FI Euroopan unionin virallinen lehti L 289/1

KOMISSION PÄÄTÖS,

annettu 25 päivänä tammikuuta 2012,

toimenpiteestä C 36/07 (ex NN 25/07), jonka Saksa on myöntänyt Deutsche Post AG:n hyväksi

(tiedoksiannettu numerolla C(2012) 184)

(Ainoastaan saksankielinen teksti on todistusvoimainen)

(ETA:n kannalta merkityksellinen teksti)

(2012/636/EU)

EUROOPAN KOMISSIO, joka

ottaa huomioon Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen (1), jäljempänä ’SEUT-sopimus’, ja erityisesti sen 108 artiklan 2 kohdan 1 alakohdan,

on kehottanut asianomaisia esittämään huomautuksensa edellä mainittujen artiklojen mukaisesti (2) ja ottaa huomioon nämä huomautukset,

ottaa huomioon sopimuksen Euroopan talousalueesta ja erityisesti sen 62 artiklan 1 kohdan a alakohdan,

sekä katsoo seuraavaa:

I MENETTELY

I.1 Valtiontukimenettely

I.1.1 Menettelyn aloittamisesta vuonna 1999 tehty päätös ja vuoden 2002 kielteinen päätös

(1) United Parcel Service, jäljempänä ’UPS’, teki vuonna 1994 kantelun, jossa se väitti, että Deutsche Bundespost Postdienstille, jäljempänä ’Postdienst’, oli myönnetty sääntöjenvastaista tukea.

(2) Valtiontukimenettely käynnistettiin 23 päivänä lokakuuta 1999, jäljempänä ’menettelyn aloittamisesta vuonna 1999 tehty päätös’, minkä jälkeen Saksa esitti huomautuksensa 16 päivänä syyskuuta 1999. Menettelyn aloittamisesta vuonna 1999 tehdyn päätöksen julkaisemisen jälkeen komissio sai huomautuksia 14 asianomaiselta. Nämä huomautukset toimitettiin Saksan liittohallitukselle 15 päivänä joulukuuta 1999 päivätyllä kirjeellä, jotta se voisi ottaa niihin kantaa. Saksa vastasi 1 päivänä helmikuuta 2000 päivätyllä kirjeellä, joka kirjattiin saapuneeksi 2 päivänä helmikuuta 2000.

(3) Komissio teki 19 päivänä kesäkuuta 2002 kielteisen päätöksen (3), jäljempänä ’vuoden 2002 kielteinen päätös’, jossa se totesi, että Postdienstin ja sen seuraajan Deutsche Post AG:n (jäljempänä ’DPAG’, Postdienst ja DPAG yhdessä jäljempänä ’Deutsche Post’) hinnat ovelta ovelle -pakettipalvelujen alalla olivat palvelukohtaisia lisäkustannuksia alhaisemmat ja että tämä aggressiivinen hintapolitiikka ei kuulunut Deutsche Postin julkisen palvelutehtävän piiriin. Tästä toimintatavasta aiheutuneet 572 miljoonan euron tappiot rahoitettiin SEUT-sopimuksen 106 ja 107 artiklan vastaisesti viime kädessä valtion varoista, joita Deutsche Postille kohdennettiin eri tavoin (esimerkiksi valtion korvaukset sisaryhtiö Deutsche Bundespost Telekomilta, jäljempänä ’Telekom’, lainojen valtiontakaukset ja valtion tuki postivirkamiesten eläkkeiden rahoittamiseen, jäljempänä ’eläketuki’).

(4) Komission kehotuksesta Saksa vaati DPAG:tä maksamaan sisämarkkinoille soveltumattoman 572 miljoonan euron valtiontuen takaisin. Deutsche Post valitti päätöksestä yhteisöjen tuomioistuimiin.

(5) Yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin kumosi vuonna 2008 antamassaan tuomiossa vuoden 2002 kielteisen päätöksen (4), koska komissio ei ollut analysoinut kattavasti kaikkia yleispalveluihin liittyviä tuottoja ja kustannuksia sen toteamiseksi, oliko Deutsche Post saanut liian pientä tai liian suurta korvausta.

(6) Tämän johdosta Saksa maksoi takaisinperityn 572 miljoonan euron valtiontuen ja siitä kertyneet korot takaisin Deutsche Postille.

(7) Unionin tuomioistuin hylkäsi 2 päivänä syyskuuta 2010 valituksen, jonka komissio oli tehnyt yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tuomiosta (5).

I.1.2 Muut vuoden 2002 kielteisen päätöksen jälkeen tehdyt kantelut

(8) UPS teki 13 päivänä toukokuuta 2004 uuden kantelun, jonka mukaan Deutsche Postille oli vuoden 2002 kielteisen päätöksen jälkeen myönnetty sääntöjenvastaisia tukia. UPS katsoi, että vuoden 2002 kielteisessä päätöksessä ei ollut tutkittu kaikkia alkuperäisessä vuoden 1994 kantelussa esille tuotuja toimenpiteitä ja että Deutsche Postille myönnetyt taloudelliset edut olivat selvästi suuremmat kuin valtiontukisäännösten vastainen 572 miljoonan euron tuki. Sen mukaan Deutsche Post oli käyttänyt valtion varoja pakettiliiketoimintansa laajentamiseen (esimerkiksi ostamalla muita yrityksiä) sekä siihen, että se myi tytäryhtiöilleen, pankkipalvelualalla toimineelle Postbank AG:lle ja toiminimellä DHL pakettipalveluja yritysasiakkaille tarjonneelle Deutsche Post Euro Express GmbH & Co:lle, jäljempänä ’DPEED’, palveluja kohtuuttoman alhaisilla siirtohinnoilla.

(9) Komissio lähetti Saksalle tietopyynnön 9 päivänä marraskuuta 2004 ja 1 päivänä huhtikuuta 2005. Saksa lähetti vastauksensa 2 päivänä joulukuuta 2004 ja 3 päivänä kesäkuuta 2005.

(10) TNT Post AG & Co KG, jäljempänä ’TNT’, teki 16 päivänä heinäkuuta 2004 kantelun, jossa myös se väitti Deutsche Postin myyneen palveluja kohtuuttoman alhaisilla siirtohinnoilla Postbank AG:lle. TNT väitti, että Postbank AG oli maksanut saamistaan palveluista ainoastaan muuttuvat kustannukset, kun Deutsche Post oli rahoittanut jakeluverkoston yhteiset kiinteät kustannukset kokonaan kirjemonopolinsa tuotoilla.

(11) Komissio lähetti Saksalle tietopyynnön 11 päivänä marraskuuta 2004 ja 25 päivänä huhtikuuta 2005. Saksa lähetti vastauksensa 17 päivänä joulukuuta 2004 ja 23 päivänä kesäkuuta 2005.

I.1.3 Menettelyn laajentamisesta vuonna 2007 tehty päätös

(12) Komission saatua uusia kanteluja se ilmoitti Saksalle vuonna 1999 käynnistetyn menettelyn laajentamisesta 12 päivänä syyskuuta 2007 päivätyllä kirjeellä (6), jäljempänä ’menettelyn laajentamisesta vuonna 2007 tehty päätös’. Menettelyn laajentamisesta vuonna 2007 tehdyn päätöksen tarkoituksena oli sisällyttää menettelyyn kaikki uudet komissiolle ilmoitetut tiedot ja tutkia huolellisesti kaikki valtion Deutsche Postin hyväksi toteuttamista toimenpiteistä mahdollisesti johtuvat kilpailun vääristymät (tarkempia tietoja valtion korvauksista, valtiontakauksista, eläketuista ja yksinoikeudesta kirjepalvelujen tarjoamiseen on I.1.14 jaksossa).

(13) Komission näkemyksen mukaan Deutsche Postin kirjanpito vuosilta 1990–2007 oli rekonstruoitava tarkasti, jotta saataisiin selvyys valtion toimenpiteiden vaikutuksista erilaisiin Deutsche Postin tuottamiin palveluihin liittyviin tuottoihin ja kustannuksiin.

I.1.4 Saksan huomautukset menettelyn laajentamisesta vuonna 2007 tehtyyn päätökseen

(14) Saksa esitti huomautuksensa 14 päivänä joulukuuta 2007, ja Deutsche Post valitti menettelyn laajentamisesta vuonna 2007 tehdystä päätöksestä (ks. myös I.3.1 jakso).

I.1.5 Asianomaisten huomautukset menettelyn laajentamisesta vuonna 2007 tehdystä päätöksestä ja Saksan huomautukset näistä huomautuksista

(15) UPS ja TNT esittivät huomautuksensa 16 päivänä marraskuuta 2007.

(16) Saksan pyydettyä määräajan pidennystä 20 päivänä joulukuuta 2007 maan liittohallitus esitti 12 päivänä maaliskuuta 2008 huomautuksensa TNT:n ja UPS:n huomautuksista.

I.1.6 Ulkopuolisen asiantuntijan valinta

(17) Komissio julkaisi 23 päivänä tammikuuta 2008 tarjouskilpailun asiantuntijalausunnosta, jonka oli tarkoitus auttaa komissiota määrittämään, oliko Deutsche Post mahdollisesti saanut vuosina 1990–2007 liian suurta korvausta yleispalveluvelvoitteestaan (7).

(18) Kesäkuun 18 päivänä 2008 komissio teki sopimuksen WIK Consult GmbH:n kanssa, joka on erikoistunut postialan kustannuslaskentaan.

I.1.7 Saksan huomautukset tarkastelun kohteena olevan ajanjakson asianmukaisesta pituudesta

(19) Saksa ilmoitti 10 ja 18 päivänä kesäkuuta 2008 päivätyillä kirjeillä olevansa eri mieltä komission määrittelemästä tarkastelun kohteena olevan ajanjakson pituudesta (1990–2007). Se katsoi, että olisi riittävää rajoittaa tutkimukset vuosiin 1990–1994, joina valtion korvaukset myönnettiin. Tämän ajanjakson aikana tappiot olivat olleet suurempia kuin valtion korvaukset, joten Deutsche Post ei ollut saanut liian suurta korvausta. Saksa katsoi, että julkisen palvelun velvoitteesta maksettavana korvauksena myönnettävää valtiontukea koskevien yhteisön puitteiden (8), jäljempänä ’yhteisön vuoden 2005 puitteet’, mukaan kirjanpitotietojen toimittaminen vuoden 1994 jälkeiseltä ajalta on suhteetonta, koska liian suuren korvauksen laskemiselle asetettu ajanjakso on rajoitettu neljään vuoteen.

(20) Saksa toimitti 27 päivänä kesäkuuta 2008 oikeudellisen lausunnon komission velvoitteesta tutkia valtion korvaukset, valtiontakaukset ja eläketuki yksitellen (9). Lisäksi Saksa väitti, että kirjanpidon tarkastelu ei ole tarpeen valtiontakausten ja eläketuen arvioimiseksi.

(21) Saksa piti kiinni tästä kannasta myös 29 päivänä toukokuuta 2008 ja 15 päivänä heinäkuuta 2008 järjestetyissä tapaamisissa komission yksiköiden kanssa.

I.1.8 Komission 17 päivänä heinäkuuta 2008 esittämä tietopyyntö

(22) Komissio lähetti Saksalle 17 päivänä heinäkuuta 2008 tietopyynnön, joka koski kaikkia tutkimuksen kohteena olevia valtiontukitoimenpiteitä ja sisälsi kyselylomakkeen Deutsche Postin tuotoista ja kustannuksista vuosina 1990–2007. Tietopyyntö oli laadittu yhteistyössä WIK Consultin kanssa. Saksa pyysi 5 päivänä elokuuta 2008 tarkemmin määrittelemätöntä määräajan pidennystä, koska sen oli ensin tarkistettava tiettyjen tietojen saatavuus.

I.1.9 Elokuun 12 ja 22 päivänä 2008 päivätyt muistutuskirjeet

(23) Komissio antoi 12 päivänä elokuuta 2008 selvityksen siitä, miksi Deutsche Postin tuotot ja kustannukset vuosilta 1990–2007 oli tutkittava, ja edellytti edelleen pyydettyjen tietojen toimittamista.

(24) Saksa väitti 14 päivänä elokuuta 2008 päivätyssä ilmoituksessaan uudelleen, ettei Deutsche Postin tuottojen ja tappioiden tutkimiseen vuoden 1994 jälkeiseltä ajanjaksolta ole mitään syytä. Komissio ilmoitti 22 päivänä elokuuta 2008 varaavansa itselleen oikeuden määrätä päätöksellä antamaan tiedot Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 93 artiklan soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä 22 päivänä maaliskuuta 1999 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 659/1999 (10) 10 artiklan 3 kohdan nojalla, jollei Saksa toimita vaadittuja tietoja.

(25) Saksa toimitti 29 päivänä syyskuuta 2008 uuden oikeudellisen lausunnon tulokset (lausunto esitettiin lopulta 2 päivänä lokakuuta 2008), joilla se pyrki tukemaan kantaansa, jonka mukaan kirjanpitotietojen analysointi vuoden 1994 jälkeiseltä ajalta ei ollut välttämätöntä ja vuodet 1990–1994 muodostavat asianmukaisen tutkinta-ajanjakson (11).

(26) Saksa toimitti 28 päivänä lokakuuta 2008 tietoja valtiontakauksista ja eläketuesta.

I.1.10 Lokakuun 30 päivänä 2008 tehty tietojen antamista koskeva välipäätös

(27) Komissio ei hyväksynyt Saksan väitteitä ja piti kiinni siitä, että analyysi oli tarpeen vuoteen 2007 saakka, jotta myönnettyjen valtion toimenpiteiden kilpailuoikeudelliset vaikutukset voitaisiin arvioida täysimääräisesti. Lähetettyään muistutuskirjeet 12 ja 22 päivänä elokuuta 2008 komissio teki 30 päivänä lokakuuta 2008 tietojen antamista koskevan välipäätöksen, jolla Saksaa kehotettiin virallisesti toimittamaan kaikki vaadittavat kirjanpitotiedot vuosilta 1990–2007.

(28) Saksa ja Deutsche Post kyseenalaistivat tietojen antamista koskevan välipäätöksen pätevyyden (vrt. I.3.2 jakso).

(29) Saksa toimitti 27 päivänä marraskuuta 2008 vaaditut kirjanpitotiedot vuosilta 1990–1994. Joulukuun 5 ja 16 päivänä 2008 se esitti ajantasaistetut tiedot 27 päivänä marraskuuta 2008 toimittamistaan kirjanpitotiedoista.

I.1.11 Vuosia 1990–2007 koskevien kirjanpitotietojen toimittaminen

(30) Sen jälkeen kun 6 päivänä helmikuuta 2009 järjestettiin tapaaminen Saksan valtiosihteeri Pfaffenbachin, DPAG:n pääjohtaja Appelin sekä kilpailuasioista vastaavan komission jäsenen kesken, Saksa ja Deutsche Post ilmoittivat olevansa valmiita toimittamaan kirjanpitotiedot vuoden 1994 jälkeiseltä ajalta.

(31) Saksa toimitti 3 päivänä maaliskuuta 2009 ensimmäisen erän kirjanpitotietoja koko tutkinnan kohteena olevalta ajanjaksolta 1990–2007.

(32) Deutsche Postin ja komission yksiköiden edustajat tapasivat Brysselissä 3 päivänä maaliskuuta 2009 sekä Bonnissa 12 päivänä maaliskuuta 2009, 2 päivänä huhtikuuta 2009, 28 päivänä toukokuuta 2009, 23 päivänä kesäkuuta 2009 ja 18 päivänä syyskuuta 2009. Saksa toimitti vastaavat Deutsche Postin selostukset 26 päivänä maaliskuuta 2009, 7 päivänä toukokuuta 2009 ja 22 päivänä kesäkuuta 2009.

(33) Näiden tapaamisten ja komission yksiköiden 4 päivänä kesäkuuta 2009 ja 30 päivänä heinäkuuta 2009 Deutsche Postille osoittamien kysymysten johdosta Saksa toimitti 9 päivänä heinäkuuta 2009, 31 päivänä heinäkuuta 2009, 17 päivänä elokuuta 2009, 8 päivänä syyskuuta 2009, 10 päivänä syyskuuta 2009 ja 15 päivänä lokakuuta 2009 ajan tasalle saatetut kirjanpitotiedot ja lisäselvityksiä.

(34) Komission yksiköt esittivät 16 ja 24 päivänä syyskuuta 2009 lisäkysymyksiä, joihin Saksa vastasi 14 päivänä lokakuuta 2009.

I.1.12 WIK-lausunnon esittäminen

(35) Kirjanpitotietojen esittämisessä tapahtuneiden viivästysten vuoksi WIK Consultin kanssa tehtyä sopimusta oli pidennettävä useaan otteeseen. WIK Consult toimitti lausuntonsa vihdoin 9 päivänä marraskuuta 2009, jäljempänä ’WIK-lausunto’.

(36) Saksa esitti 14 ja 21 päivänä tammikuuta 2010 WIK-lausuntoa koskevat huomautuksensa. Lisäksi Saksa toimitti 11 päivänä helmikuuta 2010 KPMG:n laatiman lausunnon, jäljempänä ’KPMG-lausunto’, niiden tulonsiirtomaksujen oikeudellisesta luonteesta, joita Deutsche Postin oli pitänyt maksaa liittovaltiolle vuoteen 1995 saakka (12), sekä Deloitten laatiman lausunnon (13), jäljempänä ’Deloitte I –lausunto’, joka koski WIK-lausunnon pohjana käytettyä ”kohtuullisen” voiton viitearvoa.

(37) Huhtikuun 23 päivänä 2010 Saksa toimitti toisen Deloitte-lausunnon, jäljempänä ’Deloitte II –lausunto’, joka koski kohtuullisen voiton tasoa, jota olisi käytettävä Deutsche Postin hoitamien yleispalvelujen arvioinnin perustana.

(38) Saksa toimitti 9 päivänä elokuuta 2010 lisähuomautuksia liian suuren korvauksen laskemisesta ja markkinataloussijoittajaperiaatteen soveltamisesta valtion korvausten arvioinnissa.

I.1.13 Vuoden 2002 kielteisen päätöksen kumoamisen yhteydessä annetut lausunnot

(39) Saksa toimitti 5 päivänä marraskuuta 2010 lisälausunnon, jossa käsitellään asiassa C-399/08, komissio v. Deutsche Post, annetun tuomion (vrt. I.3.5 jakso) merkitystä käynnissä olevan valtiontuen tutkintamenettelyn kannalta (14).

I.1.14 Menettelyn laajentamisesta vuonna 2011 annettu päätös

(40) Komissio ilmoitti 10 päivänä toukokuuta 2011 päivätyllä kirjeellä Saksalle päätöksestään laajentaa vuonna 1999 käynnistettyä ja vuonna 2007 laajennettua menettelyä SEUT-sopimuksen 108 artiklan 2 kohdan mukaisesti tutkiakseen perusteellisesti eläketuen, jota Deutsche Post sai vuodesta 1995 alkaen, jäljempänä ’menettelyn laajentamisesta vuonna 2011 annettu päätös’.

(41) Pyydettyään ensin 23 päivänä toukokuuta 2011 määräajan pidennystä Saksa esitti 29 päivänä heinäkuuta 2011 huomautuksensa sekä lisää lausuntoja, jotka koskivat liian suurta korvausta koskevan laskelman välttämättömyyttä väitettyjen ristiintukemisten todistamiseksi (15), Deutsche Postin tosiasiassa maksamien sosiaaliturvakustannusten vertaamista markkinoilla tavanomaisiin sosiaaliturvakustannuksiin (16) sekä Deutsche Postin maksamien, markkinatason ylittävien sosiaaliturvakustannusten suuruutta (17).

(42) UPS esitti huomautuksensa 4 päivänä lokakuuta 2011. Free and Fair Postal Initiative, jäljempänä ’FFPI’, toimitti huomautuksensa 5 päivänä lokakuuta 2011, Bundesverband Internationaler Express und Kurierdienste, jäljempänä ’BIEK’, puolestaan 7 päivänä lokakuuta 2011. Komissio välitti asianomaisten huomautukset Saksalle 13 päivänä lokakuuta 2011.

(43) Saksa otti kantaa asianomaisten huomautuksiin 14 päivänä marraskuuta 2011.

(44) Komissio toimitti 18 päivänä marraskuuta 2011 uuden tietopyynnön, joka koski eläkeoikeuksien rahoittamisen yksityiskohtia vuoden 2007 jälkeisenä aikana. Saksa vastasi 2 ja 19 päivänä tammikuuta 2012 päivätyillä kirjeillä. Komissio toimitti Saksalle 16 päivänä joulukuuta 2011 Charles River Associates -yrityksen laatiman lausunnon tuoton määrittämisestä (18), jäljempänä ’CRA-lausunto’, johon Saksa otti kantaa 16 päivänä tammikuuta 2012.

I.2 SEUT-sopimuksen 102 artiklan mukainen menettely

(45) Komissio totesi UPS:n vuonna 1994 tekemän kantelun perusteella, että Deutsche Post oli vuosina 1990–1995 rikkonut SEUT-sopimuksen 102 artiklaa saalistushinnoitteluun perustuneella hintapolitiikallaan vähittäiskaupan pakettipalvelujen alalla. Deutsche Postille määrättiin 24 miljoonan euron sakko (19).

(46) UPS teki 22 päivänä huhtikuuta 2004 SEUT-sopimuksen 102 artiklan perusteella uuden kantelun, jonka mukaan Deutsche Post oli käyttänyt väärin määräävää markkina-asemaansa. UPS:n mukaan Deutsche Post oli perinyt säännellyistä kirjepalveluistaan liian korkeita kirjemaksuja.

(47) Tutkimuksensa aikana komissio sai 5 päivänä marraskuuta 2004 asiakirjat, jotka koskivat Saksan postialan sääntelyviranomaisen, jäljempänä ’postialan sääntelyviranomainen’, päätöstä Deutsche Postin säänneltyjen kirjepalvelujen hintakatosta 1 päivästä tammikuuta 2003 alkaen, jäljempänä ’vuoden 2002 hintakattopäätös’. Saksa ilmoitti 13 päivänä kesäkuuta 2007 päivätyllä kirjeellään, että se hyväksyy näiden asiakirjojen käytön valtiontukimenettelyssä.

(48) Komissio päätti 25 päivänä maaliskuuta 2008 lopettaa kartellitutkinnan, koska sen käsityksen mukaan oli epätodennäköistä, että tällainen SEUT-sopimuksen 102 artiklan rikkominen olisi mahdollista osoittaa tapahtuneeksi (20).

I.3 Asian käsittely tuomioistuimissa

I.3.1 Asia T-421/07 Deutsche Post AG v. komissio

(49) Deutsche Post haki muutosta menettelyn laajentamisesta vuonna 2007 tehtyyn päätökseen ja esitti, että vuoden 2002 kielteisen päätöksen myötä oli syntynyt perusteltu luottamus siihen, ettei komissio aloittaisi tutkimuksiaan uudelleen.

(50) Unionin yleinen tuomioistuin jätti kanteen tutkimatta 8 päivänä joulukuuta 2011 annetulla tuomiolla (21).

I.3.2 Asia T-570/08 Deutsche Post AG v. komissio ja asia T-571/08 Saksa v. komissio

(51) Saksa ja Deutsche Post hakivat muutosta komission 30 päivänä lokakuuta 2008 tekemään tietojen antamista koskevaan välipäätökseen, koska ne katsoivat, että välipäätöksessä vaadittiin epäolennaisia tietoja ja että siitä aiheutui Deutsche Postille suhteettoman paljon vaivaa.

(52) Unionin yleinen tuomioistuin päätti 16 päivänä heinäkuuta 2010 olla ottamatta kumpaakaan kannetta tutkittavaksi, sillä sen mukaan tietojen antamista koskevalla välipäätöksellä ei ollut rikottu sen enempää Deutsche Postin kuin Saksankaan menettelyllisiä oikeuksia.

I.3.3 Asia C-463/10 P Deutsche Post AG v. komissio ja asia C-475/10 P Saksa v. komissio

(53) Deutsche Post ja Saksa hakivat 27 päivänä syyskuuta 2010 muutosta unionin yleisen tuomioistuimen tuomioon ja katsoivat edelleen, että tietojen antamista koskevalla välipäätöksellä oli rikottu niiden oikeuksia. Lokakuun 13 päivänä 2011 unionin tuomioistuin kumosi Euroopan unionin yleisen tuomioistuimen 16 päivänä heinäkuuta 2010 antaman määräyksen (22). Sen vuoksi asia palautettiin unionin tuomioistuimen käsiteltäväksi, missä se on edelleen kesken.

I.3.4 Asia T-344/10 UPS v. komissio

(54) UPS esitti 20 päivänä elokuuta 2010 unionin yleiselle tuomioistuimelle kanteen, jossa se väitti, että komissio oli vuoden 2007 valtiontukitutkimuksensa yhteydessä syyllistynyt sääntöjenvastaiseen laiminlyöntiin. Koska menettelyn laajentamisesta vuonna 2007 tehdystä päätöksestä oli kulunut jo lähes kolme vuotta, komissiolla oli sen mukaan ollut riittävät mahdollisuudet tutkia kyseessä olevia toimenpiteitä ja arvioida tosiasiallisia ja oikeudellisia olosuhteita antaakseen lopullisen päätöksen ja saattaakseen tutkintamenettelyn päätökseen. Asian käsittely on edelleen kesken.

I.3.5 Asia T-388/11 Deutsche Post AG v. komissio

(55) Deutsche Post haki 22 päivänä heinäkuuta 2011 muutosta menettelyn laajentamisesta vuonna 2011 annettuun päätökseen sillä perusteella, että komissio on ilmeisesti erehtynyt, kun se piti alustavassa arvioinnissaan eläketukea SEUT-sopimuksen 107 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuna valtiontukena ja SEUT-sopimuksen 108 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuna uutena tukena. Asian käsittely on edelleen kesken.

II YKSITYISKOHTAINEN KUVAUS VALTION TOIMENPITEISTÄ

(56) Deutsche Post on saanut vuodesta 1989 alkaen valtiolta tukea erilaisten toimenpiteiden muodossa: 1) eläkeoikeuksien valtionrahoitus, jonka perusteena on — entisen Deutsche Bundespostin työntekijöistä vuonna 1994 annettu laki (Postpersonalrechtsgesetz) (23), jäljempänä ’vuoden 1994 PostPersRG’ 2) valtion korvaukset ja takaukset, joiden perusteena on — postitoiminnan järjestämisestä vuonna 1989 annettu laki (Postverfassungsgesetz) (24) jäljempänä ’vuoden 1989 PostVerfG’ — postitoiminnan uudelleenjärjestelystä vuonna 1994 annettu laki (Postumwandlungsgesetz) (25), jäljempänä ’vuoden 1994 PostUmwG’ 3) yksinoikeus ja hintasääntely, joiden perusteena ovat — postitoiminnasta vuonna 1989 annettu laki (26) (Gesetz über das Postwesen), jäljempänä ’vuoden 1989 PostG’ — vuonna 1997 annettu postilaki (Postgesetz), jäljempänä ’vuoden 1997 PostG’.

II.1 Eläketuki virkamiehiä ja yksityisiä palkansaajia koskevien sosiaalietuuksien ja sosiaaliturvamaksujärjestelmän yhteydessä

(57) Eläketuella on vuodesta 1995 alkaen rahoitettu suuri osa Deutsche Postin eläkkeelle jääneiden virkamiesten eläkkeistä. Jotta eläketuen vaikutukset käsiteltäisiin arvioinnissa kattavasti, jäljempänä kuvataan tarkemmin virkamiesten sosiaalietuuksia ja sosiaaliturvamaksuja ja verrataan niitä yksityisten palkansaajien pakolliseen sosiaaliturvaan.

II.1.1 Virkamiesten sosiaalietuudet

(58) Virkamiehillä on oikeus eläkkeeseen sekä terveydenhuoltoa ja sairauden hoitoa koskevaan tukeen. Deutsche Postin virkamiesten etuudet vastaavat kaikille muillekin virkamiehille myönnettyjä etuuksia. 1) Virkamieseläkelain, jäljempänä ’BeamtVG’ (27), 14 §:n mukaan eläkkeen suuruus on määritelty etukäteen tietyksi prosenttiosuudeksi virkamiehen viimeisestä palkasta. Esimerkiksi vuonna 2010 eläkkeelle jääneet virkamiehet, jotka olivat työskennelleet vaaditun vuosimäärän, saavat eläkettä, joka on 71,75 prosenttia heidän viimeisestä palkastaan. 2) Virkamiehillä on oikeus saada 50–70 prosentin korvaus terveydenhuolto- ja hoitokustannuksista ja heidän on vastattava itse vain tämän osuuden ylittävistä kustannuksista. Terveydenhuoltokustannusten tarkka jakautuminen riippuu eri tekijöistä kuten lasten lukumärästä. Virkamiehet voivat ottaa vapaaehtoisen lisävakuutuksen tai maksaa osuutensa terveydenhuoltokustannuksista itse.

II.1.2 Postdienstin virkamiesten sosiaalietuuksien rahoitus vuosina 1989–1994

(59) Vuonna 1989 toteutetun ensimmäisen postiuudistuksen jälkeen Postdienstin, Telekomin ja Postbankin oli vuoden 1989 PostVerfG:n 54 §:n 2 momentin mukaan rahoitettava täysimääräisesti eläkkeelle jääneiden virkamiesten eläkemaksut ja terveydenhuoltokustannukset, jotka kullekin yritykselle kohdennettiin yksittäisten virkamiesten aikaisemman toiminnan perusteella. Tämän säännöksen mukaan virkamiesten oikeus kohdistuu entiseen tapaan valtioon, mutta tämä voi vaatia koko summaa takaisin Postdienstiltä, Telekomilta tai Postbankilta.

II.1.3 DPAG:n virkamiesten sosiaalietuuksien rahoitus vuodesta 1995 alkaen

(60) Toisen, vuonna 1994 toteutetun postiuudistuksen yhteydessä virkamiehet, jotka olivat työskennelleet Postdienstin palveluksessa, siirrettiin vuoden 1994 PostPersRG:n 2 §:n 1 momentin nojalla DPAG:n alaisuuteen. Tässä yhteydessä virkamiehet säilyttivät PostPersRG:n 2 §:n 3 momentin nojalla oikeudellisen asemansa. DPAG:lle siirtyivät vuoden 1994 PostPersRG:n 1 §:n 1 momentin nojalla liittovaltiolta kaikki työnantajalle kuuluvat oikeudet ja velvollisuudet sekä vuoden 1994 PostPersRG:n 2 §:n 3 momentin nojalla kaikki virkamiesten varallisuusoikeudelliset vaateet.

(61) Vuoden 1994 PostPersRG:n 15 §:n nojalla eläke- ja terveydenhuoltoetuuksien maksaminen eläkkeellä oleville virkamiehille siirtyi vastaperustetun Deutsche Postin virkamiesten eläkerahaston vastuulle. Deutsche Postin, Deutsche Telekom AG:n ja Postbank AG:n eläkerahastot yhdistettiin 1 päivänä heinäkuuta 2001Postbeamtenversorgungskassen hoidettavaksi (jäljempänä koko 1 päivästä tammikuuta 1995 alkavalta ajalta yhteisesti ’eläkerahasto’).

(62) Deutsche Postin oli maksettava vuoden 1994 PostPersRG:n 16 §:n 1 momentin nojalla eläkerahastoon vuosina 1995–1999 vuosittain 2,045 miljardin euron osuus eli yhteensä 10,225 miljardia euroa. Deutsche Postin on pitänyt maksaa vuoden 1994 PostPersRG:n 16 §:n 2 momentin perusteella eläkerahastoon vuodesta 2000 lähtien vuosittainen maksuosuus, joka vastaa 33 prosenttia virkamiesten kokonaispalkoista (toisin sanoen osuuksien määrä on vaihdellut 735 miljoonasta eurosta vuonna 2000 540 miljoonaan euroon vuonna 2010).

(63) Vuoden 1994 PostPersRG:n 16 §:n 2 momentin mukaan eläketuki kattaa jäljelle jäävän alijäämän (toisin sanoen eläkkeelle jääneiden virkamiesten eläkemaksujen ja Deutsche Postin eläkerahastoon maksaman osuuden välisen erotuksen). Eläketuen suuruus nousi 151 miljoonasta eurosta (1995) 3,203 miljardiin euroon (2010), ja koko kaudella 1995–2010 se oli yhteensä 37,121 miljardia euroa. Kuva 1 Eläkerahaston rahoitus (miljoonaa euroa)

II.1.4 Yksityisten palkansaajien pakollinen sosiaaliturva ja Deutsche Postin palveluksessa olevien yksityisten palkansaajien lisäeläkevakuutus

(64) Yksityiset palkansaajat ovat velvollisia olemaan sosiaaliturvan piirissä, ja heillä on oltava neljä vakuutusta: eläke-, työttömyys-, sairaus- ja hoitovakuutus (28). Yksityisten palkansaajien pakollisissa sosiaaliturvajärjestelmissä on eläke- ja sairausvakuutuksen osalta erilainen vakuutussuoja kuin virkamiehiin sovellettavassa järjestelmässä: 1) Eläkkeen suuruutta ei lasketa prosenttiosuutena viimeisestä kuukausipalkasta, vaan koko työuran keskipalkasta. 2) Sairaus- ja hoitovakuutuksen menot katetaan kokonaan.

(65) Myös sosiaalietuuksien rahoittamisessa on merkittäviä eroja verrattuna virkamiehiin sovellettaviin säännöksiin. Yksityisten palkansaajien pakollinen sosiaaliturva rahoitetaan palkansaajan työelämässä olon aikana maksetuin työntekijä- ja työnantajamaksuin, jäljempänä ’pakolliset sosiaaliturvamaksut’. Kokonaismaksuosuus jaetaan virallisesti työntekijän ja työnantajan osuuteen, jotka kumpikin ovat noin puolet kokonaismäärästä. Työnantajalla on kuitenkin virallinen velvollisuus maksaa koko maksuosuus sosiaaliturvajärjestelmään. Kuva 2 Maksuosuudet pakollisesta sosiaaliturvasta prosenttiosuutena yksityisen palkansaajan bruttopalkasta (ks. myös liite)

(66) Kuvasta 2 käy ilmi, että pakolliseen sosiaaliturvajärjestelmään suoritetut maksuosuudet ovat vuodesta 1995 lähtien olleet 38–42 prosenttia bruttopalkasta (= nettopalkka + työntekijän osuus). Työnantajan ja työntekijän osuudet sosiaaliturvamaksuista ovat olleet 19–21 prosenttia bruttopalkasta (yksityiskohtainen aikasarja esitetään liitteessä).

(67) Deutsche Postin yksityiset palkansaajat saivat pakollisen sosiaaliturvan lisäksi lisäeläkevakuutuksen. Ennen vuotta 1997 palvelukseen otetuille yksityisille palkansaajille tarjottiin lisäeläkevakuutus, jonka ansiosta heidän oli mahdollista saada virkamieseläkettä vastaava eläke. Lisäeläkevakuutus kattoi näin ollen eron yksityisten palkansaajien pakolliseen sosiaaliturvaan perustuvan eläkkeen (joka vastaa tiettyä prosenttiosuutta koko työuran keskipalkasta) ja virkamieseläkkeen (joka vastaa tiettyä prosenttiosuutta viimeisestä palkasta) välillä. Tarkat säännökset asiasta sisältyvät Deutsche Bundespostin eläkelaitoksen perussääntöön, jäljempänä ’VAP’ (29).

(68) Deutsche Post rahoitti eläkkeellä olevien yksityisten palkansaajien lisäeläkkeen vuoteen 1997 saakka maksuosuudella, jonka suuruus oli noin [5–10 prosenttia] (30) aktiivipalveluksessa olevien yksityisten palkansaajien bruttopalkasta. Vuodesta 1997 lähtien Deutsche Post teki varauksia VAP:n maksamatta olevia velvoitteita varten (ks. myös rasitteen 4 kuvaus II.3.1.3 jaksossa).

(69) Vuodesta 1997 lähtien uusille palvelukseen otetuille yksityisille palkansaajille tarjottiin selvästi suppeampaa lisäeläkevakuutusta, josta Deutsche Post maksoi vuosina 1997–2007 [0–5 prosentin] osuuden bruttopalkasta.

II.2 Valtion korvaukset ja takaukset suhteessa Deutsche Postin yksinoikeuteen ja postialan yleispalveluvelvoitteisiin

II.2.1 Yksinoikeus vuoteen 2007 saakka

(70) Ennen vuotta 1998 kirjelähetysten maksulliseen kuljettamiseen tarkoitettujen laitosten perustaminen ja ylläpito oli vuoden 1989 PostG:n 2 §:n mukaan Deutsche Postin yksinoikeus. Muita postipalveluja kuten pakettien, sanomalehtien tai aikakauslehtien kuljetusta ei ollut osoitettu pelkästään Deutsche Postin tehtäväksi, vaan ne olivat avoimia kilpailulle. Vuoden 1989 PostVerfG:n 37 §:n mukaan näistä yksinoikeuden piiriin kuuluneista kirjepalveluista kertyvät voitot on käytettävä kilpailun piirissä olevalla alalla tarjottujen yleispalvelujen tappioiden kattamiseen. Televiestinnän ja postipalvelujen sääntelyä koskevan vuoden 1994 lain (31), jäljempänä ’vuoden 1994 PTRegG’, 4 §:n mukaan liittovaltion posti- ja televiestintäministeri oli vastuussa varattujen kirjepalveluiden maksujen hyväksymisestä.

(71) Vuoden 1997 PostG:n tultua voimaan vuonna 1998 Deutsche Postille varattujen palvelujen laajuutta supistettiin asteittain. Vuoden 1997 PostG:n 51 §:n mukaan Deutsche Postin yksinoikeus kattoi vuonna 1997 alle 200 gramman painoisten kirjelähetysten ja osoitteella varustettujen luetteloiden kuljettamisen. Painorajaa alennettiin kuitenkin vähitellen, ja vuonna 2006 se määritettiin 50 grammaksi. Yksinoikeus päättyi 31 päivänä joulukuuta 2007.

II.2.2 Postialan yleispalveluvelvoite vuoteen 2007 saakka

(72) Postialan yleispalveluvelvoite määrättiin Deutsche Postille virallisesti kahdella säädöksellä: 1) Pakollisista postipalveluista annetulla asetuksella (Postdienst-Pflichtleistungsverordnung) (32), jäljempänä ’PPflLV’, Deutsche Postille annettiin tehtävä toimia postialan yleispalvelujen tarjoajana kirjelähetysten ja enintään 20 kg:n painoisten pakettien osalta ja vastaavien palvelujen tuottajana koko Saksassa yhtenäisten hintojen pohjalta. 2) Vuoden 1997 PostG:llä ja sitä koskevalla, vuonna 1999 annetulla täytäntöönpanoasetuksella (33), jäljempänä ’vuoden 1999 yleispalveluasetus’, jatkettiin DPAG:n tehtävää tarjota yleispalveluja.

(73) Vuoden 1997 PostG:n 11 §:ssä yleispalvelut määritellään postialan vähimmäispalveluiksi, jotka on tuotettava alueellisesti kattavasti kohtuulliseen hintaan. Nämä palvelut kattavat kirjelähetysten, enintään 20 kg:n painoisten, osoitteella varustettujen pakettien sekä kirjojen, luetteloiden, sanomalehtien ja aikakauslehtien kuljettamisen, jäljempänä ’yleispalvelut’.

(74) Vuoden 1999 yleispalveluasetuksessa määritellään yleispalvelun vähimmäisvaatimukset: 1) Koko Saksan alueella on oltava vähintään 12 000 postikonttoria. 2) Vuosittain keskimäärin 80 prosenttia kirjelähetyksistä ja paketeista on toimitettava tiettyjen määräaikojen kuluessa (kirjelähetyksillä yksi työpäivä ja paketeilla kaksi työpäivää). Lisäksi toimitusten on tapahduttava vähintään kerran työpäivässä. 3) Yleisenä sääntönä on se, että yleispalvelujen hintojen on oltava kohtuulliset, mutta DPAG:n oli kuitenkin määritettävä yhtenäiset hinnat kirjepalveluille, joita se tuottaa vuonna 2007 päättyneen yksinoikeuden puitteissa. Tosin DPAG:llä on varattujen palvelujen hintojen määrittämisessä tiettyä joustoa, koska se voi tehdä yksilöllisiä hintasopimuksia sellaisten asiakkaiden kanssa, jotka toimittavat vähintään 50 kappaletta toimituskertaa kohden.

(75) Vuoden 1997 PostG:n 52 §:llä DPAG:lle uskottua yleispalvelujen tarjoajan tehtävää jatkettiin 31 päivään joulukuuta 2007, toisin sanoen sen kirjepalveluja koskevan yksinoikeuden päättymiseen saakka. Yksinoikeuden päättymisen jälkeen yleispalveluvelvoitetta ei ole osoitettu millekään postitoiminnan harjoittajalle, mikä tarkoittaa sitä, että kaikkien postipalvelujen tarjoajien on tarkoitus tuottaa postialan yleispalveluja (”markkinavoimat”). Jos todetaan tai voidaan olettaa, että jotakin yleispalvelua ei tuoteta riittävästi tai asianmukaisesti, vuoden 1997 PostG:hen sisältyy oikeudellisia keinoja taata näiden palvelujen tarjonta.

(76) Kuten WIK-lausunnosta (vrt. kuva 3) voidaan todeta, noin 88 prosenttia vuosien 1990–2007 kokonaistuotoista kertyi yleispalveluista. Suurin osa kirjealan yleispalveluista kuului Deutsche Postin määräävän markkina-aseman perusteella hintasääntelyn piiriin (vrt. II.2.1 jakso). Näiden säänneltyjen palvelujen ohella, joista kertyi noin 62 prosenttia kokonaistuotosta, Deutsche Post tuotti yleispalveluna pakettipalveluja muiden tarjoajien kanssa kilpaillen (noin 15 prosenttia kokonaistuotosta) sekä muita yleispalvelukirjepalveluja, joiden hintoja ei säännelty (noin 11 prosenttia kokonaistuotosta).

(77) Lisäksi Deutsche Post tarjosi kaupallisia palveluja (esimerkiksi vähittäispankkipalveluja Postbankin puolesta, myyntipalveluja Telekomin puolesta ja osoitteettomien mainoslähetysten toimituksia). Kaupallisten palvelujen osuus Deutsche Postin kokonaistuotosta oli vuosina 1990–2007 noin 12 prosenttia.

II.2.3 Valtion korvaukset

(78) Deutsche Bundespost perustettiin vuonna 1950, ja siitä lähtien se oli liittovaltion erityinen omaisuuserä (Sondervermögen). Saksan hallinto-oikeuden mukaan erityisellä omaisuuserällä ei ole valtiosta riippumatonta oikeushenkilöyttä, mutta sillä on oma talousarvio eikä se vastaa valtion yleisistä veloista.

(79) Vuonna 1989 toteutetussa ensimmäisessä postiuudistuksessa tämä erityinen omaisuuserä jaettiin kolmeen osastoon – Postdienst, Postbank ja Telekom, jotka luokiteltiin ”julkisiksi yrityksiksi”, mutta joilla ei vielä ollut valtiosta riippumatonta oikeushenkilöyttä.

(80) Vuoden 1989 PostVerfG:n 37 §:n 2 ja 3 momentin mukaan näiden kolmen yrityksen oli tarkoitus rahoittaa omat kustannuksensa, mutta niiden välinen ristikkäisrahoitus oli sallittua siltä osin kuin tappiot aiheutuivat yleispalveluvelvoitteesta. Tämän perusteella Postdienst sai Telekomilta vuosina 1990–1993 yhteensä 2,844 miljardia euroa tappioidensa kattamiseen.

(81) Toisen postiuudistuksen yhteydessä erityisen omaisuuserän kolme osastoa muutettiin 1 päivästä tammikuuta 1995 alkaen osakeyhtiöiksi. Postdienstistä tuli DPAG, Postbankista tuli Postbank AG ja Telekomista Telekom AG. Vuoden 1994 PostUmwG:n 2 §:n 2 momentin mukaisesti Telekom AG otti vastuulleen kaikki erityistä omaisuuserää kokonaisuudessaan koskevat luottositoumukset, mutta sillä oli oikeus vaatia varoja takaisin DPAG:ltä ja Postbank AG:ltä siltä osin kuin luottositoumusten voitiin osoittaa kuuluvan niiden oikeudellisten edeltäjien vastuulle.

(82) Vuoden 1994 PostUmwG:n 7 §:n mukaan Telekom AG:n (vuoden 1994 PostUmwG:n 2 §:n 2 momentista johtuva) oikeus vaatia varoja takaisin DPAG:ltä Postdienstille aiheutuneiden tappioiden suuruisina päättyi 31 päivänä joulukuuta 1994. Tämä johti 2,822 miljardin euron suuruisten varojen siirtoon Telekom AG:ltä DPAG:lle. Saksan mukaan tämä siirto Telekom AG:ltä DPAG:lle, samoin kuin aiemmin vuoden 1989 PostVerfG:n 37 §:n 3 momentin perusteella maksetut korvaukset, olivat välttämättömiä yleispalveluvelvoitteen hoitamiseksi.

(83) Postdienst sai vuosina 1990–1995 yhteensä 5,666 miljardia euroa korvauksena yleispalveluvelvoitteestaan.

II.2.4 Valtiontakaus ennen vuotta 1995 liikkeeseen lasketuille velkakirjoille

(84) Vuoden 1953 PostVwG:n (34) 22 §:n 4 momentin mukaan Deutsche Bundespostin velkakirjoilla on vuodesta 1953 lähtien ollut liittovaltion liikkeelle laskemia velkakirjoja vastaava asema. Kun vuoden 1953 PostVwG kumottiin vuoden 1989 PostVerfG:llä, tämä säännös otettiin osaksi vuoden 1989 PostVerfG:n 40 §:ää.

(85) Sen jälkeen, kun edellä mainitut kolme osastoa perustettiin vuonna 1989, Postdienst ei laskenut velkakirjoja liikkeelle itsenäisesti, vaan Postbank hallinnoi asiaan liittyviä liiketoimia itsenäisesti kaikkien Deutsche Bundespostin yritysten puolesta. Velkakirjat kohdennettiin sitten Postdienstille, Telekomille tai Postbankille niiden kulloistenkin rahoitustarpeiden mukaan.

(86) Vuoden 1995 jälkeen Saksa säilyi edelleen vuoden 1994 PostUmwG:n 2 §:n 4 momentin mukaan vastuullisena niiden velvoitteiden täyttämisestä, jotka Deutsche Bundespost oli ottanut hoitaakseen ennen vuotta 1995 ja jotka sen jälkeen oli määrätty Postdienstille, Telekomille ja Postbankille. Saksalla ei kuitenkaan ollut minkäänlaista vastuuta DPAG:n myöhemmin liikkeelle laskemista velkakirjoista.

II.3 Säänneltyjen palvelujen tuotot lisäkorvauksena eläkekuluista ja yleispalvelujen nettokuluista

(87) Vuoden 1997 PostG:ssä Bundesnetzagentur, jäljempänä ’postialan sääntelyviranomainen’, sai lisäksi tehtäväkseen valvoa varattuja ja vapautettuja kirjemarkkinoita. Kyseisen lain 19 §:n mukaan postialan sääntelyviranomainen vastaa niiden maksujen sääntelystä, joita Deutsche Post perii kirjemarkkinoilla, joilla sillä on määräävä markkina-asema. Deutsche Postilla oli määräävä markkina-asema varattujen palvelujen alalla (vuoden 1997 PostG:n 51 §:n mukaisesti), mutta myös lähes kaikkien muidenkin kirjepalvelujen aloilla, jotka jo oli avattu kilpailulle. Hintasääntely voi tapahtua joko etukäteen asettamalla hintakatto tai jälkikäteen hintavalvonnan muodossa.

(88) Postialan sääntelyviranomaisen toteuttamista markkinatutkimuksista käy ilmi, että Deutsche Postilla oli säänneltyjen kirjepalvelujen markkinoilla keskimäärin 90–97 prosentin markkinaosuus. Viimeisessä kertomuksessaan postialan sääntelyviranomainen pahoittelee sitä, että vuonna 1997 aloitetulla vähittäisellä markkinoiden avaamisella ei olla saatu aikaan toimivaa kilpailua Saksan kirjemarkkinoilla (35).

(89) Deutsche Post sai suurimman osan kokonaistuotostaan säännellyistä kirjepalveluista (esim. vuosina 1990–2007 noin 62 prosenttia kokonaistuotosta (ks. kuva 3) ja vuosina 2008–2010 noin 56 prosenttia kokonaistuotosta).

(90) Kaikkiin muihin yleispalveluihin ja kaupallisiin palveluihin, jotka eivät kuulu vuoden 1997 PostG:n maksujen sääntelyä koskevan 19–27 §:n soveltamisalaan (36), viitataan jäljempänä ’hintasääntelyn ulkopuolisina palveluina’.

(91) Vuoden 1997 PostG:n 20 §:n 1 ja 2 momentissa säädetään, että maksujen on oltava tehokkaan palveluntarjonnan mukaisia. Postialan sääntelyviranomaisen on otettava objektiivisesti perustelluissa tapauksissa asianmukaisesti huomioon muun muassa seuraavat seikat: — postipalvelujen alueellisesti kattavan tarjonnan kustannukset — Postdienstin palvelukseen siirtyneiden työntekijöiden eläke- ja sairausvakuutusetuuksien kustannukset.

(92) Vuoden 1997 PostG:n 57 §:n ja liittovaltion talous- ja teknologiaministerin 27 päivänä maaliskuuta 2000 antamien yleisten ohjeiden myötä säännellyt hinnat jäädytettiin vuoden 1997 tasolle 31 päivään joulukuuta 2002 saakka.

II.3.1. Vuoden 2002 hintakattopäätös

(93) Postin sääntelyviranomainen teki vasta vuonna 2002 ensimmäisen säänneltyjen kirjemaksujen ylärajaa koskeneen päätöksensä, joka koski ajanjaksoa 1 päivästä tammikuuta 200331 päivään joulukuuta 2007, jäljempänä ’vuoden 2002 hintakattopäätös’. Niin kutsuttu hintakattojen sääntely on tietyn palvelukokonaisuuden hintojen sääntelyssä käytetty menetelmä, jonka yhteydessä ei valvota jokaisen palvelun vähittäishintoja erikseen, vaan määritetään kyseisen palvelukokonaisuuden kaikkia hintoja koskeva painotettu keskiarvo. Vuoden 1997 PostG:n 19 §:n mukaan etukäteen tehty hintakattopäätös koski kaikkia postipalveluja, joiden alalla Deutsche Postilla oli määräävä markkina-asema.

(94) Deutsche Post toimitti vuoden 2002 hintakattopäätöstä varten postialan sääntelyviranomaiselle ensimmäistä kertaa lakisääteisen tuotto- ja kululaskelman, jäljempänä ’vuonna 2002 esitetty lakisääteinen tuotto- ja kululaskelma’, joka kattoi vuodet 1998–2006. Lakisääteinen tuotto- ja kululaskelma perustui vuoteen 2001 mennessä saatuihin tuottoihin ja seuraavia vuosia koskeviin ennusteisiin.

(95) Vuonna 2002 Deutsche Post toi esiin niin kutsutut rasitteet, jotka aiheutuivat yleispalveluvelvoitteesta sekä Postdienstistä palvelukseen siirtyneiden virkamiesten ja yksityisten palkansaajien työllistämisestä. Sen mukaan nämä rasitteet liittyivät kustannuksiin, joita Deutsche Postille ei olisi aiheutunut ilman yleispalveluvelvoitetta ja Postdienstin työntekijöiden ja infrastruktuurin siirtymistä sen haltuun (vrt. tyhjentävä luettelo taulukossa 1). Taulukko 1 Vuoden 2002 hintakattopäätöksen yhteydessä hyväksytyt rasitteet (miljoonaa euroa, nimellisarvot) nro Vuoden 2002 hintakattopäätöksestä aiheutuvat rasitteet Keskimääräinen rasite (1998–2006), milj. euroa % 1 Alan keskiarvosta poikkeavat palkkakustannukset (…) (…) 2 Alan keskiarvosta poikkeavat sosiaaliturvakustannukset (…) (…) 3 Postikonttoreista johtuva infrastruktuurirasite (…) (…) 4 Palkansaajien lisäeläkevakuutus (VAP) (…) (…) 5 Rahdista aiheutuva infrastruktuurirasite (…) (…) 6 Sosiaali- ja terveydenhuoltokustannukset (BAnstPT) (…) (…) 7 Henkilöstön saneeraus (…) (…) 8 Virkamiesten sairausvakuutuksen alijäämän kattaminen (…) (…) Keskimääräinen kokonaisrasite (…) 100 %

(96) Postialan sääntelyviranomainen hyväksyi lopulta Deutsche Postin perustelut, joiden mukaan sille ei olisi aiheutunut näitä rasitteita ilman yleispalveluvelvoitetta (rasitteet 3 ja 5, yleispalvelukustannukset) tai ilman velvoitetta ottaa palvelukseen Postdienstin virkamiehet ja yksityiset palkansaajat (rasitteet 1, 2, 4, 6, 7 ja 8). Postialan sääntelyviranomainen hyväksyi säänneltyjen kirjemaksujen nostamisen, jotta esiin otetut vuosia 2002–2006 koskeneet keskimääräiset vuosittaiset […] miljardin euron rasitteet voitiin rahoittaa säännellyistä kirjepalveluista saaduilla tuotoilla. Vuoden 2002 hintakattopäätöksen mukaan rasitteet kohdennetaan kokonaisuudessaan hintoihin, joihin sovelletaan etukäteen asetettua hintakattoa.

II.3.1.1 Alan keskiarvosta poikkeavat peruspalkat (rasite 1)

(97) Rasite 1 vastaa postityöntekijöiden peruspalkoista esiin nostettua osaa, joka on alan keskiarvoa korkeampi. Deutsche Post asetti ”alan tavanomaisten” palkkojen viitearvoksi palkat, jotka ammattiliitot olivat sopineet työehtosopimuksessa (Entgelttarifvertrag, jäljempänä ’ETV’) vuoden 2002 jälkeen palvelukseen otetuille työntekijöille. Rasitteen 1 laskemisessa tätä viitearvoa käytetään kuitenkin koskemaan kaikkia työntekijöitä. Lisäksi sitä käytetään esitetyissä kustannuslaskelmissa takautuvasti vuoteen 1998 saakka.

II.3.1.2 Alan keskiarvosta poikkeavat sosiaaliturvakustannukset (rasite 2)

(98) Postialan sääntelyviranomainen oli yhtä mieltä myös Deutsche Postin esittämästä väitteestä, jonka mukaan se oli joutunut maksamaan yksityisistä palkansaajistaan ja virkamiehistään korkeampia sosiaaliturvamaksuja kuin yksityiset kilpailijat yleensä joutuivat maksamaan yksityisistä palkansaajistaan.

(99) Deutsche Post käyttää laskelmissaan sosiaaliturvamaksutasoa, jota se pitää sekä virkamiesten että yksityisten palkansaajien osalta ”alan keskiarvoa vastaavana”, jäljempänä ’lakisääteinen maksutaso’. Lakisääteinen maksutaso määritetään seuraavien osien summaksi: 1) työnantajan osuus yksityisen palkansaajan sosiaaliturvamaksuista (noin 19–21 prosenttia, mikä, kuten kuva osoittaa, vastaa noin 50 prosentin osuutta koko sosiaaliturvamaksutasosta), 2) tapaturmavakuutusmaksu ([0–5 prosenttia]; Deutsche Postin osalta tämä maksu on vuodesta 2001 alkaen sisältynyt lakisääteiseen maksutasoon), sekä 3) lisäeläkevakuutusmaksu ([0–5 prosenttia]; Deutsche Postin osalta tämä maksu on vuodesta 1997 alkaen sisältynyt lakisääteiseen maksutasoon, koska tämänsuuruista lisäeläkevakuutusmaksua pidetään alan keskiarvoa vastaavana. Taso perustuu lisäeläkevakuutuksen, jonka Deutsche Post on tarjonnut vuodesta 1997 alkaen uusille palvelukseen otetuille yksityisille palkansaajille).

(100) Kaikki lakisääteisen maksutason ylittävät sosiaaliturvamaksut, jäljempänä ’alan keskiarvosta poikkeavat sosiaaliturvamaksut’, rahoitetaan säännellyistä tuloista. Taulukossa 2 esitetään alan keskiarvosta poikkeavien sosiaaliturvamaksujen laskemista virkamiesten osalta vuonna 2001 koskevan esimerkin avulla, että virkamiesten tosiasialliset sosiaaliturvamaksut olivat lähes kaksinkertaiset verrattuna lakisääteiseen maksutasoon ja alan keskiarvoa vastaaviksi katsottuihin sosiaaliturvamaksuihin. Taulukko 2 Alan keskiarvosta poikkeavien sosiaaliturvakustannusten laskeminen virkamiesten osalta vuonna 2001 lakisääteisen maksutason mukaisesti (miljoonaa euroa) Prosentteina kertyneistä palkoista (1) Maksuosuus eläkerahastoon 33 % (2) Virkamiesten palkat yhteensä (…) (3) =(1)*(2) Maksut eläkerahastoon (…) (4) Terveydenhuoltokustannukset (…) (5) =(3)+(4) Aiheutuneet sosiaaliturvakustannukset (…) [40–45 %] (6) Sosiaaliturvamaksut, työnantajan osuus 20,43 % (7) Tapaturmavakuutus (…) (8) Lisäeläkevakuutus (…) (9) =(6)+(7)+(8) Lakisääteinen maksutaso (…) (10) =(2)*(9) Lakisääteisen maksutason sosiaaliturvakustannusten viitearvo (…) [20–25 %] (11) =(5)-(10) Alan keskiarvosta poikkeavat sosiaaliturvakustannukset (…) 15–20 %]

(101) Kertyneet sosiaaliturvamaksut kattavat Deutsche Postin aktiivipalveluksessa olleiden virkamiesten palkoista maksaman 33 prosentin osuuden eläkerahastoon (toisin sanoen 2,045 miljardin euron kiinteämääräinen maksu vuosittain) sekä osuuden virkamiesten terveydenhuoltokustannuksista. Vuonna 2001 sosiaaliturvamaksut olivat yhteensä [40–45 %] kertyneistä virkamiesten palkoista.

(102) Vaikka sosiaaliturvamaksujen taso on määritelty prosenttiosuudeksi yksityisten palkansaajien bruttopalkasta (nettopalkka + sosiaaliturvamaksun työntekijäosuus), Deutsche Post laskee lakisääteisen maksutason viitearvon kertomalla lakisääteisen maksutason [20–25 %] kertyneillä virkamiesten palkoilla.

II.3.1.3 Palkansaajien lisäeläkevakuutus (rasite 4)

(103) Rasitteen 4 tarkoituksena on korvata varausten muodostaminen lisäeläkevakuutus VAP:sta Deutsche Postin yksityisille palkansaajille ennen vuotta 1997 aiheutuneita sitoumuksia varten.

(104) Kuten II.1.4 jaksossa esitetään, ennen vuotta 1997 palvelukseen otetuille Deutsche Postin yksityisille palkansaajille tarjottiin lisäeläkevakuutus, jotta heille taattaisiin virkamieseläkettä vastaava eläke. Postdienst ei kuitenkaan muodostanut vastaavia varauksia tulevaa eläkkeenmaksua varten. Vasta DPAG:n perustamisen jälkeen taseeseen luotiin arvoltaan 8,153 miljardin euron varaukset.

II.3.1.4 Muut alan keskiarvosta poikkeavat sosiaaliturvakustannukset (rasitteet 6, 7, ja 8

(105) Rasite 6 kattaa Deutsche Postin maksaman osuuden liittovaltion posti- ja televiestintälaitokselle (Bundesanstalt für Post und Telekommunikation (BanstPT)), joka tuottaa tiettyjä sosiaalietuuksia Postdienstin palvelukseen siirtyneille virkamiehille ja yksityisille palkansaajille (esim. sosiaalinen asuntotarjonta). Rasite 7 liittyy Deutsche Postin osuuteen virkamiesten sairausvakuutuksen alijäämän kattamisesta. Rasite 8 (henkilöstön saneeraus) koskee sekä virkamiehiä että yksityisiä palkansaajia.

II.3.1.5 Yleispalvelusta johtuvat rasitteet (3 ja 5)

(106) Nämä rasitteet kuvaavat kustannussäästöjä, joita Deutsche Post olisi voinut saavuttaa, jos se olisi käyttänyt konttori- ja pakettiverkostonsa pohjana kaupallisia näkökohtia. Kustannussäästöjen laskennassa on käytetty esimerkiksi vaihtoehtoista konttorimäärää, jota Deutsche Post ylläpitäisi ilman yleispalveluvelvoitetta.

II.3.2 Vuosien 2007 ja 2011 hintakattopäätökset

(107) Postialan sääntelyviranomainen hyväksyi 7 päivänä marraskuuta 2007 hintakaton ajanjaksolle 1 päivästä tammikuuta 200831 päivään joulukuuta 2011, jäljempänä ’vuoden 2007 hintakattopäätös’. Lisäksi se hyväksyi 14 päivänä marraskuuta 2011 hintakaton ajanjaksolle 1 päivästä tammikuuta 201231 päivään joulukuuta 2013, jäljempänä ’vuoden 2011 hintakattopäätös’.

(108) Vuoden 2007 hintakattopäätöksestä lähtien yli 50:n kirjeen lähetysten hintoja ei ole enää valvottu etukäteen, vaan niihin sovelletaan vuoden 1997 PostG:n 25 §:n mukaista jälkikäteen tehtävää hintavalvontaa (37). Kaikkien muiden sellaisten postipalvelujen alalla, joilla Deutsche Postilla on määräävä markkina-asema, hinnat hyväksytään edelleen vuoden 1997 PostG:n 19 §:n mukaisesti etukäteen.

(109) Komissio nimittää tässä päätöksessä ’hintasäännellyiksi palveluiksi’ palveluja, joilla Deutsche Postilla on määräävä markkina-asema ja joihin sovelletaan joko vuoden 1997 PostG:n 19 §:n mukaista etukäteishintavalvontaa tai vuoden 1997 PostG:n 25 §:n mukaista jälkikäteen toteutettavaa hintavalvontaa. Kaikkia muita palveluja, joiden osalta Deutsche Postilla ei ole määräävää markkina-asemaa ja joihin ei sovelleta hintavalvontaa, nimitetään ’hintasääntelyn ulkopuolisiksi palveluiksi’.

(110) Deutsche Post vaati edelleen huomioonotettaviksi rasitteita, jotka sille aiheutuivat alan keskiarvosta poikkeavista palkka- ja sosiaaliturvakustannuksista Postdienst-työntekijöiden palvelukseen ottamisen seurauksena (esim. keskimäärin […] miljoonaa euroa vuoden 2008 osalta rasitteesta 2 – alan keskiarvosta poikkeavat sosiaaliturvakustannukset), sekä yleispalveluvelvoitteesta johtuvia rasitteita. Kuten jo vuoden 2002 hintakattopäätöksen kohdalla, postialan sääntelyviranomainen hyväksyi jälleen sen, että nämä rasitteet katetaan säännellyistä tuloista, ja määritti hintakaton sen vuoksi vastaavasti korkeammaksi. Postialan sääntelyviranomaisen näille rasitteille vuosien 2002, 2007 ja 2009 hintakattopäätöksissä antama hyväksyntä on näin ollen pysynyt ennallaan hintasääntelyn ulkopuolisten palvelujen osalta.

II.4 DPAG:n taloudellinen tulos

(111) DPAG:n taloudellinen tulos vuosilta 1995–2006 esitetään menettelyn laajentamisesta tehdyn päätöksen kuvassa 2. Vuosina 1995–1999 taloudellinen tulos vaihteli (joinakin vuosina aiheutui tappiota, toisina päästiin voitolle), mutta vuosina 2000–2006 DPAG onnistui jatkuvasti saamaan voittoa 1–2 miljardia euroa ennen veroja.

(112) Vuosina 2007–2010 DPAG nettovoitot olivat seuraavat: 1,8 miljardia euroa (2007), –2,0 miljardia euroa (2008), 0,7 miljardia euroa (2009) ja 2,6 miljardia euroa (2010).

(113) DPAG:n julkaistusta taseesta ei ole mahdollista selvittää voittojen jakautumista eri palvelujen osalle. Näin ollen julkaistun taseen perusteella ei voida päätellä, olivatko hintasäännellyt yleispalvelut kaiken kaikkiaan alijäämäisiä vai voitollisia.

III MENETTELYN ALOITTAMISEN SYYT

(114) Kuten unionin yleinen tuomioistuin vahvisti asiassa T-421/07 (38), menettely, jota jatkettiin menettelyn laajentamisesta vuonna 2007 tehdyllä päätöksellä, koskee kaikkia menettelyn aloittamisesta vuonna 1999 tehdystä päätöksestä lähtien tutkittuja toimenpiteitä.

III.1 Eläketuki

(115) Menettelyn laajentamisesta vuonna 2011 annetussa päätöksessä todettiin, että eläketuki on uutta tukea, koska Deutsche Postin oli ennen vuoden 1995 eläkeuudistusta täytynyt rahoittaa eläkekustannukset kokonaan omista varoistaan. Lisäksi kyseisessä päätöksessä torjuttiin Combus-tuomioon (39) perustunut Saksan väite, jonka mukaan eläketuki ei olisi valtiontukea.

(116) Tutkittaessa sitä, soveltuuko eläketuki sisämarkkinoille korvauksena aikaisemmasta toiminnasta periytyvistä eläkevelvoitteista (esimerkiksi Ranskan La Postesta tehdyn komission päätöksen (40) mukaisesti, jäljempänä ’La Poste -päätös’), menettelyn laajentamisesta vuonna 2011 annetussa päätöksessä otettiin huomioon, että väitettyjä alan keskiarvosta poikkeavia sosiaaliturvakustannuksia ei korvattu pelkästään eläketuella, vaan myös säännellyistä tuotoista (esim. rasite 2 – alan keskiarvosta poikkeavat sosiaaliturvakustannukset).

(117) Menettelyn laajentamisesta vuonna 2011 annetussa päätöksessä esitetyistä laskelmista, joissa otettiin huomioon molemmat korvauselementit, kävi ilmi, että Deutsche Post oli todellakin pystynyt käyttämään sosiaaliturvamaksutasoa, joka oli 10–14 prosenttiyksikköä yksityisten kilpailijoiden pakollisten sosiaaliturvamaksujen (työnantajan ja työntekijän osuus) kokonaistasoa alhaisempi.

(118) Sen vuoksi menettelyn laajentamisesta vuonna 2011 annetussa päätöksessä esitettiin epäilyjä siitä, soveltuiko eläketuki SEUT-sopimuksen 107 artiklan 3 kohdan c alakohdan mukaisesti sisämarkkinoille korvauksena aikaisemmasta toiminnasta periytyvistä eläkevelvoitteista.

III.2 Korvaukset yleispalvelujen tarjoamisesta

(119) Saksa tukeutuu SEUT-sopimuksen 106 artiklan 2 kohtaan perustellessaan valtion korvausten ja takauksen soveltuvuutta sisämarkkinoille korvauksena yleispalveluvelvoitteesta.

(120) Menettelyn aloittamista vuonna 2007 tehdyssä päätöksessä komissio katsoi Altmark-tuomion (41) perusteella, että valtion korvaukset ja takaus olivat SEUT-sopimuksen 107 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua valtiontukea.

(121) Menettelyn laajentamisesta vuonna 2007 tehdyssä päätöksessä komissio toi esiin epäilynsä siitä, olivatko valtion korvaukset ja takaukset tarpeen yleispalveluvelvoitteen täyttämiseksi ja asianmukaisia tähän tarkoitukseen. Komissio katsoi, että erityisesti kustannusten kohdentamista yleispalveluihin ja kaupallisiin palveluihin oli tutkittava yhteisön vuoden 2005 puitteisiin sisältyvien periaatteiden valossa. Lisäksi komissio epäili kohtuullisen voiton määrittämistapaa, jonka yhteydessä oli otettava huomioon alan keskimääräinen kannattavuus ja Deutsche Postin riskipositio.

IV WIK-LAUSUNTO

(122) WIK-lausunto teetettiin tukemaan komissiota Deutsche Postin vuosien 1990–2007 tilinpidon tarkastelussa, jotta se voisi todeta, oliko Deutsche Post saanut liian suurta korvausta yleispalveluvelvoitteistaan. WIK Consult GmbH:lle annettiin erityisesti seuraavat tehtävät: 1) kohtuullisen voiton viitearvon määrittäminen, 2) kustannusten sisäisen kohdentamisen ja siirtohintasopimusten tutkiminen ja 3) yleispalveluvelvoitteen nettokustannuksista maksetun liian suuren korvauksen laskeminen.

IV.1 Vuonna 2009 esitetyn lakisääteisen tuotto- ja kululaskelman kuvaus

(123) Komission 30 päivänä lokakuuta 2008 tekemän tietojen antamista koskevan välipäätöksen jälkeen Saksa toimitti vuonna 2009 lopulta täysimääräisen lakisääteisen tuotto- ja kululaskelman vuosilta 1990–2007, jäljempänä ’vuonna 2009 esitetty lakisääteinen tuotto- ja kululaskelma’.

IV.1.1 Tuotot

(124) Deutsche Postin tuotot voidaan jaotella seuraaviin kolmeen väljään luokkaan: — Säännellyt yleiskirjepalvelut (62 prosenttia kokonaistuotoista vuosina 1990–2007) Hintasäänneltyjen kirjepalvelujen piiriin kuuluvat kaikki yleispalvelut, joita tarjotaan markkinoilla, joilla Deutsche Postilla oli määräävä markkina-asema, myös palvelut, joiden osalta se hyötyi yksinoikeudesta. Näiden palvelujen osuus Deutsche Postin kokonaisvoitosta oli vuosina 1990–2007 noin 62 prosenttia (42). — Sääntelyn ulkopuoliset yleiskirjepalvelut (26 prosenttia kokonaistuotoista vuosina 1990–2007) Yleispalvelujen piiriin kuuluvia pakettipalveluja on tarjottu aina kilpailulle avatuilla markkinoilla, joilla Deutsche Postilla oli keskimäärin vain 30 prosentin markkinaosuus. Vuosina 1990–2007 Deutsche Postin kokonaistuotosta 15 prosenttia oli peräisin yleispalveluun kuuluvista pakettipalveluista. Hintasääntelyn ulkopuolisista yleispalvelukirjepalveluista (esim. luettelot, kansainväliset lähetykset) kertyi noin 11 prosenttia Deutsche Postin tuotoista. — Sääntelyn ulkopuoliset kaupalliset palvelut (12 prosenttia kokonaistuotoista vuosina 1990–2007) Deutsche Post käytti konttoriverkostoaan postipalvelujen tarjoamisen lisäksi myös Postbank AG:n ja vähemmässä määrin Deutsche Telekomin tuotteiden ja palvelujen myymiseen. Näistä kaupallisista myyntipalveluista kertyi noin 6 prosenttia Deutsche Postin kokonaistuotosta. Kaupalliset paketti- ja kirjepalvelut (esim. osoitteelliset mainoslähetykset) muodostavat noin 4 prosentin osuuden Deutsche Postin kokonaistuotosta. Lisäksi Deutsche Post tuotti erilaisia sekalaisia palveluja, esimerkiksi tehtävässään muilla liiketoiminta-aloilla toimivien kansainvälisten tytäryhtiöiden (esim. DANZAS, DHL) holdingyhtiönä. Näistä muista kaupallisista myyntipalveluista kertyi noin 2 prosenttia Deutsche Postin kokonaistuotosta. Kuva 3 Tuottojen keskimääräinen osuus vuosina 1990–2007 (nimellisarvojen perusteella)

(125) WIK-lausunto koski ainoastaan kaupallisia palveluja, joita oikeushenkilö DPAG ja sen edeltäjä Postdienst tarjosivat yleispalvelujen yhteydessä. Se ei koskenut kaupallisia palveluja (esim. DHL:n maailmanlaajuista pikakuljetustoimintaa), joita tarjoavat muut Deutsche Post World Netiin, jäljempänä ’DPWN’, kuuluvat oikeushenkilöt.

IV.1.2 Rasitteiden laskeminen vuonna 2009 esitetyssä lakisääteisessä tuotto- ja kululaskelmassa

(126) Toisin kuin lakisääteiset tuotto- ja kululaskelmat, jotka Deutsche Post esitti postialan sääntelyviranomaiselle vuosien 2002, 2007 ja 2011 hintakattopäätöksiä varten, vuonna 2009 esitetty lakisääteinen tuotto- ja kululaskelma, jota ei koskaan toimitettu postialan sääntelyviranomaiselle, sisältää huomattavasti aikaisempaa korkeamman rasitteita koskevan summan, jonka Deutsche Post kohdentaa säänneltyihin palveluihin.

(127) Vuonna 2009 esitetyn tuotto- ja kululaskelman perusteella Deutsche Post väittää rasitteen olleen keskimäärin […] miljardia euroa vuosina 1990–2006; vuonna 2002 esitetyssä lakisääteisessä tuotto- ja kululaskelmassa määrä oli […] miljardia euroa. Kuva 4 Yleispalvelusta aiheutuneet rasitteet vuonna 2009 esitetyn lakisääteisen tuotto- ja kululaskelman mukaan verrattuina vuoden 2002 hintakattopäätöksen yhteydessä hyväksyttyihin rasitteisiin (vuosikeskiarvo, nimellisarvo, miljoonaa euroa) (…)

(128) Rasitteen 2 (alan keskiarvosta poikkeavat sosiaaliturvakustannukset) ja rasitteen 4 (lisäeläkevakuutus) kohdalla ei ole olennaisia poikkeamia vuonna 2002 ja vuonna 2009 esitettyjen lakisääteisten tuotto- ja kululaskelmien välillä, mutta rasite 1 (alan keskiarvosta poikkeavat peruspalkat) on lähes […]. Toisin kuin vuonna 2002 esitetyssä tuotto- ja kululaskelmassa, Deutsche Post ei enää käytä ETV-palkkoja alan keskiarvoa vastaavien palkkojen viitearvon perustana, vaan postialan vähimmäispalkkaa, joka perustuu työministeriön vuonna 2007 antamaan asetukseen, jäljempänä ’vuoden 2007 vähimmäispalkka’. Liittovaltion korkein hallinto-oikeus (Bundesverwaltungsgericht) kuitenkin totesi tämän asetuksen olevan lainvastainen eikä se sen vuoksi tullut koskaan voimaan.

(129) Deutsche Post toi tämän lisäksi vuonna 2009 esitetyssä lakisääteisessä tuotto- ja kululaskelmassa esiin uuden ”kirjeinfrastruktuuria” koskevan rasitteen, joka kattaa viikon kuudenteen postinjakelupäivään liittyvät lisäkustannukset (keskimäärin […] miljoonaa euroa vuodessa). Laskelma perustuu vaihtoehtoiseen oletukseen, jonka mukaan ilman yleispalveluvelvoitetta Deutsche Post jakelisi postia ainoastaan viitenä päivänä viikossa kuuden sijaan.

(130) Rasite 3 – postikonttoreista johtuva infrastruktuurirasite – lasketaan eri tavoin kuin vuonna 2002 esitetyssä lakisääteisessä tuotto- ja kululaskelmassa. Siihen sisältyvät nyt oletetut kustannussäästöt, jotka olisi voitu saada aikaan, jos kaikkia postikonttoreita olisi vuodesta 1990 ryhdytty hoitamaan asiamiespohjalta. Rasite 3 lasketaan sen maksun pohjalta, jota Deutsche Post maksoi vuonna 2007 myyntipalveluista kolmansille.

IV.1.3 Vuonna 2009 esitettyyn lakisääteiseen tuotto- ja kululaskelmaan sisältyvät voittomarginaalit

(131) Rasitteiden kohdentaminen hintasäänneltyihin yleispalvelukirjepalveluihin supistaa huomattavasti hintasääntelyn ulkopuolisten palvelujen kustannuksia, kuten palkka- ja sosiaaliturvakustannuksia. Tämä uudelleenkohdentaminen johtaa kaupallisten palvelujen kohdalla selkeästi positiivisiin, noin [15–25 prosentin] voittomarginaaleihin ja hintasäänneltyjen kirjepalvelujen kohdalla lähes [0–10 prosentin] tappioihin.

(132) Deutsche Post on tilinpäätöstensä mukaan saavuttanut erittäin suuria voittoja kirjetoimialallaan (ks. myös jakso V.3), mutta hintasääntelyn ulkopuolisista palveluista hintasäänneltyihin palveluihin siirretyt rasitteet enemmän kuin syövät nämä voitot. Kuva 5 Keskimääräiset myyntituotot vuonna 2009 esitetyn lakisääteisen tuotto- ja kululaskelman perusteella (…)

IV.2 Vertailuanalyysi kohtuullisen voiton määrittämiseksi

IV.2.1 Deutsche Postin arvoketju: matalan teknologian toiminta ja vähäinen liiketoimintariski

(133) Valmisteltaessa vertailuanalyysiä kohtuullisen voiton määrittämiseksi ja kustannusten kohdentamisen arvioimiseksi on tarpeen analysoida arvoketjua ja liiketoimintariskejä. Ainoastaan siten, että tunnetaan toiminta- ja riskiominaisuudet, voidaan etsiä ”vertailukelpoisten” yritysten ryhmä ja laskea Deutsche Postin kohtuullista voittoa koskeva vertailuarvo.

IV.2.1.1 Matalan teknologian liiketoiminta-alan arvoketju

(134) Deutsche Postin arvoketju voidaan jakaa kahteen päätoiminta-alaan: — koko maan laajuinen kirjelähetysten ja pakettien lähetys- ja toimitusverkosto, — koko maan laajuinen postikonttoriverkosto.

(135) Kirje- ja pakettiverkoston logistiikka on matalan teknologian liiketoiminta-ala, joka ei edellytä laajaa tutkimus- eikä kehitystoimintaa. Sen vuoksi kaikki alan muutkin toimijat toimivat vastaavalla, standardoidulla tavalla. Tämänkaltaista toimintaa kutsutaan usein ”rutiinitoiminnaksi”. Näiden toimintojen rutiininomainen luonne käy ilmi myös siitä, että Deutsche Post on ulkoistanut niitä huomattavassa määrin. Tämä koskee myös koko maan kattavan konttoriverkoston kautta toimitettuja palveluja, joita niitäkin on ulkoistettu yhä enenevässä määrin.

(136) Näiden rutiinitoimintojen ohella Deutsche Postin tärkeimmät aineettomat arvot ovat sen asiakaskunta, tuotenimi ja vahva markkina-asema, ennen kaikkea kirjemarkkinoilla. WIK-lausunnossa katsotaan kuitenkin, että nämä aineettomat arvot eivät olennaisesti ole Deutsche Postin ponnistelujen tai investointien ansiota, vaan johtuvat selvästi suuremmassa määrin sen aiemmasta yksinoikeudesta. Niinpä Deutsche Postin ei tarvinnut toteuttaa laajoja markkinointi-investointeja, vaan se saattoi vuoteen 2007 saakka luottaa lainsäädännöllä taattuun markkina-asemaansa. Sen vuoksi Deutsche Postin ei olisi aiheellista saada korvausta näistä aineettomista arvoista.

IV.2.1.2 Valtion toimenpiteistä johtuva vähäinen riski

(137) Deutsche Postilla oli monestakin eri syystä sekä säänneltyjen että sääntelyn ulkopuolisten palvelujen alalla vähäisempi riski kuin sen kilpailijoilla.

(138) Ensinnäkin Deutsche Postin suojana oli vuoteen 2007 saakka lainsäädännöllä taattu kirjemonopoli. Lisäksi se hyötyi siitä, että sillä oli kaikkien säänneltyjen kirjepalvelujen alalla 90 prosentin markkinaosuus, sekä siitä, että kilpailua ei ollut joko lainkaan tai vain hyvin vähän. Deutsche Postin tuotosta lähes kaksi kolmasosaa kertyi hintasäännellyistä palveluista.

(139) Toiseksi postialan sääntelyviranomainen määritteli säännellyille kirjepalveluille hintakaton. Tämä hintakatto asetettiin tehokkaan yrityksen kustannuksia korkeammaksi, muun muassa tasoittamaan väitettyjä alan keskiarvosta poikkeavia kustannuksia hintasääntelyn ulkopuolisten palvelujen alalla. Millään DPAG:n kilpailijalla ei ollut yksinoikeutta eikä määräävää markkina-asemaa, jotka olisivat mahdollistaneet sosiaaliturvakustannusten ristikkäisrahoituksen. Sen vuoksi yksinoikeus ja määräävä markkina-asema johtivat huomattavaan liiketoimintariskien supistumiseen sekä säänneltyjen palvelujen että myös sääntelyn ulkopuolisten yleispalvelujen ja kaupallisten palvelujen alalla.

(140) Kolmanneksi muut valtion toimenpiteet johtivat sekä yleispalvelujen että kaupallisten palvelujen alalla niinikään huomattavaan riskin supistumiseen. Niinpä valtion korvaukset kattoivat 90-luvun alussa aiheutuneet tappiot, ja valtion takaus mahdollisti sen, että Deutsche Post saattoi 90-luvun alun vaikeasta taloustilanteestaan huolimatta ottaa lainaa vuoteen 1995 saakka samalla korolla kuin valtio.

(141) Kaiken kaikkiaan Deutsche Postilla oli huomattavasti vähäisemmät markkina- ja kustannusriskit kuin sen kilpailijoilla, koska sen ei tarvinnut koota asiakaskuntaansa itse ja koska sillä oli mahdollisuus siirtää kustannusten kasvu eteenpäin korottamalla säänneltyjä maksuja. Näiden perusteiden pohjalta WIK-lausunnossa päädytään siihen, että vertailukelpoisiksi kilpailijoiksi soveltuvat parhaiten postialan yritykset, jotka hoitavat vain rutiinitoimintoja (eivät esimerkiksi investoi huomattavassa määrin markkinointiin ja tuotenimiin) ja joihin ei kohdistu korkeaa liiketoimintariskiä (joilla on esimerkiksi pitkäaikaisia sopimuksia).

IV.2.2 Kohtuullisen voiton viitearvon ilmaiseminen määrällisesti

(142) Toiminto- ja riskianalyysin tulosten perusteella WIK-lausunnon yhteydessä etsittiin talousalan tietopankeista (esim. ORBIS-tietokannasta, joka kattaa 10 miljoonaa yritystä eri puolilta maailmaa) vertailukelpoista postiyritystä. Valvottujen määrällisten ja laadullisten valintavaiheiden pohjalta saatiin tulokseksi vertailukelpoisia yrityksiä, jotka tarjoavat postipalveluja kilpailluilla markkinoilla.

(143) WIK-lausuntoa varten valittiin 26 vertailukelpoista yritystä, jotka toimivat pääasiassa pakettipalvelujen alalla ja harjoittavat postipalvelujen tarjoajille tyypillisiä rutiinitoimintoja. Kaikki vertailukelpoiset kilpailijat kuuluvat toimialan Posti- ja kuriiritoiminta (NACE-koodi (43) 641) piiriin.

(144) Tässä yhteydessä on aiheellista viitata siihen, että vertailukelpoisten kilpailijoiden lukumäärä on rajallinen, koska yksityiset yritykset eivät ole toistaiseksi juurikaan tarjonneet kirjepalveluja suuremmassa määrin, sillä vakiintuneilla toimijoilla on ollut yksinoikeus huomattavaan osaan kirjepalveluja. Lisäksi WIK-lausunnossa todetaan, etteivät muiden maiden vakiintuneet postipalvelujen tarjoajat tule kyseeseen, sillä niillä – kuten Deutsche Postillakin – on suojanaan yksinoikeuksia, eivätkä ne ole toimineet ensisijaisesti kilpailluilla markkinoilla.

(145) Kohtuullisen voiton määrittämiseksi WIK-lausunnossa käytetään myyntituottoa (return-on-sales (ROS)), joka vastaa kirjanpidollista realisointivoittoa (tulosta ennen korkoja ja veroja (EBIT)) jaettuna liikevaihdolla. Lisäksi WIK-lausunnossa lasketaan kokonaispääoman tuottoprosentti (return-on-asset (ROA)) (esimerkiksi EBIT prosenttisosuutena kokonaispääomasta), jotta saataisiin käyttöön pääomaan perustuva viitearvo kohtuullisen voiton määrittämiseksi. Taulukko 3 Myyntituoton ja kokonaispääoman tuottoprosentin viitearvot WIK-lausunnossa Myyntituotto (ROS) Kokonaispääoman tuottoprosentti (ROA) Mediaani 3,48 % 7,33 % Yläraja (75. prosenttipiste) 6,77 % 13,41 %

(146) Pistokokeen perusteella myyntituoton mediaani vuosina 1998–2007 oli postialan kilpaillulla osalla 3,48 prosenttia. WIK-lausunto sisältää kuitenkin tuoton mediaanin lisäksi myös kohtuullisen voiton ylärajan, joka on vertailukelpoisten kilpailijoiden voiton kolmas kvartiili, joka vastaa 6,77 prosentin myyntituottoa. Toisin sanoen tämä tarkoittaa sitä, että 75 prosentilla vertailukelpoisista kilpailijoista voitto on pienempi kuin 6,77 prosentin myyntituotto (44).

(147) Kokonaispääoman tuottoprosentin osalta WIK-lausunnosta käy ilmi, että sen mediaani on 7,33 prosenttia ja yläraja 13,41 prosenttia.

(148) Koska Deutsche Postiin kohdistuu huomattavasti vähäisempi riski kuin vertailuyrityksiin, jotka toimivat kilpailuintensiivisillä markkinoilla (esimerkiksi pikapakettien markkinoilla), WIK-lausunnossa katsotaan, että myyntituoton 3,48 prosentin mediaani on varovainen kohtuullisen voiton vertailuarvo Deutsche Postille. Korkeamman, kolmannen kvartiilin 6,77 prosentin myyntituottoon nousevan arvon käyttämistä ei suositella. Jopa pienemmän vertailuarvon käyttäminen olisi perusteltua, sillä 3,48 prosentin myyntituoton mediaani vastaa 7,33 prosentin kokonaispääoman tuottoprosenttia, joka on edelleen selvästi korkeampi kuin riskitön korkotaso.

IV.3 Kustannusten kohdentamisen tarkastelu

(149) WIK-lausunnossa kritisoidaan vuonna 2009 esitetyssä lakisääteisessä tuotto- ja kululaskelmassa suoritettua rasitteiden jakamista, sillä kaupallisten palvelujen myyntituoton [15–25 prosentin] marginaalit ovat selvästi alan keskiarvoa (45) korkeammat. Koska yksityiset kilpailijat toimivat huomattavasti pienemmistä voittomarginaaleistaan huolimatta kannattavasti, WIK-lausunnossa tehdään se johtopäätös, että Deutsche Postin kaupallisiin palveluihin olisi kohdennettava suurempi osuus kustannuksista ja vastaavasti säänneltyjen palvelujen rasitteita olisi supistettava.

(150) Sen vuoksi WIK-lausunnossa tullaan siihen tulokseen, että kaikki kaupalliset palvelut tuottavat niille aiheutuvista kustannuksista huolimatta vielä voittoa, joka vastaa kilpailijoiden myyntituoton 3,48 prosentin mediaania. Tämän vuoksi lausunnossa määritetään säännellyille palveluille vuosien 1990–2007 ajalle […] miljoonaa euroa pienempi keskimääräinen vuotuinen rasite.

(151) Koska Deutsche Post tuotti suuren osan kaupallisista myyntipalveluista siihen yhteydessä olleiden yritysten Postbank ja Telekom puolesta, WIK-lausunnossa tutkitaan myös sitä, olivatko näiltä kahdelta yritykseltä veloitetut loppuhinnat markkinoilla vallitsevan tason mukaisia ja voidaanko niitä sen myötä pitää asianmukaisena vertailuarvona kustannuksille, joita kaupallisista myyntipalveluista olisi maksettava. Käytettävissä olevien todisteiden perusteella WIK-lausunnossa katsotaan, että Deutsche Postin ja mainittujen kahden siihen yhteydessä olevan yrityksen väliset sopimukset vastaavat ehtoja, joihin myös riippumattomat kolmannet osapuolet olisivat suostuneet. Koska Postbankilla ja Telekomilla ei ollut 90-luvun alussa periaatteessa mahdollisuutta käyttää ulkoisia myyntiverkostoja, ne sopivat aiheutuneiden kustannusten jakamisesta. Koska Postbank ja Telekom löysivät myöhemmin muita myyntiverkostoja ja yleispalveluverkoston kustannukset laskivat, sopimusta muutettiin ja sovittiin tuottoihin sidotusta provisiomaksusta, joka vastasi paremmin tyypillistä myyntipalvelujen tarjoamisesta tehtyä sopimusta (46).

IV.4 Vuonna 2009 esitetyn lakisääteisen tuotto- ja kululaskelman mukauttaminen

(152) Vuonna 2009 esitettyyn lakisääteiseen tuotto- ja kululaskelmaan tehdään WIK-lausunnossa useita mukautuksia seuraavan menetelmän mukaisesti: Taulukko 4 WIK-lausunnossa käytetty vuosittaisten liian suurten voittojen laskentamenetelmä vuonna 2009 esitetyn lakisääteisen tuotto- ja kululaskelman perusteella Yleispalveluista saadut tuotot – Yleispalvelujen kustannukset – Kohtuullinen voitto + Valtion korvaukset Liian suuri voitto

IV.4.1 Yleispalvelusta saatujen tuottojen mukauttaminen

(153) Deutsche Post myi suuren osan kiinteistökannastaan (esim. kiinteistöt, joita ei postitoiminnan rakenneuudistuksen jälkeen enää tarvittu). Nämä tuotot olisi kohdennettava yleispalveluun, koska se oli näiden omaisuuserien pääkäyttäjä ja oli vuokrannut ne kaupallisten palvelujen käyttöön.

(154) Tämän mukautuksen johdosta yleispalvelujen tuotot koko ajalta 1990–2007 nousevat vuosittain keskimäärin […] miljoonalla eurolla.

IV.4.2 Yleispalvelujen tarjoamisesta aiheutuvien kustannusten mukauttaminen

IV.4.2.1 Kustannuslaskelman erittely

(155) Sisäistä tuloslaskelmaa ei ole vuoden 2009 tuotto- ja kululaskelmassa eritelty asianmukaisesti. Yleispalvelun osalta ei ilmoiteta saavutettua kokonaisvoittoa, koska tietyistä toiminnoista (esim. konttoreista) saatuja voittoja ei ole jaoteltu yleispalvelujen ja kaupallisten palvelujen mukaan (esim. yksittäisistä palveluista aiheutuneet kustannukset), vaan ne esitetään yhteenlaskettuina ja kaupallisina voittoina. Deutsche Postin ei ollut sen vuoksi mahdollista esittää jäsenvaltioiden ja julkisten yritysten välisten taloudellisten suhteiden avoimuudesta sekä tiettyjen yritysten taloudellisen toiminnan avoimuudesta 16 päivänä marraskuuta 2006 annetussa komission direktiivissä 2006/111/EY (47) tarkoitettua erillistä kirjanpitoa.

(156) Deutsche Post toimitti vuoteen 1997 ulottuvan summittaisen sisäisen kululaskelman erittelyn, mutta WIK-lausunnossa oli korjattava vuoden 1997 jälkeistä aikaa koskevaa kululaskelmaa. Yleispalveluille virheellisesti merkittyjä kuluja siirrettiin kaupallisia palveluja koskevan kululaskelman piiriin.

(157) Tätä vastaavien korjausten jälkeen vuosien 1998–2007 vuosittaiset yleispalvelukustannukset supistuvat keskimäärin […] miljoonalla eurolla.

IV.4.2.2 Rasitteiden jaottelua hintasäänneltyihin ja hintasääntelyn ulkopuolisiin palveluihin koskeva mukautus

(158) Kuten edellä esitettiin, WIK-lausunnossa jokaista rasitetta ei korjata erikseen. Sen sijaan uudelleenlaskennassa käytetään pohjana kaupallisten palvelujen loppuhintoja, joita pidetään vankkoina viitearvoina alan keskimääräisille kustannuksille. Tämän johdosta kaikkia kaupallisista palveluista saatuja liian suuria voittoja (48) käytetään alun perin ilmoitettujen rasitteiden rahoittamiseen. Koko jaksolla 1990–2007 rasitteet supistuvat vuosittain keskimäärin […] miljoonaa euroa.

IV.4.2.3 Lisäeläkevakuutuksesta (rasite 4) aiheutuvat ei-tulosvaikutteiset kustannukset

(159) Lisäeläkevakuutusta koskevan rasitteen 4 myötä Deutsche Post otti hoidettavakseen kustannuksia, joita ei ole merkitty sen tilinpäätöksiin. Koska myyntituoton viitearvo määritellään vertailukelpoisten kilpailijoiden tuotto- ja kululaskelman perusteella, Deutsche Postin kustannuslaskelmassa voidaan ottaa huomioon vain kustannukset, jotka ovat hyväksyttäviä myös kansallisten tilinpäätösstandardien tai kansainvälisen tilinpäätösstandardin (IAS) mukaan. Sen vuoksi lisäkustannuksia, joita ei yleensä sisällytetä IAS-standardin mukaiseen kirjanpitoon, ei voida hyväksyä kustannuseriksi, vaan ne on rahoitettava määritellystä voittomarginaalista (viitearvo).

(160) Tätä vastaavien mukautusten jälkeen rasitteeseen 4 (lisäeläkevakuutus) liittyvät kustannukset supistuvat koko ajanjaksolla 1990–2007 vuosittain keskimäärin […] miljoonalla eurolla.

IV.4.3 Pääomakustannusten korjaus kohtuullisen voiton laskennassa

(161) Deutsche Post otti vuonna 2009 esitettyyn lakisääteiseen tuotto- ja kululaskelmaan pääomakustannuksia, jotka eivät alun perin sisältyneet tuotto- ja kululaskelmaan, esimerkiksi […] ja […] koskevat kustannukset. WIK-lausunnossa sekä […] että […] koskevat kustannukset poistetaan, ja ne korvataan kohtuullista voittoa koskevalla viitearvolla.

IV.4.3.1 Vuodet 1996–2007

(162) Kohtuullinen voitto määritetään yleispalvelujen korjattujen tuottojen ja 3,48 prosentin myyntituottoviitearvon perusteella, minkä tuloksena saadaan keskimäärin […] miljoonan euron vuosittainen kohtuullinen voitto. Vuonna 2009 esitetystä tuotto- ja kululaskelmasta poistetaan vuosittaiset keskimäärin […] miljoonan euron pääomakustannukset ([…] miljoonan euron korkokustannukset ja lainsäädännön mukaiset alaskirjaukset, joiden suuruutta on kasvatettu […] miljoonaan euroon).

(163) Erityisen huomionarvoista on se, että kohtuullinen voitto, joka lasketaan myyntituoton 3,48 prosentin viitearvon avulla, on absoluuttisina lukuina tarkasteltuna vuonna 2009 esitettyyn tuotto- ja kululaskelmaan verrattuna korkeampi kuin Deutsche Postin vaatimat pääomakustannukset (esim. korkokustannukset, jotka laskettiin käyttäen perustana noin […] sisäistä myyntituottoa sijoitetusta pääomasta, ja markkina-arvoon perustuvat korkeammat alaskirjaukset).

IV.4.3.2 Vuodet 1990–1995

(164) PostVerfG:n 63 §:n mukaan Deutsche Postin oli maksettava vuoteen 1995 saakka liittohallitukselle niin kutsuttuja tulonsiirtomaksuja (49), joiden suuruus oli noin 5,838 miljardia euroa, eli 8 prosenttia liikevaihdosta. Korvaukseksi Deutsche Post kuitenkin vapautettiin PostVerfG:n 63 §:n 4 momentin mukaisesti velvoitteesta maksaa tulonsiirtomaksujen määrää suurempia osinkoja.

(165) Sen vuoksi WIK-lausunnossa ei nimenomaan oteta huomioon ”kohtuullista voittoa” vuoteen 1995 asti ulottuvalta ajanjaksolta, koska tulonsiirtomaksut kattoivat Deutsche Postin oman pääoman kustannukset jo täysimääräisesti. Tämän johdosta vuonna 2009 esitetystä tuotto- ja kululaskelmasta poistetaan Deutsche Postin vuosittaiset keskimäärin […] miljoonan euron pääomakustannukset ([…] miljoonan euron korkokustannukset ja lainsäädännön mukaiset alaskirjaukset, joiden suuruutta on kasvatettu […] miljoonaan euroon), ja yleispalvelukustannuksia alennetaan vastaavasti.

IV.4.4 Päätelmät

(166) Sekä vuonna 2009 esitetyssä lakisääteisessä tuotto- ja kululaskelmassa että WIK-lausunnossa osoitetaan, että vuoteen 1996 saakka yleispalveluista saadut tuotot eivät riittäneet kattamaan yleispalvelujen kustannuksia. Vaikka vuonna 2009 esitetyn tuotto- ja kululaskelman mukaan Deutsche Postin toiminta oli alijäämäistä jopa valtion korvaukset huomioon ottaenkin koko vuoteen 2007 ulottuvalla ajanjaksolla, WIK-lausunnossa tullaan kuitenkin siihen tulokseen, että valtion korvaukset riittivät varmistamaan, että Deutsche Post pystyi vuonna 1997 saavuttamaan kannattavuusrajan.

(167) Vuonna 2009 esitetyn tuotto- ja kululaskelman mukaan yleispalvelujen kannattavuus nousi vuoteen 1999 saakka tuskin lainkaan ja vasta vuodesta 2000 voidaan todeta yleispalvelujen tuottojen keskimäärin kattavan kustannukset. Sen sijaan WIK-lausunnon mukaan yleispalvelujen alalla on vuodesta 2000 saavutettu huomattavia voittoja, jotka ovat selvästi myyntituottojen 3,48 prosentin mediaanin yläpuolella, vaikkakin yleispalvelujen piiriin kuuluvien pakettipalvelujen alalla […] myyntituotot olivat keskimääräistä alhaisempia (ks. kuva 6). Kuva 6 Yleispalvelujen vuosittaisten liian suurten voittojen vertailu vuosina 1990–2007 (miljoonaa euroa, nimellisarvoina)

V. ASIANOMAISTEN OSAPUOLTEN ESITTÄMÄT HUOMAUTUKSET

(168) Asianomaiset osapuolet esittivät huomautuksia menettelyn aloittamisesta vuonna 1999 tehdystä päätöksestä, menettelyn laajentamisesta vuonna 2007 tehdystä päätöksestä ja menettelyn laajentamisesta vuonna 2011 annetusta päätöksestä. Tässä jaksossa esitetään yhteenveto näistä päätöksistä esitetyistä tärkeimmistä huomautuksista.

V.1 Yksinoikeus käyttää valtiovarainministeriön julkaisemia postimerkkejä

(169) TNT epäilee, onko Deutsche Post maksanut yksinoikeudesta käyttää valtiovarainministeriön julkaisemia postimerkkejä. Vuoden 1997 PostG:n 43 §:n mukaan oikeus julkaista painatuksella ”Deutschland” varustettuja postimerkkejä on varattu valtiovarainministeriölle. Postipalvelujen tarjoajan, joka hakee tällaisten postimerkkien käyttöoikeutta, on maksettava maksu ja otettava kustannukset hoidettavakseen. Vuoden 1997 PostG:n 54 §:n mukaan Deutsche Post AG:llä oli 31 päivään joulukuuta 2007 saakka yksinoikeus käyttää valtiovarainministeriön julkaisemia postimerkkejä.

(170) Jos Deutsche Post on todella käyttänyt valtiovarainministeriön julkaisemia postimerkkejä ilmaiseksi, kyseessä olisi TNT:n mukaan sääntöjenvastainen valtiontuki.

(171) Komissio toteaa, että sen paremmin menettelyn aloittamisesta vuonna 1999 tehdyssä päätöksessä, menettelyn laajentamisesta vuonna 2007 tehdyssä päätöksessä kuin menettelyn laajentamisesta vuonna 2011 annetussa päätöksessäkään ei käsitelty tätä asiaa. Siksi kysymys ei kuulu tämän päätöksen piiriin.

V.2 Eläketuki

(172) UPS katsoo, että Deutsche Post sai etua siitä, että se vapautettiin osittain ennen vuotta 1995 voimassa olleista maksuvelvoitteista. Kun tavanomaisten toiminnanharjoittajien oli vastattava itse eläkekustannuksistaan, Deutsche Post oli sen mukaan kilpailijoitaan paremmassa asemassa. Lisäksi UPS on yhtä mieltä komission esittämistä perusteluista, joiden mukaan käsiteltävänä olevaa tukea ei voida tarkastella voimassa olevana tukena, sillä Deutsche Postin asema on muuttunut perustavanlaatuisella tavalla ja voimaan on tullut uusia säännöksiä, joiden mukaan Deutsche Post vapautetaan osittain velvoitteestaan vastata virkamiestensä eläkkeistä. UPS:n käsityksen mukaan tällaisia järjestelmän perustavanlaatuisia muutoksia ei voida pitää luonteeltaan pelkästään muodollisina tai hallinnollis-teknisinä.

(173) UPS on tyytyväinen komission alustavaan päätelmään, jonka mukaan eläketukea ei voida pitää SEUT-sopimuksen 107 artiklan 3 kohdan c alakohdan mukaan sisämarkkinoille soveltuvana. Kun otetaan huomioon Deutsche Postin pitkäaikainen kannattavuus sekä yksinoikeus, herää oikeutettu kysymys siitä, onko vaadittu vapauttaminen esiin tuoduista aikaisemmasta toiminnasta periytyvistä velvoitteista todella tarpeen. Myönnetty tuki ei myöskään ole oikeassa suhteessa Saksan väittämään yhteisen edun mukaiseen tavoitteeseen, varsinkaan koska aikaisemmasta toiminnasta periytyviä velvoitteita hyvitettiin sekä korkeammilla kirjemaksuilla että eläketuella. UPS korostaa sitä, että toimenpiteen oikeasuhteisuutta koskeva todistustaakka on liittohallituksella. Saksa ei ole sen mukaan toistaiseksi selostanut tarkasti niiden etujen oikeasuhteisuutta, joita Deutsche Postille on toimenpiteestä syntynyt.

(174) UPS:n mukaan Deutsche Post sai kyseessä olevan tuen ansiosta paremman aseman sekä Saksassa että myös muilla Euroopan markkinoilla, joilla se kilpailee muiden postipalvelujen tarjoajien kuten UPS:n kanssa. Koska Deutsche Post pystyi eläketuen ansiosta kehittämään asemaansa kaupallisella alalla muiden asianomaisten osapuolten vahingoksi, Deutsche Postin kilpailijoille aiheutui haittaa kilpailun vääristymisestä.

(175) UPS vaatii, että komissio tutkii kaikkien menettelyn laajentamisesta vuonna 2011 annetussa päätöksessä vuosien 2007–2011 osalta mainittujen eläkeoikeuksien rahoittamiseen käytettyjen tukien osalta myös niiden tarpeellisuuden ja oikeasuhteisuuden ja tarkastelee lisäksi sitä, saako Deutsche Post yhä valtiontukia, jotka olisivat SEUT-sopimuksen 107 artiklan 1 kohdan mukaan sääntöjenvastaisia.

(176) Lisäksi UPS kehottaa komissiota selostamaan tarkemmin, miten se on päätynyt johtopäätökseen, jonka mukaan Deutsche Postille myönnetyt tuet eivät sovellu sisämarkkinoille. UPS pyytää erityisesti jäljennöstä WIK-lausunnosta saadakseen käsityksen siitä, missä määrin lausunnon tuloksia on hyödynnetty eläketuen arvioinnissa menettelyn laajentamisesta vuonna 2011 annetun päätöksen yhteydessä.

V.3 Korvaukset yleispalvelujen tarjoamisesta

(177) UPS tukee komission tutkimusta täysimääräisesti ja on täysin samaa mieltä menettelyn laajentamisesta vuonna 2007 tehdyn päätöksen yhteydessä toteutetusta, yleispalvelujen tarjoamista koskevan korvauksen arvioinnista Tämän lisäksi UPS toimitti ajantasaistetun version (50) lokakuussa 2006 laaditusta NERA-asiantuntijalausunnosta (51), johon komissio viittaa menettelyn laajentamisesta vuonna 2007 tehdyn päätöksen johdanto-osan 58 kappaleessa.

(178) Vuoden 2006 NERA-asiantuntijalausunnossa arvioitiin, että vuoden 1999 jälkeisenä aikana DPWN:n kirjetoimialan keskimääräinen sijoitetun pääoman tuotto olisi ollut yli 20 prosenttia (52), mutta lausunnon ajantasaistetussa versiossa todetaan, että vuosina 2000–2005 sijoitetun pääoman tuotto olisi ollut jopa yli 50 prosenttia. Vuosien 2003–2005 osalta sijoitetun pääoman tuotto on arvioitu jopa yli 100 prosentiksi. UPS tekee sen johtopäätöksen, että erittäin kannattavan säännellyn kirjetoimialan voitot olisivat enemmän kuin riittäneet kattamaan yleispalvelujen tappiot.

(179) Deutsche Postin kustannuslaskenta ei myöskään UPS:n mukaan ole hyvä perusta varattujen palvelujen kannattavuuden ja rasitteiden analyysille ja arvioinnille. Sen vuoksi olisi analysoitava perusteellisesti kustannusten kohdentamista säänneltyihin palveluihin, yleispalveluihin ja kaupallisiin palveluihin. Kaikki Deutsche Postille sen aikaisemmasta toiminnasta periytyvien velvoitteiden kattamiseen myönnetyt edut, kuten Saksan sille vuonna 1995 myöntämät pääomanlisäykset sekä omaisuuserien (kiinteistöjen ja infrastruktuurin) siirrot, olisi otettava huomioon tukimäärää ja liian suuren korvauksen suuruutta määritettäessä.

(180) Deutsche Postiin yhteydessä olevien yritysten kanssa sisäisistä siirtohinnoista tehtyjen sopimusten osalta oli UPS:n mukaan sovellettava edelleen asiassa Chronopost annetun tuomion (53) mukaisesti markkinaehtoperiaatetta. Sen vuoksi komission olisi tutkittava Deutsche Postin ja DPEED:n välinen sopimus erityisesti suhteessa niihin sisältyviin hintasopimuksiin.

V.4 Liian korkeat kirjemaksut

(181) FFPI antoi täyden tukensa menettelyn laajentamisesta vuonna 2011 annetulle päätökselle. FFPI:n mukaan lainsäädännölliset ja hallinnolliset muutokset, joiden seurauksena eläkekustannukset nousevat, kuuluvat liiketoiminnan tavanomaisiin riskeihin, jotka saattavat vaikuttaa myös yrityksen kannattavuuteen. Koska tavanomaisin markkinaehdoin toimivien yritysten on rahoitettava tällaiset lisäkustannukset omista varoistaan, ei myöskään Deutsche Post olisi saanut saada eläketukea Saksan valtiolta.

(182) Tämän lisäksi FFPI huomauttaa, että Deutsche Post korosti vuoden 2000 vuosikertomuksessaan erityisesti eläkejärjestelmänsä uudistuksen merkitystä ja ilmoitti tässä yhteydessä, että EBITAn (liikevoitto ennen veroja, korkoja ja poistoja) nousu 98,6 prosentilla yritysasiakkaiden postilähetysten alalla johtui ennen kaikkea virkamiesten eläkerahastoon suoritettujen maksujen vähenemisestä. Tämän johdosta eläkeuudistusta ei voida pitää merkitykseltään vähäisenä tai luonteeltaan pääasiassa hallintoteknisenä.

(183) FFPI:n vuosina 2001–2008 toteuttamasta tutkimuksesta käy ilmi, että enintään 20 grammaa painavasta standardikirjeestä Saksassa vuonna 2009 peritty postimaksu oli korkeimpien joukossa. Sen sijaan enintään 500 gramman painoisten pakettien postimaksu oli verraten alhainen, mikä viittasi ristikkäistukien mahdollisuuteen.

(184) FFPI on vakuuttunut siitä, että Deutsche Postin tukemisella ei pyritty lisäämään Saksan postimarkkinoiden tai tiettyjen postipalvelujen kasvua. Tarkastelujaksona Deutsche Post oli kannattava yritys, joka pystyi lujittamaan johtoasemaansa Saksan markkinoilla sekä lisäämään toimintatehokkuuttaan ja liiketoimintaansa. Sen vuoksi eläketukia ei pitäisi katsoa SEUT-sopimuksen 107 artiklan 3 kohdan c alakohdan mukaisesti sisämarkkinoille soveltuviksi.

V.5 Voittomarginaalit

(185) Deutsche Postin käytäntö, jonka mukaan se käytti tietyillä kirjemarkkinoilla vallitsevaa määräävää markkina-asemaansa intensiivisemmän kilpailun kohteena olevilla markkinoilla tarjottavien kirje- ja pakettipalvelujen kustannusten ristikkäistukemiseen, aiheutti BIEK:n käsityksen mukaan haittaa muille postipalvelujen tarjoajille. Koska Deutsche Post pystyy korottamaan hintojaan markkinoilla, joilla sillä aiemmin oli yksinoikeus ja joilla sen markkinaosuus edelleenkin on yli 90 prosenttia, se pystyy ristikkäisrahoittamaan kustannuksia voimakkaamman kilpailun kohteena olevilla markkinoilla.

(186) Lisäksi BIEK katsoo, että huolimatta Deutsche Postin esiin ottamista aikaisemmasta toiminnasta periytyvistä velvoitteista se on saanut suurempia voittoja kuin vertailukelpoiset yritykset muissa Euroopan maissa. Tästä kertovat sen mukaan muun muassa 10–20 prosentin myyntituottomarginaalit maan sisäisten lähetysten alalla. Tämä voittomarginaali voi mahdollisesti olla jopa vääristynyt alaspäin, sillä maansisäinen lähetystoimiala sisältää myös pakettipalvelut, joiden voittomarginaali on keskimäärin alhaisempi kuin kirjepalveluiden.

(187) Deutsche Postin esille nostamista korkeammista palkkakustannuksista BIEK huomauttaa, että Deutsche Post on käyttänyt viitearvona liikennetoimialan keskimääräisiä palkkoja laskiessaan palkkoja, joista sen on vastattava, verrattuna sen kilpailijoiden maksettavana oleviin palkkoihin. BIEK esittää, että vaikka komissio on käyttänyt näitä lukuja viitearvona menettelyn laajentamisesta vuonna 2011 annetussa päätöksessään esitetyissä laskelmissa, sen olisi otettava huomioon, että Deutsche Postin kilpailijat maksavat vähintään 15 prosenttia näitä keskipalkkoja suurempia palkkoja. Deutsche Postin esittämät lisäpalkkakustannukset ovat siis huomattavasti väitettyä matalammat. BIEK:n mukaan loppuosa palkkakustannusten erosta ei johdu aikaisemmasta toiminnasta periytyvistä velvoitteista, vaan Deutsche Postin koosta ja määräävästä markkina-asemasta.

(188) Lisäksi BIEK:n näkemyksen mukaan Deutsche Postin aikaisemmasta toiminnasta periytyvät velvoitteet, myös eläkekustannukset, on hyvitetty enemmän kuin tarpeellisessa määrin korkeampien säänneltyjen kirjemaksujen välityksellä. Komission arvioitavana olevat tukitoimenpiteet ovat johtaneet siihen, että kirjepalvelujen alalla ei tähän mennessä ole esiintynyt periaatteessa lainkaan kilpailua ja pakettipalvelujen alalla kilpailu on selvästi vääristynyttä.

VI SAKSAN HUOMAUTUKSET

VI.1 Eläketukea koskevat huomautukset

VI.1.1 Ei taloudellista etua alan keskiarvosta poikkeavien sosiaaliturvakustannusten korvaamisesta

(189) Saksa vetoaa Combus-tuomioon (54) ja katsoo, että valtion maksut, joita myönnettiin aiemmin valtion omistuksessa olleiden yleispalvelun tarjoajien yksityistämisen yhteydessä eläkekustannusten korvaamiseksi ja jotka ylittävät yksityisten kilpailijoiden tavallisesti maksaman määrän, eivät ole tukea.

(190) Saksa on yhtä mieltä komission kanssa siitä, että Deutsche Postin sosiaaliturvakustannuksia olisi verrattava kilpailijoiden sosiaaliturvakustannuksiin. Tämä vertailu olisi kuitenkin suoritettava jo SEUT-sopimuksen 107 artiklan 1 kohdan perusteella eikä vasta myöhemmin sisämarkkinoille soveltuvuuden tutkimisen yhteydessä 107 artiklan 3 kohdan c alakohdan mukaisesti.

VI.1.2 Ei taloudellista etua verrattuna tilanteeseen ennen vuotta 1995

(191) Saksa katsoo, että eläketuella ei vapautettu Deutsche Postia kustannuksista, jotka sen olisi tavallisesti pitänyt hoitaa omista varoistaan. Deutsche Postille ei sen vuoksi aiheutunut SEUT-sopimuksen 107 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua etua. Deutsche Postilla ei Saksan mukaan ollut oikeudellista velvoitetta eikä taloudellisia mahdollisuuksia maksaa virkamiesten eläkkeitä ennen ja jälkeen vuoden 1995.

(192) Saksa esittää ensinnäkin, että vuoden 1989 PostVerfG:n 46 §:n mukaan Deutsche Postin palvelukseen vuonna 1989 siirtyneet virkamiehet ovat edelleen liittovaltion palveluksessa. Myös toisen, vuonna 1995 toteutetun postiuudistuksen jälkeen Deutsche Postin virkamiehet ovat vuoden 1994 PostPersRG:n 2 §:n 3 momentin ja perustuslakiin lisätyn 143 b §:n mukaan edelleen liittovaltion palveluksessa.

(193) Koska virkamiesten eläkeoikeuksien osalta ainoa velallinen on aina ollut liittohallitus, Deutsche Postilla ei siten missään vaiheessa ollut oikeudellista velvollisuutta käyttää omia varojaan.

(194) Vaikka Deutsche Postilla olikin vuoden 1989 PostVerfG:n 54 §:n 2 momentin mukaan velvoite rahoittaa virkamiesten eläkeoikeudet, Saksa pitää kiinni siitä, että tämä säännös (samoin kuin vuoden 1989 PostVerfG:n 63 §:n mukainen velvoite suorittaa tulonsiirtomaksuja) oli voimassa ”sisäisesti” ja että sen tarkoituksena oli löytää tulonlähteitä liittovaltion talousarviota varten. Siitä ei aiheutunut Deutsche Postille velvoitetta virkamiehiä kohtaan.

(195) Myös toisen, vuonna 1995 toteutetun postiuudistuksen jälkeen valtio oli vuoden 1994 PostPersRG:n 2 §:n 3 momentin sekä 14 ja 16 §:n mukaan edelleen ainoa velallinen suhteessa eläkkeeseen oikeutettuihin virkamiehiin. Deutsche Postin PostPersRG:n 16 §:n 1 momentin mukainen velvollisuus maksaa maksuosuuksia eläkerahastoon, samoin kuin vuoden 1989 PostVerfG:n 54 §:n 2 momentin mukainen velvollisuus, on sen vuoksi ainoastaan vähentänyt valtion talousarvioon kohdistuvaa rasitetta. Ne eivät millään tavalla muuttaneet pelkästään valtiolle kuuluvaa yksinomaista vastuuta eläkkeistä.

(196) Ei olisi myöskään ollut yksityisoikeudellisesti mahdollista, että Saksan hallitus olisi siirtänyt virkamiesten eläkeoikeuksien rahoitusvelvollisuutensa vuonna 1995 perustetulle DPAG:lle. Siirrettäessä olemassa olevia eläkevastuita oikeudellisesti riippumattomalle tytäryhtiölle emoyhtiöllä on kuitenkin yksityisoikeudellisten periaatteiden mukaan edelleen maksuvelvollisuus suhteessa kolmansien osapuolten varallisuusoikeudellisiin vaateisiin.

(197) Lisäksi Saksa väittää, ettei Deutsche Postilla ollut missään vaiheessa riittäviä omia varoja eläkekustannusten rahoittamiseen. Ensinnäkin Postdienstillä oli ennen vuotta 1995 aina alijäämäinen tilanne, jota valtion oli tasattava 5,6 miljardin euron varojen siirroilla. Toiseksi Postdienstin muuttuessa DPAG:ksi vuonna 1995 eläkevastuita oli kertynyt noin […] miljardia euroa. Kun taseen vastattavaa-puolella on tällaiset vastuut, DPAG:tä ei olisi ollut mahdollista perustaa yksityisenä yrityksenä, sillä Saksan hallitus ei antanut käyttöön DPAG:n taloudellisen elinkelpoisuuden edellyttämää pääomaa.

VI.1.3 Eläketuki on SEUT-sopimuksen 108 artiklan 1 kohdan mukainen voimassa oleva tuki

(198) Jos eläketuki määriteltäisiin valtiontueksi, sitä on Saksan näkemyksen mukaan pidettävä asetuksen (EY) N:o 659/1999 1 artiklan b kohdan i alakohdan mukaisena voimassa olevana tukena, koska valtio on vuodesta 1953 alkaen, toisin sanoen asiaa koskevan Saksan perustuslain säännöksen voimaantulosta lähtien, ollut ainoa velallinen ja rahoitusvelvollinen suhteessa virkamiesten eläkeoikeuksiin. Saksa pitää kiinni näkemyksestä, jonka mukaan sen paremmin vuoden 1989 postiuudistus kuin toinenkaan, vuoden 1995 postiuudistus, ei muuttanut tätä valtion eläke- ja rahoitusvelvollisuutta. Deutsche Postilla ei Saksan mukaan ollut ennen vuotta 1995 eikä sen jälkeen oikeudellista velvoitetta eikä taloudellisia mahdollisuuksia maksaa virkamiesten eläkkeitä.

(199) Lisäksi Saksa viittaa komission asiassa T-266/02 yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa antamaan lausuntoon. Saksan mukaan tuomion 54 kohdasta käy selkeästi ilmi, että komissio ”oli todennut kanteen kohteena olevassa päätöksessä, että kantaja oli saanut etua vain DB-Telekomin suorittamista siirroista” (55).

(200) Saksa päättelee tästä lausunnosta, että komissio oli tämän myötä todennut myös eläketuen osalta, ettei kyseessä ollut taloudellinen etu. Saksa katsoi, että komissio oli näin ollen tehnyt asetuksen (EY) N:o 659/1999 4 artiklassa tarkoitetun ”vastustamatta jättämistä koskevan päätöksen”. Lisäksi sen mielestä asetuksen (EY) N:o 659/1999 1 artiklan b kohdan ii alakohdan mukaan tällainen myönteinen päätös tarkoittaa, että eläketuki on voimassa olevaa tukea.

VI.1.4 Eläketuki on SEUT-sopimuksen 107 artiklan 3 kohdan mukaan sisämarkkinoille soveltuva hyvitys aikaisemmasta toiminnasta periytyvistä velvoitteista

(201) Saksa viittaa komission perusteluihin La Poste -päätöksessä ja katsoo, että eläketuki soveltuu SEUT-sopimuksen 107 artiklan 3 kohdan c alakohdan mukaan sisämarkkinoille, ja perustelee asiaa seuraavasti: 1) Deutsche Postin maksamat sosiaaliturvamaksut ovat olleet kauttaaltaan korkeampia kuin työnantajan osuus eläke-, sairaus- ja hoitovakuutuksesta. 2) Komission määrittelemä suhteellinen etu ei ole oikea siltä osin, että laskelman perustana on oletus siitä, että hintasäännellyillä palveluilla katetaan väitteiden kohteena oleva rasite 2 (alan keskiarvosta poikkeavat sosiaaliturvamaksut). Myös La Poste – kuten muutkin vakiintuneet postiyritykset – on rahoittanut sosiaaliturvakustannuksiaan muun muassa korottamalla kirjemaksuja, mitä komissio ei tosin ole ottanut huomioon La Poste -päätöksessään. 3) Vaikka Saksa periaatteessa on yhtä mieltä siitä, että hintasäännellyistä palveluista saaduilla tuotoilla olisi katettava väitteiden kohteena olevat rasitteet, komissio ei ole todistanut, että sääntelyviranomainen myöntyi Deutsche Postin vaatimukseen rahoittaa alan keskiarvosta poikkeavat sosiaaliturvakustannukset säännellyistä tuotoista, eikä sitä, että säännellyt tuotot olivat todellakin tarpeeksi korkeat alan keskiarvosta poikkeavien sosiaaliturvakustannusten rahoittamiseen.

(202) Lisäksi Saksa huomauttaa, että Royal Mail -asiassa annetussa menettelyn aloittamista koskevassa päätöksessä (56) komissio painotti, miten tärkeää oli arvioida aiempien valtionyritysten eläkekustannuksia yhtenäisten arviointiperusteiden mukaisesti, jotta päätöksentekokäytäntö säilyy jatkossa yhtenäisenä. Näin ollen komission olisi otettava huomioon myös La Poste -päätöksensä sekä alustava arviointinsa Royal Mail -asiassa. Royal Mail -asiassa komissio ei vastustanut eläkealijäämän korvaamista, vaikka vuoden 2008 Hooper-raportista käy ilmi, että Royal Mailin eläkekustannuksia katettiin osittain korottamalla säänneltyjä kirjemaksuja.

VI.1.4.1 Viitearvon perustana olisi oltava alan keskiarvoa vastaavat sosiaaliturvakustannukset

(203) Saksa vetoaa Professori Ehlermannin 19 päivänä heinäkuuta 2011 antamaan lausuntoon (57) ja väittää, että komissio on tehnyt kaksi virhettä laskiessaan Deutsche Postin sosiaaliturvakustannusten viitearvoa.

(204) Saksan mukaan työntekijän osuutta ei pidä ottaa mukaan viitearvoon, koska yksityisen sektorin työnantajalla ei ole lakisääteistä velvollisuutta maksaa työntekijän osuutta. Työnantaja voisi ottaa kaikkien sosiaalimaksujen maksamisen hoitaakseen vain hallinnollis-teknisistä syistä, mutta sillä ei ole lakisääteistä velvollisuutta siihen. Työntekijän osuuden sisällyttäminen viitearvoon on myös tähänastisen päätöksentekokäytännön vastaista (vrt. La Poste -päätös).

(205) Sosiaaliturvakustannusten viitearvon laskennan perustana olisi käytettävä alan tavanomaisia palkkoja (58), sillä virkamiesten palkat olivat huomattavasti markkinoiden keskiarvoa korkeammat.

VI.1.4.2 Säänneltyjen palvelujen tuotot eivät riitä kattamaan alan keskiarvosta poikkeavia sosiaaliturvakustannuksia

(206) Saksa korostaa ensinnäkin, että oletus rasitteen 2 kattamisesta kokonaan hintasäännellyistä tuotoista on täysin hypoteettinen, koska ei ole mahdollista todeta, korotettiinko säänneltyjä hintoja todellakin alan keskiarvosta poikkeavien kustannusten korvaamiseksi. Vuoden 2002 hintakattopäätöksestä ei käy ilmi, ottiko postialan sääntelyviranomainen väitteiden kohteena olevat rasitteet huomioon alan keskiarvosta poikkeavien kustannusten yhteydessä, ja missä määrin. Toisaalta hinnat pysytettiin vuonna 1997 hyväksytyllä tasolla vuoteen 2002 saakka. Ei ole mahdollista todeta, sisältyikö näihin hintoihin korvausta sääntelyn ulkopuolisten palvelujen alan keskiarvosta poikkeavista sosiaaliturvakustannuksista.

(207) Saksa väittää, ettei ole riittävää osoittaa, että hintasääntelyn ulkopuolisella alalla sovellettiin alhaisempia sosiaalimaksutasoja kuin kilpailijoilla. Sen mukaan on tutkittava myös, oliko säänneltyjen palvelujen todellakin mahdollista rahoittaa esille tuodut alan keskiarvosta poikkeavat sosiaaliturvarasitteet omista tuotoistaan.

(208) Deutsche Post on saanut taloudellista etua sen alan keskiarvosta poikkeavista sosiaaliturvakustannuksista maksetun korvauksen perusteella ainoastaan siinä tapauksessa, jos sille maksettu korvaus oli korkeampi kuin sen virkamiehistään maksamat sosiaaliturvakustannukset yhteensä.

(209) Saksa pahoittelee sellaisen kattavan laskelman puuttumista, josta kävisi ilmi, onko kyseessä kokonaisuudessaan liian suuri vai liian pieni korvaus Deutsche Postille sen virkamiesten alan keskiarvosta poikkeavista sosiaaliturvakustannuksista. Saksa korostaa sitä, että tällainen laskelma on tarpeen, jotta voidaan todeta, onko kyseessä SEUT-sopimuksen 107 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu taloudellinen etu.

a) Asiantuntijalausuntojen mukaan korvaus alan keskiarvosta poikkeavista sosiaaliturvakustannuksista on liian pieni

(210) Mainitun epäkohdan poistamiseksi Saksa toimitti professori Weberin lausunnon (59) osoittaakseen, että virkamiesten palveluksessa pitoon liittyvistä sosiaaliturvakustannuksista aiheutui Deutsche Postille taloudellista haittaa. Lausunnossa selostetaan ensinnäkin, missä määrin Deutsche Postin tosiasiassa hoitamat virkamiehistä johtuvat sosiaaliturvakustannukset ylittävät yksityisten kilpailijoiden työntekijöistään maksamat sosiaaliturvakustannukset (lausunnossa niitä kutsutaan ”markkinatason ylittäviksi DPAG:n sosiaaliturvakustannuksiksi” tai ”rakenteelliseksi haitaksi”). Näitä markkinatason ylittäviä kustannuksia verrataan lausunnossa rasitteesta 2 maksettuun korvaukseen.

(211) Kuten taulukosta 5 käy ilmi, lausunnossa virkamiesten palveluksessa olosta aiheutuviin sosiaaliturvakustannuksiin sisällytetään Deutsche Postin maksut virkamiesten eläkerahastoon ja muut sosiaaliturvakustannukset, esimerkiksi maksuosuudet sairauskuluista sekä tapaturmavakuutuksesta ja muista vakuutuksista.

(212) Palkansaajien palveluksessa oloon liittyvät sosiaaliturvakustannukset määritellään lausunnossa seuraavasti: Työnantajan osuus sosiaaliturvamaksuista, jotka koskevat pakollisia eläke-, työttömyys-, sairaus- ja hoitovakuutuksia, kerrottuna ”alan keskiarvoa vastaavilla” palkoilla (esim. vuoden 2007 vähimmäispalkka useimpien virkamiesten kohdalla).

(213) Alan keskiarvosta poikkeavat sosiaaliturvakustannukset ovat Deutsche Postille virkamiehistä aiheutuvia sosiaaliturvakustannuksia, jotka ylittävät palkansaajien sosiaaliturvamaksujen työntekijäosuuden perusteella määritetyn sosiaaliturvakustannusten viitearvon. Taulukko 5 Nettotuloksen laskenta Saksan esittämän asiantuntijalausunnon mukaan – Maksut eläkerahastoon – muut sosi