Neuvoston lausunto, annettu 21 päivänä tammikuuta 2003, Suomen tarkistetusta vakausohjelmasta vuosiksi 2002-2006



Virallinen lehti nro C 026 , 04/02/2003 s. 0010 - 0011



Neuvoston lausunto, annettu 21 päivänä tammikuuta 2003, Suomen tarkistetusta vakausohjelmasta vuosiksi 2002-2006 (2003/C 26/07) EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, joka ottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen, ottaa huomioon julkisyhteisöjen rahoitusaseman valvonnan sekä talouspolitiikan valvonnan ja yhteensovittamisen tehostamisesta 7 päivänä heinäkuuta 1997 annetun asetuksen (EY) N:o 1466/97(1), ja erityisesti sen 5 artiklan 3 kohdan, ottaa huomioon komission suosituksen, on kuullut talous- ja rahoituskomiteaa, ANTAA SEURAAVAN LAUSUNNON: Neuvosto tarkasteli 21 päivänä tammikuuta 2003 Suomen tarkistettua vakausohjelmaa, joka kattaa vuodet 2002-2006. Neuvosto on tyytyväinen siihen, että julkisen talouden ylijäämän, joka vuonna 2001 oli odotettua suurempi, ennakoidaan säilyvän suhteellisen suurena koko ohjelmakauden ajan. Vuonna 2001 toteutuneesta odotettua suuremmasta velkasuhteesta huolimatta ennustetaan, että julkinen velka suhteessa BKT:hen vähenee käytännössä joka vuosi ohjelmakauden aikana, toisin kuin edellisessä ohjelmassa ennustettiin. Neuvosto katsoo, että tarkistettu ohjelma on talouspolitiikan laajojen suuntaviivojen mukainen. Vuonna 2002 tarkistettuun vakausohjelmaan sisältyvissä makrotalouden ennusteissa talouden toimeliaisuuden ennustetaan lisääntyvän vuosina 2002 ja 2003. Tuoreimmat tilastotiedot tukevat arviota. Kokonaistuotannon kasvun ennustetaan hidastuvan hieman ja jäävän trendin alapuolelle työvoiman tarjonnan asettamien rajoitusten vuoksi myöhempinä vuosina. Koska ulkoisen ympäristön odotetaan pysyvän suotuisana, kokonaistuotannon kasvun ennustettu hidastuminen tulevina vuosina on osoitus varsin varovaisesta lähestymistavasta. Neuvosto toteaa, että ohjelman mukaan julkisen talouden ylijäämä supistuu merkittävästi vuoden 2001 4,9 prosentista vähän yli 2 prosenttiin suhteessa BKT:hen vuonna 2004(2), ja sen odotetaan kasvavan lähelle kolmea prosenttia ohjelmakauden myöhempinä vuosina olettaen, että valtion menot pysyvät kurissa. Neuvosto toteaa, että vastuu julkisen talouden rahoitusaseman heikkenemisestä vuosina 2002-2004 jakautuu valtionhallinnon kaikille tasoille. Ylijäämäiseen tulokseen päässevät vain sosiaaliturvarahastot, jotka valmistautuvat väestön ikääntymisen aiheuttamiin menopaineisiin. Julkisen talouden suhdannekorjatun ylijäämän ennustettu 11/2 prosenttiyksikön supistuminen suhteessa BKT:hen vuosina 2002-2004 johtuu osittain myös vuonna 2000 todetun yhtiöveron poikkeuksellisen korkean tason laskusta; julkisen talouden suhdannekorjatun ylijäämän supistuminen näyttäisi tapahtuvan aikana, jolloin talouden pitäisi olla voimakkaassa kasvussa, mikä taas kertoisi myötäsyklisestä finanssipolitiikan virityksestä. Neuvosto toteaa, että vuoden 2000 poikkeuksellisen hyvään lähtökohtaan perustuneen suhdanneluontoisen sopeutuksen lisäksi julkisen talouden ylijäämän supistuminen johtuu pääasiassa alkuperäisiä suunnitelmia suuremmista tuloverojen leikkauksista vuosina 2000-2003 ja valtion menojen kasvusta vuosina 2001-2002. Edellisten vuosien suuret ylijäämät ovat luoneet finanssipolitiikalle liikkumavaraa, mutta neuvosto on pannut merkille, että keskipitkän aikavälin menolinjauksista on tapana poiketa, vaikka ne ovat hallitusten keskeinen finanssipolitiikan väline. Nämä poikkeamat ovat ongelmallisia, koska ohjelmassa edellytetään menojen tiukkaa hillintää suurten ylijäämien säilyttämiseksi tulevina vuosina, mutta tulojen oletetaan samalla vähenevän suhteessa BKT:hen. Neuvosto suosittaa viime vuoden tapaan (ja vuoden 2002 talouspolitiikan laajojen suuntaviivojen mukaisesti), että Suomen hallitus noudattaa edelleen sitoumustaan hillitä tiukasti valtion menoja keskipitkällä aikavälillä. Neuvosto toteaa myös, että suurista perusylijäämistä huolimatta valtion velka on vähentynyt varsin hitaasti ohjelmakauden aikana. Tämä tosin johtuu pääasiassa rahoitusomaisuuden kartuttamisesta. Julkisen talouden rahoitusomaisuus näyttääkin olevan suurempi kuin bruttovelka. Koska Suomeen kohdistuvat keskimääräistä suuremmat väestön ikääntymisestä johtuvat menopaineet, neuvosto kannustaa Suomen hallitusta säilyttämään julkisen talouden suuren ylijäämän keskipitkällä aikavälillä, jotta valtion bruttovelkasuhdetta voidaan jatkuvasti alentaa. Neuvosto toteaa, että julkisen talouden ennakoitu ylijäämä vastaa täysin vakaus- ja kasvusopimuksen vaatimuksia koko ohjelmakauden ajan. Ylijäämää ovat kartuttaneet lähes yksinomaan lakisääteiset sosiaaliturvalaitokset, jotka valmistautuvat väestön ikääntymisen aiheuttamiin menopaineisiin. Vaikka valtion ja kuntien talouden odotetaan jäävän alijäämäiseksi, yli 2 prosenttia ylijäämäiseksi suhteessa BKT:hen arvioitu julkisen talouden suhdannekorjattu rahoitusasema tarjonnee riittävän varmuusmarginaalin, jotta vältetään perustamissopimuksessa määrätyn julkisen talouden alijäämän 3 prosentin raja-arvon ylittyminen tavanomaisissa suhdannevaihteluissa. Neuvosto panee tyytyväisenä merkille viimeaikaiset toimet, joilla parannetaan paikallishallinnon rahoitusaseman vakautta keskipitkällä aikavälillä. Neuvosto suosittelee vuoden 2002 talouspolitiikan laajojen suuntaviivojen mukaisesti, että Suomi varmistaa asetettujen tavoitteiden toteutumisen. Olisi otettava käyttöön valvontajärjestelmä tukemaan lainsäädäntöä, joka velvoittaa paikallishallinnon saavuttamaan tasapainossa olevan rahoitusaseman kolmen vuoden kuluessa. Neuvosto on tyytyväinen siihen, että vakausohjelmassa on kiinnitetty huomiota julkisen talouden kestävyyteen. Neuvosto katsoo, että nykyistä politiikkaa jatkamalla julkinen talous on kestävällä pohjalla ja pystyy vastaamaan väestön ikääntymisen synnyttämiin haasteisiin, koska julkinen talous on jatkuvasti ylijäämäinen ja uudistettu eläkejärjestelmä perustuu suurelta osin ennakkorahastointiin. Neuvosto pitää hyvinä myös valmisteilla ja käynnissä olevia uudistuksia, joilla nostetaan ikääntyneiden työntekijöiden työllisyysastetta, ja kannustaa Suomen viranomaisia jatkamaan uudistusten toteuttamista vakausohjelmassa asetetussa aikataulussa. Neuvosto toteaa, että Suomen veroaste on korkea muihin teollisuusmaihin verrattuna. Suunniteltujen verouudistusten toteuttaminen muodostaa keskeisen haasteen, koska samalla on pyrittävä pitämään julkinen talous vuosikymmenen ajan jatkuneella kestävällä uralla. (1) EYVL L 209, 2.8.1997. (2) Edelliseen vakausohjelmaan verrattuna julkisen talouden tavoitteita on (pois lukien vuosi 2004) tarkistettu kautta linjan ylöspäin, mikä osittain johtuu vuoden 2001 ylijäämätavoitteen ylittymisestä.