KOMISSION SUOSITUS,

annettu 8 päivänä tammikuuta 1998,

yhteenliittämisestä vapautetuilla telemarkkinoilla (Osa 1: Yhteenliittämisen hinnoittelu) (ETA:n kannalta merkityksellinen teksti) (98/195/EY)

EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO, joka

ottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen,

ottaa huomioon televiestinnän yhteenliitämisestä soveltaen avoimen verkon tarjoamisen (ONP) periaatteita yleispalvelun ja yhteentoimivuuden varmistamiseksi 30 päivänä kesäkuuta 1997 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 97/33/EY (1) ja erityisesti sen 7 artiklan 5 kohdan,

sekä katsoo, että

täydellisen kilpailun toteuttamista televiestintämarkkinoilla pohjustavan direktiivin 90/388/ETY muuttamisesta 13 päivänä maaliskuuta 1996 annetussa komission direktiivissä 96/19/EY (2) säädetään televerkkojen ja -palvelujen tarjoamisen erityis- ja yksinoikeuksien poistamisesta,

yhteisön periaatteena on luoda avoimet ja kilpaillut markkinat telealalle; vakiintuneiden operaattorien kanssa kilpailemaan pyrkiville telemarkkinoiden uusille tulokkaille on välttämätöntä liittyä olemassa oleviin yleisiin kytkentäisiin televerkkoihin, ja yhteenliittymismaksut muodostavat yhden uusien markkinatulokkaiden suurimmista menoeristä; yhteisö on sopinut yhteenliittämisen sääntelykehyksestä direktiivillä 97/33/EY,

direktiivillä 97/33/EY annetaan kansallisille telealan sääntelyviranomaisille tärkeä asema turvattaessa riittävää verkkojen yhteenliittämistä yhteisön oikeuden mukaisesti ottaen huomioon komission suositukset todellisten Euroopan kotimarkkinoiden kehittymisen helpottamiseksi (johdanto-osan 12 kappale); erityisesti direktiivin 97/33/EY 7 artiklan 5 kohdassa pyydetään komissiota laatimaan suosituksia kustannuslaskentajärjestelmistä ja erillisestä kirjanpidosta; toissijaisuusperiaatteen mukaisesti yhteenliittämistariffien asettaminen on jäsenvaltioiden vastuulla,

direktiivin 97/33/EY 7 artiklan 2 kohdassa edellytetään, että organisaatiot, joiden kansallinen sääntelyviranomainen on ilmoittanut olevan merkittävässä markkina-asemassa (jäljempänä `ilmoitetut operaattorit`) noudattavat yhteenliittämismaksuissaan avoimuuden ja kustannuslähtöisyyden periaatetta, ja todetaan, että todistustaakka maksujen kustannuslähtöisyydestä on yhteenliittämistä tarjoavalla organisaatiolla,

komissio katsoo, että yhteenliittämishinnoittelussa on paras noudattaa pitkän aikavälin ennakoituihin keskimääräisiin lisäkustannuksiin (long run average incremental costs, LRAIC) perustuvaa laskentamenetelmää, koska se soveltuu parhaiten kilpailluille markkinoille; tämä menetelmä ei estä perusteltujen lisämaksujen käyttöä toimivan operaattorin sellaisten ennakoitujen yhteisten ja yleisten kustannusten kattamiseksi, joita kilpailuolosuhteissa saattaa esiintyä,

ennen kuin ennakoituun pitkän aikavälin keskimääräiseen kustannuslisäykseen perustuvat yhteenliittämismaksut on määritelty, on tarpeen julkaista kansainvälisiä vertailuja yhteenliittämismaksuista kansallisten sääntelyviranomaisten avuksi niiden varmistaessa, että yhteenliittäminen ilmoitettujen operaattorien verkkoihin on kustannuslähtöistä,

direktiivin 97/33/EY 7 artiklan 5 kohdassa edellytetään kansallista sääntelyviranomaisia huolehtimaan, että kyseisten organisaatioiden käyttämät kustannuslaskentajärjestelmät soveltuvat avoimuuden ja kustannuslähtöisyyden varmistamiseen, mutta ei yksilöidä tiettyä kustannuslaskentajärjestelmää; ennakoituun pitkän aikavälin keskimääräiseen kustannuslisäykseen perustuva yhteenliittämishinnoittelu merkitsee kustannusten laskemista pikemminkin nykyisten kuin aikaisempien kustannusten perusteella; toimintaan perustuvaa kirjanpitoa voidaan käyttää ylhäältä alaspäin rakentuvana mallina yhteenliittämisen pitkän aikavälin keskimääräisestä kustannuslisäyksestä,

yhteenliitetystä verkosta tulevan puhelun päättämiskustannukset eivät saa olla riippuvaisia alkuperäverkon tyypistä; syrjimättömyyden periaate merkitsee, että ilmoitettujen operaattorien perimissä puhelun päättämiseen liittyvissä yhteenliittämismaksuissa ei yleisesti ottaen saa tehdä eroa kiinteistä verkoista ja matkaviestinverkoista lähtöisin olevien puhelujen välillä eikä myöskään samasta jäsenvaltiosta ja toisesta jäsenvaltiosta lähtöisin olevien puhelujen välillä,

jäsenvaltiot voivat säätää telepalvelujen tarjoamisen, myös tällaisten palvelujen tarjonnan edellyttämien televerkkojen toteuttamisen ja hallinnan, luvanvaraiseksi telepalvelualan yleisten valtuutusten ja yksittäisten toimilupien yhteisistä puitteista 10 päivänä huhtikuuta 1997 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 97/13/EY (3) mukaisesti; perustamissopimuksen yleisten periaatteiden ja direktiivin 97/33/EY erityisten vaatimusten perusteella kaikkien kansallisille operaattoreille avoimen yhteenliittämispisteiden olisi oltava avoimia myös muiden jäsenvaltioiden valtuutetuille operaattoreille, jotka haluavat välittää liikennettä rajojen yli; vakiintunut käytäntö, jonka mukaan nykyiset verkko-operaattorit voivat välittää liikennettä muihin jäsenvaltioihin ilman valtuutusta määränpäänä olevassa jäsenvaltiossa tai ilman että niiden täytyy asettautua kyseiseen jäsenvaltioon, on yhdenmukainen periaatteen kanssa, jonka mukaan liikenteen välittäminen toiseen jäsenvaltioon ei ole palvelun tarjoamista kyseisessä jäsenvaltiossa,

direktiivissä 97/33/EY annetaan jäsenvaltioille mahdollisuus ottaa käyttöön menettelyjä yleispalveluvelvoitteista koituvien nettokustannusten jakamiseksi yleisiä televerkkoja ja/tai yleisiä puhelintoimintapalveluja tarjoavien organisaatioiden kesken,

avoimen verkon tarjoamisen (ONP) soveltamisesta pientaajuuspuheviestitykseen 13 päivänä joulukuuta 1995 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 95/62/EY (4) 12 artiklan 1 kohdassa edellytetään, että kiinteän yleisen puhelinverkon ja puhelintoimintapalvelujen tariffit noudattavat avoimuuden ja kustannuksiin suhteuttamisen pääperiaatteita; liittymäalijäämien ja vastaavien kulujen kattamiseksi tarkoitettuihin järjestelmiin liittyvien maksujen periminen liittyviltä organisaatioilta on sallittua vain silloin, kun kansalliset viranomaiset ovat asettaneet tariffirajoituksia puhelinpalveluiden kohtuuhintaisuuden ja saatavuuden perusteella direktiivin 95/62/EY 12 artiklan 2 kohdan mukaisesti; komissio uskoo tällaisten järjestelmien poistuvan 1 päivään tammikuuta 2000 mennessä (5),

tämän suosituksen periaatteiden soveltaminen ei vaikuta jäsenvaltioiden ja yritysten velvollisuuteen noudattaa EU:n kilpailusääntöjä, ja niiden on otettava huomioon marraskuussa 1996 annettu komission tiedonanto kilpailusääntöjen soveltamisesta televiestintäalan liittymäsopimuksiin (6), ja

telepalvelujen sisämarkkinoiden toteuttamisesta saamalla aikaan avoimen verkon tarjoaminen 28 päivänä kesäkuuta 1990 annetun neuvoston direktiivin 90/387/ETY (7) 9 artiklan 1 kohdan nojalla perustettu neuvoa-antava komitea (ONP-komitea) on ilmaissut laajan tukensa tämän suosituksen periaatteille, ja komissio on perusteellisesti ottanut huomioon esitetyt kannat,

ON ANTANUT TÄMÄN SUOSITUKSEN:

1. Tämä suositus koskee televerkkojen yhteenliittämistä ja erityisesti puhelun päättämisen hinnoittelua sellaisten operaattoreiden verkoissa, joiden kansallinen sääntelyviranomainen on ilmoittanut olevan merkittävässä markkina-asemassa (jäljempänä `ilmoitetut operaattorit`) direktiivin 97/33/EY mukaisesti.

2. Direktiivin 97/33/EY 7 artiklan 2 kohdassa edellytetään, että ilmoitettujen operaattorien yhteenliittämismaksujen on noudatettava kustannuslähtöisyyden ja avoimuuden periaatetta. Kustannuslähtöisyyden periaate merkitsee yhteenliittämiseen sovellettuna sitä, että yhteenliittämismaksujen on kuvastettava yhteenliittämisestä todellisuudessa aiheutuvia kustannuksia. Ilmoitettujen operaattorien olisi saatava katetuksi verkkoon liittämisestä aiheutuvat kertaluonteiset lisäkustannukset sekä yhdysliikenteen edellyttämästä lisäkapasiteetista aiheutuvat kustannukset.

Tämän suosituksen liitteessä I annetaan lisätietoja puhelun päättämiseen liittyvistä kustannuslajeista.

3. Yhteenliittämiskustannukset olisi laskettava ennakoitujen pitkän aikavälin keskimääräisten lisäkustannusten perusteella, koska tällainen arvio kuvaa tarkasti nykyaikaista tekniikkaa käyttävälle toimivalle operaattorille aiheutuvia kustannuksia. Tällaisiin kustannuksiin perustuvat yhteenliittämismaksut voivat sisältää perusteltuja lisämaksuja toimivan operaattorin kilpailuoloissa syntyvien joidenkin ennakoitujen yhteisten ja yleisten kustannusten kattamiseksi.

4. Jäljempänä esitetyt parhaaseen nykykäytäntöön perustuvat yhteenliittämismaksut ovat kansallisten sääntelyviranomaisten ohjeena niiden arvioidessa ilmoitettujen operaattorien ehdottamia puhelun päättämistä koskevia yhteenliittämismaksuja, kunnes ennakoituihin pitkän aikavälin keskimääräisiin lisäkustannuksiin perustuvat yhteenliittämiskustannukset ovat tiedossa.

Tämän suosituksen liitteessä II olevien tietojen perusteella suositellaan seuraavia parhaan nykykäytännön mukaisia yhteenliittämisen enimmäismaksuja sovellettavaksi 1 päivästä tammikuuta 1998 lähtien:

Parhaan nykykäytännön mukaiset yhteenliittämismaksut

Parhaan nykykäytännön mukainen puhelun päättämistä koskeva yhteenliittämismaksu PAIKALLISELLA tasolla (eli paikalliskeskuksessa tai mahdollisimman lähellä sitä)

0,6-1,0 ecu/100/minuutti (ruuhka-aikana)

Parhaan nykykäytännön mukainen maksu KERTAKAUTTAKULKUUN perustuvasta yhteenliittämisestä (suurkaupunkialueet)

0,9-1,8 ecu/100/minuutti (ruuhka-aikana)

Parhaan nykykäytännön mukainen maksu KAKSOISKAUTTAKULKUUN perustuvasta yhteenliittämisesta (kansallinen taso - yli 200 km)

1,5-2,6 ecu/100/minuutti (ruuhka-aikana)

5. Suosituksena on, että jos maksut eivät vastaa kohdassa 4 olevaa parhaan nykykäytännön mukaisten maksujen vaihteluväliä, kansalliset sääntelyviranomaiset käyttävät direktiivin 97/33/EY 7 artiklan 2 kohdan mukaista oikeuttaan vaatia täydellisiä perusteluja ehdotetuille maksuille ja tarvittaessa edellyttää takautuvia muutoksia yhteenliittämismaksuihin. Kohdassa 4 olevien parhaan nykykäytännön mukaisten maksujen vaihteluvälien katsotaan olevan tarpeeksi suuria jäsenvaltioiden välisten todettujen kustannuserojen huomioon ottamiseksi.

6. Ennakoitujen pitkän aikavälin keskimääräisten lisäkustannusten käyttö edellyttää kustannuslaskentajärjestelmää, joka perustuu todellisessa toiminnassa kohdentuviin nykykustannuksiin eikä aikaisempiin kustannuksiin. Suosituksena on, että kansalliset sääntelyviranomaiset asettavat ilmoittamilleen operaattoreille määräaikoja nykykustannuksiin perustuvien kustannuslaskentajärjestelmien käyttöön ottamiselle, jos tällaisia järjestelmiä ei vielä ole käytössä. Toimintaan perustuvia järjestelmiä, joissa kustannukset kohdennetaan tuotteittain ja/tai palveluittain toimivan operaattorin kulloistenkin kustannustekijöiden ja toimintojen perusteella, suositellaan sellaisten yhteisten ja yleisten kustannusten minimoimiseksi, joita ei voida suoraan kohdentaa.

7. Vakiintuneiden verkkojen operaattoreiden välisessä rajat ylittävässä yhteenliittämisessä sovellettavan nykykäytännön sekä syrjimättömyyden periaatteen mukaisesti sellaisilta yhdessä jäsenvaltiossa valtuutetuilta operaattoreilta, jotka liittävät verkkonsa toisen jäsenvaltion verkkoon vain toimittaakseen liikennettä siihen, eivätkä tarjoa palveluita tai hallinnoi verkkorakenteita tuossa toisessa jäsenvaltiossa, ei pitäisi vaatia valtuutusta kyseisessä toisessa jäsenvaltiossa eikä niitä pitäisi vaatia asettautumaan kyseiseen jäsenvaltioon.

Suosituksena on, että ilmoitettuja organisaatioita koskevan yhteenliittämisen viitetarjouksen olisi sisällettävä yhteenliittämistarjouksen itsenäisenä ja erillisenä osana ehdot, edellytykset ja tariffit, jotka koskevat siirtoyhteyttä varsinaisesta yhteenliittämispisteestä jäsenvaltion rajalle.

8. Yleisiä televerkkoja ja/tai puhelintoimintapalveluja jäsenvaltiossa tarjoavien organisaatioiden suorittamia liittymäalijäämämaksuja tai yleispalvelumaksuja (jotka yhteisön oikeuden mukaisesti on eroteltava yhteenliittämismaksuista) ei pitäisi periä sellaisilta organisaatioilta, jotka liittyvät toisen jäsenvaltion verkkoon pelkästään välittääkseen liikennettä kyseiseen jäsenvaltioon eivätkä varsinaisesti tarjoa telepalveluja kyseisessä jäsenvaltiossa, tai välillisesti toisen jäsenvaltion kuluttajilta, sanotun kuitenkaan rajoittamatta syrjimättömyysperiaatteen noudattamista.

9. Komissio tarkistaa tämän suosituksen ja erityisesti kohdassa 4 olevat parhaan nykykäytännön mukaiset maksut ja liitteen II tiedot 31 päivään heinäkuuta 1998 mennessä, ja saattaa ne tarvittaessa ajan tasalle.

10. Tämä suositus on osoitettu kaikille jäsenvaltioille.

Tehty Brysselissä 8 päivänä tammikuuta 1998.

Komission puolesta

Martin BANGEMANN

Komission jäsen

(1) EYVL L 199, 26.7.1997, s. 32

(2) EYVL L 74, 22.3.1996, s. 13

(3) EYVL L 117, 7.5.1997, s. 15

(4) EYVL L 321, 30.12.1995, s. 6

(5) Komission tiedonanto teleyleispalvelun kustannuslaskentaa ja rahoitusta koskevien kansallisten järjestelmien arviointiperusteista ja jäsenvaltioille annettavista järjestelmien toimintaa koskevista suuntaviivoista, KOM(96) 608, annettu 27 päivänä marraskuuta 1996.

(6) EYVL C 76, 11.3.1997, s. 9

(7) EYVL L 192, 24.7.1990, s. 1

LIITE I

PUHELUN PÄÄTTÄMISEEN LIITTYVIEN YHTEENLIITTÄMISMAKSUJEN OSATEKIJÄT

Direktiivissä 97/33/EY edellytetään, että ilmoitettujen operaattorien yhteenliittämismaksujen on noudatettava kustannuslähtöisyyden periaatetta. Tässä liitteessä tarkastellaan tämän vaatimuksen merkitystä puhelun päättämistä koskevan yhteenliittämismaksun osatekijöiden kannalta.

1. Paikallisliittymän hinnoittelu yhteenliittämistä varten

Paikallisliittymä tarkoittaa asiakkaan yhteyttä paikalliskeskukseen. Kiinteitä tai langattomia paikallisliittymiä sisältävässä kiinteässä verkossa ei-kytkentäisen paikallisliittymän kustannukset ovat pääosin kertaluonteisia, määräaikaiset ylläpitokustannukset ovat pääosin kertaluonteisia, määräaikaiset ylläpitokustannukset mukaan lukien. Verkkorakenteen "alin" kohta puhelun päättämispalveluita ostettaessa on rajapinta pääverkon ja paikalliskeskuksen välillä (1). Kyseisessä kohdassa tapahtuva yhteenliittäminen saattaa aiheuttaa keskuksen kapasiteetin lisäämiseen liittyviä kustannuksia, mutta tietylle asiakkaalle varattuihin paikallisliittymän osiin (eli perinteisessä verkossa kuparijohdinpariin) ei liity lisäkapasiteetin tai investointien tarpeesta johtuvia kustannuksia.

Kustannuslähtöisyyden periaatteesta seuraa, että koska yhteenliittäminen ei nosta kohdeverkon paikallisliittymän tilaajakohtaisten osien kustannuksia, yhteenliittämismaksun laskennassa ei pitäisi ottaa huomioon paikallisliittymän tilaajakohtaisten osien suoria kustannuksia. Ei-kytkentäisen paikallisliittymän tilaajakohtaiset kustannukset olisi siksi kustannettava kunkin tilaajan liittymämaksuilla tai kilpailun sallimissa rajoissa niiden ja muiden palvelujen tuoton yhdistelmällä.

Ongelmia syntyy, kun sääntely estää vakiintunutta operaattoria tasapainottamasta tariffejaan, jolloin se ei voi laskuttaa omilta asiakkailtaan tarpeellista hintaa paikallisliittymän kustannusten kattamiseksi. Näin syntyy ns. liittymäalijäämä. Monopolitilanteessa operaattori korvaa liittymäverkon (eli paikallisliittymien) alijäämän laskuttamalla todellisia kustannuksia enemmän muista palveluista, esimerkiksi ulkomaanpuheluista. Kustannuslähtöisessä yhteenliittämisessä kilpailijat saavat osan tästä kauko- ja ulkomaanpuheluliikenteestä, ja vakiintuneen operaattorin mahdollisuudet korvata liittymäalijäämäänsä vähenevät. Liittymäalijäämien korvausjärjestelmässä käytetään muilta operaattoreilta perittäviä maksuja vakiintuneen operaattorin sellaisten voittojen vähenemisen kompensoimiseksi, joita se muuten olisi käyttänyt alijäämän rahoittamiseen.

Liittymäalijäämien maksujärjestelmät antavat aina tehottoman kuvan sijoittajille ja lisäävät toiminnan kokonaiskustannuksia. Ne ovat myös hallinnollisesti kömpelöitä, eivätkä kovin avoimia. Kuten komission marraskuussa 1996 julkaisemissa yleispalvelun hinnoittelun ja kustannuslaskennan suuntaviivoissa (2) mainitaan, liittymäalijäämiin ja niiden kaltaisiin liittyviä järjestelmiä sovelletaan vain tilapäisesti vuoteen 2000 asti, johon mennessä kaikissa jäsenvaltioissa tariffien tasapainottaminen on saatu päätökseen.

Yhteenliittämisdirektiivin mukaisesti kaikki verkkoon liittyviltä organisaatioilta perittävät liittymäalijäämään liittyvät maksut on pidettävä selkeästi erillään yhteenliittämismaksuista. Liittymäalijäämämaksujen periminen liittyviltä organisaatioilta on yhteisön oikeuden mukaan sallittua vain, jos jäsenvaltio on sääntelyllä rajoittanut ilmoitetun operaattorin puhelutariffeja. Jos operaattoria ei ole sääntelyllä estetty tasapainottamasta tariffejaan, liittymäalijäämiin liittyvät maksut eivät ole perusteltuja.

2. Kytkeytymättömien puhelujen hinnoittelu yhteenliittämisen yhteydessä

Yhteenliitetyistä verkoista tulevat kytkeytymättömät puhelut saattavat ruuhka-aikoina aiheuttaa kohdeverkossa kapasiteettiin liittyviä lisäkustannuksia. Toisinaan puhelun epäonnistuminen voi kuitenkin johtua vakiintuneen operaattorin oman verkon puutteellisesta suorituskyvystä. Yhteenliittämisdirektiivissä asetetaan kustannuksia koskeva todistusvelvollisuus kohdeverkon operaattorille, joten halutessaan sisällyttää yhteenliittämismaksuperusteisiinsa kytkeytymättömistä puheluista aiheutuvia kustannuksia, operaattorin on osoitettava, että syy puhelujen epäonnistumiseen ei ole sen oman verkon puutteellisessa suorituskyvyssä.

3. Puhelunmuodostukseen liittyvät maksut yhteenliittämisen yhteydessä

Kiinteässä verkossa puhelun välittämiseen liittyvät kustannukset riippuvat lähinnä kahdesta tekijästä: - puhelun kestosta ja puhelutiedoista (eli merkinannosta ja puhelunmuodostuksesta). Tarvitaan hyvin paljon erilaista tietoa, jotta löydetään tasapaino määriteltäessä näiden kahden tekijän kustannusseurauksien suhteita. Osittain tämän vuoksi sääntelyviranomaiset yleensä sallivat kytkentäkustannusten perimisen ainoastaan onnistuneiden puhelujen keston perusteella. Puhelunmuodostusmaksua voidaan pitää yhteenliittämismaksun perusteltuna osana vain, jos operaattori voi osoittaa, missä määrin yhdysliikenteenä tulevat puhelut aiheuttavat lisäkustannuksia kohdeverkossa ruuhka-aikoihin sijoittuvien puhelunmuodostusyritysten edellyttämän ylimääräisen käsittelykapasiteetin muodossa. Jos puhelunmuodostusmaksua käytetään, puhelujen kestoon perustuvien vastaavien maksujen olisi oltava alhaisempia kuin tilanteessa, jossa puhelunmuodostusmaksua ei käytetä.

4. Yhteenliittämismaksut ja vähittäismyyntihinnat

Joissakin maissa yhteenliittämismaksut on aikaisemmin laskettu vähittäismyyntitariffien eli puheluhintojen perusteella. Nykyiset vähittäismyyntitariffit eivät kuitenkaan välttämättä ole kustannuslähtöisiä, joten tämä menetelmä on useimmissa tapauksissa yhteisön oikeuden vastainen.

Vaikka vähittäismyyntitariffit olisivatkin kustannuslähtöisiä, kyseinen menetelmä ei ole suotava, koska se pyrkii ohjaamaan uusia tulokkaita käyttämään samaa hinnoittelurakennetta kuin vakiintunut operaattori, ja estää näin uusia tulokkaita kehittämästä eri käyttäjäryhmille erilaisia uusia hinnoittelujärjestelmiä. Jäsenvaltioiden matkaviestinverkoissa tällä hetkellä tarjolla oleva laaja valikoima erilaisia hinnoittelujärjestelmiä osoittaa, että innovatiiviselle hinnoittelulle on huomattavasti mahdollisuuksia kuluttajien valinnanvapauden lisäämiseksi ja telepalvelujen kysynnän lisäämiseksi.

Jos yhteenliittämismaksut vaihtelevat kellonajan tai viikonpäivän mukaan, eri hintoja olisi sovellettava syrjimättömällä tavalla sekä uusiin tulokkaisiin että vakiintuneen operaattorin omaan liikenteeseen.

(1) Erillisten paikallisliittymien tarjonta, jossa uusi tulokas ottaa haltuunsa vakiintuneen operaattorin asentaman paikallisliittymän ja saa siihen yksin käyttöoikeuden asianmukaista korvausta vastaan, ei tarkasti ottaen EU:n käsitteistössä ole yhteenliittämistä.

(2) KOM(96) 608, 27.11.1996.

LIITE II

PARHAAN NYKYKÄYTÄNNÖN MUKAISET YHTEENLIITTÄMISMAKSUT JA NIIDEN MUODOSTAMINEN

1. Laskentatapa

Periaatteena on ollut käyttää (1 päivänä syyskuuta 1997 saatavilla olleiden tietojen perusteella) kolmen edullisimman jäsenvaltion yhteenliittämismaksuja lähtökohtana määriteltäessä parhaan nykykäytännön mukaisia lyhyen aikavälin tavoitehintoja.

Alla oleva taulukko kuvaa yhteenliittämismaksuja jäsenvaltioissa. Taulukossa esitetyt luvut kuvaavat puhelun päättämisen kustannuksia kiinteässä verkossa ruuhka-aikana. Mahdolliset puhelunmuodostusmaksut on laskettu mukaan, mutta muita varsinaiseen liikenteeseen liittymättömiä maksuja ei yleensä ole otettu huomioon. Luvut eivät sisällä liittymäalijäämiin tai yleispalveluvelvoitteisiin liittyviä maksuja. Tällaisia lisämaksuja ei monessa jäsenvaltiossa peritä, mutta silloin kun niitä peritään jäsenvaltion lainsäädännön perusteella, ne on yhteenliittämisdirektiivin mukaisesti laskettava ja esitettävä erillään yhteenliittämismaksusta.

Nämä luvut kuvaavat siis vain yhtä osaa yhteenliittämisen kustannuksista, eli puhelun päättämistä koskevia maksuja. Ne eivät vastaa tietyssä valtiossa mahdollisesti perittävää koko yhteenliittämismaksua.

1997/1998 - Yhteenliittämismaksut

>VIITTAUS FILMIIN>

Kuvio 1

Yhteenliittämismaksut paikallistasolla, kertakauttakulussa ja kaksoiskauttakulussa ruuhka-aikoina

(ecu/100/minuutti, puhelun kesto 3 min.)

Kuvio perustuu kohdassa 3 olevassa taulukossa esitettyihin tietoihin.

Tietyt tekijät, esimerkiksi liittymien keskimääräinen tiheys, työvoimakustannukset, maantieteelliset olosuhteet ja pääoman sallittu tuotto (1), vaihtelevat Euroopan unionissa jäsenvaltioittain. Vaikka nämä vaihtelut tietyssä määrin vaikuttavatkin yhteenliittämiskustannuksiin, niiden ei kuitenkaan katsota tekevän suositeltuja parhaan nykykäytännön mukaisia hintoja käyttökelvottomiksi (2).

Tämän suosituksen lukuja on tarkoitus tarkistaa vuoden 1998 aikana, ja todennäköisesti parhaan nykykäytännön mukaisia yhteenliittämismaksuja alennetaan jatkossa vähitellen niin, että ne vastaavat paremmin verkkokustannusten laskevaa suuntausta ja kyseisten kustannusten tarkempia arviointeja. Tällä hetkellä yhteenliittämismaksut alenevat maailmalla noin 8 prosentin vuosivauhtia.

On syytä tähdentää, että nämä parhaan nykykäytännön mukaiset maksut ovat korkeampia - joissakin tapauksissa huomattavasti korkeampia - kuin alhaalta ylöspäin rakentuvaa ennakoituihin pitkän aikavälin keskimääräisiin lisäkustannuksiin perustuvaa mallia käyttämällä saadut maksut. Jos kuitenkin otetaan huomioon tilanne Euroopan unionissa tammikuussa 1998, voidaan näitä parhaan nykykäytännön mukaisia hintoja pitää realistisena välitavoitteena.

2. Parhaan nykykäytännön mukaisten hintojen määrittely

Vaihteluvälit on määritelty 1 päivänä syyskuuta 1997 tiedossa olleiden tariffien perusteella. Sen jälkeisiä muutoksia yhteenliittämismaksuissa ei ole otettu huomioon.

Kunkin vaihteluvälin korkein hinta vastaa kolmanneksi edullisimmassa jäsenvaltiossa 1 päivänä syyskuuta 1997 perittyä maksua lähimpään ecun tuhannesosaan pyöristettynä.

Kunkin vaihteluvälin alhaisin hinta vastaa edullisimmassa jäsenvaltiossa 1 päivänä syyskuuta 1997 perittyä maksua lähimpään ecun tuhannesosaan pyöristettynä. Kaksoiskauttakulkuhinnassa on otettu huomioon se, että pienemmissä jäsenvaltioissa etäisyystekijä saattaa olla alle 200 kilometriä.

3. Jäsenvaltioiden yksityiskohtaiset kustannustiedot

>TAULUKON PAIKKA>

(1) Todelliset pääomakustannukset ovat joissain maissa ja joillakin alueilla perinteisesti olleet korkeampia kuin muualla. Pääoman tuottoaste saattaa siksi vaihdella eri valtioiden kesken vuositasolla useita prosenttiyksiköitä.

(2) Liittymien tiheys vaikuttaa lähinnä liittymän hintaan, joka kohdentuu loppukäyttäjälle, eikä aiheuta suuria eroja yhteenliittämishinnoissa. Sama koskee myös maantieteellisiä tekijöitä.