Erityiskertomus N:o 4/98 uusiseelantilaisten maitotuotteiden ja sveitsiläisen juuston tuonnista yhteisöön alennetuin tullein sekä näiden tuotteiden markkinoille saattamisesta, sekä komission vastaukset (annettu Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 188 c artiklan 4 kohdan toisen alakohdan nojalla)



Virallinen lehti nro C 127 , 24/04/1998 s. 0001 - 0019

C 191 18/06/1998 P. 0045



ERITYISKERTOMUS NRO 4/98 uusiseelantilaisten maitotuotteiden ja sveitsiläisen juuston tuonnista yhteisöön alennetuin tullein sekä näiden tuotteiden markkinoille saattamisesta, sekä komission vastaukset (annettu Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 188 c artiklan 4 kohdan toisen alakohdan nojalla) (98/C 127/01) SISÄLLYS Kohdat Sivu 1. JOHDANTO . 1.1 - 1.7 2 Yleistä . 1.1 2 Vuosikiintiöt ja niiden taloudellinen vaikutus . 1.2 2 Uusiseelantilaista voita koskevan kiintiön ja alennettujen tullien tausta . 1.3 - 1.4 4 Kaupankäynnin taustaa . 1.5 4 Kokonaisten cheddarjuustojen tuonti Uudesta-Seelannista . 1.6 - 1.7 4 2. HALLINNOLLISET JA VALVONTAMENETTELYT . 2.1 - 2.16 4 Uusiseelantilaista voita koskevan kiintiön kelpoisuusedellytykset . 2.1 4 Todistusten myöntäminen voille kiintiötä varten . 2.2 - 2.5 4 Tuontitodistus . 2.6 5 Kaupanpitämisen rajoitukset . 2.7 - 2.9 5 Käytön rajoitukset Euroopan yhteisössä . 2.10 - 2.11 5 Juustokiintiöiden kelpoisuusedellytykset . 2.12 - 2.14 6 Valvontasäännökset . 2.15 - 2.16 6 3. TARKASTUSTULOKSET . 3.1 - 3.41 6 Yleistä . 3.1 - 3.2 6 Voin tuontia koskevat viikoittaiset ilmoitukset . 3.3 7 Määriä koskevien rajoitusten valvonta . 3.4 - 3.6 7 Painoa koskevien ilmoitusten paikkansapitävyys . 3.7 - 3.8 8 Luovuttaminen tullivarastosta vapaaseen liikkeeseen . 3.9 - 3.10 8 Enimmäisrasvapitoisuutta koskevien säännösten noudattaminen . 3.11 - 3.21 8 Vähimmäisikää koskevan edellytyksen noudattaminen . 3.22 9 Suoraa valmistusta koskevan edellytyksen noudattaminen . 3.23 - 3.27 10 Markkinoille saattaminen . 3.28 - 3.36 10 Jalostettavaksi tarkoitettu juusto - tuotteiden hyväksyttävä loppukäyttö . 3.37 - 3.39 11 Kolmannesta maasta peräisin olevaa juustoa sisältävän sulatejuuston vientitukikelpoisuus . 3.40 - 3.41 11 4. SVEITSILÄINEN EMMENTALJUUSTO . 4.1 - 4.6 12 5. PÄÄTELMÄT . 5.1 - 5.8 12 Komission vastaukset . 15 1. JOHDANTO Yleistä 1.1. Tämä kertomus koskee sellaisten uusiseelantilaisten maitotuotteiden tuontia ja markkinoille saattamista, joiden tuonti tapahtui vuosina 1990-1996 ja joiden tuontiin alennetuin tullein (1) annetaan lupa komission asetuksessa (EY) N:o 1600/95 (2) sekä sitä edeltävässä lainsäädännössä. Tarkastuksen tavoitteena oli selvittää, onko edellä mainitun lainsäädännön mukaisia, alennettuja tulleja koskevia kelpoisuusedellytyksiä sekä neuvoston asetuksen (EY) N:o 3290/94 (3) mukaisia tuotteiden markkinoille saattamista koskevia sääntöjä noudatettu. Kertomukseen sisältyy lisäksi luku, jossa käsitellään emmentaljuuston (jota koskee samanlainen lainsäädäntö kuin uusiseelantilaista voita) tuontia Sveitsistä alennetuin tullein. Vuosikiintiöt ja niiden taloudellinen vaikutus 1.2. Sekä täysimääräinen tuontitulli että vientituki ovat paljon korkeampia kuin kyseisiin tuontitavaroihin sovellettava alennettu tuontitulli. Jos kelpoisuusedellytykset eivät täyty, tulli on kannettava täysimääräisenä. Jos tuotteet jälleenviedään, vientituen määrä rajoittuu tuonnin yhteydessä kannetun tullin määrään, kun taas tavanomainen vientituki on huomattavasti korkeampi. Tämän vuoksi suuria summia on vaarassa tulla väärinkäytetyiksi, jos tuontiin ja markkinoille saattamiseen liittyviä edellytyksiä ei noudateta. Esimerkiksi vuonna 1996 voin alennettu tuontitulli oli 868,8 ecua tonnilta kun taas täysimääräinen tuontitulli oli 2 784 ecua tonnilta (4) ja vastaavan yhteisön voin täysimääräinen vientituki 1 561 ecua tonnilta. Vuoden 1996 vuosikiintiön, joka oli 76 667 tonnia, osalta täysimääräisen tullin ja alennetun tullin välinen erotus on siis noin 146,8 miljoonaa ecua ja alennetun tullin ja vientituen välinen erotus 53 miljoonaa ecua. Taulukoissa 1-3 on yhteenveto vuosittaisista tuontimääristä ja niiden arvosta. Mainitut tuotteet valittiin tarkastettaviksi sen vuoksi, että niihin liittyvät summat ovat suuria kuten edellä on kuvattu. >TAULUKON PAIKKA> >TAULUKON PAIKKA> >TAULUKON PAIKKA> Uusiseelantilaista voita koskevan kiintiön ja alennettujen tullien tausta 1.3. Yhdistynyt kuningaskunta oli uusiseelantilaisen voin perinteinen markkina-alue jo ennen kuin Yhdistynyt kuningaskunta liittyi Euroopan talousyhteisöön vuonna 1973. Tanskan, Irlannin ja Yhdistyneen kuningaskunnan liittymisasiakirjan pöytäkirjassa N:o 18 otettiin aluksi viideksi vuodeksi käyttöön uusiseelantilaisen voin ja juuston tuontia koskevat kiintiöt, jotta Uudella-Seelannilla olisi edelleen pääsy näille markkinoille ja jotta se voisi monipuolistaa talouselämäänsä. Näiden kiintiöiden mukaiseen tuontiin sovellettiin erityisiä tulleja. Pöytäkirjan N:o 18 mukaisesti tullit asetettiin sellaiselle tasolle, että kyseiset voi- ja juustomäärät oli mahdollista myydä tehokkaasti vaarantamatta yhteisön voin ja juuston markkinoille saattamista. Uusiseelantilaiseen voihin ja juustoon sovellettavat erityiset tullit asetettiin kuitenkin sellaiselle tasolle, että ne olivat alhaisemmat kuin yhteisön ulkopuolelta peräisin olevan voin ja juuston tuontitullit, jolloin kyseessä olivat tosiasiassa alennetut tullit. Tässä kertomuksessa näistä erityisistä tulleista käytetäänkin vastedes nimitystä alennetut tullit. 1.4. Pöytäkirjan N:o 18 mukainen uusiseelantilaisen voin tuonti alkoi vuonna 1978, ja se jatkui 30. kesäkuuta 1995 asti. Maidon ja maitotuotteiden tariffikiintiöistä määrättiin 1. heinäkuuta 1995 alkaen Uruguayn kierroksen monenvälisten kauppaneuvottelujen, jotka käytiin GATTin/WTO:n (tullitariffeja ja kauppaa koskevan yleissopimuksen/Maailman kauppajärjestön) suojeluksessa, yhteydessä tehdyssä maataloutta koskevassa sopimuksessa. Uusiseelantilaista voita koskeva tariffikiintiö, joka kuului maataloutta koskevaan sopimukseen, sisällytettiin komission asetukseen (EY) N:o 1600/95, ja kiintiön alaisena tuotavaa määrää lisättiin 51 830 tonnista 76 667 tonniin vuodessa. Euroopan unioniin tuodun voin osuus on edelleenkin noin 32 prosenttia Uuden-Seelannin voin kokonaistuotannosta. Kaupankäynnin taustaa 1.5. NZDB:n (New Zealand Dairy Board) tytäryhtiöt, jotka ostavat voin NZDB:ltä, tuovat suurimman osan kiintiöön sisältyvästä uusiseelantilaisesta voista Euroopan unioniin. NZDB on kokonaisuudessaan Uuden-Seelannin maanviljelijöiden omistuksessa. Kokonaisten cheddarjuustojen tuonti Uudesta-Seelannista 1.6. Sen lisäksi, että pöytäkirjassa N:o 18 ja myöhemmin GATTin/WTO:n sopimuksissa määrättiin uusiseelantilaisesta voista, niissä avattiin tuontikiintiö Uudesta-Seelannista tuotaville kokonaisille cheddarjuustoille. Pöytäkirjassa N:o 18 sallittiin kiintiöt ja alennettiin tulleja vuosiksi 1973-1977. Vuosina 1978-1979 Uudelle-Seelannille ei ollut kiintiötä. Vuodesta 1980 alkaen 30. kesäkuuta 1995 asti tuontia säänneltiin GATT-sopimuksen tariffikiintiöiden mukaisesti neuvoston päätöksessä 80/271/ETY (5) ja sitä seuranneessa lainsäädännössä eritellyllä tavalla. Kiintiö sisällytettiin 1. heinäkuuta 1995 alkaen asetuksen (EY) N:o 1600/95 liitteeseen I. Uudesta-Seelannista tuotujen kokonaisten cheddarjuustojen kiintiö oli 31. joulukuuta 1995 asti 6 500 tonnia vuodessa, kunnes se Itävallan, Suomen ja Ruotsin unioniin liittymisen johdosta ja GATT-sopimuksen XXIV artiklan 6 kohdan mukaisten neuvottelujen jälkeen nostettiin 7 000 tonniin asetuksessa (EY) N:o 694/96 (6). 1.7. Lisäksi Uudesta-Seelannista tuodaan jalostustarkoituksessa cheddarjuustoa ja muita juustoja Euroopan unioniin alennetuin tullein. Alennettu tulli on 17,06 ecua sataa kilogrammaa kohti, kun täysimääräinen tulli olisi 253,78 ecua sataa kiloa kohti. Uusiseelantilaiselle juustolle asetuksen (EY) N:o 1600/95 liitteessä I asetettu kiintiö oli 31. joulukuuta 1995 asti 3 000 tonnia vuodessa, kunnes se komission asetuksessa (EY) N:o 694/96 nostettiin 4 000 tonniin. 2. HALLINNOLLISET JA VALVONTAMENETTELYT Uusiseelantilaista voita koskevan kiintiön kelpoisuusedellytykset 2.1. Päinvastoin kuin Uudesta-Seelannista Yhdistyneen kuningaskunnan markkinoille perinteisesti toimitettu voi, suurin osa muualla Euroopan yhteisössä valmistetusta ja kulutetusta voista on suolatonta voita, jonka rasvapitoisuus on tavallisesti 82 85 prosenttia. Neuvoston asetuksessa (ETY) N:o 858/81 (7) otettiin käyttöön sellaisen uusiseelantilaisen voin kelpoisuutta koskeva määritelmä, joka vastaa perinteisesti Yhdistyneeseen kuningaskuntaan tuotua voilaatua. Näin pyrittiin varmistamaan, että kiintiöjärjestelyn avulla saavutettiin asetetut tavoitteet, joiden mukaan yhtäältä Uuden-Seelannin oli voitava säilyttää pääsy perinteiselle voin markkina-alueelleen Yhdistyneessä kuningaskunnassa ja toisaalta muiden jäsenvaltioiden tuottajia oli suojeltava. Asetetut edellytykset olivat seuraavat: (a) kyseinen voi on peräisin Uudesta-Seelannista (b) voi on vähintään kuusi viikkoa vanhaa (c) voin rasvapitoisuus painosta on vähintään 80 prosenttia ja enintään 82 prosenttia (d) voi on valmistettu suoraan maidosta tai kermasta. Todistusten myöntäminen voille kiintiötä varten 2.2. Vuodesta 1981 kesäkuuhun 1995 asti tärkein asiakirja, joka todisti kiintiökelpoisuuden ja kelpoisuuden alennettuihin tulleihin, oli pöytäkirjan N:o 18 mukainen todistus. Todistusten myöntäjäksi Uudessa-Seelannissa hyväksytty elin (New Zealand High Commission) vahvisti, että todistuksessa mainittu voimäärä täytti kiintiötä koskevat kelpoisuusedellytykset ja mahtui kyseiselle ajanjaksolle avatun kiintiön rajoihin. Todistus esitettiin tuonnin yhteydessä tuonti-ilmoitusta täydentävänä asiakirjana. Pöytäkirjan N:o 18 mukaisissa järjestelyissä ei edellytetty, että tuoja merkitsisi kelpoisuusedellytykset tuonti-ilmoitukseen, mikä vaikeutti asiakirjoihin perustuvaa tullivalvontaa. 2.3. Pöytäkirjan N:o 18 mukainen todistus korvattiin heinäkuusta 1995 alkaen IMA 1 -todistuksella (Inward Monitoring Arrangements) (8), jolla todistettiin, että kiintiötä koskevia kelpoisuusedellytyksiä noudatettiin. NZDB hyväksyttiin IMA 1 -todistukset myöntäväksi viranomaiseksi. 2.4. Komission asetuksen (EY) N:o 1600/95 28 artiklassa säädetään, että näitä todistuksia myöntävä viranomainen voidaan hyväksyä ainoastaan: (a) jos viejämaa hyväksyy sen sellaisenaan (b) jos se sitoutuu todistamaan todistuksissa olevat tiedot (c) jos se sitoutuu toimittamaan komissiolle ja jäsenvaltioille niiden pyynnöstä kaiken hyödyllisen ja tarvittavan tiedon todistuksissa ilmoitettujen tietojen arvioimiseksi. Edelleen 28 artiklassa säädetään, että liite VII (9) on tarkastettava, kun edellä kohdassa (a) tarkoitettu edellytys ei enää täyty tai kun myöntävä viranomainen ei täytä jotain niistä velvoitteista, joihin se on sitoutunut. 2.5. Lisäksi 29 artiklassa edellytetään, että jäsenvaltioiden on toteutettava tarvittavat toimenpiteet tarkastaakseen, että IV osastossa säädetty todistusjärjestelmä toimii moitteettomasti. Tuontitodistus 2.6. Neuvoston asetuksen (ETY) N:o 804/68 (10) 13 artiklan 1 kohdassa edellytetään, että kaikkia 1 artiklassa tarkoitettuja tuotteita (joihin myös voi kuuluu) yhteisöön tuotaessa on esitettävä tuontitodistus. Tuontitodistuksessa vahvistetaan sovellettava tulli, ja komissio voi todistusten avulla valvoa tuontimääriä. Kaupanpitämisen rajoitukset 2.7. Pöytäkirjassa N:o 18 ja myöhemmässä täydentävässä lainsäädännössä täsmennetään, että uusiseelantilainen voi ei voi olla yhteisön sisäisen kaupan kohteena eikä sitä voida jälleenviedä edelleen kolmansiin maihin. Yhteisön sisäistä kauppaa koskeva rajoitus poistettiin neuvoston asetuksen (ETY) N:o 3841/92 (11) tullessa voimaan 1. tammikuuta 1993. 2.8. Myös rajoitus, joka koski jälleenvientiä yhteisöstä kolmansiin maihin, poistettiin asetuksessa (ETY) N:o 3841/92. Neuvoston asetuksen (ETY) N:o 876/68 (12) 7 artiklan 2 kohdassa säädettiin kuitenkin, että jälleenvietävien maitotuotteiden vientituen määrän on oltava saman suuruinen kuin tuotteen tuontipäivänä määrätty tulli tai saman suuruinen kuin vientipäivänä sovellettavan tuen määrä sen mukaan, kumpi näistä on alhaisempi. Tämä sääntö on säilytetty myöhemmässä lainsäädännössä. 2.9. Asetuksen (EY) N:o 1600/95 10 artiklassa säädetään, että uusiseelantilaisessa voissa on kaikissa kaupanpitämisen vaiheissa oltava merkintä sen uusiseelantilaisesta alkuperästä. Artiklassa säädetään lisäksi, että Yhdistyneen kuningaskunnan on ilmoitettava komissiolle tätä varten toteutetuista toimenpiteistä, joita ei kuitenkaan eritellä artiklassa tarkemmin. Käytön rajoitukset Euroopan yhteisössä 2.10. Neuvoston asetuksen (ETY) N:o 858/81 7 artiklassa Yhdistyneeltä kuningaskunnalta edellytettiin muun muassa, että sen oli toteutettava tarvittavat toimenpiteet varmistaakseen, ettei kyseisen asetuksen mukaisesti tuotua uusiseelantilaista voita käytetty Yhdistyneen kuningaskunnan alueella jalostukseen vaan ainoastaan suoraan kulutukseen. Suoran kulutuksen käsite, jota käytettiin sovellettaessa 7 artiklaa, määriteltiin neuvoston asetuksessa (ETY) N:o 1269/79 (13). Tämä rajoitus poistettiin neuvoston asetuksen (ETY) N:o 3667/83 (14) 4 artiklan 2 kohdassa. 2.11. Asetuksen (EY) N:o 1600/95 10 artiklan 2 kohdassa säädetään, että suoraan kulutukseen tarkoitetun uusiseelantilaisen voin ja yhteisön voin seosta voidaan valmistaa vain Yhdistyneessä kuningaskunnassa. Juustokiintiöiden kelpoisuusedellytykset 2.12. Jotta uusiseelantilaiselle juustolle voidaan myöntää asetuksessa (EY) N:o 1600/95 ja sitä edeltävässä lainsäädännössä säädetyn Uutta-Seelantia koskevan kiintiön mukainen alennettu tulli, juuston: - rasvapitoisuuden on oltava vähintään 50 prosenttia kuiva-aineen painosta - on täytynyt kypsyä vähintään kolme kuukautta. 2.13. Uusiseelantilainen voi, joka on tuotu osana jalostettavaksi tarkoitetun juuston kiintiötä, katsotaan jalostetuksi vasta, kun se on jalostettu yhteisen tullitariffin nimikkeeseen 0406 30 (sulatejuusto) sisältyviksi tuotteiksi, kuten komission asetuksen (ETY) N:o 2967/79 (15) 2 artiklassa säädetään. 2.14. Uusiseelantilaisen cheddarjuuston tuonnin on tapahduttava sellaisin IMA 1 -todistuksin, joissa vahvistetaan, että todistuksessa mainittu juustomäärä ei ylitä kiintiön rajoja ja että juusto vastaa sille asetettuja laatua koskevia edellytyksiä. Valvontasäännökset 2.15. Sekä pöytäkirjan N:o 18 että asetuksen (EY) N:o 1600/95 heikkoutena on se, että kummassakaan ei selvästi vaadita jäsenvaltioita valvomaan kiintiömääriä sekä kelpoisuusedellytyksien noudattamista. Ainoat voimassa olevat valvontasäännökset ovat ne yleisluontoiset säännökset, joista on säädetty tullikoodeksista annetussa neuvoston asetuksessa (ETY) N:o 2913/92 (16). Koodeksissa, joka koskee kaikenlaista tuontia, säädetään tuonti-ilmoitusten ja niihin liittyvien asiakirjojen tarkistamisesta, mahdollisuudesta tehdä fyysisiä tarkastuksia ja ottaa näytteitä laboratoriotutkimuksia varten sekä kaupallisten asiakirjojen jälkitarkastuksista. Vastuu näiden tarkastusten toteuttamisesta on jäsenvaltion tulliviranomaisilla. 2.16. Komission asetuksen (ETY) N:o 3038/89 (17) sekä myöhemmin komission asetuksen (ETY) N:o 3885/92 (18) ja komission asetuksen (ETY) N:o 3618/93 (19) mukaisesti Yhdistyneen kuningaskunnan tulliviranomaisten edellytettiin 30. kesäkuuta 1995 asti ilmoittavan komissiolle viimeistään jokaisen viikon lopussa uusiseelantilaisen voin osalta muun muassa: (a) Yhdistyneeseen kuningaskuntaan edellisellä viikolla saapuneen voin määrä (b) Yhdistyneessä kuningaskunnassa varastoituna olevan voin määrä (tuoreimmat mahdolliset tiedot) (c) Yhdistyneen kuningaskunnan markkinoilla edellisellä viikolla myydyn voin määrä (d) voin kumulatiivinen määrä kunkin vuoden tammikuun 1. päivästä alkaen (e) parhaillaan Uudesta-Seelannista Yhdistyneeseen kuningaskuntaan kuljetettavan voin määrä ja arvio erien todennäköisestä saapumispäivästä sekä (f) voin myyntihinta ensimmäisen myyntivaiheen yhteydessä. Nämä ilmoittamisvaatimukset koskivat uusiseelantilaista voita, johon oli tarkoitus soveltaa tai johon oli sovellettu erityisiä tuontijärjestelyjä (kiintiötä). 3. TARKASTUSTULOKSET Yleistä 3.1. Tarkastuksessa paljastui merkittäviä puutteita valvontajärjestelmässä, jolla varmistetaan etuustullien kelpoisuusedellytysten noudattaminen. Tärkeimmät tarkastuksessa ilmenneet seikat voidaan tiivistää seuraavasti: (a) Yhdistyneen kuningaskunnan tulliviranomaiset eivät olleet vaatineet tuontitodistuksia uusiseelantilaisen voin tuonnin yhteydessä koko sinä aikana, kun pöytäkirjan N:o 18 sisältämiä järjestelyjä oli sovellettu (22,5 vuotta). Ne nimittäin katsovat, että tuontitodistuksen esittämistä vaativan lainsäädännön (neuvoston asetus (ETY) N:o 804/68) oikeudellinen perusta on Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 42 ja 43 artikla, kun taas uusiseelantilaisen voin tuontiin sovellettava oikeudellinen perusta määräytyi pöytäkirjan N:o 18 ja useiden siihen liittyvien neuvoston ja komission asetusten mukaan. Komissio ilmoitti heinäkuussa 1997, että sen käsityksen mukaan pöytäkirjan N:o 18 ja myöhemmän täydentävän lainsäädännön mukaiset järjestelyt muodostivat poikkeuksen yhteisön yleisestä maataloustuotteiden tuontiin sovellettavasta järjestelmästä ja etteivät asetuksen (ETY) N:o 804/68 säännökset näin ollen koskeneet Uudesta-Seelannista tuotua voita. Tilintarkastustuomioistuin puolestaan katsoo, että pöytäkirja N:o 18 ja myöhempi täydentävä lainsäädäntö muodostavat poikkeuksen voin tuontia koskevista yleisistä säännöistä, joista säädetään asetuksessa (ETY) N:o 804/68 sekä asetuksen täytäntöönpanoa koskevissa säännöksissä, ainoastaan pöytäkirjassa N:o 18 ja sitä täydentävässä lainsäädännössä erityisesti mainittujen seikkojen osalta. Pöytäkirjassa N:o 18 tai myöhemmässä lainsäädännössä ei erityisesti mainita - eikä niihin sisälly - asetuksen (ETY) N:o 804/68 13 artiklassa vaadittuja tuontitodistuksia koskevia vastakkaisia säännöksiä. Lisäksi poikkeuksia yleisistä säännöistä on periaatteessa tulkittava tiukasti. Koska tuontitodistuksia koskevat yleiset säännöt olivat edelleen voimassa Uudesta-Seelannista tuotavan voin osalta, olisi täytynyt vaatia, että tuontitodistus esitetään. Sen seurauksena, että tuontitodistuksia ei vaadittu, menetettiin keskeinen uusiseelantilaisen voin tuontikiintiön täyttymisastetta koskevan valvonnan osatekijä. Onkin kyseenalaista, oliko tuodun uusiseelantilaisen voin kokonaismäärä säännönmukainen. Väittäessään, että asetuksen (ETY) N:o 858/81 (ja sitä seuranneiden asetusten) mukainen todistus muodosti erityisen tuontimenettelyn, joka poikkesi asetuksen (ETY) N:o 804/68 mukaisesta tuontitodistuksen esittämistä edellyttävästä yleisestä tuontimenettelystä, komissio ei ota huomioon sitä, että tätä erityistä menettelyä ei ollut olemassa vuosien 1973 ja 1981 välisenä aikana, jolloin viranomaiset eivät myöskään vaatineet tuontitodistuksen esittämistä. Lisäksi on otettava huomioon, että vastaavanlainen todistus (IMA 1 -todistus) ja tuontitodistukset ovat olleet käytössä samanaikaisesti asetuksen (EY) N:o 1600/95 mukaisesti vuodesta 1995 alkaen. Tämä osoittaa, että menettelyt eroavat toisistaan, jolloin on oikeudellisesti mahdotonta, että toisella menettelyllä voitaisiin sulkea pois toinen. (b) Yhdistyneen kuningaskunnan tulliviranomaiset eivät koskaan - eivät tuotteiden luovuttamista vapaaseen liikkeeseen koskevia ilmoituksia hyväksyttäessä eivätkä kaupallisiin asiakirjoihin perustuvien jälkitarkastusten avulla - olleet tutkineet, oliko kiintiön rajoituksia noudatettu. Tämä on vakava valvontaan liittyvä puute, jota Yhdistyneen kuningaskunnan tulliviranomaiset kuitenkin perustelivat sillä, ettei heillä ollut mitään syytä epäillä todistukset myöntävien viranomaisten antamien pöytäkirjan N:o 18 mukaisten todistusten tai IMA 1 -todistusten oikeellisuutta. (c) Yhdistyneen kuningaskunnan tulliviranomaiset eivät olleet tarkastaneet, pitivätkö ilmoitetut painot paikkansa. (d) Yhdistyneen kuningaskunnan tulliviranomaiset eivät olleet ottaneet näytteitä tuontituotteiden rasvapitoisuuden varmistamiseksi toteutettavia laboratoriotutkimuksia varten. (e) Huolimatta tullikoodeksin 78 artiklan 2 kohdan säännöksistä, jotka koskevat ilmoitusten jälkitarkastuksia, ja huolimatta 1. heinäkuuta 1995 voimaan tulleen asetuksen (EY) N:o 1600/95 28 artiklan 1 kohdan c alakohdassa säädetystä tiedonsaantioikeudesta, komissio tai Yhdistyneen kuningaskunnan tulliviranomaiset eivät 31. joulukuuta 1995 päättyneen puolivuotiskauden aikana pyytäneet NZDB:ltä (joka toimi todistuksia myöntävänä viranomaisena) tietoja IMA-todistuksissa esitettyjen tietojen oikeellisuuden arvioimiseksi. (f) Vastuussa olevat komission yksiköt eivät olleet valvoneet tuontiin liittyviä etuusmenettelyjä järjestelmällisesti, eivätkä ne olleet missään vaiheessa tutkineet asianomaista toimintaa. (g) Yhdistyneen kuningaskunnan tulliviranomaiset eivät olleet koskaan toteuttaneet kiintiöihin liittyvien kelpoisuusedellytysten noudattamista koskevia jälkitarkastuksia. 3.2. Näiden puutteellisuuksien vuoksi ei ole mitään varmuutta siitä, onko uusiseelantilaisen voin ja juuston etuustullein tapahtuvalle tuonnille asetettuja ehtoja ja edellytyksiä koskaan noudatettu. Seuraavissa kappaleissa paneudutaan tarkemmin tärkeimpien havaittujen puutteellisuuksien seurauksiin. Yhdistyneen kuningaskunnan tulliviranomaiset luottivat tosiasiassa täydellisesti Uuden-Seelannin viranomaisten pöytäkirjan N:o 18 ja asetuksen (EY) N:o 1600/95 mukaisesti antamiin todistuksiin. Voin tuontia koskevat viikoittaiset ilmoitukset 3.3. Yhdistyneen kuningaskunnan maataloudesta, kalastuksesta ja elintarvikeasioista vastaava ministeriö toimitti komissiolle ne tiedot, jotka Yhdistyneen kuningaskunnan tulliviranomaisten oli komission asetusten (ETY) N:o 3038/89, N:o 3885/92 ja N:o 3618/93 mukaan esitettävä. Ministeriö sai tiedot todistusten myöntäjäksi Uudessa-Seelannissa hyväksytyltä elimeltä (New Zealand High Commission) viikoittaisina ilmoituksina, jotka oli laadittu tuontiyrityksen antamien tietojen perusteella. Ministeriö tai komissio eivät kumpikaan tehneet järjestelmällisiä tarkastuksia selvittääkseen, pitivätkö ilmoituksissa olevat tiedot paikkansa. Yhdistyneen kuningaskunnan tulliviranomaisille ei toimitettu kopioita viikoittaisista ilmoituksista. Määriä koskevien rajoitusten valvonta 3.4. Neuvoston asetuksessa (ETY) N:o 3232/94 (20) säädetty uusiseelantilaista voita koskeva kiintiö, joka 1. tammikuuta ja 30. kesäkuuta 1995 välisellä ajanjaksolla oli suuruudeltaan 25 915 tonnia, täyttyi jo toukokuun 1995 lopulla. Tästä huolimatta 352,5 tonnin ja 319,2 tonnin suuruiset erät uusiseelantilaista voita luovutettiin kesäkuussa 1995 vapaaseen liikkeeseen Uuden-Seelannin kiintiön mukaisin alennetuin tullein. Yhdistyneen kuningaskunnan tulliviranomaiset eivät havainneet, että nämä määrät ylittivät kyseiselle ajanjaksolle avatun kiintiön. 3.5. Yhdistyneen kuningaskunnan tulliviranomaiset eivät vielä 23. marraskuuta 1995 mennessä olleet ilmoittaneet komissiolle asetuksen (ETY) N:o 3618/93 4 artiklassa edellytettyjä tietoja 2. heinäkuuta päättyneeltä viikolta. Niiden kumulatiivisten lukujen, joissa verrataan tulliselvitetyn uusiseelantilaisen voin määrää 30. kesäkuuta 1995 päättyneeseen kuuden kuukauden kiintiöön, olisi pitänyt sisältyä näihin tietoihin. Sen jälkeen, kun tilintarkastustuomioistuin oli pyytänyt komissiolta kopion näistä tiedoista, maahantuoja teki 20. joulukuuta 1995 Yhdistyneen kuningaskunnan tulliviranomaisille vapaaehtoisen ilmoituksen, jossa se tiedotti, että 30. kesäkuuta 1995 päättyneen jakson kiintiö oli ylitetty, ja tarjoutui maksamaan 1. heinäkuuta 1995 alkaen voimassa olleen alennetun tullin 868,8 ecua tonnilta. 3.6. Toinenkin maahantuoja teki tilintarkastustuomioistuimen tammikuussa 1996 toimittaman tarkastuksen jälkeen 2. helmikuuta 1996 vapaaehtoisen ilmoituksen, jossa se ilmoitti 30. kesäkuuta 1995 päättynyttä jaksoa koskevan kiintiön ylittyneen. Tuoja tarjoutui maksamaan 1. heinäkuuta 1995 alkaen voimassa olleen alennetun tullin. Yhdistyneen kuningaskunnan tulliviranomaiset hyväksyivät tarjouksen epäröimättä. Myöhemmin annettiin kuitenkin 1,3 miljoonan ecun perintämääräykset, joiden määrä laskettiin täysimääräisten tullien perusteella. Painoa koskevien ilmoitusten paikkansapitävyys 3.7. Kiintiötä varten kunkin voilaatikon painon on ilmoitettu olevan 24, 25 tai 26 kilogrammaa riippuen kyseisen standardipakkauksen tyypistä. Tosiasiassa laatikoihin täytetään järjestelmällisesti tätä enemmän tavaraa kaupanpitämisestä annetuissa säännöissä olevien vaatimusten vuoksi. NZDB:n toimittamista tiedoista selviää, että nestemäisillä tuotteilla on ylipainoa keskimäärin 66 grammaa 24:ää kiloa kohti ja kiinteillä tuotteilla keskimäärin 17 grammaa 25:tä kiloa kohti. Juuston osalta ylipainoa on keskimäärin 148:tä grammaa 20 kilon kimpaletta kohti. 3.8. Kaupallisesta näkökulmasta tällaiset ylipainot ovat ymmärrettäviä. EY:n tullikoodeksin soveltamista koskevista säännöksistä annetussa komission asetuksessa (ETY) N:o 2454/93 (21) täsmennetään kuitenkin, että tuotavien tuotteiden nettopaino on ilmoitettava. Lisäksi on otettava huomioon, että vaikka kyseiset ylipainot ovat prosentuaalisesti ajatellen merkityksettömiä, ne saattavat kyseisten suurten tonnimäärien vuoksi vastata huomattavaa määrää menetettyjä tuontitulleja. Yhdistyneen kuningaskunnan tulliviranomaiset ovat tähän mennessä laskeneet, että koko juustokiintiöön liittyvien ylipainojen osalta saamatta jääneet tullit olivat 1. maaliskuuta 1994 ja 30. kesäkuuta 1995 välisenä aikana arvoltaan noin 209 000 ecua. Voin ylipainojen määrää lasketaan edelleen. Luovuttaminen tullivarastosta (22) vapaaseen liikkeeseen 3.9. Tavarat voidaan luovuttaa vapaaseen liikkeeseen suoraan laivasta tai sen jälkeen, kun ne on asetettu tullivalvontaan tullivarastossa. Tulli maksetaan, kun tuotteet ilmoitetaan luovutettavaksi vapaaseen liikkeeseen. Suurin osa uusiseelantilaisesta voista ja juustosta sijoitettiin aluksi tullivarastoon. Uusiseelantilainen voi ilmoitetaan luovutettavaksi vapaaseen liikkeeseen silloin, kun se otetaan tullivarastosta laatikoista poistamista varten. Standardilaatikossa on 24, 25 tai 26 kiloa voita. 3.10. Varastokirjanpidon ja tulli-ilmoitusten tutkiminen tullivarastojen kautta kulkevien toimitusten osalta paljasti, että voierät, joiden oli merkitty olleen tullivarastossa joulukuusta 1994 helmikuuhun 1996, oli tosiasiassa otettu varastosta ja käytetty toukokuussa 1995 tulleja maksamatta. Tässä tapauksessa maksamatta jääneiden tullien arvoksi arvioidaan noin 1,2 miljoonaa ecua. Yhdistyneen kuningaskunnan tulliviranomaiset selvittävät asiaa parhaillaan. Enimmäisrasvapitoisuutta koskevien säännösten noudattaminen 3.11. Alankomaiden tulliviranomaiset ottivat syyskuussa 1995 näytteitä 504 tonnin lastista uusiseelantilaista voita rasvapitoisuutta koskevia laboratoriotutkimuksia varten. Voi oli ilmoitettu Uuden-Seelannin kiintiöön sisältyvänä luovutettavaksi vapaaseen liikkeeseen Alankomaissa. Koetulokset osoittivat, että rasvapitoisuus oli suurempi kuin 82 prosenttia. Tullimaksujen suuruus laskettiin tästä syystä voimassa olevan täysimääräisen tullin perusteella ja tuontiyritykseltä kannettiin noin miljoonan ecun lisämaksu, joka kattaa ilmoittamattoman ylipainon sekä sen, että tuotteita ei olisi saanut tuoda alennetuin tullein. Tuontiyritys on valittanut päätöksestä sillä perusteella, että näytteiden ottamistapa oli väärä ja että kokeiden tulos oli niin ollen virheellinen. 3.12. Alankomaiden tulliviranomaiset ilmoittivat komissiolle havaitsemastaan säännönvastaisuudesta vasta huhtikuussa 1997, vaikka ilmoittamisesta säädetään neuvoston asetuksen (ETY) N:o 1552/89 (23) säännöksissä, eivätkä Alankomaiden tulliviranomaiset myöskään neuvoston asetuksen (ETY) N:o 1468/81 (24) 11 ja 12 artiklan säännöksistä huolimatta ilmoittaneet asiasta Yhdistyneen kuningaskunnan tulliviranomaisille. Näin ollen komissio ei voinut ilmoittaa muille jäsenvaltioille asiaan liittyvistä huomattavista riskeistä eikä aloittaa omia valvontatoimiaan. 3.13. NZDB valvoo itsenäisten meijereiden valmistaman voin laatua tuotantomääräysten sekä laadunvalvontamenetelmiä koskevan käsikirjan avulla. NZDB:n määräyksiin sisältyy rajoituksia, jotka koskevat vesipitoisuutta, suolapitoisuutta, maidon rasvattoman kuiva-aineen määrää sekä vähimmäisrasvapitoisuutta. NZDB:n laadunvalvontamenetelmiä koskevassa käsikirjassa määrätään tuotantomääräysten täyttymisen varmistamiseksi meijereissä tehtävien laboratoriokokeiden tyypistä sekä käytetyistä menetelmistä ja kokeiden ottamistiheydestä. Jos voille asetettuja raja-arvoja ei noudateta, NZDB saattaa hylätä tuotteen. Jos tuote kuitenkin hyväksytään, meijerille aiheutuu taloudellisia seuraamuksia. 3.14. Niissä NZDB:n määräyksissä, jotka koskevat suurinta osaa Uuden-Seelannin kiintiövoista, ei ennen elokuuta 1995 asetettu enimmäisrasvapitoisuutta. Tämän vuoksi NZDB saattoi hyväksyä osana kiintiötä Euroopan yhteisöön lähetettäväksi voilähetyksiä, joiden rasvapitoisuus ylitti kiintiön yhteydessä sallitun enimmäisrasvapitoisuuden. 3.15. NZDB:stä vakuutettiin, että rasvapitoisuuteen liittyvää kelpoisuusedellytystä ei koskaan ollut käsitelty Euroopan unionin komission kanssa käydyissä tulkintaan liittyvissä keskusteluissa. Näin ollen NZDB:ssä tulkitaan, että tämän edellytyksen mukaan Euroopan unioniin tuodun voin rasvapitoisuuden kumuloituneen vuosittaisen keskiarvon pitäisi olla asianomaisten raja-arvojen välillä. Tilintarkastustuomioistuimen käsityksen mukaan tämä on tullikoodeksista annetun asetuksen soveltamista koskevien säännösten vastaista, koska soveltamisohjeissa vaaditaan tavaroiden kuvauksen ja määrän liittyvän niihin nimenomaisiin tavaroihin, jotka ilmoitetaan luovutettavaksi vapaaseen liikkeeseen kyseisen tuonti-ilmoituksen yhteydessä. 3.16. Tilintarkastustuomioistuin tutki otoksen, johon sisältyi 361 vuosina 1991-1996 tehtyä koetta. Koeaineisto valittiin siten, että se kattoi suurimman uusiseelantilaisen voinvalmistajan EU-kiintiötä varten valmistamat erilaiset voilaadut. Tutkimuksesta ilmeni, että enimmäisarvon ylittävien rasvapitoisuuksien esiintymistiheys oli korkea (69 prosenttia) tämän meijerin vuosina 1991 1996 tuottamassa voissa. Muut asiakirjat ja kokeet osoittavat muillakin Uuden-Seelannin meijereillä olevan samanlaisia ongelmia. 3.17. Koska 82 prosentin ja sitä korkeampien voin rasvapitoisuuksien esiintymistiheys havaittiin tutkimuksessa suureksi, tilintarkastustuomioistuin pyysi asiasta lisätietoja ja sai NZDB:ltä kaiken saatavilla olevan laboratoriokoeaineiston kyseisessä meijerissä valmistetusta voista, joka oli luovutettu Uuden-Seelannin kiintiöön kuuluvana vapaaseen liikkeeseen 1. tammikuuta 1994 ja 31. heinäkuuta 1996 välisenä aikana. 3.18. Tilintarkastustuomioistuimen suorittama aineiston analyysi osoitti, että 65 prosenttia kyseisessä meijerissä valmistetusta voista, joka lähetettiin Euroopan unioniin 1. tammikuuta 1994 ja 31. joulukuuta 1994 välisenä aikana, sekä 54 prosenttia voista, joka lähetettiin 1. tammikuuta 1995 ja 30. kesäkuuta 1995 välisenä aikana, ylitti uusiseelantilaiselle voille neuvoston asetuksessa (ETY) N:o 3610/93, sellaisena kuin se on muutettuna neuvoston asetuksella (ETY) N:o 3232/94, säädetyn rasvapitoisuuden enimmäismäärän. Liiallinen rasvapitoisuus on absoluuttiselta arvoltaan 0,1-1,5 prosentin luokkaa, mikä vastaa 5-75:tä prosenttia Uuden-Seelannin kiintiön yhteydessä sallitusta 2 prosentin marginaalista. NZDB:tä pyydettiin esittämään todentavaa aineistoa tämän analyysituloksen kumoamiseksi, mitä se ei kuitenkaan ole tehnyt. 3.19. Koska Euroopan unionin komissio tai jäsenvaltioiden viranomaiset eivät olleet keskustelleet rasvapitoisuuteen liittyvien kokeiden toteuttamismenetelmistä tai ottamistiheydestä, NZDB:ssä katsottiin, ettei koetulosten hyödyntäminen ole asianmukaista. Lisäksi siellä ollaan sitä mieltä, että useiden teknisten seikkojen vuoksi kaikki tuloksien perusteella tehdyt päätelmät ovat virheellisiä. Tilintarkastustuomioistuin huomauttaa kuitenkin, että tulokset on saatu kokeilla, joissa on noudatettu NZDB:n laadunvalvontakäsikirjan mukaista menetelmää, ja että menetelmä on samanlainen kuin se, jonka IDF (International Dairy Federation) laati ja joka on hyväksytty Euroopan unionissa vertailumenetelmäksi. Lisäksi NZDB:ssä käytetään näitä koetuloksia päätettäessä siitä, hyväksytäänkö vai hylätäänkö voierä tuotantomääräysten perusteella. 3.20. Niiden rasvapitoisuuden enimmäisarvon ylittymisten, jotka tapahtuivat 1. tammikuuta 1994 ja 30. kesäkuuta 1995 välisenä aikana, lukumäärän perusteella voidaan arvioida, että maksamatta jääneiden tullien arvo oli noin 67 miljoonaa ecua sellaisen voin osalta, joka oli tuotettu kyseisessä meijerissä tänä aikana Euroopan unionissa tapahtuvaa vähittäismyyntiä varten. Tästä määrästä noin 65 miljoonaa on vielä perittävissä. Tämä laskelma perustuu siihen, että kaiken sellaisen voin osalta, jonka rasvapitoisuus on 82 prosenttia tai enemmän - olipa liiallisen rasvan prosenttimäärä miten vähäinen hyvänsä - on maksettava kiintiön mukaista tullia huomattavasti korkeampi täysimääräinen tulli. Jos muissa meijereissä samana aikana tuotetussa voissa oli samassa suhteessa 82 prosentin tai sitä korkeampia rasvapitoisuuksia, tulleja on voinut jäädä maksamatta noin 24 miljoonan ecun arvosta. NZDB:n käsityksen mukaan yhtä meijeriä koskevien tulosten laajentaminen koskemaan muiden meijereiden valmistamaa kiintiövoita ei ole tarkoituksenmukaista. Se ei kuitenkaan pyynnöistä huolimatta ole toimittanut muissa meijereissä tehtyjen laboratoriokokeiden tuloksia. Jos mainittua rasvapitoisuuden ylittymissuhdetta sovelletaan kaikkeen siihen uusiseelantilaiseen voihin, joka sisältyi kiintiöön vuosina 1990 1993 (joiden ajalta tullien periminen ei enää ole mahdollista), voidaan arvioida, että tulleja on jäänyt maksamatta arviolta noin 287 miljoonan ecun arvosta. 3.21. Yhdistyneen kuningaskunnan tulliviranomaiset eivät myöskään toimittaneet Uudesta-Seelannista tuodun cheddarjuuston tapauksessa minkäänlaisia fyysisiä tarkastuksia tuonti-ilmoituksia hyväksyttäessä tai minkäänlaisia jälkitarkastuksia varmistaakseen, että kelpoisuusedellytyksiä oli noudatettu. Etenkään rasvapitoisuuden mittaamiseksi ei otettu mitään näytteitä. Tilintarkastustuomioistuimen tekemissä pistokokeissa ei kuitenkaan tullut esiin todisteita rasvapitoisuutta koskevan kelpoisuusedellytyksen noudattamatta jättämisestä. Vähimmäisikää koskevan edellytyksen noudattaminen 3.22. Kuten muidenkaan kelpoisuusedellytysten osalta, Yhdistyneen kuningaskunnan tulliviranomaiset eivät myöskään tehneet tarkastuksia varmistaakseen, että tuodun voin vähimmäisikää koskevaa edellytystä oli noudatettu. Tilintarkastustuomioistuin tutki joukon sellaisia pöytäkirjan N:o 18 mukaisia todistuksia sekä niihin liittyviä tuotantoluetteloita, jotka koskivat vapaaseen liikkeeseen suoraan laivasta luovutettua voita. Tällöin heräsi epäilys, että 98:sta tarkastetusta tapauksesta neljässä voi ei olisi vastannut vähimmäisikää koskevaa edellytystä. Yhdessä näistä tapauksista rahtikirja sisälsi todentavaa aineistoa, jonka perusteella vaikutti ensi näkemältä siltä, että voin valmistuspäivämäärät olisi ilmoitettu väärin, jotta voi hyväksyttäisiin osaksi kiintiötä. Kolmessa muussa tapauksessa oikea valmistuspäivämäärä oli ilmoitettu, mutta Yhdistyneen kuningaskunnan tulliviranomaiset eivät olleet tarkastaneet, oliko vähimmäisikää koskevaa edellytystä noudatettu. Suoraa valmistusta koskevan edellytyksen noudattaminen 3.23. Yksi tuontivoita koskevista kelpoisuusedellytyksistä on se, että se on täytynyt valmistaa suoraan maidosta tai kermasta. "Levitettävää" voita, jota valmistetaan tiivistetystä voista, on kuitenkin vuodesta 1990 alkaen luovutettu vapaaseen liikkeeseen osana kiintiötä. Komissio on sitä mieltä, ettei tällaista voita voida pitää kiintiökelpoisena, koska sen valmistusprosessi ei ole suora ja koska sen yhdistettyyn nimikkeistöön kuuluvaa CN-koodia ei ole sisällytetty asetuksen (EY) N:o 1600/95, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella (EY) N:o 1170/96, liitteeseen 1. Kahta muuta tiivistetystä voista valmistettua voilaatua on myös luovutettu vapaaseen liikkeeseen osana kiintiötä. 3.24. NZDB on esittänyt Euroopan unionin komissiolle väitteen, jonka mukaan fraktioitu voi valmistetaan suoraan maidosta tai kermasta, koska sen valmistusprosessi on katkeamaton. Euroopan unionin komissio ei kuitenkaan ole hyväksynyt väitettä, sillä se katsoo, että kuten NZDB:n omissa tuotantomääräyksissä kuvataan, fraktioitua voita valmistetaan yhdistämällä tiivistetty voi uudelleen veteen ja/tai muihin meijerituotteisiin. 3.25. Yhdistyneen kuningaskunnan arvonlisä- ja tulliasioita käsittelevä lautakunta (VAT and Duties Tribunal) on tuojan tekemän valituksen johdosta tarkastellut asiaan liittyvää todentavaa aineistoa, joka koskee kahden kyseisiä voilaatuja edustavan näytteen tuontia. Voinäytteet oli valmistettu vuonna 1996 sen jälkeen, kun suoraa valmistusta koskeva edellytys oli otettu esiin EU:n ja Uuden-Seelannin välisissä keskusteluissa. Näin ollen voita ei välttämättä ole valmistettu samalla tavalla ja samoista raaka-aineista kuin voi, johon viitataan edellä kohdassa 3.23. Lautakunta päätti, että mainitut kaksi näytettä ovat asetuksen (EY) N:o 1600/95 mukaisesti kiintiökelpoisia. Yhdistyneen kuningaskunnan viranomaiset ovat hakeneet muutosta tähän päätökseen. 3.26. Lautakunnan oli päätöksen tekemistä varten tulkittava asetukseen (EY) N:o 1600/95 liittyvä ilmaisu "valmistettu suoraan maidosta tai kermasta". Lisäksi lautakunta huomauttaa, että päätös koskee ainoastaan mainittua kahta näytettä ja että sitä ei voi soveltaa voihin, joka on valmistettu huomattavan erilaisella menetelmällä kuin näytteet. Tuoja hakee muutosta myös Yhdistyneen kuningaskunnan tulli- ja valmisteveroviranomaisten (UK Customs and Excise) ennen 1. heinäkuuta 1995 tuodun voin osalta vaatimiin lisätulleihin. Tilintarkastustuomioistuin katsoo, että ellei muutoksenhakuun liittyvistä päätöksistä muuta johdu, tulleja on saattanut jäädä maksamatta noin 29 miljoonan ecun arvosta. 3.27. Myös Maailman kauppajärjestön (WTO) riitojenratkaisuelintä on pyydetty tekemään päätöksensä siitä, ovatko kyseiset voilaadut 1. heinäkuuta 1995 voimaan tulleen GATTin/WTO:n sopimusten kannalta tarkasteltuna kiintiökelpoisia. Kyseisen elimen odotetaan tekevän päätöksensä kuluvan vuoden syyskuussa. Markkinoille saattaminen 3.28. Yhdistyneen kuningaskunnan viranomaiset eivät ilmoittaneet komissiolle uusiseelantilaisen voin kaupanpitämisen ja sekoittamisen valvomiseksi toteutetuista toimenpiteistä, vaikka komission asetuksen (EY) N:o 1600/95 10 artiklassa niin säädetään. Yhdistyneen kuningaskunnan viranomaiset eivät myöskään toimittaneet lainkaan uusiseelantilaisen voin markkinoille saattamista koskevia tarkastuksia 1. heinäkuuta 1995 ja 30. kesäkuuta 1996 välisenä aikana. 3.29. Tilintarkastustuomioistuin totesi tarkastuksensa aikana, että lähes kaikki se voi, joka tuotiin Uudesta-Seelannista vähittäis- tai tukkumyyntiä varten, myytiin nimenomaan tällaisille myyntikanaville. Koska tällaiseen markkinoille saattamiseen sisältyvä myöhemmän jälleenviennin vaara on tilintarkastustuomioistuimen arvion mukaan vähäinen, se ei tehnyt jatkotutkimuksia tällaisen markkinoille saattamisen tarkastamiseksi. Yhdistyneen kuningaskunnan tulliviranomaiset tutkivat kuitenkin tilintarkastustuomioistuimen pyynnöstä jäljelle jäävien pienten määrien markkinoille saattamista. Kyseiset voimäärät myytiin lähinnä pitopalveluille, eikä minkäänlaisia säännönvastaisuuksia havaittu. 3.30. Teolliseen käyttöön tuotu voi myytiin joko sulatejuuston tai tiivistetyn voin valmistajille. Toimitettuaan tällaisen voin markkinoille saattamista koskevan tarkastuksen tilintarkastustuomioistuin arvioi, että noin kolmannes siitä käytettiin sulatejuuston valmistamiseen. Pieni määrä tällaisesta sulatejuustosta meni vientiin ja sai vientitukea. 3.31. Noin 67 prosenttia teollisuuden käyttöön tarkoitetusta voista myytiin tiivistetyn voin valmistajille, jotka käyttivät sitä muun muassa asetuksessa (ETY) N:o 570/88 tarkoitetuilla tavoilla, ja saivat näin ollen muun muassa konditoriatuotteiden valmistukseen tarkoitetulle voille myönnettävää yhteisön tukea. Uusiseelantilaiselle kiintiövoille voidaan myöntää kyseisen järjestelmän mukaista tukea siltä osin kuin sitä käytetään asetuksessa (ETY) N:o 570/88 olevat edellytykset täyttävän tiivistetyn voin valmistamiseen. 3.32. Asetuksen (ETY) N:o 570/88 mukaisen tuen määrä on 126 ecua 100:aa voikiloa kohden. Uusiseelantilaisen kiintiövoin alennettu tuontitulli on 86,88 ecua 100:aa kiloa kohti. Sallimalla uusiseelantilaisen voin käytön mainitun asetuksen säännösten mukaisesti Euroopan unioni myöntää sille tukea, jonka nettoarvo on 39,12 ecua 100:aa kiloa kohden. Tilintarkastustuomioistuin asettaa kyseenalaiseksi ne perusteet, joiden ansiosta uusiseelantilaiselle voille myönnetään asetuksen (ETY) N:o 570/88 (25) mukaista täysimääräistä tukea. On arvioitu, että 10 500 tonnia uusiseelantilaista voita käytettiin 1. heinäkuuta 1995 ja 30. kesäkuuta 1996 välisenä aikana asetuksessa (ETY) N:o 570/88 tarkoitetuilla tavoilla. Tukea on siis käytetty noin 13,2 miljoonan ecun arvosta ja Euroopan unionille on vuosittain aiheutunut 7,7 miljoonan ecun nettokulut (26). 3.33. Komissio on kahteen otteeseen ehdottanut hallintokomitealle, että otettaisiin käyttöön sääntö, jonka mukaan kaiken asetuksessa (ETY) N:o 570/88 tarkoitetuilla tavoilla käytettävän voin olisi oltava peräisin Euroopan unionista. Hallintokomitea on hylännyt ehdotuksen, koska se katsoo, että tällaiseen vaatimukseen liittyisi liian monia valvontaongelmia. Tilintarkastustuomioistuin on kuitenkin eri mieltä, sillä asetuksessa (ETY) N:o 570/88 säädetään jo raaka-aineiden ja lopputuotteiden fyysisistä ja asiakirjojen perusteella tapahtuvista tarkastuksista. 3.34. Tarkastuksessa paljastui lisäksi, että eräs italialainen yritys oli joko tuonut suoraan tai ostanut tullattua vapaassa liikkeessä ollutta uusiseelantilaista voita (888 tonnia vuonna 1995 ja 1 734 tonnia vuonna 1996). Voi oli kokonaisuudessaan luovutettu vapaaseen liikkeeseen alennetuin tullein. Suurin osa tästä voista pakattiin uudelleen tai sekoitettiin EU:n voihin ja myytiin 25 kilon laatikoissa teolliseen käyttöön. Asetuksen (EY) N:o 1600/95 10 artiklan 2 kohdan säännöksistä huolimatta asianomaisissa laskuissa tai pakkauksissa ei ollut minkäänlaista merkintää siitä, että voi oli peräisin Uudesta-Seelannista tai että kyseessä oli uusiseelantilaisen voin ja EU:n voin seos. 3.35. Komissio on vahvistanut, että voin uusiseelantilaisen alkuperän pakkaukseen merkitsemättä jättäminen on asetuksen (EY) N:o 1600/95 10 artiklan vastaista ja että rikkomuksesta aiheutuvien seuraamusten määrääminen kuuluu jäsenvaltioille. 3.36. Lisäksi ilmeni, että 56 tonnia voita oli muutettu voiöljyksi Tanskassa ja viety sen jälkeen Thaimaahan. Voille myönnetty vientituki oli suurempi kuin tuonnin yhteydessä kannettu tulli. Voin muuttaminen voiöljyksi ei merkitse sitä, että voin alkuperä muuttuu. Voiöljyn vientituen määrää olisi siis rajoitettava niin, että se ainoastaan kattaa tuontitullin. Havaittiin, että tukea oli tässä tapauksessa maksettu liikaa noin 57 000 ecua, jotka ovat kuitenkin vielä perittävissä takaisin. Jalostettavaksi tarkoitettu juusto - tuotteiden hyväksyttävä loppukäyttö 3.37. Komission asetuksen (ETY) N:o 2967/79 2 artiklassa säädetään, että juusto, joka on tuotu maahan jalostettavaksi tarkoitettua juustoa koskevien säännösten nojalla, katsotaan jalostetuksi vasta, kun se on jalostettu yhteisen tullitariffin alanimikkeeseen 0406 30 kuuluviksi tuotteiksi (eli sulatejuustoksi). Jos juusto käytetään minkä hyvänsä muun tuotteen valmistukseen, siitä on maksettava täysimääräinen tulli. 3.38. Jalostettavaksi tarkoitetun juuston tuojan ja loppukäyttäjän on saatava kirjallinen lupa, jonka mukaan juusto voidaan käyttää kuvattuun käyttötarkoitukseen. Yksi Yhdistyneessä kuningaskunnassa myönnetyistä luvista koski juuston käyttöä juustokastikkeen valmistamiseen, mikä ei kuitenkaan ole asetuksen (ETY) N:o 2967/79 mukaista. 3.39. Komissio tukee tilintarkastustuomioistuimen näkemystä, jonka mukaan juustokastikkeen valmistaminen ei ole tukikelpoinen käyttötarkoitus. Tästä johtuen on perittävä arviolta 1,5 miljoonan ecun suuruinen lisätulli. Yhdistyneen kuningaskunnan tulliviranomaisten antama perintämääräys on kuitenkin vedetty takaisin hallinnollisen virheen vuoksi. Tässä tilanteessa Yhdistyneen kuningaskunnan viranomaisten olisi asetettava kyseinen summa yhteisön käyttöön. Kolmannesta maasta peräisin olevaa juustoa sisältävän sulatejuuston vientitukikelpoisuus 3.40. Sulatejuustolle myönnettävän vientituen määrä vaihtelee 14 ja 120 ecun välillä 100:aa kiloa kohden riippuen juuston koostumuksesta ja määräpaikasta. Useimpien sulatejuustojen osalta vientituki on huomattavasti suurempi kuin alennettu tuontitulli, jonka arvo on 17,06 ecua 100:aa kiloa kohti. Asetuksen (ETY) N:o 804/68 17 artiklan 11 kohdassa säädetään, että kolmansista maista peräisin oleville maitotuotteille jälleenviennin yhteydessä myönnettävän vientituen on oltava joko vientituen tai tuontitullin suuruinen riippuen siitä, kumpi on alhaisempi. Koska komissio ei kuitenkaan ole selvittänyt tilannetta, sulatejuusto, johon on sekoitettu kolmannesta maasta alennetuin tullein tuotua juustoa, on voinut saada täysimääräistä vientitukea. 3.41. Jalostukseen tarkoitetun uusiseelantilaisen juuston käyttöä sekä lopputuotteen lopullista määräpaikkaa koskevat tarkastukset toimitettiin viiden sulatejuuston valmistajan luona. Kolme valmistajaa oli toteuttanut järjestelyjä varmistaakseen, että kolmansien maiden tuotteita käytetään ainoastaan Euroopan yhteisön alueella tapahtuvaan kulutukseen tarkoitetun sulatejuuston valmistamiseen. Kaksi valmistajaa oli hakenut täysimääräistä vientitukea tuotteille, joissa oli uusiseelantilaista juustoa, mutta määrät olivat näissä tapauksissa melko pieniä. 4. SVEITSILÄINEN EMMENTALJUUSTO 4.1. Euroopan unioni on perinteisesti ollut sveitsiläisen juuston suurin markkina-alue. Tuonnin yhteydessä maksettavat alennetut etuustullit ovat olleet voimassa vuodesta 1968 lähtien. Asetus (EY) N:o 1600/95 muodostaa nykyisen oikeudellisen perustan sille, että emmental-, gruyère-, sbrinz- ja appenzellerjuustoja tuodaan Sveitsistä alennetuin tullein (9,66 ecua 100:aa kiloa kohden) täysimääräisen tullin sijasta (195,42 ecua 100:aa kiloa kohden). Nämä juustot on tarkoitettu sekä suoraan kulutukseen että sulatejuuston valmistamiseen. 4.2. Tuontimäärien valvontaa varten ei ole vahvistettu kiintiötä. Sen sijaan yhteisön tuottajia suojataan vaatimalla, että vapaasti rajalla -vähimmäishintoja on noudatettava. Tullit vaihtelevat vapaasti rajalla -vähimmäishintojen mukaan. Esimerkiksi alhaisimpaan tulliin, joka asetuksen (EY) N:o 1600/95 mukaisesti on 9,66 ecua sataa kiloa kohden, liittyvä vähimmäishinta asetettiin 430,62 ecuun 100:aa kiloa kohti. 4.3. Sekä asetuksen (EY) N:o 1600/95 että sitä edeltävän lainsäädännön mukaan Sveitsistä alennetuin tullein tuodusta juustosta on esitettävä IMA 1 -todistus. Hyväksytty todistuksen myöntävä viranomainen on Union Suisse du Commerce de Fromage -järjestö. Siltä edellytettiin, että se täyttäessään IMA 1 -todistusta vahvisti todistuksessa esitetyt tiedot paikkansapitäviksi, täydellisiksi ja voimassaolevien yhteisön säännösten mukaisiksi. Lisäksi sen oli vahvistettava, ettei todistuksessa kuvattujen tuotteiden ostajalle myönnetä mitään sellaista alennusta, palautusta tai muuta hyvitystä, jonka vuoksi kyseisen tuotteen arvo olisi alhaisempi kuin sille asetettu vähimmäistuontiarvo. Sen lisäksi, että Union Suisse du Commerce de Fromage -järjestö myönsi IMA 1 -todistuksia, se vastasi suuressa määrin emmentaljuuston myynnistä asiakkaille Euroopan unionissa. 4.4. Kuten erityiskertomuksessa N:o 1/94 esitettiin, tilintarkastustuomioistuin aloitti Ranskassa tarkastuksen, joka perustui saatuihin tietoihin ja tuontitilastojen analysointiin. Ranskan viranomaisten myöhemmin tilintarkastustuomioistuimen pyynnöstä suorittamassa tutkimuksessa selvisi, että IMA 1 -todistuksiin oli merkitty liian korkeita vapaasti rajalla -vähimmäishintoja ja että todistuksiin oli liitetty virheellisiä tietoja sisältäviä laskuja, jotta asianomaiset tuotteet olisivat vaikuttaneet alennettuun tulliin oikeutetuilta. Laskuun merkittyä hintaa mukautettiin Union Suisse du Commerce de Fromage -järjestön kautta jälkikäteen eri tavoin (mukaan lukien hyvityslaskut, maksut tuontiyritysten johtajien yksityisille pankkitileille sekä kolmansien osapuolten välityksellä maksetut maksut). 4.5. Myöhemmin Italiassa tilintarkastustuomioistuimen ehdotuksesta tehdyissä tutkimuksissa, jotka koordinoi petostentorjunnan koordinointiyksikkö UCLAF, todettiin tulleja oletettavasti kierretyn noin 42 miljoonan ecun arvosta. Riippumattomien tahojen Saksassa tekemät tutkimukset osoittavat, että siellä tulleja on todennäköisesti kierretty 1,2 miljoonan ecun arvosta. 4.6. Maaliskuussa 1997 - eli lähes kolme vuotta sen jälkeen, kun tilanteesta oli ensimmäisen kerran ilmoitettu komissiolle - asetusta (EY) N:o 1600/95 muutettiin Sveitsistä tuotavan juuston osalta komission asetuksella (EY) N:o 503/97 (27). Sveitsi poistettiin ne maat ja viranomaiset sisältävästä asetuksen (EY) N:o 1600/95 liitteestä, joilla on oikeus myöntää IMA 1 -todistuksia. Tuojalla on nyt velvollisuus ilmoittaa, että vapaasti rajalla -vähimmäishintoja on noudatettu. Tuojan on sitouduttava toimittamaan toimivaltaisille viranomaisille kaikki tarpeellisiksi katsotut tiedot säännösten noudattamisen valvomiseksi sekä sallimaan kirjanpitoa koskevan valvonnan. Jos säännöksiä ei noudateta, kannetaan täysimääräinen tulli korotettuna 25 prosentin sakolla. 5. PÄÄTELMÄT 5.1. Tilintarkastustuomioistuimen toimittamassa tarkastuksessa, joka koski uusiseelantilaisten maitotuotteiden tuontia etuustullein sekä kyseisten tuotteiden markkinoille saattamista, todettiin, ettei asianmukaista valvontaa ole riittävästi. Tämä johtaa siihen, että tulleja maksetaan kiintiömäärien rajoitusten ja kelpoisuusedellytysten noudattamatta jättämisen vuoksi arviolta noin 410 miljoonaa ecua liian vähän. Lisäksi vientitukea maksetaan riittävän valvonnan puuttuessa tarpeettomasti arviolta noin 57 000 ecun arvosta. Näistä määristä noin 118 miljoonaa ecua on vielä perittävissä, kuten taulukosta 4 selviää. >TAULUKON PAIKKA> 5.2. Yhdistyneen kuningaskunnan tulliviranomaiset eivät toteuttaneet minkäänlaisia toimenpiteitä varmistaakseen, että uusiseelantilaisen voin ja juuston tuomisesta alennetuin tullein annettuja erityisiä edellytyksiä oli noudatettu. Ne eivät myöskään varmistaneet, että tuotteiden markkinoille saattamista koskevia sääntöjä oli noudatettu. Yhdistyneen kuningaskunnan viranomaiset ovat kuitenkin ryhtyneet tarvittaviin toimenpiteisiin varmistaakseen, että tässä kertomuksessa esitetyt huomautukset otetaan viipymättä huomioon ja että tullit, joiden havaittiin jääneen maksamatta, peritään. 5.3. Komissio on vastuussa siitä, että se antoi tällaisen epätyydyttävän tilanteen jatkua näin kauan. Se ei varmistanut sitä, että voimassaolevat seuranta- ja valvontamenettelyt olivat riittävät, eikä sitä, että voin tuontiin liittyvät viikoittaiset ilmoitukset oli toimitettu ja tarkastettu. 5.4. Tilintarkastustuomioistuin toteaa lisäksi, ettei NZDB ole noudattanut niitä GATTin/WTO:n sopimusten mukaisia tariffikiintiötä koskevia edellytyksiä ja velvoitteita, joista säädetään asetuksessa (EY) N:o 1600/95. Tämän vuoksi NZDB on Union Suisse du Commerce de Fromage -järjestön tapaan poistettava kyseisen asetuksen liitteestä VII, jossa luetellaan ne hyväksytyt maat ja viranomaiset, joilla on oikeus myöntää IMA 1 -todistuksia. Niitä tuojaa koskevia velvollisuuksia ja niitä säännösten noudattamatta jättämisestä aiheutuvia seuraamuksia, jotka otettiin käyttöön Sveitsistä peräisin olevan tuonnin osalta, on vastaavasti sovellettava asetuksen (EY) N:o 1600/95 mukaiseen maitotuotteiden tuontiin Uudesta-Seelannista. 5.5. Kiintiöön sisältyvien määrien ja kelpoisuusedellytysten valvonta perustuu paljolti IMA 1 -todistusten myöntämiseen, minkä vuoksi tilintarkastustuomioistuin kysyy, onko yleisesti ottaen tarkoituksenmukaista, että todistukset myöntävillä hyväksytyillä viranomaisilla voi olla omia kaupallisia tai taloudellisia etuja kiintiöön liittyvissä toimissa. Tällaisten omien etujen olemassaolo saattaa johtaa eturistiriitojen syntymiseen. 5.6. Lopuksi tilintarkastustuomioistuin kehottaa komissiota - toteuttamaan asianmukaiset toimet mainittujen määrien perimiseksi - ottamaan käyttöön nykyistä tehokkaammat ehdottomat velvoitteet alennetuin tullein tapahtuvan tuonnin valvonnassa - arvioimaan uudelleen, onko IMA 1 -järjestelmä tarkoituksenmukainen - panemaan alulle muiden alennettuja tulleja sisältävien kiintiöjärjestelyjen perusteelliset tarkastukset - ehdottamaan asetuksen (ETY) N:o 570/88 ja muiden vastaavien sisäisten järjestelyjen yhteydessä uudelleen vaatimusta, jonka mukaan tuotteiden on oltava peräisin EU:sta - selkeyttämään sääntöjä, jotka koskevat kolmansista maista peräisin olevien tuotteiden vientitukikelpoisuutta jalostuksen jälkeen. 5.7. Tilintarkastustuomioistuimen kertomus perustuu tosiasioihin. Komission selvitykset ovat suurelta osin spekulatiivisia, ja ne perustuvat oletuksiin siitä, mitä NZDB olisi mahdollisesti tehnyt, jos olisi tapahtunut tiettyjä asioita. Selvitystensä mukaan komissio on varmistanut asianmukaisesti, että asetusta (EY) N:o 1600/95 noudatetaan. Varmistaminen tapahtui kuitenkin Uuden-Seelannin meijeriteollisuuden ja Uuden-Seelannin hallituksen esittämien tietojen perusteella eikä niinkään tosiasiallisista tarkastuksista saatujen tietojen perusteella. Komissio vakuuttaa, että poikkeamat olisi korjattu myöhempien lähetysten osalta, jos tullitarkastuksissa olisi havaittu aiemmin, ettei asetusta noudateta. Tämä ei kuitenkaan ole perustelu sille, että kyseisen voin tuonnin yhteydessä ei jo alun alkaen noudatettu lainsäädännön mukaisia vaatimuksia. 5.8. Selvityksissä ei myöskään oteta huomioon muiden toimien, kuten vientitukien, yhteydessä ilmenneitä samankaltaisia tilanteita. Kansalliset viranomaiset havaitsevat joka vuosi tapauksia, joissa tuotteet eivät täytä vientitukeen liittyviä, koostumusta koskevia kelpoisuusedellytyksiä. Kyseiset yritykset menettävät tämän vuoksi oikeutensa saada vientitukea ja joutuvat lisäksi maksamaan sakkoja. Näitä tuotteita pidetään tästä huolimatta kaupan. Esimerkkejä samanlaisista tai samantapaisista tilintarkastustuomioistuimen havaitsemista tapauksista käsitellään erityiskertomuksissa nro 2/92 (28) ja 7/93 (29) sekä varainhoitovuotta 1995 koskevassa vuosikertomuksessa (30). On siis aiheetonta pitää Uutta-Seelantia erikoistapauksena. Tilintarkastustuomioistuin on hyväksynyt tämän kertomuksen Luxemburgissa 1. ja 2. huhtikuuta 1998 pitämässään kokouksessa. Tilintarkastustuomioistuimen puolesta Bernhard FRIEDMANN presidentti (1) Nimitys "maksu" korvattiin asetuksesta (EY) N:o 1600/95 alkaen nimitykseksi "tulli"; tässä kertomuksessa käytetään ainoastaan termiä "tulli". (2) EYVL L 151, 1.7.1995, s.12. (3) EYVL L 349, 31.12.1994, s. 105. (4) 1. heinäkuuta 1995 - 30. kesäkuuta 1996; 1. heinäkuuta 1996 ja 31. joulukuuta 1996 välisenä aikana täysimääräinen tulli oli 2 607 ecua tonnilta. (5) EYVL L 71, 17.3.1980, s. 1. (6) EYVL L 97, 18.4.1996, s. 18. (7) EYVL L 90, 4.4.1981, s.18. (8) IMA 1 -todistusjärjestelmän tausta IMA 1 -todistukset (Inward Monitoring Arrangements), jotka otettiin käyttöön komission asetuksessa (ETY) N:o 1767/82, koskivat erityisesti Euroopan yhteisöön Sveitsistä alennetuin tullein tuotavaa juustoa. Todistusten käyttö laajennettiin myöhemmin koskemaan myös muista kolmansista maista tuotavia muita maitotuotteita. Todistusten tarkoituksena on vahvistaa, että alennettuja tulleja koskevat kelpoisuusedellytykset on täytetty. Todistuksen myöntävät tehtävään hyväksytyt kolmannen maan viranomaiset. (9) Asetuksen (EY) N:o 1600/95 liitteessä VII luetellaan hyväksytyt IMA 1 -todistuksia myöntävät viranomaiset. (10) EYVL L 148, 28.6.1968, s. 13. (11) EYVL L 390, 31.12.1992, s. 1. (12) EYVL L 155, 3.7.1968, s. 1. (13) Komission asetuksen (ETY) N:o 1269/79 1(A) artiklassa määriteltiin suoraan kulutukseen tarkoitettu voi siten, että se on voita, jonka lopullinen yksityinen kuluttaja on ostanut vähittäismyyntipisteestä yksityiseen käyttöönsä, mukaan lukien hotelleihin, ravintoloihin, sairaaloihin, hoitolaitoksiin, sisäoppilaitoksiin, vankiloihin ja muihin vastaaviin laitoksiin vähittäismyynnistä ostettu voi, joka on tarkoitettu näissä laitoksissa aterioivien henkilöiden käyttöön. Lukuun ei oteta voita, joka on ostettu myytäväksi asiakkaille muiden tuotteiden muodossa esimerkiksi konditorioissa tai pitopalveluiden yhteydessä. (14) EYVL L 366, 28.12.1983, s. 16. (15) EYVL L 336, 29.12.1979, s. 23. (16) EYVL L 302, 19.10.1992, s. 1. (17) EYVL L 291, 10.10.1989, s. 45. (18) EYVL L 391, 31.12.1992, s. 18. (19) EYVL L 328, 29.12.1993, s. 23. (20) EYVL L 338, 28.12.1994, s. 12. (21) EYVL L 253, 11.10.1993, s. 1. (22) Tullivarasto on varasto, jossa tavaroita voidaan vakuuden antamisen jälkeen säilyttää ennen tullien maksamista ja tavaroiden luovuttamista vapaaseen liikkeeseen. (23) EYVL L 155, 7.6.1989, s. 1. (24) EYVL L 144, 2.6.1981, s. 1. (25) Maitotuotteille myönnettävän vientituen osuus vastaa joko tuontipäivänä laskettua tullia tai vientipäivänä sovellettavan tuen määrää sen mukaan, kumpi niistä on alhaisempi. (26) Uudesta-Seelannista peräisin oleva voi on syrjäyttänyt yhteisön voin asetuksessa (ETY) N:o 570/88 säädetystä järjestelystä. Yhteisön voille on siis löydettävä vaihtoehtoisia markkinoita, mikä tapahtuu usein vientituen (160 ecua 100:aa kiloa kohti) avulla. Koska uusiseelantilaiselle voille myönnetään asetuksen (ETY) N:o 570/88 mukaista tukea, Euroopan unionille aiheutuu lisäkustannuksia, joiden nettoarvo 100:aa kiloa kohden muodostuu alennetun tuontitullin (86,88 ecua) ja asetuksen (ETY) N:o 570/88 mukaisen vastaavan tuen (126 ecua) välisen erotuksen (joka on 39,12 ecua) sekä asetuksen (ETY) N:o 570/88 mukaisen tuen (126 ecua) ja vientituen (160 ecua) välisen erotuksen (34 ecua) summasta. (27) EYVL L 78, 20.3.1997, s. 12. (28) EYVL C 101, 22.4.1992, s. 1. (29) EYVL C 53, 19.2.1994, s. 1. (30) EYVL C 340, 12.11.1996, s. 80. KOMISSION VASTAUKSET tilintarkastustuomioistuimen erityiskertomukseen nro 4/98 uusiseelantilaisten maitotuotteiden ja sveitsiläisen juuston tuonnista yhteisöön alennetuin tullein sekä näiden tuotteiden markkinoille saattamisesta (EYVL C 127, 24.4.1998) (1) (98/C 191/03) YLEISET HUOMAUTUKSET Tämä kertomus koskee niitä vakavia puutteita, joita on ilmennyt kahden suosituimmuussopimuksen valvonnassa niistä lukuisista, joita komission ja kolmansien maiden välillä on tehty. On syytä korostaa, että kysymys on laajuudeltaan rajallisista järjestelyistä, jotka koskevat vain osaa tiettyjen tuotteiden tuonnista yksittäisistä maista. Uudesta-Seelannista tapahtuvan vointuonnin osalta kertomuksen pääasia, alennettu maksu, myöhemmin tulli, oli myönnetty vahvistetuille voimäärille. Järjestelyn tarkoituksena oli mahdollistaa Uuden-Seelannin ja Yhdistyneen kuningaskunnan välisen perinteisen suolatun voin kaupan jatkuminen edelleen kannattavana. Alennetuin tullein tuodun voin oli täytettävä tietyt vaatimukset, jotka oli asetettu perinteisesti tuotujen tuotteiden ominaisuuksien mukaisesti. Ominaisuudet olivat teknisiä, eivätkä ne vaikuttaneet tuotteiden kaupalliseen kuvaukseen. (Myös juuston tuonnissa oli joitakin erityisjärjestelyjä.) Yhteisön toimielinten ja Uuden-Seelannin hallituksen välistä läheistä yhteistyösuhdetta vahvisti kaksi asiakirjaa: pöytäkirja N:o 18 ja Dublinin julistus. Vuonna 1994 aloitettiin myös Uuden-Seelannin ja Euroopan yhteisön vuotuiset maataloustuotteiden kauppapolitiikkaa koskevat neuvottelut. Tämän taustan huomioon ottaen, ja koska kiintiömääriä koskevat päätökset tehtiin niiden poliittisen arkaluontoisuuden vuoksi yksimielisyyttä edellyttävinä, pidettiin epätodennäköisenä, että New Zealand Dairy Board tekisi tai sallisi tehdä mitään sellaista, mikä voisi vaarantaa järjestelyn jatkumisen. Kertomuksessa kuvatuista valvonnan heikkouksista johtuen järjestelyn toiminnassa esiintyneet ongelmat eivät tulleet ajoissa julki. WTO-sopimuksen mukaisten kiintiöiden käyttöönottoa edeltäneen kuuden kuukauden kiintiöjakson aikana kiintiöraja rikottiin. Sen seurauksena tullia maksettiin 1,3 miljoonaa ecua liian vähän, mitä koskeva rikosoikeudellinen menettely on parhaillaan käynnissä. On myös käynyt ilmi, että tuotteille, jotka Yhdistyneen kuningaskunnan viranomaisten nykyisen tulkinnan mukaan eivät ole tukeen oikeutettuja, on myönnetty alennettu tuontitulli. Kun asetuksessa sallittua suuremman rasvapitoisuuden omaavaa voita on tuotu, se on jälleen johtanut kiintiörajojen rikkomiseen ja siten liian alhaisiin tullimaksuihin. Yhdistyneen kuningaskunnan viranomaiset ovat arvioineet tuontiyhtiöiden korkeimmaksi mahdolliseksi näin saaduksi hyödyksi noin 1,4 miljoonaa ecua vuosittain. Koska asetuksen mukaan säädetyn rasvapitoisuuden ylittävä voi ei täyttänyt alennetun tullin kelpoisuusedellytyksiä, suuria tullivelkoja ollaan nyt toteamassa. Nämä myös muihin tukikelpoisuusongelmiin liittyvät velat arvioidaan yhteensä 200 miljoonaksi ecuksi, joka on maksetun alennetun tullin ja sen täysimääräisen tullin välinen ero, joka nykyisen käsityksen mukaan olisi ollut maksettava. Vaikka tätä summaa voitaisiinkin oikeudelliselta kannalta katsottuna pitää omien varojen menetyksenä, sen ei missään vaiheessa ole ennakoitu koituvan yhteisön talousarvion hyväksi. Velkojen perintä merkitsisi taloudellisen seuraamuksen asettamista, koska toisin kuin kiintiörajojen rikkomukset, kyseessä olevat summat eivät tarkalleen vastaa ennakoitujen omien varojen menetystä eivätkä tuojille koitunutta mahdollista hyötyä. Seuraavat seikat on otettava huomioon: - Kyseessä ei ollut arvokkaampien tuotteiden korvaaminen vähempiarvoisilla. Tuodut tuotteet eivät ehkä täyttäneet tullivapaudelle asetettuja erityisiä teknisiä vaatimuksia rasvapitoisuuden ja valmistustavan osalta, mutta ne olivat yhtä myyntikelpoisia kuin vaatimukset täyttäneet tuotteetkin. Vaikka kyseisissä tapauksissa asetuksen erityisvaatimuksia ei olekaan noudatettu, tuonnilla oli vain vähän vaikutusta yhteisön voimarkkinoihin. - Jos asianmukaisissa tullitarkastuksissa olisi varhaisemmassa vaiheessa havaittu, etteivät tuotteet vastanneet teknisiä vaatimuksia, on kohtuullista olettaa, että poikkeavuudet olisi korjattu ennen seuraavia toimituksia. Tällöin tullimaksua ei olisi tarvinnut maksaa muuta kuin laboratoriotutkimuksiin valitusta tavaraerästä. - Jos tarvittavat muutokset eivät olisi olleet mahdollisia, tuonti olisi lakannut, koska ilman alennettua tullia kauppa ei olisi kannattanut. Tässäkään tilanteessa ei olisi ollut omia varoja perittävänä. - Uuden-Seelannin hallitus olisi myös voinut pyrkiä sopimaan uudelleen järjestelystä, jotta se olisi vastannut uusien tuotantomenetelmien kehitystä. Jos neuvottelut olisivat olleet tuloksellisia, mitään yhteisölle kuuluvia omia varoja ei siinäkään tapauksessa olisi ollut. Yhteisön talousarvioon on kuitenkin saattanut aiheutua menetys siten, että tuonnin mahdollisesti lakatessa tai vähentyessä olisi tarvittu vähemmän rahaa yhteisön voinhintojen tukemiseen tai vientitukien maksamiseen. Yhteisön vointuottajilla olisi myös saattanut olla parempia mahdollisuuksia. Nämä "kustannukset" otettiin luonnollisesti huomioon silloin kun järjestelystä sovittiin. Edellä kuvattu tilanne syntyi Yhdistyneen kuningaskunnan valvontatoimien heikkouden vuoksi. On kuitenkin myönnettävä, että kyseinen järjestely on vain yksi monista suosituimmuusjärjestelmistä ja että tullivalvonta voi olla ainoastaan valikoivaa. Yhdistynyt kuningaskunta käyttää erilaisia riskianalyysimenetelmiä valvontatoimiensa suuntaamiseksi. Tässä oli kyse siihen asti tullittomien tuotteiden säännöllisestä tuonnista. Summat olivat rajallisia (verrattuina muiden suosituimmuussopimusten mukaisten tullinalennusten arvoon). Tuontia harjoitti vain kaksi yritystä, joiden Yhdistyneen kuningaskunnan viranomaiset katsoivat noudattavan sopimuksia. Sen vuoksi tähän tuontiin liittyvän riskin katsottiin olevan vähäinen. Komissiolla on myös joitakin tullivapauksia koskevia seuranta- ja tarkastusvelvollisuuksia. Voimavarojen rajallisuudesta johtuen komissiokin käyttää riskianalyysimenetelmiä tärkeysjärjestyksestä päättäessään. Sekä järjestelyn tärkeys Uuden-Seelannin meijeriteollisuudelle että Uuden-Seelannin hallituksen ja komission läheinen yhteistyö antoivat aiheen olettaa, että sopimusta noudatettaisiin. Seurantatoimien johdosta Yhdistyneen kuningaskunnan viranomaisille osoitettiin kuitenkin vuonna 1983 mahdollisia kiintiörajojen rikkomuksia koskevia kyselyitä. Nämä vakuuttivat, ettei kiintiörajoja ollut ylitetty, minkä tiedon lisätarkastukset vielä vahvistivat. Sitä mukaa kun sallittu kiintiö aleni, myös sen vaikutus markkinoihin väheni, ja kauppaan liittyvää riskiä pidettiin vähäisenä. Komissio pyrkii saavuttamaan tarkastuksillaan mahdollisimman suuren varmuuden ja valitsee siksi tutkittavakseen laaja-alaisesti sovellettavia kohteita, kuten yleinen tullietuusjärjestelmä, jota koskeva tutkimus tehtiin Yhdistyneessä kuningaskunnassa vuonna 1993. Siitä lähtien kun komissio sai ensimmäisen ilmoituksen tilintarkastustuomioistuimen havainnoista, se on seurannut Yhdistyneen kuningaskunnan viranomaisten tutkimusten tuloksena tapahtuvaa velkojen toteamista. Viranomaiset arvioivat velkojen kokonaissumman voivan nousta noin 202 miljoonaan ecuun. On kuitenkin huomattava, että kaikki tähän mennessä todetut velat ovat oikeudellisen muutoksenhakumenettelyn alaisia. 1. JOHDANTO Vuosikiintiöt ja niiden taloudellinen vaikutus 1.2. Komissio on yhtä mieltä tilintarkastustuomioistuimen päätelmistä, että omat varat saattavat vaarantua, jos kiintiö ylittyy. Se on kuitenkin jo yleisissä huomautuksissaan tehnyt eron niiden omille varoille ja yhteisön talousarviolle aiheutuvien seurausten välille, jotka johtuvat yhtäältä kiintiörajojen rikkomisesta ja toisaalta muiden teknisten vaatimusten noudattamatta jättämisestä. Uusiseelantilaista voita koskevan kiintiön ja alennettujen tullien tausta 1.4. Huomattakoon, että vaikka järjestelyiden oikeudellinen perusta oli pöytäkirja N:o 18 asetuksen (EY) N:o 1600/95 antamiseen asti, järjestelyiden luonne muuttui olennaisella tavalla 1. päivästä huhtikuuta 1981 alkaen. Pöytäkirjan N:o 18 alkuperäisiä järjestelyitä laajennettiin joukolla neuvoston asetuksia 31. päivään maaliskuuta 1981 saakka. Neuvoston asetuksella (ETY) N:o 858/81 otettiin käyttöön uudet järjestelyt 1. päivästä huhtikuuta 1981 alkaen, ja ne uusittiin sitten vähäisin mukautuksin 30. päivään kesäkuuta 1995 saakka. Ilmaus "Uuden-Seelannin tariffikiintiö" ei ole aivan täsmällinen. Sopimukseen sisältyi uusiseelantilaiselle voille tariffikiintiö, joka korvasi erityisjärjestelyn puitteissa annetun erillisen myönnytyksen. Sopimuksessa kiintiöksi vahvistettiin WTO:n velvoitteiden mukaisesti 76 667 tonnia vuodessa, mikä merkitsi lisäystä aiemmalla kaudella erityisjärjestelyn alaisuudessa sallittuun 51 830 tonnin vuotuiseen enimmäistuontimäärään verrattuna. Uusiseelantilaisen voin uusi tariffikiintiö avattiin komission asetuksella (EY) N:o 1600/95. 2. HALLINNOLLISET JA VALVONTAMENETTELYT Uusiseelantilaista voita koskevan kiintiön kelpoisuusedellytykset 2.1. Asetuksessa (ETY) N:o 858/81 ei ole nimenomaista mainintaa teknisten määräysten, erityisesti rasvapitoisuuden syistä. Johdanto-osan kappaleissa annetaan vain kaksi asiaan liittyvää selitystä kiintiön piiriin kuuluvasta voista: - olisi luotava järjestelyt, joiden avulla Uusi-Seelanti voisi jatkaa voin viemistä Yhdistyneeseen kuningaskuntaan erityisehdoin, ja- olisi annettava säännökset, joiden mukaan kyseistä uusiseelantilaista voita saisi käyttää yksinomaan suoraan kulutukseen. Lisäksi järjestelmän hallinnointia yksinkertaistettiin tuolloin merkittävästi. Vähimmäistuontihintaan perustunut järjestelmä, joka oli hallinnollisesti raskas valvoa, korvattiin alennetun tullin järjestelmällä, joka takasi edelleen riittävän suojan markkinoille. Alennettu tulli ilmaistiin prosenttilukuna suolatun voin interventiohinnasta. Alennetun tullin laskemista varten neuvostossa päätettiin määritellä uusiseelantilaisen voin maitorasvapitoisuus yhdenmukaisesti Yhdistyneessä kuningaskunnassa noudatetun interventiokelpoisen suolatun voin maitorasvapitoisuuden kanssa. Tämän säännöksen noudattaminen merkitsi sitä, ettei Uusi-Seelanti voinut keinotekoisesti lisätä kiintiötään viemällä yli 82 % rasvaa sisältävää voita. Todistusten myöntäminen voille kiintiötä varten 2.2. Pöytäkirjan N:o 18 mukaiset todistukset myönsi Uuden-Seelannin hallituksen valitsema ja Yhdistyneen kuningaskunnan viranomaisten hyväksymä toimivaltainen elin, New Zealand High Commission Lontoossa. Tämä elin vastasi siitä, että todistuksia myönnettiin vain neuvoston asetuksessa säädetylle määrälle ja vain tuotteille, jotka olivat kelpoisuusehtojen mukaisia. Tällä elimellä oli näin ollen ensisijainen vastuu valvonnasta. Yhdistyneen kuningaskunnan tulliviranomaisille esitettiin pöytäkirjan N:o 18 mukaiset todistukset neljänä kappaleena yhdessä tuonti-ilmoituksen kanssa. Koska molemmat asiakirjat oli esitettävä yhdessä, pöytäkirjan N:o 18 mukaisessa todistuksessa olevien yksityiskohtaisten tietojen toistamista tuonti-ilmoituksessa ei vaadittu. Valvontasäännökset 2.15. Se ettei asetukseen sisälly erityisiä valvontasäännöksiä, ei ole erityisesti Uuden-Seelannin kanssa tehdyn sopimuksen ominaisuus. Se ei vapauta jäsenvaltiota soveltamasta tarvittavia toimenpiteitä. Tällaisten toimenpiteiden tulisi yhdessä kaikkeen tuontiin sovellettavien toimenpiteiden kanssa taata, että asianmukaiselle riskiarvioinnille perustuvia valikoituja valvontatoimia toteutetaan. 3. TARKASTUKSEN TULOKSET Yleistä 3.1. a): Ottaen huomioon jäljempänä kuvatun oikeudellisen perustan, komissio ei katso, että tuontilisensiointimenettelyä olisi ollut sovellettava. Kun komissio vuonna 1980 ehdotti uusiseelantilaisen voin kiintiön ulottamista kaikkiin jäsenvaltioihin, se harkitsi tuontilisenssijärjestelmän käyttöönottamista. Neuvosto päätti tuolloin rajata tuonnin vain Yhdistyneeseen kuningaskuntaan, ja komissio päätti pitää pöytäkirjan N:o 18 mukaisen todistuksen vientimäärien valvonnan ja kelpoisuusehtojen noudattamisen todistusvälineenä. Tämän menetelmän säilyttäessään se otti huomioon erityisjärjestelyiden perinteisen luonteen ja kansallisen laadun. Asetuksen (ETY) N:o 804/68 III osastossa määritellään yhteisön ja kolmansien maiden väliseen maitotuotteiden kauppaan sovellettava yleinen järjestelmä. Pöytäkirja N:o 18 ja neuvoston asetukset, jotka myöhemmin jatkoivat uusiseelantilaista voita koskevia erityisjärjestelyjä, eivät säännelleet kolmansien maiden ja yhteisön välistä kauppaa vaan sallivat jäsenvaltion tuoda tietyn määrän voita tietystä kolmannesta maasta sillä ehdolla (vuoteen 1993 saakka), että voilla ei käyty kauppaa yhteisössä eikä sitä viety yhteisöstä. Kyseessä oli erityisjärjestely, jota koskevista erityismenettelyistä oli säädetty neuvoston asetuksissa, joiden oikeudellisena perustana oli pöytäkirja N:o 18. Tuontimenettelyn osalta kyseessä oli siis erityislaki (lex specialis). Kun asetuksen (ETY) N:o 804/68 13 artiklassa oli säädetty yleisesti, että maitotuotteiden tuonti edellytti tuontilisenssin esittämistä, asetuksen (ETY) N:o 858/81 4 artiklassa (ja sitä seuranneissa asetuksissa) säädettiin, että erityisjärjestelyn mukaisesti tapahtuvan uusiseelantilaisen voin tuonnin ehtona oli todistus, joka osoitti voin täyttävän tukikelpoisuusvaatimukset. Tämä erityinen sääntö oli ensisijainen yleiseen sääntöön verrattuna. e) Mitään velvollisuutta tehdä tällaisia jälkitarkastuksia ei ole. f) Komissio pyysi menettelyn valvontaa koskien vuonna 1983 Yhdistyneen kuningaskunnan viranomaisia tarkistamaan kiintiörajojen todennäköisen ylityksen. Yhdistyneen kuningaskunnan kauppaa koskevat tiedot osoittivat Uudesta-Seelannista tuodun enemmän voita kuin kiintiöllä oli säädetty. Yhdistyneen kuningaskunnan viranomaisten mukaan NZDB oli kuitenkin ehdottomasti vakuuttanut, että se oli huolehtinut niin hyvin kuin mahdollista siitä, ettei vapaaseen liikkeeseen luovutettu yhtenäkään vuotena voita tai juustoa yhtään yli kiintiöjärjestelyiden salliman määrän. Tämä väite ei vakuuttanut komissiota, joka vaati lisätarkastuksia. Yhdistyneen kuningaskunnan tulliviranomaiset tekivät lisätarkastuksia, jotka osoittivat, ettei kiintiörajoja ollut ylitetty. Komission voimavarat tarkastusten tekemiseksi jäsenvaltioissa ovat rajalliset. Siksi tutkimuskohteet valitaan riskianalyysimenettelyä käyttäen. Tavoitteena on saavuttaa tehdyillä tarkastuskäynneillä mahdollisimman suuri varmuus, ja siksi, jos mitään erityistä tietoa ei ole (esimerkiksi sellaista, johon on viitattu tilintarkastustuomioistuimen kertomuksen kohdassa 3.12), tutkittavaksi valitaan yleensä laaja-alaisesti sovellettavia kohteita. Sen vuoksi yleisen tullietuusjärjestelmän soveltamisessa käytetyt menetelmät tutkittiin vuonna 1993 Yhdistyneessä kuningaskunnassa samoin kuin muissakin jäsenvaltioissa. (Uuden-Seelannin kanssa toteutetut erityisjärjestelyt eivät tähän sisältyneet.) Vuoden 1998 tarkastusohjelma tulee sisältämään muiden suosituimmuussopimusten toiminnan tutkimisen. Voin tuontia koskevat viikoittaiset ilmoitukset 3.3. Komissio pyrki saamaan yksityiskohtaista tietoa markkinoiden hallintaan liittyvistä syistä, ja se käytti tietoa tähän tarkoitukseen erityisesti herkkinä aikoina. Määriä koskevien rajoitusten valvonta 3.6. Komissio on seurannut Yhdistyneen kuningaskunnan viranomaisten toimia maksamattomien summien toteamiseksi ja perimiseksi. Viimeisten tietojen mukaan asiaan liittyviä rikkomuksia koskeva rikosoikeudellinen menettely on aloitettu. Velkoja koskevat vakuudet on annettu, mutta asianomaiset yritykset ovat aloittaneet niitä koskevan muutoksenhakumenettelyn. Komissio seuraa jatkuvasti tapahtumien etenemistä. Painoa koskevien ilmoitusten paikkansapitävyys 3.8. Komissio seuraa edelleen Yhdistyneen kuningaskunnan viranomaisten toimia kaikkien maksamattomien summien toteamiseksi ja perimiseksi. Se on tietoinen, että sekä voin että juuston tuontia koskevia tullivelkoja on todettu. Näiden velkojen osalta on haettu muutosta. Luovuttaminen tullivarastosta vapaaseen liikkeeseen 3.10. Komissio seuraa Yhdistyneen kuningaskunnan asiassa tekemien lisätutkimusten etenemistä. Enimmäisrasvapitoisuutta koskevien säännösten noudattaminen 3.15. Komissio on tilintarkastustuomioistuimen kanssa yhtä mieltä siitä, että jokaisen tavaralähetyksen olisi täytettävä rasvapitoisuusmääräykset ja että tullikoodeksi on tältä osin yksiselitteinen. Vaikka Uusi-Seelanti pitäytyykin kannassaan menneen osalta se on luvannut tulevaisuudessa noudattaa puheena olevia säännöksiä. Myöntyvyytensä osoitukseksi se on pyytänyt teknisiä neuvotteluja yhteisesti sovittujen testaus- ja näytteenottomenetelmien luomiseksi. Nämä neuvottelut ovat parhaillaan käynnissä. 3.18-3.20. Rasvapitoisuusmääräysten noudattaminen on asia, jonka ratkaiseminen kuuluu tuomioistuimelle. NZDB on ilmoittanut tilintarkastustuomioistuimelle, ettei sillä ollut mahdollisuutta toimittaa lisätietoja tutkimustuloksista, koska niillä on suora yhteys Yhdistyneen kuningaskunnan tuomioistuinten käsiteltävänä oleviin asioihin. Se ilmoitti myös olevansa valmis toimittamaan kyseisen aineiston sopivana ajankohtana, kunhan oikeuskäsittely on saatu päätökseen. Seurattuaan Yhdistyneen kuningaskunnan viranomaisten toimia komissio on tietoinen tilintarkastustuomioistuimen antamiin lukuihin perustuvien sellaisten tullivelkojen toteamisesta, jotka koskevat tuontivoita, jota sen rasvapitoisuuden perusteella ei voida pitää kiintiökelpoisena. Asianomaiset yritykset ovat hakeneet muutosta näihin arviointeihin. Komissio seuraa edelleen asiaa. 3.19. Ks. vastausta kohtaan 3.15. Suoraa valmistusta koskevan edellytyksen noudattaminen 3.25-3.26. Komissio toteaa, että Yhdistyneen kuningaskunnan viranomaisilla on lautakunnan mainittua kahta näytettä koskevan päätöksen antamisesta 56 päivää aikaa hakea muutosta. Markkinoille saattaminen 3.32. Komission asetuksen (ETY) N:o 570/88 tavoitteena on lisätä voin kysyntää paremman tasapainon saavuttamiseksi tarjonnan ja kysynnän välillä yhteisön voimarkkinoilla. Uusiseelantilainen voi on osa tarjontaa, eikä markkinoiden hallinnan kannalta ole merkitystä sillä, mitä voita käytetään teollisiin tarkoituksiin. Komissio on aina arvioinut uusiseelantilaiselle voille annettavan myönnytyksen kustannukset samaksi kuin vastaavan voimäärän viemiseksi kolmansiin maihin tarvittava summa vähennettynä tuonnista maksettavalla alennetulla tuontimaksulla tai tullilla. 3.34. Komissio seuraa käynnissä olevaa tutkimusta, joka koskee epäiltyä uusiseelantilaisen voin uudelleenpakkaamista. 3.35. Komissio on saanut toimivaltaiselta kansalliselta viranomaiselta tiedon, ettei mainitun kaltaiseen rikkomukseen sovelleta mitään seuraamuksia. 3.36. Komissio on yhtä mieltä tilintarkastustuomioistuimen päätelmistä ja tutkii edelleen näitä tapauksia. Jalostettavaksi tarkoitettu juusto - tuotteiden hyväksyttävä loppukäyttö 3.39. Käytettävissä olevan tiedon perusteella komissio on yhtä mieltä tilintarkastustuomioistuimen kanssa siitä, että taloudellinen vastuu on asianomaisella jäsenvaltiolla. Komissio ottaa yhteyttä toimivaltaisiin viranomaisiin lisätietoja saadakseen ja aloittaa tarvittaessa perintätoimet. Kolmannesta maasta peräisin olevaa juustoa sisältävän sulatejuuston vientitukikelpoisuus 3.40. Komission yksiköt tutkivat neuvostolle mahdollisesti annettavaa ehdotusta, jonka mukaan vientitukea maksettaisiin ainoastaan kokonaisuudessaan yhteisön alueelta saadulle maidolle ja maitotuotteille. 4. SVEITSILÄINEN EMMENTALJUUSTO Yleinen huomautus Kaikki tapaukset, joihin tilintarkastustuomioistuin viittaa, ovat asianomaisissa jäsenvaltioissa tutkinnan kohteena. Ranska, Saksa ja Italia ovatkin kaikki ilmoittaneet tullivelkojen toteamisesta asetuksessa (ETY) N:o 1552/89 säädettyjen väärinkäytösten ilmoitusmenettelyä koskevien säännösten mukaisesti. Komissio seuraa asianmukaisella tavalla tulevia perimistoimenpiteitä. 5. PÄÄTELMÄT 5.2. Komissio seuraa edelleen perimistoimenpiteitä. 5.3. Komissio ei katso, että seuranta- ja valvontatoimet olisivat olleet voimassa komission tasolla. Komissio käytti viikoittaisia ilmoituksia siihen, mihin se oli tietoja pyytänytkin, nimittäin markkinoiden hallintaan, erityisesti uusiseelantilaisen voin hallittuun markkinointiin Yhdistyneessä kuningaskunnassa. 5.4. Mikäli se osoittautuu tarpeelliseksi, todistukset myöntävää viranomaista koskevaa soveltuvaa ehdotusta harkitaan, kun kaikki osatekijät ovat käytettävissä. 5.5. Komissio haluaa korostaa, että kaikissa suosituimmuusjärjestelmissä on mahdollista, että todistukset myöntävillä viranomaisilla voi olla mukana omia toimiin liittyviä kaupallisia ja taloudellisia etuja. 5.6. Ensimmäinen luetelmakohta Komissio päättelee Yhdistyneen kuningaskunnan viranomaisten toistaiseksi toteuttamien toimien valvonnan perusteella, että 128 miljoonan ecun tullivelat on todettu. Yhdistyneen kuningaskunnan viranomaisten tutkimukset jatkuvat. Alustavien arvioiden mukaan 74 miljoonan ecun lisäsumma liian vähän maksettuja tullimaksuja voitaisiin vaatia maksettavaksi. Asianomaiset yritykset ovat hakeneet muutosta kaikkien tähän mennessä todettujen velkojen osalta. Toinen ja kolmas luetelmakohta Kuten vastauksessa kohtaan 3.15 todettiin, tekninen neuvottelukierros on aloitettu sen varmistamiseksi, että järjestelmä toimisi tulevaisuudessa moitteettomasti. Neljäs luetelmakohta Kun otetaan huomioon tällaisten järjestelyjen suuri määrä, komissio ei mitenkään voi itse ryhtyä perusteellisesti tutkimaan kaikkia näitä järjestelyjä. (Komissiolla on voimavaroja noin 25 tarkastuskäynnin tekemiseen vuodessa.) Suunnitelmissa kuitenkin on, että vuoden 1998 omien varojen tarkastusohjelma kattaisi suosituimmuusjärjestelmät jotkin erityisjärjestelyt mukaan lukien. Komissio pyytää kuitenkin jäsenvaltioita, joilla on ensisijainen vastuu näiden järjestelyjen valvonnasta, asettamaan mainitut järjestelmät etusijalle, kun ne tekevät omia tutkimuksiaan. Kuudes luetelmakohta Komissio katsoo, että kolmansien maiden tuotteiden vientitukikelpoisuutta koskevat periaatteet ovat selkeät. Jos tuotteen merkittävä jalostaminen yhteisössä saa aikaan alkuperän muuttumisen ja sitä kautta uuden tuotteen, joka menee vientiin, tuote on tavanomaiseen tapaan oikeutettu vientitukeen. Jos tuotu tuote viedään ilman edeltävää jalostamista, myönnetty vientituki ei voi ylittää tuonnin yhteydessä maksettua tullia neuvoston asetuksen (ETY) N:o 804/68 17 artiklan 2 kohdan mukaisesti. Komissio tekee parhaillaan lisäselvityksiä täsmentääkseen, mitä "merkittävällä" jalostamisella tarkoitetaan. (1) Julkaistaessa tilintarkastustuomioistuimen erityiskertomus nro 4/98 Euroopan yhteisöjen virallisessa lehdessä komission vastaukset olivat kaikissa kieliversioissa englanniksi, koska muita toisintoja ei vielä ollut saatavissa. Tällä vastausten suomenkielisellä toisinnolla täydennetään Euroopan yhteisöjen virallisen lehden numeroa C 127, joka ilmestyi 24.4.1998.