FI Euroopan unionin virallinen lehti L 279/1

KOMISSION PÄÄTÖS,

annettu 20 päivänä joulukuuta 2011,

valtiontuesta C 25/08 (ex NN 23/08), jonka Ranskan tasavalta on toteuttanut France Télécomin hyväksi sen palveluksessa olevien valtion virkamiesten eläkkeiden rahoitusjärjestelyjen uudistamiseksi

(tiedoksiannettu numerolla K(2012) 9403)

(Ainoastaan ranskankielinen teksti on todistusvoimainen)

(ETA:n kannalta merkityksellinen teksti)

(2012/540/EU)

EUROOPAN KOMISSIO, joka

ottaa huomioon Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen ja erityisesti sen 108 artiklan 2 kohdan ensimmäisen alakohdan (1),

ottaa huomioon sopimuksen Euroopan talousalueesta ja erityisesti sen 62 artiklan 1 kohdan a alakohdan (2),

on mainittujen artiklojen mukaisesti kehottanut asianomaisia esittämään huomautuksensa (3) ja ottanut huomioon nämä huomautukset,

sekä katsoo seuraavaa:

1. MENETTELY

(1) Komissio sai 4 päivänä lokakuuta 2002 päivätyllä kantelulla, jota täydennettiin 16 päivänä tammikuuta 2003, tietoonsa väitteet, joiden mukaan Ranskan tasavalta olisi toteuttanut France Télécomin hyväksi tukitoimenpiteen, jolla olisi osittain vähennetty sen taloudellisia kustannuksia, erityisesti eläkerahoitukseen liittyviä kustannuksia. Ranskan tasavalta välitti 17 päivänä maaliskuuta 2004 päivätyllä kirjeellä komissiolle tiedot, joita tämä oli pyytänyt kantelun osalta.

(2) Kantelijat toimittivat 2 päivänä huhtikuuta 2004 ja 24 päivänä helmikuuta 2006 päivätyillä kirjeillä lisätietoja kantelusta.

(3) Komissio ilmoitti Ranskan tasavallalle 20 päivänä toukokuuta 2008 päivätyllä kirjeellä päätöksestään aloittaa Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen, jäljempänä ’SEUT-sopimus’, 108 artiklan 2 kohdassa tarkoitettu menettely kyseisestä tuesta.

(4) Ranskan tasavalta esitti huomautuksensa 18 päivänä heinäkuuta 2008.

(5) Komission päätös menettelyn aloittamisesta julkaistiin Euroopan unionin virallisessa lehdessä (4). Komissio kehotti asianomaisia esittämään huomautuksensa kyseisestä tuesta.

(6) Komissio vastaanotti 22 päivänä syyskuuta 2008 huomautuksia France Télécomilta, ja määräajan jatkamisen jälkeen se vastaanotti huomautuksia 1 päivänä lokakuuta 2008 kantelijoilta ja 16 päivänä lokakuuta 2008 eräältä teleoperaattorilta. Komissio toimitti huomautukset Ranskan tasavallalle ja antoi sille mahdollisuuden kommentoida niitä. Komissio vastaanotti Ranskan tasavallan huomautukset 13 päivänä helmikuuta 2009 päivätyllä kirjeellä.

(7) France Télécom esitti huomautuksensa 16 päivänä helmikuuta 2009 ja kiinnitti komission huomion unionin yleisen tuomioistuimen 28 päivänä marraskuuta 2008 antamaan tuomioon (5), joka France Télécomin mukaan vahvistaa sen väitteet. Johdanto-osan 6 kappaleessa mainittu teleoperaattori toimitti 14 päivänä toukokuuta 2009 lisätietoja menettelyn aikana tekemiensä huomautusten osalta ja viittasi komission 11 päivänä helmikuuta 2009 tekemään päätökseen (6), joka teleoperaattorin mukaan vahvistaa sen huomautukset.

(8) Komission ja France Télécomin edustajat tapasivat France Télécomin pyynnöstä 17 päivänä joulukuuta 2009, 23 päivänä syyskuuta 2010 ja 12 päivänä lokakuuta 2010. France Télécom toimitti täydentäviä huomautuksia 18 päivänä lokakuuta 2010.

(9) Ranskan tasavalta toimitti 18 päivänä maaliskuuta 2010 komission pyynnöstä tarkennuksia ja päivityksiä eräisiin alkuperäisissä huomautuksissa esittämiinsä tietoihin ja liitti mukaan yhteenvedon alkuperäisistä huomautuksista.

(10) Ranskan viranomaiset toimittivat 22 päivänä syyskuuta 2010 komissiolle uusia huomautuksia ja pyysivät kokousta, joka järjestettiin 22 päivänä lokakuuta 2010. Komissio toimitti Ranskan viranomaisille 28 päivänä lokakuuta 2010 päivätyllä kirjeellä kyseisessä kokouksessa mainittuja käytännön tarkennuksia ja France Télécomin täydentävät huomautukset ja kehotti Ranskan tasavaltaa esittämään mahdolliset huomautuksensa. Komissio toimitti 17 päivänä marraskuuta 2010 täydentävät tarkennukset, joita Ranskan viranomaiset olivat pyytäneet huomautustensa laatimiseksi 10 päivänä marraskuuta 2010.

(11) Ranskan tasavalta toimitti 9 päivänä joulukuuta 2010 päivätyllä ja 24 päivänä kesäkuuta 2011 täydennetyllä kirjeellä täydentävät huomautuksensa, joissa päivitettiin sen alkuperäisissä huomautuksissa esitettyjä tiettyjä tietoja. Ranskan viranomaisten kanssa järjestettiin kokoukset 28 päivänä kesäkuuta ja 4 päivänä heinäkuuta 2011. Uusia huomautuksia on esitetty 7 päivänä lokakuuta 2011.

2. TUEN YKSITYISKOHTAINEN KUVAUS

(12) Tämän menettelyn kohteena olevat toimenpiteet koostuvat muutoksista, jotka tehtiin vuonna 1996 France Télécom -yrityksen virkamiesasemassa olevan henkilöstön eläkkeiden maksamiseen liittyvään kustannusjärjestelmään. Edellinen järjestelmä laadittiin, kun France Télécom perustettiin vuonna 1990 valtionhallinnosta erillisenä yrityksenä. Käytännössä vuoden 1990 lain nojalla otettiin uudelleen käyttöön aiempi käytäntö France Télécomin sosiaaliturvamaksujen osalta. Vuonna 1996 perustettiin uusi järjestelmä osittain siksi, että France Télécomista tehtiin osakeyhtiö, se listattiin pörssiin ja sen pääomasta avattiin suurempi osuus, ja osittain siksi, että markkinat, joilla se toimi Ranskassa ja muissa Euroopan unionin jäsenvaltioissa, avattiin kokonaan kilpailulle. Vuonna 1996 käyttöön otettu järjestelmä on pääosin edelleen voimassa.

2.1 France Télécomin ja sen henkilökunnan aseman oikeudellinen kehys vuosina 1990–1996

2.1.1 France Télécomin asema ja sen henkilöstön tilanne vuosina 1990–1996

(13) Heinäkuun 2 päivänä 1990 annetun lain nro 90-568 (jäljempänä ’vuoden 1990 laki’) (7) nojalla France Télécomista tehtiin erillinen julkinen operaattori ja oikeushenkilö. Se oli aiemmin posti- ja televiestintäministeriön pääosasto. Saman lain nojalla kyseisen pääosaston palveluihin liittyvä kaikki aineellinen ja aineeton omaisuus siirrettiin kokonaan ja korvauksetta France Télécomille.

(14) Vuoden 1990 lain 3 pykälässä France Télécomin tehtäväksi annetaan muun muassa i) taata kaikki julkiset kotimaiset ja kansainväliset televiestintäpalvelut, ii) perustaa, kehittää ja hyödyntää näiden palvelujen toimittamiseen tarvittavia julkisia verkkoja ja varmistaa niiden yhteydet ulkomaisiin verkkoihin, iii) toimittaa kaikki muut televiestintäpalvelut, -laitteet ja -verkot sekä perustaa verkkoja, joissa lähetetään radio- tai televisiolähetyspalveluja kaapeliteitse.

(15) Vuoden 1990 lain 29 pykälän nojalla France Télécomin henkilökuntaan sovelletaan erityisiä henkilöstösääntöjä virkamiesten oikeuksista ja velvollisuuksista annetun lain ja valtion virkamieskuntaa koskevista henkilöstösäännöistä annetun lain nojalla. Vuoden 1990 lain nojalla oli mahdollista ottaa palvelukseen sopimussuhteisia työntekijöitä työehtosopimusjärjestelmän mukaisesti valtion ja yrityksen välillä tehdyllä sopimuksella määritetyissä puitteissa. Sopimuksessa sovittiin kyseisen työvoiman hankinnan määrän ylärajaksi kolme prosenttia.

(16) Aiemman talousarviokäytännön mukaisesti vuoden 1990 lain 30 pykälässä vahvistettiin henkilökunnan sosiaaliturvaetuuksien rahoitusta koskevan vastuun jakaminen Ranskan valtion ja France Télécomin kesken seuraavasti: ”Posti- ja televiestintäministeriön henkilöstö ja eläkeläiset sekä ne julkisten operaattoreiden työntekijät ja eläkeläiset, joihin sovelletaan valtion virkamiesten yleisiä henkilöstösääntöjä, sekä heidän edunsaajansa saavat sairaus-, vanhempain- ja työkyvyttömyysvakuutuksen luontaisetuuksia posti- ja televiestintäalan yleisestä keskinäisestä vakuutusyhtiöstä sosiaaliturvalain III kirjassa ja VII kirjan I osaston II luvussa tarkoitetuin ehdoin. Julkiset operaattorit vastaavat kuitenkin valtion vastuulle L. 712-9 pykälän nojalla kuuluvista maksuista omien virkamiestensä osalta. Valtio maksaa La Posten ja France Télécomin virkamiehille myönnetyt eläkkeet ja toimii eläkkeistä vastaavana laitoksena Ranskan siviili- ja sotilashallinnon virkamiesten eläkkeistä annetun lain nojalla. Vastineeksi julkisten operaattorien on maksettava valtiolle a) virkamiehen palkasta pidätetty määrä, joka vahvistetaan siviili- ja sotilashallinnon virkamiesten eläkkeistä annetun lain L. 61 pykälässä; b) ylimääräinen osuus, jonka avulla se voi vastata eläkkeellä oleville virkamiehille maksetuista ja maksettavista eläkkeistä johtuvista menoista kokonaisuudessaan. Julkiset operaattorit vastaavat kokonaisuudessaan kustannuksista, jotka johtuvat sosiaaliturvalain L. 134-1 pykälän soveltamisesta La Posten ja France Télécomin virkamiehiin. Valtioneuvoston asetuksessa määritetään tarvittaessa näiden säännösten soveltamisehdot.”

(17) Vuosina 1991–1996 vuoden 1990 lain 30 pykälän mukaisesti ”työnantajan” osuudeksi (eli vuoden 1990 lain alkuperäisen version 30 pykälän b alamomentissa tarkoitettu ”ylimääräinen osuus”), josta France Télécom vastaa palveluksessaan olevien virkamiesten osalta, vahvistettiin Ranskan valtion maksamien eläkkeiden kokonaismäärän ja sen palveluksessa edelleen olevien virkamiesten palkoistaan suorittamien maksujen välinen ero. France Télécom osallistui myös niin sanottuihin korvauksia ja liiallisia korvauksia koskeviin järjestelmiin, joissa määrätään siirroista, joiden tarkoituksena on taata tasapaino muiden julkisten laitosten virkamiesten eläkejärjestelmien kanssa. Virkamiesten eläkevastuiden rahoitukseen palkoista käytettävä osuus vahvistettiin siviili- ja sotilashallinnon virkamiesten eläkkeistä annetun lain L. 61 pykälän nojalla siten, että virkamiehen palkasta pidätetään osa, joksi vahvistettiin 7,85 prosenttia indeksisidonnaisesta bruttopalkasta.

(18) France Télécomin maksut nousivat 920 miljoonasta eurosta 1 151 miljoonaan euroon vuosien 1991 ja 1996 välillä, ja ne jakautuivat seuraavasti: Taulukko 1 France Télécom: työntekijöiden ja työnantajan eläkemaksut vuosina 1991–1996 (8) miljoonaa euroa 1991 1992 1993 1994 1995 1996 A Maksetut eläkkeet yhteensä 939 983 1 070 1 079 1 173 1 214 a 1 työntekijämaksut 195 201 217 213 229 238 a 2 työnantajamaksu 743 782 853 866 944 976 B Korvaus ja liikakorvaus 176 188 277 136 201 175 Maksut yhteensä (A + B) 1 115 1 171 1 348 1 215 1 375 1 389 France Télécomin osuus yhteensä (a2 + B) 920 970 1 131 1 002 1 146 1 151

(19) France Télécom kirjasi eläkkeisiin liittyvät menot maksettujen maksujen perusteella. Koska nämä menot kasvaisivat varmasti entisille virkamiehille maksettavien eläkkeiden ennakoidun kehityksen takia, France Télécom kirjasi tileihinsä myös vuosittaisen varauksen, jonka tarkoituksena on jakaa maksujen tulevan kasvun arvioitu vaikutus 30 vuoden ajalle. Varauksen kokonaismäärä vuoteen 1996 asti oli siten 23,4 miljardia Ranskan frangia (3,6 miljardia euroa). Koska Ranskan valtio puolestaan toimi omana vakuutuksenantajanaan, se ei Ranskan viranomaisten mukaan ryhtynyt perustamaan rahastoja kyseisiä eläkkeitä varten (9).

2.1.2 France Télécomin asemaan ja sen virkamiesten tilanteeseen vuodesta 1996 alkaen tehdyt muutokset

(20) Heinäkuun 26 päivänä 1996 annetulla lailla nro 96-660 (10) (jäljempänä ’vuoden 1996 laki’) muutettiin vuoden 1990 lain tiettyjä säännöksiä. Laki tuli voimaan 31 päivänä joulukuuta 1996, ja sen nojalla France Télécomille annettiin toisaalta kansallisen yrityksen asema, johon sovelletaan osakeyhtiöihin sovellettavia säännöksiä, mikäli ne eivät ole ristiriidassa lain kanssa, ja toisaalta siirrettiin veloituksetta julkisoikeudellisen oikeushenkilön France Télécomin omaisuus, oikeudet ja velvoitteet kansalliselle yritykselle France Télécomille.

(21) France Télécom SA -yrityksen (jäljempänä ’France Télécom’) pääomaksi vahvistettiin määräyksen nojalla 25 miljardia Ranskan frangia (3,8 miljardia euroa) 31 päivän joulukuuta 1995 taseeseen kirjattujen omien varojen perusteella. France Télécomin osakkeet listattiin lokakuussa 1997 Pariisin ja New Yorkin pörsseihin. Vuoden 1998 vuosikertomuksen mukaan France Télécomin pääoma jakautui valtion (63,6 prosenttia), yksityisten sijoittajien (31,2 prosenttia), France Télécomin henkilöstön (3,2 prosenttia) ja Deutsche Telekomin (2 prosenttia) kesken. Syyskuun 7 päivästä 2004 alkaen Ranskan valtiolla ei ole ollut enää enemmistöosuutta, koska pääomasta myytiin 10,85 prosenttia. Myöhemmin tämä osuus on edelleen pienentynyt, ja 31 päivänä joulukuuta 2008 valtion osuus pääomasta oli 26,65 prosenttia. Koska Ranskan valtiolla kuitenkin on 26,65 prosenttia äänioikeuksista ja koska muita merkittäviä osakkeenomistajien ryhmiä ei ole, Ranskan valtio nimittää toimitusjohtajan, se on edelleen France Télécomin pääosakkeenomistaja ja se voi käytännössä päättää osakkeenomistajien äänestyksessä yksinkertaista enemmistöä edellyttävistä kysymyksistä (11).

(22) Vuoden 1996 lailla säädetty France Télécomin yhtiöjärjestyksen muutos kattoi myös monia sen henkilöstöön liittyviä säännöksiä. Kyseisen lain mukaan France Télécomin virkamieskunta liitetään kansalliseen yritykseen France Télécomiin ja kuuluu sen hallintoon. Virkamiesasemassa oleva henkilöstö säilyttää asemansa ja siihen liittyvät takuut. France Télécomissa työskentelevien virkamiesten palvelussuhteen ehdot ovat samat kuin valtion virkamiesten: heillä on työllisyystakuu, ja heidät voidaan erottaa vain vakavan syyn takia laissa määritellyissä tapauksissa. Uuden henkilöstön palvelukseen ottamisen osalta vuoden 1996 lain nojalla säädettiin, että France Télécom pystyy ottamaan virkamiehiä palvelukseen 1 päivään tammikuuta 2002 asti. Se pystyy samalla ottamaan palvelukseen myös sopimussuhteisia toimihenkilöitä työehtosopimusjärjestelmän mukaisesti.

(23) Joulukuun 31 päivänä 1996 France Télécomin palveluksessa oli 165 200 henkilöä, joista 94,1 prosenttia oli virkamiehiä. France Télécom lopetti itse asiassa virkamiesten palvelukseen ottamisen vuonna 1997 odottamatta vuoden 1996 lailla vahvistettua määräpäivää eli 1 päivää tammikuuta 2002. Virkamiesten määrä pieneni siksi 47 prosenttia kymmenessä vuodessa vuoden 1997 133 434 virkamiehestä 69 892 virkamieheen vuonna 2007. Tämä lasku on selkeästi merkittävämpi kuin lasku France Télécomin koko henkilöstömäärässä (– 25 prosenttia); yrityksessä oli 124 166 työntekijää 31 päivänä joulukuuta 2007.

(24) Vuoden 1996 lain 6 pykälällä muutettiin myös vuoden 1990 lain 30 pykälää lisäämällä alkuperäiseen tekstiin c ja d alamomentti. Lailla määrätään France Télécom maksamaan valtiolle vastineeksi siitä, että valtio maksaa France Télécomin virkamiehille myönnetyt eläkkeet ja toimii eläkkeistä vastaavana laitoksena, ”c) (…), muista maksuvelvoitteista vapauttava työnantajamaksu, jota on maksettava 1 päivästä tammikuuta 1997 alkaen suhteessa määriin, jotka pidätetään palkasta eläkettä varten. Muista maksuvelvoitteista vapauttavan maksun osuus määritetään siten, että France Télécom ja yleisen sosiaaliturvalainsäädännön soveltamisalaan kuuluvat televiestintäalan muut yritykset maksavat yhtä suuret palkkasidonnaiset pakolliset sosiaaliturvamaksut ja veroluonteiset maksut niiden riskien osalta, jotka ovat yhteisiä yleisen työlainsäädännön nojalla palkatuille työntekijöille ja valtion virkamiehille. Osuutta voidaan tarkistaa, mikäli kyseiset kustannukset muuttuvat. Työnantajamaksujen määrittämistä ja maksamista valtiolle koskevat ehdot vahvistetaan valtioneuvoston asetuksella; d) (…), poikkeuksellinen kiinteämääräinen maksu, jonka määrä ja maksuehdot vahvistetaan talousarviolaissa ennen 31 päivää joulukuuta 1996”.

(25) France Télécom suljettiin vuoden 1996 lailla myös vuoden 1990 lain nojalla säädetyn yleisiä ja erityisiä vanhuusetuuksia koskevan mekanismin soveltamisalan ulkopuolelle, ja siksi France Télécomin piti maksaa taulukossa 1 esitetyt työnantajamaksua täydentävät korvaukset ja liikakorvaukset. Vuosina 1991–1996 tämän vuoksi maksetut määrät olivat 18 prosenttia virkamieshenkilöstölle maksetuista eläkkeistä.

(26) Vuoden 1996 lailla perustetulla muista maksuvelvoitteista vapauttavalla työnantajamaksulla korvataan vuoden 1990 lain 30 pykälän b alamomentissa tarkoitettu ylimääräinen maksu. Maksu perustuu tasapuoliset kilpailuedellytykset varmistavaan maksuosuuteen, joka saadaan aikaan yhtenäistämällä yhtä suureen nettopalkkaan sovellettavien pakollisten sosiaaliturvamaksujen ja veroluonteisten maksujen tasot. Yhtenäistämismenetelmä perustuu arviolaskelmaan, jossa määritetään sellaiselle kilpailijalle aiheutuvien kustannusten määrä, jonka palveluksessa olisi yleiseen sosiaaliturvamaksujärjestelmään, myös eläkkeiden osalta, kuuluvia työntekijöitä ja joka maksaisi työntekijöille France Télécomin virkamiesten palkkoja vastaavaa nettopalkkaa ja jonka työntekijärakenne olisi samanlainen.

(27) Menetelmän ulkopuolelle jäävät maksut, jotka kilpailijat ovat maksaneet vakuuttaakseen työntekijöiden ja virkamiesten muut kuin yhteiset riskit, erityisesti työttömyysriskin ja riskin, että työntekijöiden palkkoja ei pystytä maksamaan selvitystilan tai konkurssin vuoksi (jäljempänä ’palkan vakuutustakuu’ tai ’AGS-maksu’). Vuoden 1996 laista äänestettäessä tämä France Télécomin ja sen kilpailijoiden välinen ero ei jäänyt huomaamatta lainsäätäjältä, joka totesi, että ”6 pykälän säännösten ansiosta France Télécom voi maksaa vähemmän UNEDIC-maksuja kuin sen mahdolliset kilpailijat” (12).

(28) Joka vuosi uudelleen laskettava France Télécomin työnantajamaksu ilmaistaan prosenttiosuutena palveluksessa olevien virkamiesten indeksisidonnaisista bruttopalkoista. Työnantajamaksun osuus oli keskimäärin […] (13) prosenttia vuosina 1997–2010, ja se esitetään taulukossa 2 Ranskan tasavallan huomautusten mukaisesti: Taulukko 2 France Télécomin vuosina 1997–2010 maksama muista maksuvelvoitteista vapauttava työnantajamaksu Vuosi Maksun osuus Miljoonaa euroa 1997 36,20 % 1 088,9 1998 35,40 % 1 069,6 1999 36,70 % 1 108,5 2000 36,40 % 1 085,0 2001 37,00 % 1 088,6 2002 37,70 % 1 100,1 2003 37,60 % 1 085,0 2004 […] % 1 048,6 2005 […] % 984,6 2006 […] % 957,6 2007 […] % 917,6 2008 […] % 859,2 2009 […] % 805,4 2010 […] % 744,5

(29) Virkamiesten rekrytoinnin lopettaminen vuodesta 1997 alkaen rajoitti France Télécomin palveluksessa olevien virkamiesten määrää. Vaikka vuosina 1991–2010 jäi eläkkeelle yhä enemmän virkamiehiä, taulukko osoittaa, että France Télécomin vuonna 2010 maksama 744 miljoonan euron työnantajamaksu oli 407 miljoonaa euroa vähemmän kuin eläkemaksut, jotka yritys maksoi Ranskan valtiolle ennen vuoden 1996 uudistuksen voimaantuloa (1 151 miljoonaa euroa), ja että se vastasi pelkkää työnantajamaksua, jonka France Télécom maksoi 20 vuotta aiemmin, vuonna 1991 (743 miljoonaa euroa, katso taulukko 1).

(30) Vuoden 1996 lailla käyttöön otettu uudistus on siis vaikuttanut siten, että France Télécomin maksun määrä vähenee absoluuttisena arvona, eikä se ole enää sidottu eläkkeelle jääneiden virkamiesten määrään. Vuoden 1996 lailla käyttöön otettu kustannusten siirto valtiolle toteutettiin, vaikka senaatin esittämissä ennustuksissa todettiin, että eläkekustannukset nousevat huomattavasti vuodesta 2005 alkaen. Ne olivat 13 miljardia Ranskan frangia (1,98 miljardia euroa) vuonna 2007, vuonna 2017 ne ovat 21,5 miljardia Ranskan frangia (3,3 miljardia euroa) ja vuonna 2027 34 miljardia Ranskan frangia (6,1 miljardia euroa) (14).

(31) Kansalliskokouksessa ja senaatissa lakiluonnoksesta käydyissä keskusteluissa käsiteltiin 250 miljardin Ranskan frangin suuruisten eläkekustannusten siirtoa valtion talousarvioon, mitä vuotuiset 100 miljardin Ranskan frangin maksut ja 40 miljardin Ranskan frangin poikkeuksellinen maksu eivät kata, vaikka siihen lisättäisiin yrityksen joidenkin osakkeiden myynnistä saatavat tulot. Näissä keskusteluissa mainittiin poikkeuksellisen maksun arvioiduksi enimmäismääräksi 40 miljardia Ranskan frangia valtiolle koituvien uusien ja raskaiden kustannusten vähentämiseksi. Määrä vahvistettiin yhdessä pankinjohtajien kanssa, jotta se olisi yhdenmukainen 150 prosentin nettovelkaantumisasteen kanssa ja jotta se vastaisi yrityksen luomia eläkevarauksia ja valtiolle kymmenen vuoden ajan aiheutuvia lisäkustannuksia, ja se perustui maksettujen eläkkeiden ja siitä lähtien perittävän, muista maksuvelvoitteista vapauttavan maksun väliseen eroon (15).

(32) Valtion korvauksen tarkoitus mainitaan lainsäätäjän äänestämän lain 30 pykälän ja vuoden 1996 lakiehdotuksesta käytyjen keskustelujen lisäksi myös France Télécomin vuoden 1997 vuosikertomuksessa, jossa käsitellään ”entisten virkamiesten tuleviin eläkkeisiin liittyvää 37,5 miljardin frangin poikkeuksellista maksua Ranskan valtiolle” (16). France Télécom on luomiensa varausten avulla pystynyt pienentämään vastuullaan olevia nettorahoituskustannuksia, koska sen on maksettava yhtenä ainoana vuonna uudistuksesta valtiolle kymmenen vuoden ajalta koituvat lisäkustannukset.

(33) Vaikuttaa siis siltä, että varaus, jonka France Télécom kirjasi vuosittain jakaakseen vuoden 1990 laista johtuvien maksujen tulevien korotusten vaikutuksen ja jonka yhteenlaskettu määrä oli 23,4 miljardia Ranskan frangia (3,6 miljardia euroa) vuonna 1996, on otettu huomioon poikkeuksellisen maksun (tai kertakorvauksen) määrän vahvistamiseksi. Se osa maksusta, joka ei ollut perustettujen varausten mukainen, kattaisi nämä ylimääräiset kustannukset kymmenen vuoden ajalta. Sen määrä on vahvistettu ottaen huomioon yrityksen jo varaama määrä, kuten aikanaan käydyistä keskusteluista selkeästi käy ilmi.

(34) Koska vuoden 1996 lailla käyttöönotettu vuotuinen työnantajamaksu vapauttaa muista maksuvelvoitteista, France Télécomin ainoa velvollisuus on nykyään maksaa kyseinen maksu, eikä sillä ole velvollisuutta kattaa virkamiesasemassa olevien toimihenkilöidensä eläkejärjestelmän eikä muiden virkamieskuntaa koskevien järjestelmien mahdollisia tulevia alijäämiä. Kirjanpitovarauksesta on siis tullut tarpeeton vuoden 1996 lain vuoksi. Varaus kirjattiin voitoksi France Télécomin 31 päivän joulukuuta 1996 tulokseen, ja sen arvo oli 17,5 miljardia Ranskan frangia (2,7 miljardia euroa) nettotuloksessa (17).

(35) Lisäksi poikkeuksellisen kiinteämääräisen maksun, josta säädettiin vuoden 1996 lailla ja joka maksetaan vastineeksi siitä, että valtio maksaa France Télécomin virkamiehille myönnetyt eläkkeet ja toimii eläkkeestä vastaavana laitoksena, määräksi vahvistettiin 37,5 miljardia Ranskan frangia (5,71 miljardia euroa) vuoden 1997 talousarviolaissa. Se rahoitettiin lisäämällä yrityksen pitkä- ja lyhytaikaista velkaa (18) ja maksettiin useassa erässä vuoden 1997 tammi- ja lokakuun välisenä aikana. Tästä poikkeuksellisesta maksusta saatujen tulojen avulla Ranskan valtionhallinnon alijäämä saatiin supistettua 41,8 miljardiin euroon vuonna 1997. Ilman sitä alijäämä olisi ollut kyseisenä vuonna 3,7 prosenttia suhteessa BKT:hen.

(36) Kyseisen maksun tulot osoitettiin France Télécomin poikkeuksellisen maksun hallinnasta vastaavalle julkiselle laitokselle, joka perustettiin vuoden 1997 talousarviolailla. Poikkeuksellinen maksu on sen tuottamien mahdollisten rahoitustuotteiden ohella laitoksen ainoa tulo. Sen menoja ovat vuotuiset maksut valtion talousarvioon, ja ne on maksettu vuodesta 2006 alkaen valtion siviili- ja sotilashallinnon virkamiesten eläkkeiden erityiselle jakotilille. Maksuksi vahvistettiin 1 miljardi Ranskan frangia (152,4 miljoonaa euroa) vuodelle 1997, ja sen jälkeen sitä korotetaan vuosittain 10 prosenttia, ellei talousarviolaissa toisin säädetä. Julkisen laitoksen toiminta loppuu, kun kaikki sen tulot on maksettu valtiolle (19).

(37) Vuoden 1997 talousarviolaissa vuotuisten maksujen vahvistamisesta säädettyjen säännösten soveltamisen nojalla vuonna 1999 julkisen laitoksen toiminnan kestoksi arvioitiin 17 vuotta ilman sen käteisvarojen lisäämistä (20). Koska vuotuiset maksut kuitenkin olivat suurempia kuin vuoden 1997 talousarviolaissa säädettiin, kestoa on lyhennetty. Kuten taulukosta 3 käy ilmi, laitoksen vuotuisten maksujen yhteenlaskettu määrä oli 5,47 miljardia euroa jo vuonna 2010. Kaikkien saatavilla olevien varojen maksusta johtuvan laitoksen toiminnan loppumisen arvioitiin tapahtuvan 31 päivänä joulukuuta 2011 (21). Vuoden 2011 talousarviolaissa määrätään 243 miljoonan euron maksusta eläkkeiden erityiselle jakotilille tämän vuoden osalta, minkä pitäisi tasata laitoksen tulot (22).

(38) Joka tapauksessa France Télécomin poikkeuksellisen maksun hallinnasta vastaavalle julkiselle laitokselle vuonna 1997 myönnetty 37,5 miljardin Ranskan frangin poikkeuksellinen rahoitus vastaa alle 40 miljardin Ranskan frangin maksun määrää, joka mainittiin vuoden 1996 lakiluonnoksesta käydyissä keskusteluissa. Vaikka maksu suoritettiin valtion talousarvioon vuonna 1997 ja se osoitetaan vuosittain siviili- ja sotilashallinnon virkamiesten eläkkeiden maksamiseen, maksun määrä vahvistettiin, jotta voitaisiin korvata vuoden 1996 lain soveltamisesta valtiolle johtuvat lisäkustannukset.

(39) Virkamiesten eläkevastuiden rahoituksen palkkaosuutta, joka on vahvistettu siviili- ja sotilashallinnon virkamiesten eläkkeistä annetun lain L 61 pykälän nojalla sen jälkeen, kun France Télécomista tuli vuonna 1991 julkinen operaattori, ei ole muutettu vuoden 1996 lailla. Vuosien 1990 ja 1996 laeilla ei ole myöskään muutettu France Télécomin yksityisoikeudellisten palkansaajien eläkejärjestelmää, joka on eläkevakuutusta koskeva yhteiseen sosiaaliturvalainsäädäntöön kuuluva järjestelmä ja jota on täydennetty AGIRC-järjestelmällä johtohenkilöstön ja ARRCO-järjestelmällä muun kuin johtohenkilöstön osalta. Tämän järjestelmän nojalla France Télécomilla ja sen yksityisoikeudellisilla palkansaajilla on samanlaiset velvoitteet kuin kilpailevilla yrityksillä muun muassa muista maksuvelvoitteista vapauttavien työnantajamaksujen maksamisen osalta.

(40) Vuoden 1996 lailla käyttöönotetun uudistuksen yhteydessä Ranskan valtion neuvonantajaksi palkatut aktuaarit arvioivat, että kustannukset siitä, että valtio maksaa France Télécomin työssä ja eläkkeellä oleville virkamiehille myönnetyt eläkkeet ja toimii eläkkeistä vastaavana laitoksena, olisivat nykyarvona 242 miljardia Ranskan frangia (36,9 miljardia euroa (23)) 1 päivänä tammikuuta 1997 (24). Tämä luku on lähellä senaatin mainitsemaa noin 250 miljardiin Ranskan frangiin pyöristettyä lukua. Samoihin aktuaarien olettamuksiin perustuva arvio France Télécomin vastineeksi maksamasta, muista maksuvelvoitteista vapauttavasta työnantajamaksusta olisi samojen aktuaarien olettamuksien perusteella 15,2 miljardia euroa, johon on lisättävä 5,7 miljardin euron poikkeuksellinen korvaus tai maksu, joka maksettiin kokonaan lokakuussa 1997. Ranskan viranomaiset arvioivat uudistuksen voimaantulohetkellä tulevien palkansaajamaksujen arvoksi […] miljardia euroa. France Télécomin Ranskan valtiolle siirtämien nettokustannusten arvo oli vuoden 1996 arvioiden mukaan siis […] miljardia euroa.

(41) Vuoden 1996 lakiluonnoksesta käydyissä keskusteluissa mainitun kymmenen vuoden ajanjakson (1997–2006) osalta Ranskan valtion neuvostoksi määrätyn aktuaarikomitean arvioima maksettavien etuuksien kokonaismäärä oli […] miljardia euroa. Kyseisellä jaksolla todellisuudessa maksettujen suoritusten kokonaismäärä on ollut miltei sama, […] miljardia euroa, eli ero ennustukseen oli alle 0,83 prosenttia (25). Tämä vahvistaa jälkikäteen niiden ennusteiden oikeellisuuden, joita käytettiin laista käydyn keskustelun pohjana.

(42) Näiden lukujen perusteella voidaan todeta, että kansalliskokouksessa ja senaatissa France Télécomin poikkeuksellisen korvauksen tai maksun vahvistamiseksi käsitellyt määrät ja niiden perustelut vastaavat suuruudeltaan lakiluonnoksesta käydyissä keskusteluissa mainitun kymmenen vuoden jakson aikana jälkikäteen tarkistettuja arvoja. Ilmoitettu poikkeuksellisen maksun enimmäismäärä, kuusi miljardia euroa (40 miljardia Ranskan frangia), vastaa yrityksen vuoteen 1996 asti perustamia varauksia, joilla pyrittiin kattamaan tuolloin ennakoidut tulevat eläkekustannukset eli 3,6 miljardia euroa (23,4 miljardia Ranskan frangia), sekä valtion maksamaa 2,4 miljardin euron erotusta vuosina 1997–2006 maksettujen työnantaja- ja palkansaajamaksujen ja toisaalta vuonna 1996 saman kymmenen vuoden jaksolla maksettaviksi arvioitujen maksujen välillä.

(43) Toisaalta Ranskan valtion toimittamat ja taulukossa 3 esitettävät tiedot osoittavat, että vuosina 1997–2010 Ranskan valtion vuoden 1996 uudistuksen nojalla rahoittamat France Télécomin virkamiesten eläkemaksut olivat yhteensä […] miljardia euroa. Valtion rahoittamat kustannukset ovat France Télécomin ja sen työssä olevien virkamiesten vuotuisten maksujen ja eläkkeellä oleville virkamiehille vuosittain maksettavien eläkkeiden erotus, josta on vähennetty France Télécomin poikkeuksellisen maksun hallinnasta vastaavan julkisen laitoksen vuosittain suorittamat maksut. Vuosina 1997–2010 kustannukset kehittyivät seuraavasti: Taulukko 3 Ranskan valtiolle vuoden 1996 uudistuksesta johtuvat kustannukset (1997–2010) (miljoonaa euroa) Maksut (työnantaja- ja työntekijämaksut) France Télécomin poikkeuksellisen maksun hallinnasta vastaavan julkisen laitoksen vuotuiset maksut Maksetut etuudet Valtion kustannukset 1997 (…) 152,4 (…) (…) 1998 (…) 167,7 (…) (…) 1999 (…) 184,5 (…) (…) 2000 (…) 202,9 (…) (…) 2001 (…) 223,2 (…) (…) 2002 (…) 245,5 (…) (…) 2003 (…) 270,0 (…) (…) 2004 (…) 297,1 (…) (…) 2005 (…) 326,9 (…) (…) 2006 (…) 1 359,5 (…) (…) 2007 (…) 395,4 (…) (…) 2008 (…) 435,0 (…) (…) 2009 (…) 578,0 (…) (…) 2010 (…) 635,8 (…) (…) Yhteensä (…) 5 473,9 (…) (…)

(44) France Télécomin poikkeuksellisen maksun hallinnasta vastaavan julkisen laitoksen vuotuisten maksujen määriä koskevan vuoden 1997 talousarviolain säännösten vuoksi vuonna 1997 maksetut määrät eivät vastanneet arvioituja maksujen määriä tai France Télécomin eläkkeellä olevalle henkilöstölle todella maksettuja määriä eivätkä jäljellä olevia kustannuksia, jotka valtion oli rahoitettava, eikä niitä vahvistettu kyseessä olevien määrien mukaan. Todellisuudessa maksettujen määrien tarkastelu vahvistaa, että yhteyttä ei ole. France Télécomin vuonna 1997 maksamasta poikkeuksellisesta maksusta huolimatta taulukko 3 osoittaa, että France Télécomin eläkkeellä oleville virkamiehille maksetut maksut ylittivät vuotuiset varat vuodesta 2004 alkaen vuotta 2006 lukuun ottamatta.

(45) France Télécomin vuosimaksuja ja poikkeuksellisesta maksusta vastaavan laitoksen vuotuisia maksuja ei osoitettu erikseen ja etukäteen France Télécomin eläkkeellä olevalle henkilöstölle eläkkeiden erityisestä jakotilistä maksettuihin etuuksiin. Jos poikkeuksellista maksua olisi sovellettu vuoden 1997 talousarviolaissa määrätyn kymmenellä prosentilla vuosittain korotettavaa määrää koskevan maksujärjestelmän sijasta, sen vaikutus pelkästään kyseisten etuuksien rahoitukseen vuodesta 1997 alkaen olisi itse asiassa johtanut julkisen laitoksen toiminnan lopettamiseen vuoden 2008 lopussa suunnitellun vuoden 2011 lopun sijasta, kun otetaan huomioon taulukossa 3 esitetty määrä, jota ei ole katettu vuosimaksuilla. Kummassakin tapauksessa poikkeuksellisen maksun määrä olisi käytetty loppuun 31 päivänä joulukuuta 2011.

2.2 Televiestintämarkkinoiden avaaminen ensin asteittain ja myöhemmin kokonaan

(46) France Télécomin virkamiesten eläkkeiden rahoitusuudistus toteutettiin samaan aikaan, kun palvelumarkkinat, joilla France Télécom toimii, avattiin kokonaan kilpailulle. Televiestintäalaa on vapautettu asteittain vuodesta 1988 alkaen kilpailusta telepäätelaitemarkkinoilla 16 päivänä toukokuuta 1988 annetun komission direktiivin 88/301/ETY (26) ja kilpailusta telepalvelumarkkinoilla 28 päivänä kesäkuuta 1990 annetun komission direktiivin 90/388/ETY (27) nojalla. Direktiivillä 90/388/ETY säädettiin vapauttamistoimenpiteistä, jotka oli pantava täytäntöön ennen 31 päivää joulukuuta 1990 tietojen välittämisen ja puhelintoiminta- ja datapalvelujen osalta yritysverkoissa ja käyttäjien suljetuissa verkoissa. Täydellisen kilpailun toteuttamista televiestintämarkkinoilla pohjustavan direktiivin 90/388/ETY muuttamisesta 13 päivänä maaliskuuta 1996 annetussa komission direktiivissä 96/19/EY (28) säädettiin televiestintäalan täydellisestä vapauttamisesta 1 päivästä tammikuuta 1998 alkaen.

(47) Televiestinnän sääntelystä 26 päivänä heinäkuuta 1996 annetulla lailla nro 96-659 vahvistettiin ehdot, joiden nojalla ala voitiin vapauttaa täysimääräisesti lopettamalla France Télécomin monopoli kiinteissä puhelinyhteyksissä ja datasiirrossa ja järjestämällä maksut ja yhteenliittämiset kilpailijoiden kanssa. Myös muilla aloilla, joihin ei kuitenkaan sovellettu yksinomaisia oikeuksia ja jotka olivat siis avoimia kilpailulle vuodesta 1987 alkaen, esimerkiksi matkapuhelinmarkkinoilla, France Télécomilla oli selvä johtoasema markkinaosuudellaan, joka vuosina 1997–2002 laski 53,3 prosentista 49,8 prosenttiin (29). Lain nro 96-659 nojalla France Télécomille on myös annettu yleisen taloudellisen edun mukaisia tehtäviä ja säädetty siihen liittyviä kilpailijoiden suorittamia velvoitteita koskevan rahoitusrahaston käyttöönotosta.

(48) Edellä johdanto-osan 46 ja 47 kappaleessa mainittujen säännösten mukaisesti France Télécomilla on vuodesta 1988 alkaen ollut kilpailijoita – joista jotkin ovat osittain kansainvälisten konsernien omistamia – Ranskan tavara- ja palvelumarkkinoilla. Joillakin näistä markkinoista, kuten matkapuhelinten tai kansainvälisen viestinnän markkinoilla, esiintyy valtioiden rajat ylittävää toimintaa. Tämä toiminta on lisääntynyt vuodesta 1998 alkaen vapautetuilla markkinoilla. France Télécom on lisäksi muodostanut liittoutumia ulkomaisten operaattorien kanssa, muun muassa Deutsche Telekomin ja Sprintin (Global One) kanssa vuonna 1996 ja lisännyt vuodesta 1997 alkaen kumppanuuksia ja omistusosuuksia Italiassa (Wind), Alankomaissa (Casema) tai hankkimalla matkapuhelinlisenssejä Tanskassa ja Portugalissa (30).

(49) France Télécomin eläkkeiden rahoitusuudistus toteutettiin siis samaan aikaan kuin markkinoiden vapauttaminen Euroopan unionin tasolla. Se tapahtui siis kilpailulle täysin avoimilla markkinoilla, joilla France Télécom on lisäksi muodostanut liittoutumia ja hankkinut huomattavia omistusosuuksia muissa jäsenvaltioissa. Taustalla vuoden 1996 laissa ja France Télécomin avaamisessa yksityiselle pääomalle oli itse asiassa halu edistää France Télécomin laajentumista Ranskan ulkopuolisille eurooppalaisille markkinoille, kuten käy ilmi lakiluonnoksesta käydyn keskustelun aikana annetuista lausunnoista, joissa puhutaan ”Ranskan hallituksen kansalliselle ylpeydelle, France Télécomille, asettamista tavoitteista” (31).

(50) France Télécom ilmoittaa tällä hetkellä olevansa laajakaista-internetin suurin toimittaja ja kolmanneksi suurin matkapuhelinoperaattori Euroopassa ja yksi johtavista monikansallisten yritysten televiestintäpalvelujen tarjoajista. Ranskan lisäksi France Télécomilla on huomattavaa toimintaa tytäryritystensä kautta erityisesti Espanjassa, Yhdistyneessä kuningaskunnassa, Puolassa, Slovakiassa, Belgiassa ja Itävallassa (32).

3. MENETTELYN ALOITTAMISEEN JOHTANEET SYYT

(51) Tutkintamenettelyn aloittamista koskevassa päätöksessään komissio esitti alustavan arviointinsa vuoden 1996 lailla käyttöönotetuista toimenpiteistä vertaamalla niitä vuoden 1990 lailla vahvistettuja France Télécomin pakollisia sosiaaliturvamaksuja ja veroluonteisia maksuja koskevaan viitekehykseen. Se katsoi, että kyseiset toimet näyttävät antavan valtion varojen ansiosta France Télécomille valikoivan edun, joka saattaa vääristää kilpailua ja vaikuttaa jäsenvaltioiden väliseen kauppaan ja olla siten SEUT-sopimuksen 107 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua valtiontukea.

(52) Komissio huomautti lisäksi, että mikäli nämä toimenpiteet ovat valtiontukea, siitä ei ole tehty ennen sen täytäntöönpanoa ilmoitusta komissiolle, vaikka se olisi katsottava uudeksi tueksi oikeuskäytännön mukaan. Ranskan tasavalta ei siis olisi noudattanut perussopimuksen mukaista ilmoitusvelvollisuutta, ja toimenpide olisi siksi katsottava sääntöjenvastaiseksi.

(53) Komissio totesi, että SEUT-sopimuksen 107 artiklan 3 kohdan c alakohdan perusteella se voi tutkia tuen soveltuvuutta sisämarkkinoille. Komissio pani myös merkille, että se oli voinut saman säännöksen nojalla todeta, että La Postelle sen virkamiesten eläkkeiden rahoitusjärjestelyjen uudistamiseen myönnetty tuki soveltui sisämarkkinoille (33) ja että näiden kahden tapauksen samanlaisten piirteiden vuoksi olisi asianmukaista tehdä tässä tapauksessa samanlainen analyysi.

(54) Alustavassa tutkimuksessaan tuen soveltuvuudesta sisämarkkinoille ja huolimatta samankaltaisuudesta La Posten eläkkeiden rahoitusjärjestelyjen uudistamisen kanssa komissio esitti Ranskan tasavallalle seuraavat epäilyt: a) ensinnäkin komissio korosti, että sillä ei ollut yksityiskohtaisia tietoja, jotka osoittaisivat, että France Télécomin suorittamat maksuosuudet vastaisivat Ranskassa televiestintäalalla yleisen lainsäädännön mukaisesti toimivien yksityisten yritysten osuuksia, mutta se huomautti, että France Télécomiin vuodesta 1997 alkaen sovelletun muista maksuvelvoitteista vapauttavan maksuosuuden perusteella ei voitu taata tasapuolisia toimintaedellytyksiä sen kilpailijoiden kanssa. Tämä johtuu siitä, että France Télécomiin sovellettu osuus kattaa vain maksut, jotka vastaavat yleisen työlainsäädännön soveltamisalaan kuuluvien työntekijöiden ja valtion virkamiesten yhteisiä riskejä, ja siten sen ulkopuolelle jäävät maksut, jotka vastaavat muita kuin yhteisiä riskejä, esimerkiksi työttömyys tai työntekijöiden palkkojen maksamatta jääminen yrityksen selvitystilan tai konkurssin vuoksi; b) toiseksi komissiolla ei ollut riittäviä tietoja eläkekustannusten vähentämisen vaikutuksesta kilpailuun, jotta se voisi arvioida, ovatko myönteiset vaikutukset lopulta kielteisiä suurempia. Komission piti siksi kuitenkin ottaa huomioon lisäksi se, että France Télécom ei ollut vielä kokonaan maksanut takaisin sääntöjenvastaisia ja sisämarkkinoille soveltumattomia tukia Ranskan France Télécomille myöntämästä valtiontuesta 2 päivänä elokuuta 2004 tehdyn komission päätöksen (jäljempänä ’päätös elinkeinoveron soveltamisesta France Télécomiin’) (34) mukaisesti. Ranska ei ollut noudattanut päätöksen määräaikaa, kuten Euroopan unionin tuomioistuin totesi (35).

4. ASIANOMAISTEN HUOMAUTUKSET

(55) Asianomaisten huomautuksista esitetään yhteenveto 4.1–4.3 kohdassa.

4.1 France Télécom

(56) France Télécom katsoo huomautuksissaan, joiden se katsoi täydentävän Ranskan tasavallan esittämiä huomautuksia, että sillä oli jatkuvasti ongelmia liiallisesta henkilöstöstä, mikä johtui sen aiemmasta hallinnollisesta asemasta, ja että sillä ei kyseessä olevan henkilöstön osalta ole samanlaista joustavaa työvoimaa kuin sen kilpailijoilla. France Télécomin on siksi toteutettava erittäin huomattavia, 180 miljoonan euron arvoisia koulutustoimia, joiden osuus on 4,5 prosenttia suhteessa palkkoihin verrattuna 2,9 prosenttiin ranskalaisten yritysten keskiarvosta. France Télécom viittaa myös siihen, että sen palkat ovat noin […] prosenttia korkeampia korotuksia ja palkkioita huomioon ottamatta. Koska France Télécom ei myöskään ole voinut panna täytäntöön sosiaalisia turvajärjestelmiä, se on rahoittanut virkamiesten työsopimuksen päättymiseen liittyviä tukijärjestelmiä, esimerkiksi uran lopuksi pidettävää lomaa, yli 8 miljardilla eurolla vuosina 1996–2006.

(57) Toiseksi France Télécom katsoo, että vuosien 1990–1996 eläkekustannukset olivat epätavallisia ja saivat sen rakenteellisesti epäedulliseen tilanteeseen yksityisiin kilpailijoihinsa verrattuna asiassa Combus annetun tuomion (36) mukaisesti, koska kyseisten kustannusten tavallisuuden tai epätavallisuuden arvioimiseksi käytetty viitekehys oli kilpailijoihin sovellettava yleisen lainsäädännön mukainen järjestelmä. Unionin yleinen tuomioistuin on sen mukaan vahvistanut asiassa Combus antamassaan tuomiossa esitetyt periaatteet asiassa Hotel Cipriani antamassaan tuomiossa (37). France Télécom kiistää, että yhden operaattorin, kuten sen itsensä, tilanne vuoden 1996 lailla käyttöönotettua uudistusta ennen ja sen jälkeen on asianmukainen vertailukehys taloudellisen edun saamisen arvioimiseksi oikeuskäytännön mukaisesti. Joka tapauksessa, jos France Télécomille olisi muodostettava viitekehys tilanteesta ennen vuoden 1996 uudistusta ja sen jälkeen, toimenpidettä ei olisi pitänyt katsoa valikoivaksi, koska sitä olisi sovellettu yhtenäisesti kyseisen kehyksen puitteissa.

(58) Siksi kyseiset toimenpiteet eivät joko ole perussopimuksessa tarkoitettua valtiontukea, koska ne vapauttavat France Télécomin epätavallisesta rakenteellisesta haitasta, tai niitä ei voida katsoa valikoivaksi eduksi, joka olisi valtiontukea.

(59) Lisäksi France Télécom katsoo, että jos kyseessä olisi valtiontuki, se soveltuisi sisämarkkinoille komission La Posten eläkejärjestelyistä tekemän päätöksen (jäljempänä ’La Poste -päätös’) (38) mukaisesti. Siksi sen erityinen järjestelmä, jossa se maksaa ainoastaan yhteisten riskien perusteella lasketun maksuosuuden, ei tarkoita, että France Télécom olisi ollut vuodesta 1996 alkaen edullisessa asemassa kilpailijoihinsa nähden: palvelukseensa ottamien virkamiesten asemaan liittyvien rakenteellisten haittojen lisäksi France Télécomin piti maksaa vuoden 1996 uudistukseen liittyvä huomattava kustannus, jonka soveltuvuutta sisämarkkinoille on analysoitava ja jonka määrä, 5,7 miljardia euroa, on huomattavasti enemmän kuin määrä, joka France Télécomin olisi pitänyt maksaa, jos sen maksuun olisi sovellettu muita kuin yhteisiä riskejä.

(60) France Télécom katsoo, että La Poste -päätöksessään (39) komissio myönsi, että poikkeuksellisen kiinteämääräisen maksun määrä (2 miljardia euroa) korvaa ilmoituksen jälkeen mutta ennen komission päätöstä voimaantulleen uudistuksen puitteissa muita kuin yhteisiä riskejä vastaavat maksut kiinteämääräisen maksun määrän loppumiseen asti. France Télécomin mukaan millään ei voida perustella komission poikkeamista tästä periaatteesta, koska vuoden 1996 lakiluonnoksesta käytyjen keskustelujen aikana annettujen poliittisten julistusten perusteella ei voida katsoa, että lainsäätäjä olisi vahvistanut France Télécomin kiinteämääräisen maksun määrän siten, että tilanne pysyisi muuttumattomana kymmenen vuoden ajan.

(61) Lisäksi vuonna 1996 saatavilla olleet luvut olisivat ristiriidassa sen näkemyksen kanssa, jonka mukaan tuolloin olisi arvioitu 5,7 miljardin euron määrän vastaavan täsmällisesti vuoden 1996 lain soveltamisesta valtiolle kymmenen vuoden aikana johtuvia lisäkustannuksia ja korvaavan vuosi vuoden jälkeen yrityksen maksamat vähäisemmät vuosikustannukset, vaikka olisi otettu huomioon korvauskustannukset niiden eläkejärjestelmien välillä, joista France Télécom oli vapautettu vuonna 1996 (40). Poikkeuksellisen maksun määrän tarkoituksena oli korvata uudistus yleisesti Ranskan valtiolle. Se olisi siis otettava ehdottomasti huomioon analysoitaessa kilpailun tasapuolisuutta vuonna 1997 tapahtuneen voimaantulon jälkeen.

(62) Lopuksi France Télécom katsoo, että koska se olisi ilman vuoden 1996 uudistusta joutunut huomattavan epäedulliseen kilpailuasemaan markkinoilla, joiden vapauttaminen oli unionin tavoite, ja koska Ranskan viranomaiset ovat siitä alkaen noudattaneet täysimääräisesti päätöstä elinkeinoveron soveltamisesta France Télécomiin (41), toimenpiteellä ei ole kielteisiä vaikutuksia kilpailuun.

4.2 Kantelijat

(63) Kantelijat ovat samaa mieltä menettelyn aloittamista koskevassa komission päätöksessä esitetystä arviosta, jonka mukaan toimenpiteessä on kyse perussopimuksessa tarkoitetusta valtiontuesta, koska France Télécomin maksettavia eläkekustannuksia on vähennetty vuoden 1996 lailla. Kyseisessä päätöksessä käytettyjä perusteluja ei kantelijoiden mielestä ole valitettavasti esitetty määrällisesti, mutta niiden mukaan tuen määrä olisi 12,3 miljardia euroa eikä missään tapauksessa alle 9,9 miljardia euroa (42). Kantelijat katsovat, että toimenpiteen, eli tavallisesti yrityksen talousarvioon kohdistuvien sosiaaliturvamaksujen vähentämisen, vaikutukset eikä sen tavoite, eli oletetun haitan korvaaminen, määrittävät, onko kyse valtiontuesta. France Télécomille ei myöskään koidu haittaa virkamiesten palvelukseen ottamisesta, koska yritys maksaa työttömyysmaksuja ja palkansaajakustannuksia 13 prosenttia kilpailijoitaan vähemmän ja sen henkilöstö on vakaata ja joustavaa, koska palkansaajien määrä vähenee varhaiseläkkeelle jäämisen ja julkishallintoon siirtymisen takia.

(64) Kantelijoiden mukaan tällainen valtiontuki ei sovellu sisämarkkinoille. France Télécomille koituva huomattava kilpailuetu oli lisäksi erityisen vahingollista, koska kustannusten vähentäminen ei ollut välttämätöntä sen rahoitusrakenteen turvaamiseksi: sen ansiosta, että France Télécomilta poistettiin vuonna 1996 eläkevelka, jonka diskontattu arvo oli 9,9 miljardia euroa, eikä sillä enää ollut kyseistä kustannusta taseessaan tai sen liitteessä, se pystyi kasvattamaan velkaansa sen jälkeen huomattavasti, sillä vuosina 1997–2007 sen keskimääräinen nettorahoitusvelka oli 44 miljardia euroa. Lisäksi tuki, jolla France Télécom vapautettiin monopoliasemasta johtuvista eläkekustannuksista, on mahdollistanut yrityksen laajentumisen kansainvälisesti ja vahvistanut sen asemaa Ranskassa, jossa se on hyötynyt huomattavista monopoliaseman eduista, joista johtuvien kustannusten maksaminen olisi vain oikeudenmukaista.

(65) Lisäksi aiemmat sääntöjenvastaiset ja sisämarkkinoille soveltumattomat tuet, joita ei ole maksettu takaisin, estävät kyseisen toimintatuen julistamisen sisämarkkinoille soveltuvaksi tukien yhteenlasketun vaikutuksen takia. Lopuksi, vuoden 1996 uudistuksesta puuttuvat tasapuoliset kilpailuedellytykset, koska sen nojalla ei makseta maksuja, jotka vastaavat työttömyysriskiä ja riskiä palkkojen maksamatta jäämisestä yrityksen konkurssitilanteessa, eikä uudistus siksi ole yhdenmukainen perussopimuksen sääntöjen kanssa. Riippumattoman asiantuntijan on kuitenkin laskettava France Télécomin eläkevelka ja Ranskan on sitouduttava takaamaan järjestelmän rahoituksen tasapuolisuus erityisesti säätämällä työnantajamaksun ja 5,7 miljardin euron korvauksen mukautusmekanismeista, mikäli kustannukset vaihtelevat.

4.3 Teleoperaattori

(66) Teleoperaattori on samaa mieltä menettelyn aloittamista koskevassa komission päätöksessä esitetystä alustavasta analyysista ja tukee sitä. Analyysissa määritettiin vuoden 1996 lailla käyttöönotetut muutokset uudeksi ja sääntöjenvastaiseksi valtiontueksi, koska sillä pyritään korvaamaan valtion vastuulla käytännössä olevat eläkemaksut France Télécomin muista maksuvelvoitteista vapauttavilla vuosimaksuilla, joista on vähennetty virkamiesasemassa olevien työntekijöiden maksamat maksut. Samaa määritelmää sovellettaisiin kyseisen operaattorin mukaan myös yksityisoikeudellisten työntekijöiden muita kuin yhteisiä riskejä vastaaviin sosiaaliturvamaksuihin, jotka France Télécomin kilpailijat maksavat mutta joita France Télécom ei ole maksanut vuoden 1996 jälkeen virkamieshenkilöstöstään eikä yhteisen työlainsäädännön mukaisesta henkilöstöstään. Sitä paitsi, toisin kuin La Poste -päätöksen (43) kohteena olevassa asiassa France Télécomin työnantajamaksun laskenta ei ole kattanut eikä kata edelleenkään kyseisiä maksuja, minkä vuoksi tukea ei voisi julistaa soveltuvaksi.

(67) Operaattori katsoo sen tuen osalta, joka perustuu siihen, ettei myönnettyjä eläkkeitä tarvitse maksaa takaisin valtiolle, että komission pitäisi päinvastoin todeta se sisämarkkinoille soveltumattomaksi La Poste -päätöksessä tekemänsä kilpailuvaikutusten analyysin perusteella. Tämän analyysin pitäisi perustua vuoden 1996 jälkeisiin tapahtumiin eikä La Poste -päätöksen tavoin tulevaisuuden olettamuksiin.

(68) Kyseisen operaattorin mukaan France Télécomilla on määräävää markkina-asemaa vastaava valta-asema useilla markkinoilla, joilla se toimii. Siihen sovelletaan siksi ennakkosääntelyvelvoitteita nopean ja erittäin nopean internetin tukkumarkkinoilla ja kiinteiden puhelujen aloitus- ja lopetusmarkkinoilla. Komissio on lisäksi EY:n perustamissopimuksen 82 artiklan mukaisesta menettelystä asiassa COMP-38.233 16 päivänä heinäkuuta 2003 tekemässään päätöksessä havainnut SEUT-sopimuksen 102 artiklan rikkomisen ja rankaissut siitä France Télécomia Wanadoo-tytäryrityksen kautta (44). Koska yrityksen talous on hyvässä kunnossa, se on voinut saamiensa tukien avulla rahoittaa kansainvälistä laajentumistaan, muun muassa hankkimalla Orangen, Retévisionin ja AMENAn.

(69) Lopuksi operaattori pyytää komissiota määrittämään täsmällisesti kyseisen tuen määrät ja Deggendorf-oikeuskäytännön (45) mukaisesti kieltäytymään toteamasta, että kyseiset toimenpiteet soveltuvat sisämarkkinoille, koska aiempia sääntöjenvastaisia tukia ei ole maksettu takaisin.

5. RANSKAN TASAVALLAN HUOMAUTUKSET

(70) Ranskan tasavalta katsoo, että France Télécomin palveluksessa olevien Ranskan valtion virkamiesten eläkkeiden rahoitusjärjestelyihin vuonna 1996 tehdyt muutokset eivät ole miltään osin valtiontukea. Joka tapauksessa vuoden 1996 uudistus soveltuisi sisämarkkinoille erityisesti komission La Poste -päätöksessään (46) noudattamien perustelujen mukaisesti.

5.1 Valtiontuen olemassaolo

(71) Ranskan tasavallan mukaan vuoden 1990 laki sai France Télécomin epätavalliseen tilanteeseen, joka poikkeaa yleisestä lainsäädännöstä, jossa säädetään sen osalta, että yritykset maksavat muista maksuvelvoitteista vapauttavan työnantajamaksun, joka suhteutetaan koko palkkasummaan ja joka ei liity maksettavien eläkkeiden tasoon. France Télécomin vastuulla olevat kustannukset olisivat siis epätavallisia, koska kyseistä henkilöstöä koskevan järjestelmän rahoitusvaje oli varma ja koska siitä oli todennäköisesti tulossa kestämätön työssä olevien virkamiesten määrän väistämättömän vähenemisen ja eläkkeellä olevien virkamiesten määrän vastaavan kasvun vuoksi.

(72) Vuoden 1996 uudistuksella eläkkeiden rahoittamista olisi mukautettu yleiseen lainsäädäntöön saattamatta sen vuoksi yritystä suotuisampaan kilpailutilanteeseen, koska France Télécomin maksu lasketaan vuosittain siten, että sen pakolliset sosiaaliturvamaksut ja veroluonteiset maksut mukautetaan televiestintäalan kilpailijoiden vastaavien maksujen tasoon. Olisi siis perusteltua, että laskettaessa sellaista maksuosuutta, jonka avulla varmistetaan tasapuoliset kilpailuedellytykset, ei oteta huomioon yksityisoikeudellisten työntekijöiden ja virkamiesten muita kuin yhteisiä riskejä vastaavia maksuja, sillä virkamiesten asema sulkee pois muun muassa työttömyysriskin lukuun ottamatta erottamista ja viraltapanoa koskevia poikkeustapauksia.

(73) Ranskan tasavalta katsoo, että viitekehykseksi on otettava yrityksen kilpailijoiden tilanne Ranskassa, jotta voidaan määrittää, ovatko France Télécomin kustannukset tavallisia vai epätavallisia. Koska France Télécomille vuoden 1990 lailla säädetyt kustannukset olivat kohtuuttomia, yleisestä lainsäädännöstä poikkeavia, epätasa-arvoisia ja kestämättömiä, niiden poistamisella ja mukauttamisella kilpailijoiden tilanteeseen vuoden 1996 uudistuksen nojalla on vain saatu aikaan tavalliset kilpailuedellytykset. France Télécomille ei ole myöskään maksettu korvauksia kyseisessä järjestelmässä siihen kohdistuneista haitoista, vaikka, kuten sen huomautuksissa korostetaan, se kärsii edelleen rakenteellisista haitoista, liiallisista kustannuksista ja jäykkyydestä, jotka johtuvat sen palveluksessa oleviin virkamiehiin sovellettavista henkilöstösäännöistä ja liittyvät työsopimuksen päättämisen tai valtionhallintoon palaamisen yhteydessä sovellettaviin taloudellisiin tukivälineisiin, ammattikoulutukseen tai suurempiin palkkakustannuksiin. Uudistuksesta johtuvalla nykyisellä järjestelmällä ei siksi anneta France Télécomille mitään etua, eikä siinä ole miltään osin kyse perussopimuksessa tarkoitetusta valtiontuesta.

(74) Tämä tulkinta perustuu unionin tuomioistuinten oikeuskäytännössä omaksuttuihin yleisiin periaatteisiin, joiden mukaan valtiontukea ovat vain toimet, joilla vähennetään yrityksen talousarvioon tavallisesti kohdistuvia kustannuksia, ja siksi laki, jonka nojalla voidaan välttää tilannetta, jossa yrityksen talousarvioon kohdistuu kustannuksia, joita ei tavallisessa tilanteessa olisi ollut, ei ole valtiontukea (47). Siitä olisi kyse toimenpiteissä, joilla vapautetaan julkisen sektorin kilpailija rakenteellisesta haitasta sen yksityisiin kilpailijoihin verrattuna (48). Tämä tulkinta vastaisi myös komission käytäntöä (49).

(75) Lopuksi Ranskan tasavalta katsoo yleisemmin, että nykyiseen menettelyyn ei ole asianmukaista sisällyttää korvausta ja liiallista korvausta koskevia mekanismeja, joiden puitteissa France Télécom maksoi kustannuksia vuosina 1991–1996 (katso taulukko 1), jotta voidaan määrittää, onko valtiontukea myönnetty, tai päivämäärä, jona vuoden 1996 lailla käyttöönotetusta uudistuksesta johtuva etu on saatu, sillä kyseisessä laissa ei ole tästä säännöksiä. Kyseisten kustannusten maksaminen johtui yleisestä lainsäädännöstä poikkeavasta järjestelmästä, jossa France Télécomiin sovellettava eläkejärjestelmä katsottiin itsenäiseksi järjestelmäksi, eikä niin ole ollut vuodesta 1997 alkaen.

(76) Ranskan tasavalta on tällä varauksella muuttanut johdanto-osan 61 kappaleessa mainittua, France Télécomin esittämää arviota kustannuksista, joita yritys ei enää maksanut vuodesta 1997 alkaen. Rekonstruoimalla vuosia 2008–2010 koskevan tilanteen ja soveltamalla siirtymäkerrointa Ranskan tasavalta katsoo, että kustannukset, jotka France Télécomin olisi pitänyt tältä pohjalta maksaa, ovat 165 miljoonaa euroa pienemmät kuin yrityksen itse laskemat kustannukset.

5.2 Mahdollisen valtiontuen soveltuvuus sisämarkkinoille

(77) Ranskan tasavalta katsoo joka tapauksessa, että jos France Télécomia koskeva vuoden 1996 uudistus olisi valtiontukea, se pitäisi julistaa soveltuvaksi sisämarkkinoille komission La Poste -päätöksessään (50) tekemän analyysin mukaisesti. Vuoden 1996 uudistuksella France Télécom vapautettiin rakenteellisista kustannuksista, jotka vaikuttivat sen kilpailukykyyn markkinoilla niiden vapauttamisvaiheessa, ja sen maksut on siitä alkaen laskettu yhteisiä riskejä koskevan tasapuoliset kilpailuedellytykset varmistavan maksuosuuden perusteella.

(78) Se, että France Télécomin vuodesta 1997 alkaen maksama maksu ei kata yksityisoikeudellisten työntekijöiden muita kuin yhteisiä riskejä, ei olisi este soveltuvuudelle sisämarkkinoille. Sen osalta taulukossa 4 esitetään Ranskan tasavallan keräämiä tietoja, jotka osoittavat eron France Télécomin maksaman maksun ja sen maksun välillä, jonka France Télécom olisi maksanut, jos muut kuin yhteiset riskit olisi otettu mukaan tähän laskelmaan, ja josta on vähennetty France Télécomin itse vakuuttamat suoritukset ja muut maksut, jotka rasittavat yritystä sen kilpailijoihin verrattuna. Taulukko 4 France Télécomin vuosien 1997–2010 työnantajamaksu laskettuna sovelletun, tasapuoliset kilpailuedellytykset varmistavan maksuosuuden (TEC) perusteella ja tasapuoliset kilpailuedellytykset varmistavan maksuosuuden (TEC*) perusteella, jossa on otettu huomioon muut kuin yhteiset riskit Vuosi TEC Miljoonaa euroa TEC* Miljoonaa euroa TEC-TEC* 1997 36,2 % 1 088,9 48,1 % 1 446,9 – 358,0 1998 35,4 % 1 069,6 47,1 % 1 423,1 – 353,5 1999 36,7 % 1 108,5 48,4 % 1 460,3 – 351,8 2000 36,4 % 1 085,0 48,0 % 1 429,3 – 344,3 2001 37,0 % 1 088,6 47,9 % 1 407,9 – 319,3 2002 37,7 % 1 100,1 43,5 % 1 267,9 – 167,8 2003 37,6 % 1 085,0 45,0 % 1 298,5 – 213,5 2004 […] % 1 048,6 […] % (…) (…) 2005 […] % 984,6 […] % (…) (…) 2006 […] % 957,6 […] % (…) (…) 2007 […] % 917,6 […] % (…) (…) 2008 […] % 859,2 […] % (…) (…) 2009 […] % 805,4 […] % (…) (…) 2010 […] % 744,5 […] % (…) (…)

(79) Ranskan tasavalta katsoo, että vuodesta 1997 vuoteen 2043 asti France Télécomin todellisuudessa maksamien ja sen maksettaviksi tulevien maksujen diskontattu arvo olisi 13,5 miljardia euroa. Tasapuoliset kilpailuedellytykset varmistava maksuosuus, jota on muutettu ottamalla laskennassa huomioon muut kuin yhteiset riskit ja josta vähennetään France Télécomille mutta ei sen kilpailijoille aiheutuvat maksut, johtaisi samalla jaksolla suurempaan vuotuiseen maksuun eli 16,7 miljardiin euroon. Ranskan viranomaisten mukaan kyseisiä riskejä ei tarvitse ottaa huomioon, ja ne ovat laskeneet, että erotus (3,2 miljardia euroa) korvautuisi suurelta osin France Télécomin vuonna 1997 maksamalla poikkeuksellisella 5,7 miljardin euron kiinteämääräisellä maksulla.

(80) Ranskan tasavalta katsoo, että La Poste -päätöksen (51) tavoin voidaan katsoa, että tämä kiinteämääräinen maksu voidaan rinnastaa korvaukseen, joka todennäköisesti korvaa muita kuin yhteisiä riskejä koskevat maksut kattavaan muutettuun osuuteen liittyvien osuuksien maksun. Tässä tapauksessa vaikuttaa siltä, että korvauksen määrä on tällä hetkellä suurempi kuin vuoden 1996 uudistuksella vahvistetun osuuden ja taulukossa 4 esitetyn muutetun osuuden välinen ero ja että korvauksen määrää ei koskaan täysin käytetä osuuksien välisen eron perusteella. Näin ollen komission menettelyn aloittamispäätöksessään ilmaisemat epäilykset todellisen tasapuolisen kilpailun puuttumisesta France Télécomin ja sen kilpailijoiden välillä hälvenisivät.

(81) Ranskan tasavallan mielestä La Posten virkamiesten eläkkeiden rahoitusjärjestelyjen uudistus, joka otettiin käyttöön vuonna 2006 ja jonka mallina käytettiin France Télécomin vuoden 1996 uudistusta, on täysin verrattavissa France Télécomin uudistukseen olennaisilta osiltaan. Tämän vertailukelpoisuuden vuoksi komissiolla ei ole mitään perusteita poiketa La Postea koskevasta ennakkopäätöksestä. Komission pitäisi erityisesti hyväksyä, että France Télécomille säädetty poikkeuksellinen kiinteämääräinen maksu otetaan huomioon analysoitaessa uudistuksen vaikutuksia tasapuolisiin kilpailuedellytyksiin ja että se katsotaan tosiasiallisesti muihin kuin yhteisiin riskeihin liittyvien maksujen ennakkomaksuksi.

(82) Sitä vastoin kansalliskokouksessa ja senaatissa käydyissä keskusteluissa, joissa mainittiin uudistuksen kattamaksi rahoituskaudeksi kymmenen vuotta, annettiin satunnaisia lausuntoja. Tällaista perustelua ei ollut lakiluonnoksen perusteluissa eikä asiaankuuluvissa laeissa eikä niiden soveltamiseksi laadituissa teksteissä. Lainsäätäjän tarkoituksena vuonna 1996 oli ilmeisesti vahvistaa France Télécomin eläkekustannukset kilpailijoita vastaavalle tasolle eikä poistaa uudistuksen vaikutusta kymmenen vuoden ajaksi, kuten todetaan perusteluissa, joita komissio voisi käyttää, jos se ottaa huomioon asiayhteydestään irrotettuja lausuntoja.

(83) Parlamentin teksteissä osoitettiin yksiselitteisesti, että maksun määräksi vahvistettiin kiinteämääräinen maksu, joka ei liittynyt mitenkään valtiolle todellisuudessa aiheutuviin kustannuksiin. Samoin perustuslakineuvosto totesi 30 päivänä joulukuuta 1996 tekemässään päätöksessä nro 96-385 DC, että 37,5 miljardin Ranskan frangin kiinteämääräistä maksua voitiin perustella sillä, että valtio vastasi virkamiesten eläkkeistä ilman vastinetta, vaikka valtion talousarvioon maksettavia maksuja ei osoitettaisi tiettyihin menoihin, vaan ne edistäisivät osaltaan talousarvion tasapainoa talousarviolaeista 2 päivänä tammikuuta 1959 annetun määräyksen 18 pykälän mukaisesti.

(84) Ranskan tasavalta katsoo, että poikkeuksellisen maksun täsmällinen määrä vahvistettiin vuoden 1997 talousarviolailla eikä siinä otettu huomioon kymmenen vuoden jaksoa, jonka aikana kyseisellä maksulla korvattaisiin valtiolle aiheutuvia kustannuksia, vaan maksun osalta otettiin päinvastoin huomioon sen vaikutus France Télécomin taseen rakenteeseen, jonka pitäisi pysyä kohtuullisena. Maksun määrän tasaamista ei tehty valtiolle aiheutuvien kustannusten korvaamiseksi vaan ottaen huomioon yrityksen maksukyky.

(85) Maksua on hallittu vuodesta 1997 alkaen tosiasiallisesti maksetuista eläkemaksuista irrallisena, mikä vahvistaa sen kiinteämääräisyyden. Ranskan tasavallan toimittamista luvuista käy ilmi, että vuosina 1997–2006 France Télécomin virkamiehille eläkkeiden jakotilin kautta maksetut eläkkeet nousivat […] miljardiin euroon, vaikka France Télécomin poikkeuksellisesta maksusta vastaava julkinen laitos maksoi kyseiselle tilille 3,4 miljardia euroa. Samalla jaksolla jäljellä oleva määrä, jota ei rahoitettu maksetuista maksuista, nousi 1,2 miljardiin euroon. Lisäksi vuonna 1997 arvioitiin, että tämä rahasto olisi voimassa 17–25 vuotta, mikä ei liity mitenkään siihen kymmenen vuoden jaksoon, jota komissio näyttää haluavan käyttää perustelujensa pohjana.

(86) Ranskan tasavalta katsoo, että France Télécom olisi joutunut ilman uudistusta markkinoiden ulkopuolelle, koska maksuosuus nousi 77 prosenttiin indeksisidonnaisesta bruttopalkasta vuonna 2010 ja koska yrityksen täytyi kirjata taseeseensa palveluksessaan olevien virkamiesten eläkesitoumuksia koskevia varauksia. Uudistus on siksi ratkaiseva vaihe mukautumisessa markkinoiden vapauttamiseen unionin tavoitteen mukaisesti, ja uudistusta on mukautettu tavoitteeseen ja rajoitettu mahdollisimman paljon. Ilman uudistusta France Télécom olisi poistunut markkinoilta, eikä se olisi voinut tehdä tarvittavia investointeja, erityisesti tilaajakäytön eriyttämiseksi, ilman konkurssin riskiä, joten uudistuksella ei ollut kielteisiä vaikutuksia kilpailuun.

(87) Ranskan tasavallan mukaan France Télécomin eläkkeiden rahoitusjärjestelyjen uudistaminen ja etenkään poikkeuksellisen maksun käyttöönotto eivät myöskään olisi johtaneet kustannuksiin valtiolle vuosina 1997–2006, vaan ne itse asiassa tuottivat Ranskan valtiolle yli 9,1 miljardin euron nettotulot Ranskan viranomaisten arvioiden mukaan (52). Jos poikkeukselliselle maksulle olisi laskettava tuotto, Ranskan tasavalta katsoo, että olisi sovellettava 7 prosentin diskonttokorkoa. Poikkeuksellisen maksun periaate luotiin jo vuonna 1996. Sijoitusajan pitäisi olla pitkä, koska maksettavien etuuksien ja odotettavissa olevien maksujen välinen ero ylittäisi 500 miljoonaa euroa vasta vuonna 2005 eli yhdeksän vuotta myöhemmin ja 1 miljardi euroa vasta 12 vuotta myöhemmin. Vuonna 1996 Ranskan valtion 15 vuoden obligaatioiden (jäljempänä ’OAT-obligaatiot’) korko oli keskimäärin 6,9 prosenttia. France Télécom puolestaan laski vuoden 1991 marraskuun ja vuoden 1997 marraskuun välillä liikkeelle obligaatioita, joiden korko oli keskimäärin 7 prosenttia.

(88) Lopuksi koska elinkeinoveron soveltamista France Télécomiin koskevassa komission päätöksessä (53) vaadittu varojen asettaminen sulkutilille on toteutettu ja varat on maksettu, komission olisi katsottava, että päätös on pantu täytäntöön sen vuonna 2007 asiasta antaman tiedonannon (54) mukaisesti. Siksi näiden tukien yhteenlaskettua vaikutusta ei pitäisi tutkia.

6. TUEN ARVIOINTI

6.1 SEUT-sopimuksen 107 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun tuen olemassaolo

(89) SEUT-sopimuksen 107 artiklan 1 kohdassa määrätään seuraavaa: ”Jollei perussopimuksissa toisin määrätä, jäsenvaltion myöntämä taikka valtion varoista muodossa tai toisessa myönnetty tuki, joka vääristää tai uhkaa vääristää kilpailua suosimalla jotakin yritystä tai tuotannonalaa, ei sovellu sisämarkkinoille, siltä osin kuin se vaikuttaa jäsenvaltioiden väliseen kauppaan.”

(90) Tämän artiklan kaikkien ehtojen soveltamista kyseessä oleviin tosiseikkoihin tarkastellaan 6.1.1–6.1.5 kohdassa.

6.1.1 Valtion varoista myönnetty valtiontuki

(91) Ranskan valtio on laatinut vuoden 1990 lain ja vuoden 1996 lain. Niissä säädetään toimenpiteestä, jonka mukaan France Télécom maksaa valtiolle vastineen siitä, että valtio maksaa France Télécomin virkamiehille myönnetyt eläkkeet ja toimii eläkkeistä vastaavana laitoksena. Koska France Télécomin vuoden 1996 lain mukaisesti valtiolle maksama vastine on vähemmän kuin vuoden 1990 lain alkuperäisessä versiossa, tuki myönnetään France Télécomille Ranskan valtion varoista.

6.1.2 Tiettyjen yritysten suosiminen

(92) Vuoden 1990 lain säännöksillä määritettiin järjestelmä, jota sovelletaan julkiseen operaattoriin France Télécomiin, jolla on oikeushenkilöys. Kansalliseen yritykseen France Télécomiin liittyvällä vuoden 1996 lailla muutettiin kyseistä järjestelmää France Télécomiin sovellettavien säännösten nojalla niiden ehtojen mukaan, jotka siinä on määritetty vain kyseistä yritystä varten.

(93) Vuoden 1990 lain nojalla perustetun järjestelmän tavoitteena on määrittää erityinen vastine France Télécomin Ranskan valtiolle eläkkeistä maksamia työnantajamaksuja koskevien periaatteiden ja määrien osalta. Myös vuoden 1990 lain alkuperäisessä versiossa, jota sovellettiin vuosina 1991–1996, France Télécomin maksettavaksi säädetty vastine sekä vuodesta 1997 alkaen sovelletulla vuoden 1996 lailla perustettu eri vastine, ovat erityisiä toimenpiteitä, jotka koskevat ainoastaan France Télécomia, ja ne täyttävät siten valikoivuusehdon, toisin kuin France Télécom väittää.

6.1.3 Taloudellinen etu, joka vääristää tai saattaa vääristää kilpailua

(94) On määritettävä, suositaanko kyseisen korvauksen määrän vahvistavilla toimenpiteillä France Télécomia. Kysymystä siitä, ovatko vuoden 1996 lailla vuoden 1990 lain 30 pykälään tehdyt muutokset tukea France Télécomille koituvan taloudellisen edun osalta, on arvioitava kyseisen eläkejärjestelmän luonteen ja yleisen rakenteen ja siitä France Télécomille koituvien vaikutusten perusteella eikä muutosten syiden tai tavoitteiden perusteella. Vuoden 1990 lain muuttamisen tavoite ei siis periaatteessa ole merkityksellinen muutoksen vaikutusten arvioimiseksi, toisin kuin Ranskan tasavalta katsoo.

(95) Se, että valtio maksaa France Télécomin virkamiehille myönnetyt eläkkeet ja toimii eläkkeistä vastaavana laitoksena, johtuu siviili- ja sotilashallinnon virkamiesten eläkkeistä annetun lain soveltamisesta, sillä ainoastaan sitä sovelletaan kyseisiin entisiin virkamiehiin. Vuoden 1990 tai vuoden 1996 lailla ei ole muutettu näiden virkamiesten asemaa eikä periaatetta, jonka mukaan valtio vastaa heidän eläkkeidensä maksamisesta. Tämä vastuu näyttää johtuvan periaatteesta, jonka mukaan virkamiehet palvelevat riippumattomasti yleisiä etuja. Niin ei ole, jos nämä virkamiehet työskentelevät yrityksessä, joka tarjoaa palveluja korvausta vastaan omaksi edukseen ja hyödykseen kilpaillen muiden samoja palveluja tarjoavien yritysten kanssa.

(96) Siksi vastineen maksaminen valtiolle, mistä säädetään vuoden 1990 lain alkuperäisessä versiossa sekä siihen vuoden 1996 lailla tehdyissä muutoksissa, on poikkeus periaatteeseen, jonka mukaan vastuu on Ranskan valtiolla. Tätä poikkeusta perustellaan France Télécomin palveluksessa olevien virkamiesten eläkkeisiin sovellettavan järjestelmän luonteella ja yleisellä rakenteella. Ranskan valtion on siviili- ja sotilashallinnon virkamiesten eläkkeistä annetun lain mukaisesti maksettava myönnetyt eläkkeet ja toimittava niistä vastaavana laitoksena niiden France Télécomin virkamiesten osalta, joilla on Ranskan valtion virkamiesten yleinen asema ja jotka eivät kuulu sosiaaliturvaetuuksia koskevan yhteisen lainsäädännön piiriin.

(97) Vaikka France Télécom ei edes maksaisi vastinetta, Ranskan valtion olisi silti huolehdittava eläkesitoumuksistaan kyseisessä asemassa olevaa virkamieshenkilöstöä kohtaan, ellei se muuttaisi yksipuolisesti kyseisiä sitoumuksia. Jos taas valtion kouluttamat virkamiehet annettaisiin France Télécomin käyttöön ilman mitään vastinetta jo maksetuista tai myöhemmin maksettavista eläkkeistä, France Télécomille annettaisiin selkeä etu.

(98) Koska France Télécomin kilpailijoilla ei ole palveluksessaan virkamieshenkilöstöä, jonka osalta Ranskan valtiolla olisi vastaava rahoitusvelvoite, niihin ei voida soveltaa lain nojalla perustetun eläkkeiden rahoitusta ja France Télécomin vastineiden maksamista koskevan järjestelmän perusteluja. Tätä tukee se seikka, että koska kilpailijoiden palveluksessa olevan henkilöstön asema on erilainen sosiaaliturvaetuuksia koskevan yleisen lainsäädännön soveltamisalaan kuuluvien palkkojen maksamatta jäämisen riskien suhteen, Ranskan viranomaiset näyttävät katsovan, että niiden osalta on perusteltua maksaa sosiaaliturvamaksuja kyseisen riskin kattamiseksi. Juuri tähän asemaan Ranskan tasavalta kuitenkin vetoaa katsoessaan, että virkamiesten ja yksityisoikeudellisen henkilöstön muiden kuin yhteisten riskien sisällyttäminen France Télécomin valtiolle vuoden 1996 lain mukaisesti maksaman vastineen laskentaan ei ole perusteltua.

(99) Siitä siis johtuu, että yksityisoikeudellisen henkilöstön palkkaamisen vuoksi maksettavien kustannusten osalta kyseiset yritykset eivät ole oikeudellisesti eivätkä tosiasiallisesti tilanteessa, jota voitaisiin verrata France Télécomin tilanteeseen sen virkamieshenkilöstön osalta, toisin kuin Ranskan tasavalta ja France Télécom huomautuksissaan katsovat.

(100) Vastaavasti France Télécomiin sovellettavaa vastinejärjestelmää ei voida verrata järjestelmään, jota sovelletaan muihin julkisiin tahoihin, kuten Ranskan valtion rahapajaan (Monnaie de Paris) tai kansalliseen metsävirastoon, joiden palveluksessa on virkamiehiä ja jotka voidaan määritellä joidenkin toimiensa osalta SEUT-sopimuksen 107 artiklan 1 kohdassa tarkoitetuiksi yrityksiksi, tai muihin teollisiin tai kaupallisiin julkisiin laitoksiin, kuten aiemmin EDF tai GDF. EDF:llä ja GDF:llä oli erityiset eläkejärjestelmät, joita ei ollut mukautettu virkamiesten eläkejärjestelmiin. EDF:n ja GDF:n järjestelmät on sitä paitsi sulautettu myöhemmin yleiseen järjestelmään, vaikka on korostettava, että komissio on todennut, että tukea ei ole myönnetty, jos sulautuminen tapahtuu valtiolle taloudellisesti neutraalilla tavalla (55), mistä ei ollut kyse vuoden 1996 uudistuksessa.

(101) Vastaavasti La Posten palveluksessa olevien virkamiesten eläkkeistä valtiolle maksettavaa vastinetta koskeva järjestelmä oli ennen komission La Poste -päätöksessä kuvaamia ja ehdollisesti hyväksymiä muutoksia myös kansallisen yrityksen järjestelmä, joka vastaa teollisen ja kaupallisen julkisen laitoksen järjestelmää ja joka pysyi vuoden 1990 lain alkuperäisen version nojalla France Télécomin järjestelmää vastaavana sen osalta, että siinä säädettiin eläkkeellä oleville virkamiehille maksettavien eläkkeiden vuotuisesta korvaamisesta valtiolle ja sosiaaliturvalain L-134 pykälässä tarkoitettujen kustannusten maksamisesta.

(102) Vaikka vaikuttaa siltä, että La Posten ja France Télécomin välillä ei ole kilpailua, jota France Télécomille myönnetyt tuet vääristäisivät todennäköisesti tai saattaisivat vääristää, France Télécomin virkamiesten eläkejärjestelmän perustelut ja säännökset ennen vuoden 1996 uudistusta olivat kuitenkin samanlaiset kuin La Posteen samaan aikaan sovelletun järjestelmän perustelut ja säännökset. Lisäksi komissio katsoo La Poste -päätöksessään, että La Posteen sovellettavan järjestelmän uudistaminen oli valtiontukea, toisin kuin Ranskan tasavalta katsoo France Télécomin osalta. France Télécomin tilanteen arvioimiseksi yleisemmin vertailutilanteena käytetään sellaisen julkisen tai yksityisen yrityksen tilannetta, jolla on palveluksessaan virkamieshenkilöstöä, joka on säilyttänyt asemansa. Sellaisten yritysten tilannetta voidaan verrata France Télécomiin. Juuri tämän vertailujärjestelmän mukaisesti voidaan arvioida, onko France Télécomille myönnetty valtiontukea.

(103) Ei voida myöskään katsoa, että toimenpiteellä ei anneta etua yritykselle, tässä tapauksessa France Télécomille, ainoastaan siitä syystä, että sillä korvataan tietty haitta, joka yritykselle olisi aiemmin koitunut, toisin kuin Ranskan tasavalta ja France Télécom katsovat. Komissio on äskettäin torjunut televiestintäalalla France Télécomin kanssa kilpailleen operaattorin väitteen, jonka mukaan virkamieshenkilöstön eläkkeisiin verrattavilla erityisillä eläkettä koskevilla sosiaalisilla oikeuksilla, jotka on saavutettu aiemmin ja jotka eräiden työntekijöiden osalta eroavat yleiseen lainsäädäntöön kuuluvista eduista, voitaisiin perustella toimenpiteet tämän henkilöstöryhmän eläkkeistä operaattorille aiheutuvien sosiaaliturvamaksujen vähentämiseksi (56). Kuten Ranskan viranomaiset korostivat vuoden 1996 lakia koskevasta luonnoksesta käydyssä keskustelussa, kyseisen lain nojalla säädetään tämän osalta Ranskan valtion uusista ja raskaista kustannuksista, jotka johtuvat siitä, että valtio maksaa France Télécomin virkamiehille myönnetyt eläkkeet ja toimii eläkkeistä vastaavana laitoksena. Vuoden 1996 laki on siis vaikuttanut niin, että France Télécomin jatkuvasti maksama vastine pienenee.

(104) Laissa säädettyjen työnantajamaksujen määrää koskevien laskentasääntöjen perusteella France Télécom on maksanut 31 päivästä joulukuuta 1996 alkaen valtiolle vastinetta, joka on pienempi kuin minkä se olisi maksanut, jos lakia ei olisi säädetty. Koska tällä lailla käyttöön otettu työnantajamaksu lisäksi vapauttaa muista maksuvelvoitteista, France Télécom peruutti tulevien velvoitteiden maksamista varten kirjanpitoonsa tekemänsä varaukset heti 31 päivänä joulukuuta 1996. Siten kustannukset, joista France Télécom vapautettiin, eivät olleet uusia, koska vuoden 1990 laissa sovellettiin uudelleen aiempaa talousarviokäytäntöä, eivätkä ennakoimattomia, koska yritys perusti varauksia sitä varten, eivätkä ne poikenneet yleisestä sosiaaliturvalainsäädännöstä, koska sitä ei sovelleta France Télécomin maksamaan vastineeseen.

(105) Vuoden 1996 lain nojalla on sen voimaantulosta alkaen siirretty Ranskan valtiolle vuotuinen maksuvelvoite, joka kattaa lopulta kokonaan kyseisen henkilöstön eläkkeiden rahoituskustannukset. Siten vuoden 1996 lain nojalla myönnetyn tuen määrä voidaan laskea lain voimaantulosta alkaen määrittämällä France Télécomin Ranskan valtiolle maksamasta, muista maksuvelvoitteista vapauttavasta työnantajamaksusta muodostuvan vastineen ja taulukossa 1 esitettyjen, vuoden 1990 alkuperäisen lain nojalla maksettavien kustannusten vuotuinen erotus, josta on vähennetty vuonna 1997 maksettu kiinteämääräinen maksu.

(106) Ranskan tasavallan toimittamista, johdanto-osan 40 kappaleessa esitetyistä arvioista käy ilmi, että vuoden 1996 uudistuksen aikaan ja Ranskan valtion vastuulla olevista kustannuksista johtuvien rahoitusvelvoitteiden ennakoituun loppumiseen asti Ranskan viranomaiset pystyivät arvioimaan näiden uusien kustannusten kokonaisnettomäärän vuoteen 2043 asti, jolloin valtion rahoitusvelvoitteet eläkkeellä olevien virkamiesten tai näiden edunsaajien osalta olisivat päättyneet, […] miljardiksi euroksi. Nettokustannusten nykyarvo oli […] miljardia euroa vuonna 1996 sen jälkeen, kun niistä oli vähennetty France Télécomin vuotuiset maksut (15,2 miljardia euroa), työntekijämaksut ([…] miljardia euroa) ja 5,7 miljardin euron poikkeuksellinen kiinteämääräinen maksu.

(107) Lisäksi on pantava merkille, että vuoden 1996 uudistuksen aikaan arvioidut määrät ovat todellisen määrän likiarvoja (57). France Télécomille vuotuisten maksujen muodossa määrättyä vastinetta tai vuonna 1997 maksettua 5,7 miljardin euron korvausta ei vahvistettu sitä varten, että niiden tavoitteena olisi ollut budjettineutraalius Ranskan valtion talousarviossa eikä niillä ollut tällaista vaikutusta. Jos tästä olisi ollut kyse ja edellyttäen, että vakuutusmatemaattisen laskennan olettamukset olisivat olleet asianmukaisia, kustannukset ja tulot olisivat olleet yhtä suuret koko ajanjaksolla eikä France Télécomille olisi siten koitunut taloudellista etua.

(108) Ranskan viranomaiset olivat tietoisia siitä, että France Télécomin virkamiesten eläkekustannusten siirtäminen valtion yleiseen talousarvioon oli valtiolle uusi ja raskas rasitus, joka katettaisiin vain osittain määräämällä poikkeuksellinen kiinteämääräinen maksu tai myymällä osa valtion omistamista yrityksen osakkeista. Myös johdanto-osan 31 kappaleessa mainitut keskustelut osoittavat, että Ranskan valtio ei pyrkinyt vuonna 1996 korvaamaan kokonaan uusia kustannuksia, jotka se otti tulevaisuuden osalta vastuulleen, vaan se päinvastoin pyrki ottamaan vastuulleen uudet kustannukset ja pyrki huolehtimaan siitä, että yrityksen edut otettaisiin ensin huomioon.

(109) On selvää, että vaikka sovellettaisiin erilaisia vakuutusmatemaattisia olettamuksia kuin Ranskan valtio on soveltanut arvioidessaan uusia kustannuksiaan ja huolimatta vuonna 1997 maksetusta poikkeuksellisesta kiinteämääräisestä maksusta, uudistuksella on myönnetty huomattava taloudellinen etu, koska työnantajan eläkemaksut ovat pienemmät. Koska kiinteämääräisellä maksulla tai korvauksella ei voitu kattaa kaikkia Ranskan valtiolle siirrettyjä kustannuksia, vaan sillä korkeintaan vähennettiin kustannuksia, ja ottaen huomioon kyseessä olevien määrien suuruusluokan ei ole tarpeen vahvistaa aiemmin käytetyn vakuutusmatemaattisen laskennan asianmukaisuutta ja siitä johtuvien arvioiden täsmällisyyttä koko kaudelle vuoteen 2043 asti.

(110) Ei ole myöskään tarpeen verrata France Télécomin pienemmistä maksuista johtuvia taloudellisia etuja virkamiesten palvelukseen ottamisesta johtuviin oletettuihin haittoihin, kuten France Télécom Ranskan tasavallan tukemana vaatii. Vuoden 1996 lailla ei joka tapauksessa ole lisätty oletettuja haittoja, koska se ei ole johtanut uusien virkamiesten palvelukseen ottamiseen. Lisäksi vuoden 1996 lailla France Télécom vapautettiin osasta sen rahoitusvelvoitteita, ja sen tavoitteena ei ollut korvata palkkoihin liittyvää oletettua haittaa tai, France Télécomin sanoin, virkamieshenkilöstön palvelukseen ottamiseen liittyvää pienempää joustavuutta.

(111) Siksi on tarpeetonta vastata väitteisiin virkamiesten palvelukseen ottamisen oletetuista haitoista, jotka Ranskan tasavalta ja France Télécom ovat maininneet. — Ensinnäkin France Télécomilla oli ennen Ranskan markkinoiden avaamista kilpailulle koulutettu ja pätevä henkilöstö, jota ilman, jos se olisi pitänyt vaihtaa kokonaan, se ei olisi pystynyt säilyttämään asemaansa markkinoilla, minkä France Télécom jättää mainitsematta huomautuksissaan. — Lisäksi palkkojen määrä ja investoinnit henkilöstön koulutukseen, jotka France Télécom katsoo haitaksi, ovat tavanomaisia kustannuksia yrityksen talousarviossa, eikä ole osoitettu, että ne eivät parantaisi henkilöstön sitoutumista ja tuottavuutta kilpailijoihin verrattuna. — Vaikka on totta, että France Télécomilla ei ole mahdollisuuksia mukauttaa palkkamenojaan ottamalla käyttöön kyseisen henkilöstön määrän vähentämistä koskeva sosiaalinen suunnitelma, on kyseenalaista, voisiko se panna asianmukaisesti täytäntöön suunnitelman, joka kohdistuu ainoastaan virkamiehiin, kun taas virkamiesten palvelukseen ottamisen lopettaminen vuonna 1997 ja yksityisoikeudellisen henkilöstön käyttäminen tarjoavat sille tiettyjä mahdollisuuksia mukauttaa palkkamenoja. — Vaikka on lisäksi totta, että yritys käyttää huomattavasti määrärahoja kannustaakseen kyseistä henkilöstöä jäämään varhaiseläkkeelle, kyseisen välineen käyttöönotto olisi ollut yrityksen kannalta vähemmän kannustavaa ja edullista, jos Ranskan valtiolle ei olisi siirretty France Télécomin rahoitusvelvoitteita, mistä säädetään vuoden 1996 lailla. Välineen nojalla on siis mahdollista kannustaa henkilöstöä varhaiseläkkeelle ja siten aikaistaa valtion vastuuta kyseisen henkilöstön osalta. Ilman vuoden 1996 lakia vastuu olisi edelleen ollut France Télécomilla.

(112) Yhtä perusteettomalta vaikuttaisi France Télécomin aiemmasta monopolistaan saamien kilpailuetujen huomioon ottaminen, jonka kantelijat ovat maininneet, koska se ei liity tarkasteltavana olevista toimenpiteistä johtuvan taloudellisen edun saamista tai saamatta jäämistä koskevaan kysymykseen. Oletetut edut tai haitat eivät liity televiestintämarkkinoiden kilpailuedellytysten tasapuolistamista koskevaan kysymykseen sosiaaliturvakustannusten osalta.

(113) Ainoastaan vuoden 1996 laissa tarkoitettu poikkeuksellinen kiinteämääräinen maksu kohdistui välittömästi France Télécomin kustannuksiin jo määritetyssä vertailutilanteessa. Kiinteämääräisen maksun maksaminen on vähentänyt sen tuen määrää, jota France Télécom on saanut ja saa siihen asti, että rahoituskustannukset, joista Ranskan valtio vastaa vuoden 1996 lain mukaisesti France Télécomin sijasta, loppuvat. Riippumatta Ranskan hallituksen kyseiseen aikaan käyttämien vakuutusmatemaattisten menetelmien paikkansapitävyydestä ilman tätä kiinteämääräistä maksua niiden kustannusten määrä, joista France Télécom olisi vapautettu, olisi ollut 18,9 miljardia euroa eikä […] miljardia euroa vuoden 1996 nettoarvona.

(114) France Télécom on siis saanut vuoden 1996 lain nojalla enemmän varoja käyttöönsä markkinoilla, joilla se toimii. Nämä varat olivat vuoden 1996 lain ansiosta myös suuremmat kuin varat, jotka France Télécomilla oli käytössään vuoden 1990 lain alkuperäisen version nojalla. Televiestintäpalvelujen markkinoita, joilla France Télécom toimi ja toimii koko Ranskan alueella ja muissa jäsenvaltioissa, on kuitenkin asteittain avattu kilpailulle poistamalla vähitellen yksinoikeudet tai erityiset oikeudet vuodesta 1988 alkaen ja kokonaan vuodesta 1998 alkaen lukuun ottamatta eräitä poikkeuksia. Markkinat avattiin kokonaan kilpailulle Ranskassa vuonna 2002. Oikeudellisten esteiden poistamiseen on liittynyt muiden sellaisten toimijoiden markkinoille tulo, jotka kilpailevat France Télécomin kanssa ja kilpailivat jo ennen vuosien 1990 ja 1996 säädöksiä, joita tässä päätöksessä käsitellään.

(115) Koska France Télécom vapautettiin velvoitteesta vastata tulevista eläkekustannuksista virkamieshenkilöstönsä eläkkeiden osalta ja siihen sovellettiin pienempää vuotuista maksua, se kykeni poistamaan taseestaan sitoumuksia ja kustannuksia, minkä ansiosta sen oli helpompi hankkia pääomaa ja siten sen tilanne oli suotuisampi kuin ennen vuoden 1996 uudistusta. Koska France Télécom vapautettiin myös Ranskan aiemmista markkinoista johtuvista kustannuksista, sen oli helpompi kehittää toimintaansa muiden jäsenvaltioiden markkinoilla, jotka on avattu hiljattain kilpailulle, ja näin se on tosiaan tehnyt, kuten johdanto-osan 48–50 kappaleessa osoitetaan.

(116) Tästä johtuu, että France Télécomin kustannusten vähentäminen, joka johtuu säännöistä, joiden mukaisesti lasketaan Ranskan valtiolle maksettava korvaus siitä, että valtio vastaa yrityksen virkamieshenkilöstön eläkkeistä, vääristää tai saattaa vääristää kilpailua France Télécomin ja uusien kilpailijoiden välillä Ranskassa ja muissa jäsenvaltioissa, joissa France Télécom toimii.

6.1.4 Vaikutus jäsenvaltioiden väliseen kauppaan

(117) Markkinoita, joilla France Télécom toimii Ranskassa, on avattu asteittain kilpailulle vuodesta 1988 alkaen, ja siksi ne ovat pääosin avoinna jäsenvaltioiden väliselle kaupalle. Direktiivin 96/19/EY tarkoituksena oli televiestintäalan täydellinen vapauttaminen 1 päivästä tammikuuta 1998 alkaen. Markkinoille on tullut myös operaattoreita, joiden pääoman omistavat osittain yritykset muissa jäsenvaltioissa kuin Ranskassa. Tietyt näistä markkinoista koskevat jäsenvaltioiden välistä kansainvälistä viestintää. Vastaavasti France Télécom tarjoaa tytäryritystensä kautta sähköisiä viestintäpalveluja muissa jäsenvaltioissa, muun muassa Espanjassa, Belgiassa ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa.

(118) Näissä olosuhteissa toimenpide, jolla vähennetään France Télécomin yleisiä käyttö- ja toimintakustannuksia ja vapautetaan siten kyseisen yrityksen käytössä olevia varoja investointeihin tai sen kaupallisen tarjonnan parantamiseen Ranskassa tai toiminnan aloittamiseen muissa jäsenvaltioissa, vaikuttaa todennäköisesti jäsenvaltioiden väliseen kauppaan.

6.1.5 Päätelmä SEUT-sopimuksen 107 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun tuen olemassaolosta

(119) Edellä sanotusta johtuu, että pienentämällä vuoden 1990 lain alkuperäisessä versiossa tarkoitetuista eläkekustannuksista valtiolle työnantajamaksun muodossa maksettavaa vastinetta ja korvaamalla se vuoden 1996 laissa tarkoitetulla vastineella, joka on pienempi kuin aiemmin sovellettu vastine, Ranskan tasavalta on myöntänyt omista varoistaan France Télécomille tukea, joka vääristää tai saattaa vääristää kilpailua ja vaikuttaa jäsenvaltioiden väliseen kauppaan SEUT-sopimuksen 107 artiklan 1 kohdassa tarkoitetulla tavalla vuoden 1996 lain nojalla toteutetun kustannusten siirron vuoksi.

(120) Siksi on tarpeen tutkia, voidaanko kyseinen tuki katsoa soveltuvaksi sisämarkkinoille.

6.2 Tuen soveltuvuuden vaihtoehtoiset oikeusperustat

(121) Komissio panee merkille, että Ranska ei vetoa SEUT-sopimuksen 106 artiklan 2 kohtaan kyseisten toimenpiteiden soveltuvuuden perustana.

(122) SEUT-sopimuksen 107 artiklan 2 kohdassa tarkoitetut poikkeukset, jotka liittyvät yksittäisille kuluttajille myönnettävään sosiaaliseen tukeen, tukeen luonnonmullistusten tai muiden poikkeuksellisten tapahtumien aiheuttaman vahingon korvaamiseksi tai tukeen joillekin Saksan liittotasavallan alueille, eivät selkeästi ole asiaankuuluvia kyseisessä tapauksessa.

(123) SEUT-sopimuksen 107 artiklan 3 kohdassa tarkoitettujen poikkeusten osalta komissio toteaa, että kyseistä tukea ei ole tarkoitettu tukemaan taloudellisen kehityksen edistämistä alueilla, joilla elintaso on poikkeuksellisen alhainen tai joilla vajaatyöllisyys on vakava ongelma, että se ei ole Euroopan yhteistä etua koskeva tärkeä hanke, eikä sillä pyritä poistamaan Ranskan taloudessa olevaa vakavaa häiriötä. Sillä ei myöskään pyritä edistämään kulttuuria tai kulttuuriperintöä.

(124) Siksi vaikuttaa siltä, että vain SEUT-sopimuksen 107 artiklan 3 kohdan c alakohtaa voitaisiin soveltaa tämän toimenpiteen sisämarkkinoille soveltuvuuden arvioimiseen.

6.3 Tuen soveltuvuus SEUT-sopimuksen 107 artiklan 3 kohdan c alakohdan perusteella

(125) Perustamissopimuksen 107 artiklan 3 kohdan c alakohdassa määrätään seuraavaa: ”Sisämarkkinoille soveltuvana voidaan pitää: (…) tukea tietyn taloudellisen toiminnan tai talousalueen kehityksen edistämiseen, jos tuki ei muuta kaupankäynnin edellytyksiä yhteisen edun kanssa ristiriitaisella tavalla (…)”.

(126) Jotta tuki katsottaisiin soveltuvaksi sisämarkkinoille siksi, että sillä edistetään tietyn taloudellisen toiminnan tai talouden alan kehitystä, sillä on parannettava tapaa, jolla taloudellista toimintaa harjoitetaan. Tuki on soveltuvaa 107 artiklan 3 kohdan c alakohdan nojalla vain, jos sillä ei muuteta kaupan olosuhteita yleisen edun vastaisesti. Komissio kiinnittää arvioinnissaan erityistä huomiota välttämättömyyttä ja oikeasuhteisuutta koskeviin periaatteisiin (58).

(127) Alustavasti ja komission menettelyn aloittamispäätöksessään esittämien epäilyksien perusteella on pantava merkille, että Ranskan tasavalta on perinyt France Télécomilta tyydyttävän määrän, joka vastaa komission elinkeinoveron soveltamisesta France Télécomiin tekemässä päätöksessä edellyttämää tukien takaisinperintää (59). Komissio katsoo, että sen jälkeen, kun unionin yleisen tuomioistuimen tuomiossa vahvistettiin kyseisen päätöksen kumoamista Euroopan unionin tuomioistuimessa koskevan kanteen hylkääminen (60), Ranskan tasavalta on toteuttanut tarvittavat toimenpiteet kyseisestä päätöksestä johtuvien velvoitteiden täyttämiseksi. Koska elinkeinoveroa soveltamalla maksettujen tukien asianmukainen takaisinperintä poistaa taloudellisen edun, jonka France Télécom olisi siitä saanut, ei ole tarpeen tutkia mahdollisia yhteisvaikutuksia tämän menettelyn kohteena olevan tuen kanssa.

(128) Muilta osin on pantava heti merkille, että toisin kuin investointikustannukset, yrityksen sosiaaliturvamaksut ovat toistuvia toimintakustannuksia ja että niitä vähentävä tuki on tukea yrityksen toiminnalle, ja Euroopan unionin tuomioistuimen oikeuskäytännön mukaan komission on arvioitava erittäin huolellisesti sen soveltuvuus sisämarkkinoille.

6.3.1 Tukitoimenpiteen yhdenmukaisuus yleistä etua koskevan tavoitteen kanssa

(129) Vuodesta 1997 alkaen annetun tuen tarkoitukseksi voidaan katsoa sähköisten viestintäpalvelujen tarjoamiseen liittyvän taloudellisen toiminnan kehittämisen edistäminen kyseisten markkinoiden täydellisen vapauttamisen yhteydessä. Vuoden 1996 laki annettiin samalla kuin televiestinnän sääntelystä 26 päivänä heinäkuuta 1996 annettu laki nro 96-659, jossa saatettiin osaksi kansallista lainsäädäntöä Ranskalle unionin lainsäädännöstä ja erityisesti direktiivistä 96/19/EY johtuvat velvoitteet.

(130) Tältä osin vuoden 1996 lain yleisenä tavoitteena taloudellisen vastineen maksamisessa Ranskan valtiolle on France Télécomin ja sosiaalietuuksien yhteisen lainsäädännön soveltamisalaan kuuluvien televiestintäalan muiden yritysten palkkasidonnaisten pakollisten sosiaaliturvamaksujen ja veroluonteisten maksujen tason lähentäminen. Käytetty väline eli tukitoimenpide, jonka kohteena on suoraan ja yksinomaan tapa, jolla France Télécomin työnantajamaksut laaditaan, vaikuttaa riittävältä vahvistetun tavoitteen saavuttamiseksi.

(131) Tukitoimenpide, jolla pyritään vähentämään France Télécomin nykyisiä sosiaaliturvamaksuja, jotka ovat tulleet sen vastuulle aikana, jolloin suurin osa sen toiminnasta kuului monopoliasemaan eikä palvelun toimittaminen edellyttänyt taloudellisesti tehokasta toimintaa, voi erilaisessa kilpailutilanteessa osaltaan parantaa sitä tapaa, jolla aiemmin monopoliin kuuluvia palveluja tarjotaan, mikäli kilpailevien yritysten omiin sosiaaliturvamaksuihinsa osoittamat varat eivät häiritse ansioihin perustuvaa kilpailumenettelyä. Jäljempänä tietenkin esitetään varauksia lain tiettyjen säännösten asianmukaisuudesta siinä vahvistetun tavoitteen saavuttamiseksi. Ei voida kuitenkaan kyseenalaistaa sen legitiimiyttä tai sen yhdenmukaisuutta yleisen edun mukaisen tavoitteen kanssa, joka koskee tehokkaaseen kilpailuun perustuvien sähköisten viestintäpalvelujen markkinoiden kehittämistä ja kyseisen toiminnan teknologista edistystä ja taloudellista kehitystä.

6.3.2 Tukitoimenpiteen välttämättömyys

(132) Vuoden 1996 laissa säädetty kielto virkamiesten palvelukseen ottamisesta 1 päivästä tammikuuta 2002 alkaen rajoitti France Télécomin palveluksessa olevaa virkamieshenkilöstöä, ja sen seurauksena France Télécomin eläkekustannuksista olisi tullut väistämättä huomattavan raskaat suhteessa työssä olevaan virkamieshenkilöstöön. Koska France Télécomilla ei myöskään ollut enää mahdollisuutta ottaa virkamiehiä palvelukseensa valtionhallinnosta, mikä on ymmärrettävää siksi, että kyseiset palvelut kuuluivat siitä alkaen kilpailun piiriin, France Télécomin kyseistä henkilöstöä koskevien eläkemaksujen kustannukset olisivat olleet liiallisia verrattuna niihin, joista sen kilpailijoiden piti ja pitää vastata. On myös pantava merkille, että vuoden 1990 lain alkuperäisissä säännöksissä tarkoitetut Ranskan valtiolle maksettavaa vastinetta koskevat sitoumukset eivät koskeneet ainoastaan virkamieshenkilöstöä kilpailumarkkinoilla vuonna 1990 ja sen jälkeen vaan myös vuonna 1990 eläkkeellä olevia posti- ja televiestintäministeriön pääosaston virkamiehiä.

(133) Esimerkiksi maksuosuus, joka olisi tullut France Télécomin maksettavaksi, jos vuoden 1990 lain säännöksiä ei olisi muutettu, olisi Ranskan tasavallan mukaan ollut 77 prosenttia vuonna 2010 työssä olleen virkamieshenkilöstön indeksisidonnaisesta bruttopalkasta. Tätä osuutta voidaan verrata […] prosentin osuuteen, jonka avulla voitaisiin varmistaa yhteisiä ja muita kuin yhteisiä riskejä koskeva täydellinen kilpailun tasapuolisuus France Télécomin ja sen kilpailijoiden välillä. Absoluuttisena arvona erotus merkitsisi noin […] miljoonan euroa vuotuista lisäkustannusta verrattuna kilpailun tasapuolisuuden varmistavaan maksuosuuteen. Koska lakiin ei myöskään kirjattu, että työnantajamaksut vapauttavat siitä lähtien muista maksuvelvoitteista, France Télécomin olisi pitänyt edelleen kirjata taseeseensa huomattavasti suuremmat varaukset verrattuna vuoteen 1996 mennessä vahvistettuihin 3,6 miljardin euron varauksiin.

(134) Tämän osalta kantelijoiden näkemykset siitä, että France Télécom on vuodesta 1996 alkaen voinut ottaa huomattavasti suuremman rahoitusvelan kuin se, josta Ranskan valtio oli vapauttanut yrityksen, eivät ole asiaankuuluvia, koska niillä ei ole yhteyttä tutkimuksen kohteena olevaan kysymykseen. Vaikka France Télécomin rahoitusvelan kasvu vuodesta 1996 alkaen ja tarkasteltavana olevat määrät näyttävät kumoavan Ranskan tasavallan mainitsemaan riskin yrityksen konkurssista, jos vuoden 1990 laissa säädettyä järjestelmää olisi jatkettu, tukitoimenpide vaikuttaa tulevaisuudessa välttämättömältä, jotta France Télécom voi osallistua kyseisillä markkinoilla ansioihin perustuvaan kilpailuun ilman haittaa aiemmista ajoista johtuvista raskaista sosiaaliturvamaksuista, joista sen kilpailijoiden ei tarvitse vastata.

(135) Kantelijoiden ja teleoperaattorin koko taseen asiaankuuluvuutta koskevat näkemykset, joiden nojalla pyritään arvioimaan tuen välttämättömyyttä France Télécomin aiemmasta monopoliasemastaan saamien muiden etujen kannalta, eivät ole tässä tapauksessa perusteltuja. On totta, että France Télécomilla on ollut vuodesta 1996 alkaen hallitseva asema suuressa osassa palvelumarkkinoita, joilla se Ranskassa toimii, erityisesti viestintämarkkinoiden verkon vaikutusten vuoksi. Vastaavasti France Télécom on laajentanut toimintaansa muiden jäsenvaltioiden markkinoille hankkimalla huomattavan aseman muun muassa Puolassa ja Espanjassa. Kuten teleoperaattori huomautuksissaan epäsuorasti korostaa, France Télécomiin sovelletaan edelleen sen SEUT-sopimuksen 102 artiklassa tarkoitetun määräävän aseman tai sähköiseen viestintään unionissa sovellettavissa säädöksissä (61) tarkoitetun huomattavan markkina-aseman vuoksi erityisiä yksipuolisia velvoitteita, joita ei sovelleta kilpaileviin yrityksiin, joiden markkina-asema on pienempi.

(136) Näillä velvoitteilla, joita ovat muun muassa France Télécomin verkkoon pääsy, kustannuslähtöiset hinnat tai sellaisesta kaupallisesta toiminnasta pidättäytyminen, joka olisi sallittua yritykselle, joka ei ole määräävässä asemassa, pyritään kuitenkin juuri siihen, että France Télécomin aiemmasta monopolista johtuva asema ei vahingoittaisi enää kilpailua. Näillä erityisillä sääntelyvälineillä, joita kansalliset sääntely- ja kilpailuviranomaiset ja komissio laativat ja soveltavat säännöllisesti (62), voidaan korjata kohdennetummin ja tehokkaammin France Télécomin aiemmasta monopoliasemasta johtuvat, kantelijoiden mainitsemat jatkuvat haitat.

(137) Myös tämän menettelyn kohteena oleva valtiontuki näyttäisi periaatteessa välttämättömältä yleistä etua koskevan tavoitteen saavuttamiseksi, koska sillä parannetaan eläkekustannuksiin liittyviä kilpailuedellytyksiä ja siten sähköisten viestintäpalvelujen tarjontaa.

6.3.3 Tukitoimenpiteen oikeasuhteisuus

(138) On pantava merkille, että vuoden 1990 lailla käyttöönotettu rahallinen vastine, joka maksetaan valtiolle sitä, että se maksaa eläkkeet ja toimii eläkkeistä vastaavana laitoksena, on France Télécomia koskeva erityinen sui generis -oikeus. Vuoden 1990 lain alkuperäisessä versiossa tarkoitettu kokonaiskorvauksen periaate on korvattu vuodesta 1996 alkaen valtiolle maksettavan vastineen määrän erilaisella määrittämismenetelmällä. France Télécomin maksaman työnantajamaksun määrän määrittämiseksi oli periaatteessa käytettävissä monia eri vaihtoehtoja, muun muassa jopa se, että valtio vastaisi kustannuksista kokonaan ilman korvausta. Tämä vastine on laskettu vuodesta 1997 alkaen viittaamalla tiettyihin alan kilpailevien yritysten maksamiin kustannuksiin. Sen määrittämiseksi, onko tuki oikeassa suhteessa vahvistetun tavoitteen saavuttamiseen, on siis tutkittava vuoden 1996 lailla säädetyn vastineen määrän vahvistamiseen käytettävän vertailukohdan puolueettomuutta ja asianmukaisuutta.

(139) Aluksi on pantava merkille, että menettelyissä, jotka ovat koskeneet virkamieshenkilöstön eläkekustannusten vähentämistä televiestintäalalla aiemmin monopoliasemassa olleissa yrityksissä, kuten OTE Kreikan tasavallassa ja BT plc Yhdistyneessä kuningaskunnassa, komissio on tarkistanut erityisesti, onko näihin yrityksiin sovellettu kilpailijoita vastaavia sosiaaliturvamaksuja, päättääkseen, soveltuvatko kyseisille operaattoreille myönnetyt valtiontuet sisämarkkinoille SEUT-sopimuksen 107 artiklan 3 kohdan c alakohdan mukaisesti (63). Komissio kuitenkin toteaa, että tässä asiassa France Télécomin joka vuosi maksamien ja vuoden 1996 laissa tarkoitettujen muista maksuvelvoitteista vapauttavien maksujen perusteella ei voida varmistaa, että maksetut sosiaaliturvamaksut vastaisivat kilpailijoiden kustannuksia. Tasapuoliset kilpailuedellytykset varmistavaa maksuosuutta (’TEC’) ei ole saatu aikaan.

(140) Ranskan tasavalta ja France Télécom vetoavat kuitenkin France Télécomin vuoden 1996 lain mukaisesti vuonna 1997 maksamaan poikkeukselliseen 5,7 miljardin euron kiinteämääräiseen maksuun. Kiinteämääräisen maksun määrä vahvistettiin vuonna 1996 korvaukseksi vuoden 1996 lain soveltamisesta valtiolle kymmenen vuoden aikana koituvista lisäkustannuksista ja siinä otettiin lisäksi huomioon varaukset, jotka France Télécom oli perustanut ja joita yritys voisi käyttää varainhoitovuonna 1996–1997. Poikkeuksellinen kiinteämääräinen maksu jakautuu kahteen osaan: — 3,6 miljardin euron määrään, joka vastaa France Télécomin vuoteen 1996 asti perustamia varauksia tuolloin ennakoituihin virkamiesten tulevista eläkkeistä johtuviin kustannuksiin vastaamiseksi; — 2,1 miljardin euron määrään (jäljempänä ’täydentävä määrä’), joka vastaa sekä viranomaisten ennustuksia että eläkkeiden maksamiseen liittyvien sosiaaliturvamaksujen nettokustannuksia, joista valtion olisi vastattava kymmenen vuoden ajan vuosina 1997–2006, televiestintäalan virkamiesten eläkekustannusten siirron takia.

(141) Koska 5,7 miljardin euron kiinteämääräisen maksun tavoitteena ei koskaan ollut korvata sitä, että France Télécomilla ja sen kilpailijoilla ei ollut tasapuoliset kilpailuedellytykset varmistavaa maksuosuutta, ei olisi perusteltua asettaa vastakkain tätä summaa ja muista maksuvelvoitteista vapauttavia vuotuisia maksuja, joita France Télécom ei ole maksanut, vaikka ne olisivat olleet tarpeen todelliset tasapuoliset kilpailuedellytykset varmistavan maksuosuuden aikaansaamiseksi.

(142) Sitä vastoin parlamentissa käytyjen keskustelujen tarkastelusta käy ilmi, että täydentävä 2,1 miljardin euron määrä oli tarkoitettu kattamaan tämä kustannusten siirto vuosina 1997–2006 ja itse asiassa poistamaan tuen vaikutukset kymmenen vuoden ajaksi. Tätä täydentävää määrää vastaavalla France Télécomin nettomaksulla on myös rahoitettu kymmenen vuoden ajan Ranskan valtiolle uudistuksesta koituneet lisäkustannukset.

(143) Lisäksi poikkeuksellinen maksu kattaa vuoteen 1996 asti perustettujen ja tarpeettomiksi käyneiden varausten käytön. France Télécom oli perustanut valtiolle siirretyt varaukset tulevien eläkekustannusten kattamiseksi, ja tällä siirrolla poistettiin tuen vaikutukset niiden eläkkeiden maksamisen ajaksi, jotka varauksilla oli tarkoitus kattaa.

(144) Vuoden 1996 laissa kuitenkin viitataan yhteen poikkeukselliseen maksuun, eikä talousarviolain tai myöhempien asetusten sovellettavissa säännöksissä erotettu varauksista johtuvaa määrää, joka olisi pitänyt vähentää valtiolle tämän jakson ajaksi siirrettävistä kustannuksista. Vuoden 1996 lain 6 pykälässä täsmennetään selvästi, että poikkeuksellinen kiinteämääräinen maksu maksetaan vastineeksi siitä, että valtio vastaa virkamieshenkilöstölle maksettavista eläkkeistä. Poikkeuksellisen maksun määrä on siis otettava kokonaisuudessaan huomioon uudistuksen analyysissa.

(145) Koska France Télécom on tämän poikkeuksellisen kiinteämääräisen maksun maksamalla kattanut televiestintäalan virkamiesten eläkkeistä aiheutuvat kustannukset ja järjestelmien väliset korvauskustannukset noin 15 vuoden ajalta, tuen vaikutukset ovat poistuneet. France Télécom on siis poikkeuksellisen maksun maksamalla poistanut tuen vaikutukset kyseiseltä ajanjaksolta. Siksi on perusteltua, että France Télécomia ei kyseisen jakson ajalta pakoteta täyttämään tuen soveltuvuutta koskevia ehtoja ja että se ei maksa tarvittavaa vuosimaksua tasapuoliset kilpailuedellytykset varmistavan maksuosuuden takaamiseksi, mukaan luettuna yksityisoikeudellisten työntekijöiden muut kuin yhteiset riskit.

(146) Tämän perustelun yksityiskohtia on käsiteltävä tarkemmin.

(147) On pantava merkille, että France Télécomin vuoden 1996 uudistuksesta alkaen vuosittain maksamilla muista maksuvelvoitteista vapauttavilla maksuilla ei saada aikaan tasapuoliset kilpailuedellytykset varmistavaa maksuosuutta, kuten menettelyn aloittamista koskevassa päätöksessä korostettiin. Se johtuu siitä, että France Télécomiin sovellettu taso kattaa vain maksut, jotka vastaavat yksityisoikeudellisten työntekijöiden ja valtion virkamiesten yhteisiä riskejä, ja siten sen ulko