansallisen tai yhteisön lainsäädännön nojalla siitä huolimatta, että kyseiset sopimukset olivat julkisia ja toimitettiin ministeriölle.

9.2. Jalostajien rikkomisesta määrätyt sakot

9.2.1. Jalostajien rikkomisen vakavuus

Jalostajien rikkomista on pidettävä luonteeltaan hyvin vakavana, koska se koskee raakatupakkalajien hintojen vahvistamista Italiassa ja määrien jakamista. Ostokartellit voivat itse asiassa vääristää tuottajien tuotantohalukkuutta sekä rajoittaa jalostajien keskinäistä kilpailua tuotantoketjun loppupäässä. Tästä on erityisesti kyse tässä tapauksessa, sillä kyseisellä tuotteella, johon (raakatupakan) ostokartelli vaikuttaa, on merkittävä vaikutus tuotantoketjun loppupään toimijoiden toimintaan (tässä tapauksessa ensijalostus ja jalostetun tupakan myynti). Italian raakatupakan tuotanto on noin 38 prosenttia yhteisön kiintiötuotannosta. Sen kokonaisarvo oli 67,338 miljoonaa euroa vuonna 2001 (viimeinen kokonainen vuosi, jona rikkominen tapahtui).

9.2.2. Kunkin yrityksen painoarvo ja pelotevaikutus

Komissio katsoo, että neljälle jalostajalle annettavissa sakoissa olisi otettava huomioon niiden markkina-asema. Deltafinaan olisi sovellettava korkeampaa sakon perusmäärää, koska se näyttää olevan suurin ostaja, jonka markkinaosuus oli noin 25 prosenttia vuonna 2001 (viimeinen kokonainen vuosi, jona rikkominen tapahtui). Ottaen huomioon Transcatabin, Dimonin ja Romana Tabacchin pienemmät raakatupakan markkinaosuudet Italiassa (8,86–11,28 %) niitä olisi käsiteltävä ryhmänä ja niille olisi annettava pienemmät sakon perusmäärät.

Koska Deltafina, Transcatab ja Dimon (nykyisin Mindo) kuuluvat (tai Mindon tapauksessa kuului) suuriin konserneihin, joille päätös on myös osoitettu, niiden sakkoihin sovelletaan kertoimia riittävän pelotevaikutuksen varmistamiseksi.

Edellä esitetyistä syistä annetaan seuraavat sakkojen perusmäärät:

— Deltafina 37 500 000 euroa — Transcatab 12 500 000 euroa — Dimon (Mindo) 12 500 000 euroa — Romana Tabacchi 10 000 000 euroa

9.2.3. Rikkomisen kesto

Deltafinan, Dimonin ja Transcatabin osalta rikkominen kesti noin 6 vuotta ja 5 kuukautta. Romana Tabacchin osallistumisen rikkomiseen katsotaan kestäneen yli 2 vuotta ja 9 kuukautta.

Edellä esitetyistä syistä olisi määrättävä seuraavat sakkojen perusmäärät:

— Deltafina 60 000 000 euroa — Transcatab 20 000 000 euroa — Dimon (Mindo) 20 000 000 euroa — Romana Tabacchi 12 500 000 euroa

9.2.4. Lieventävät olosuhteet

Romana Tabacchin kohdalla tunnustetaan lieventäväksi olosuhteeksi se, että se ei osallistunut eräisiin kartellin yksityiskohtiin, ja se, että se toimi kartellin tavoitteen vastaisesti saaden muutkin osallistujat yhdessä toimimaan kartellia vastaan.

Myös Deltafinan kohdalla tunnustetaan, että sen tehokkaalla yhteistyöllä menettelyn aikana oli lieventävä vaikutus. Kuten jäljempänä selostetaan, Deltafina menetti sakoista vapauttamisesta ja sakkojen lieventämisestä annetun tiedonannon perusteella sille myönnetyn vapautuksen sakoista. Tämän asian poikkeukselliset olosuhteet huomioon ottaen (tämä on ensimmäinen asia, jossa tehtiin hakemus sakoista vapauttamisesta ja sakkojen lieventämisestä annetun tiedonannon nojalla ja jota koskevassa päätöksessä sovelletaan kyseistä tiedonantoa) Deltafinan yhteistyö olisi kuitenkin huomioitava myönteisesti. Deltafinan yhteistyö oli merkittävää ja jatkui koko menettelyn ajan (lukuun ottamatta jäljempänä käsiteltyjä seikkoja), joten sitä olisi pidettävä lieventävänä tekijänä.

9.2.5. Sakon enimmäismäärä

Vaikuttaa siltä, ettei tässä asiassa Universalille/Deltafinalle ja Alliancelle/Transcatab-Mindolle määrätyissä sakoissa ylitetä asetuksen (EY) N:o 1/2003 23 artiklan 2 kohdassa asetettua sakon enimmäismäärää eli 10 prosenttia liikevaihdosta. Koska Mindo ei kuitenkaan ole enää missään yhteydessä aiempaan Dimon-konserniin, sen yhteisvastuu olisi määrättävä 10 prosentin puitteissa sen viimeisimmän tilikauden liikevaihdosta (2,59 miljoonaa euroa).

Romana Tabacchin kohdalla on tarpeen lieventää 10 prosentin määrää.

Edellisen perusteella määrätään seuraavat sakot:

— Deltafina 30 000 000 euroa — Dimon (Mindo) 20 000 000 euroa — Transcatab 20 000 000 euroa — Romana Tabacchi 2 050 000 euroa

9.3. Sakoista vapauttamisesta ja sakkojen lieventämisestä annetun tiedonannon soveltaminen

Deltafina, Dimon ja Transcatab hakivat sakoista vapauttamista tai niiden lieventämistä asiasta vuonna 2002 annetun tiedonannon nojalla (katso 2 jakso edellä).

9.3.1. Deltafinan hakemus sakoista vapauttamiseksi

Sakoista vapauttamisesta ja sakkojen lieventämisestä annetun tiedonannon mukaan sakoista voidaan myöntää vapautus ainoastaan silloin, kun myös tiedonannon 11 kohdassa esitetyt edellytykset täyttyvät samanaikaisesti. Erityisesti 11 kohdan a alakohdassa edellytetään, että yritysten (joille on myönnetty ehdollinen vapautus sakoista) on tehtävä ”koko… ajan kaikin tavoin yhteistyötä, joka on jatkuvaa”.

Kesäkuun 22 päivänä kesäkuuta 2004 pidetyssä suullisessa kuulemisessa kävi selväksi, että Deltafina oli paljastanut tehneensä hakemuksen sakoista vapauttamiseksi APTIn hallintokomitean kokouksessa, jossa oli läsnä myös Dimonin, Transcatabin ja Trestinan edustajia. Asia paljastui ennen kuin komissiolla oli tilaisuus tehdä tutkimuksia ja saattoi vaarantaa suunnitellut tutkimukset.

Päätöksessä todetaan, että Deltafinan toiminta rikkoi sakoista vapauttamisesta ja sakkojen lieventämisestä annetun tiedonannon 11 kohdan a alakohdan mukaista yhteistyövelvoitetta. Näin ollen Deltafinaa ei voida vapauttaa sakoista.

Vastauksena Deltafinan tätä kohtaa koskevaan puolustukseen päätöksessä vahvistetaan, että sakoista vapauttamisesta ja sakkojen lieventämisestä annetun tiedonannon 11 kohdan a alakohta käsittää myös velvollisuuden pitää sakoista vapauttamista koskeva hakemus salassa. Se on perusteltua, koska on varmistettava, etteivät tutkimusten, jotka komission on tehtävä, tulokset vaarannu. Deltafina oli tietoinen komission aikomuksesta tehdä yllätystarkastuksia. Tutkimukset järjestettiin ja toteutettiin niin kuin Deltafinalle oli ilmoitettu Deltafinan ja komission yksiköiden kokouksessa.

Sakoista vapauttamista koskevan hakemuksen salassapito on aina jollain tavalla hankalaa, kun kartelliin osallistunut päättää hakea vapautusta sakoista. Tällaiset hankaluudet (tai se, että niistä on ilmoittanut komissiolle) eivät tarkoita, että sakoista vapauttamista hakenut yritys voi vapaaehtoisesti paljastaa hakeneensa vapautusta sakoista kilpailijoiden kanssa pidettävässä kokouksessa.

9.3.2. Deltafinan vaihtoehtoinen sakkojen lieventämistä koskeva hakemus

Deltafinan sakoista vapauttamista koskeva hakemus sisälsi myös sakkojen lieventämistä koskevan hakemuksen, jota olisi tavallisesti sovellettu siihen tässä asiassa, koska kilpailupääosasto hylkäsi sen sakoista vapauttamista koskevan hakemuksen.

Päätöksessä (joka perustuu sakoista vapauttamisesta ja sakkojen lieventämisestä annettuun tiedonantoon sekä sen teleologiseen ja systemaattiseen tulkintaan) todetaan, että toissijainen sakkojen lieventämistä koskeva hakemus voidaan hyväksyä ainoastaan tapauksissa, joissa ehdollista vapautusta sakoista ei voida myöntää hakemuksen tekohetkellä, ja että sakkojen lieventämistä koskevalla hakemuksella ei ole oikeusvaikutusta silloin, kun ehdollinen vapautus sakoista myönnetään. Kun otetaan huomioon, että Deltafinalle myönnettiin ehdollinen vapautus sakoista ja että se menetti vapautuksen rikkomalla yhteistyövelvoitteitaan, se ei voi hyötyä sakkojen lieventämisestä.

9.3.3. Sakoista vapauttamisesta ja sakkojen lieventämisestä annetun tiedonannon soveltaminen Dimoniin ja Transcatabiin

Päätöksessä todetaan, että sillä, että Deltafinaa ei vapautettu sakoista, ei ole suoraa vaikutusta siihen, miten sakoista vapauttamisesta ja sakkojen lieventämisestä annettua tiedonantoa sovelletaan Dimoniin ja Transcatabiin. Ainakaan sakoista vapauttamisesta ja sakkojen lieventämisestä annettu tiedonanto ei oikeuta sitä, että niiden asemaa parannettaisiin, koska Deltafinalle ei myönnetty vapautusta sakoista.

Sekä Dimonin että Transcatabin on todettu täyttäneen sakkojen lieventämistä koskevan hakemuksen edellytykset. Komissiolle toimitettujen todisteiden arvioinnin perusteella sekä sen perusteella, että ne tekivät yhteistyötä komission kanssa menettelyn aikana, päätöksellä myönnetään Dimonille ja Transcatabille suurin mahdollinen lievennys sakoista sen prosenttiosuuden puitteissa, joka niille osoitettiin, kun niiden sakkojen lieventämistä koskevat hakemukset oli saatu. Osuudet olivat 50 prosenttia Dimonille ja 30 prosenttia Transcatabille.

Edellä esitetyn perusteella annetaan seuraavat sakkojen loppumäärät:

— Deltafina ja Universal yhteisvastuullisesti 30 000 000 euroa — Dimon (Mindo) ja Alliance One International, 10 000 000 euroa Alliance One International kokonaisvastuussa, Mindo yhteisvastuullisesti 3,99 miljoonaa euroa — Transcatab ja Alliance One International, yhteisvastuullisesti 14 000 000 euroa — Romana Tabacchi 2 050 000 euroa — APTI 1 000 euroa — UNITAB 1 000 euroa

(1) Neuvoston asetus (ETY) N:o 727/70, annettu 21 päivänä huhtikuuta 1970, raakatupakka-alan yhteisestä markkinajärjestelystä, jäljempänä ’asetus 727/70’ (EYVL L 94, 28.4.1970, s. 1), sellaisena kuin se on muutettuna raakatupakka-alan yhteisestä markkinajärjestelystä 30 päivänä kesäkuuta 1992 annetulla neuvoston asetuksella (ETY) N:o 2075/92, jäljempänä ’asetus 2075/92’ (EYVL L 215, 30.7.1992, s. 70) (jota on viimeksi muutettu 29 päivänä huhtikuuta 2004 annetulla neuvoston asetuksella (EY) N:o 864/2004 (EUVL L 161, 30.4.2004, s. 48)). Ks. myös neuvoston asetus (EY) N:o 1636/98, annettu 20 päivänä heinäkuuta 1998, asetuksen (ETY) N:o 2075/92 muuttamisesta, jäljempänä ’asetus 1636/98’ (EYVL L 210, 28.7.1998, s. 23), ja komission asetus (EY) N:o 2848/98, annettu 22 päivänä joulukuuta 1998, neuvoston asetuksen (ETY) N:o 2075/92 soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä raakatupakka-alan palkkiojärjestelmän, tuotantokiintiöiden sekä tuottajaryhmittymille myönnettävän erityistuen osalta, jäljempänä ’asetus 2848/98’ (EYVL L 358, 31.12.1998, s. 17), sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna neuvoston asetuksella (EY) N:o 1983/2002, annettu 7 päivänä marraskuuta 2002 (EYVL L 306, 8.11.2002, s. 8).