KOMISSION PÄÄTÖS,

tehty 17 päivänä maaliskuuta 1999,

neuvoston asetuksen (EY) N:o 3286/94 säännösten mukaisesti Brasilian ei-automaattisesta tuontilisenssijärjestelmästä ja sen toiminnasta (tiedoksiannettu numerolla K(1999) 607) (1999/234/EY)

EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO, joka

ottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen,

ottaa huomioon yhteisön menettelyistä yhteisessä kauppapolitiikassa kansainvälisen kaupan säännöistä yhteisölle annettujen, erityisesti Maailman kauppajärjestössä (WTO) käyttöön otettujen oikeuksien käyttämisen varmistamiseksi 22 päivänä joulukuuta 1994 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 3286/94 (1), sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella (EY) N:o 356/95 (2), ja erityisesti sen 13 ja 14 artiklan,

kuultuaan asiasta neuvoa-antavaa komiteaa,

sekä katsoo seuraavaa:

A. MENETTELY

(1) Komissio vastaanotti 12 päivänä tammikuuta 1998 neuvoston asetuksen (EY) N:o 3286/94, jäljempänä `asetus`, 4 artiklan mukaisen valituksen. Sen teki Febeltex (Fédération Belge du Textile-Belgian tekstiililiitto).

(2) Valituksen tekijä väitti, että Brasilian ei-automaattinen tuontilisenssijärjestelmä ja erityisesti sen täytäntöönpano pakollisten maksuehtojen ja vähimmäishintojen käyttöönoton avulla on ristiriidassa Maailman kauppajärjestön perustamissopimuksen, `jäljempänä WTO-sopimus`, ja sen liitteiden usean määräyksen kanssa. Tämän perusteella valituksen tekijä pyysi komissiota toteuttamaan tarpeelliset toimet, jotta Brasilia kumoaisi kyseiset toimenpiteet.

(3) Valitus sisälsi riittävät alustavat todisteet yhteisön tutkimusmenettelyn aloittamisen oikeuttamiseksi asetuksen 8 artiklan nojalla. Kyseinen menettely pantiin vireille 27 päivänä helmikuuta 1998 (3).

(4) Aloitettuaan tutkimusmenettelyn komissio toteutti perusteellisen oikeudellisen ja tosiasioihin perustuvan tutkimuksen Brasilian tuontilisenssijärjestelmästä sellaisena kuin sitä sovelletaan tekstiilituotteisiin. Komissio teki tutkimustulosten perusteella seuraavat päätelmät.

B. KAUPAN ESTEEN OLEMASSAOLOA KOSKEVAT PÄÄTELMÄT

(5) Tutkimuksessa kävi ilmi, että Brasilian järjestelmä on tuontilisenssimenettelyistä tehdyn WTO-sopimuksen 3 artiklan 1 kohdan mukainen lisenssijärjestelmä ja tämän vuoksi sen olisi noudatettava kyseisen sopimuksen ja vuoden 1994 GATT-sopimuksen sääntöjä.

(6) Ei-automaattista tuontilisenssijärjestelmää koskeva Brasilian lainsäädäntö koostuu seuraavista säädöksistä:

- Decreto 660, annettu 25 päivänä syyskuuta 1992 (jolla perustettiin Sistema Integrado de Comércio Exterior, Siscomex);

- Portaria Interministerial 291 (valtionvarainministeriö/kauppa- ja teollisuusministeriö), annettu 12 päivänä joulukuuta 1996 (koskee tuontitapahtumien käsittelemistä Siscomexilla);

- Portaria Secex 21, annettu 12 päivänä joulukuuta 1996 (koskee tuontitapahtumien täytäntöönpanoa Siscomexin avulla, mm. hintavalvontaa), ja

- Communicados Decex, jossa luetellaan ei-automaattista tuontilisenssiä edellyttävät tavarat, jotka on vahvistettu 17 päivänä joulukuuta 1997 annetulla asiakirjalla Communicado Decex 37.

Brasilian järjestelmä on kuitenkin hyvin joustava: uusia tuotteita voidaan lisätä ei-automaattisen tuontilisenssin edellyttävien tuotteiden luetteloon pelkällä kauppa-, teollisuus- ja matkailuministeriön päätöksellä.

(7) Brasilian lisenssijärjestelmä käyttää Siscomex-tietokonejärjestelmää. Tuontilisenssien myöntäminen yhteisöstä peräisin oleville tekstiilituotteille on suorassa yhteydessä tiettyihin pakollisiin vähimmäishintoihin ja maksuehtoihin. Jos kyseiset tuonti-ilmoituksessa olevat tiedot eivät ole Brasilian viranomaisten tekemien ja Siscomexiin sisällytettyjen päätösten mukaisia, tuontilisenssihakemuksia ei käsitellä ja tuojaa pyydetään ottamaan yhteyttä kauppa-, teollisuus- ja matkailuministeriön (Decex) ulkomaankauppaosaston paikallistoimistoon.

(8) Brasilian lainsäädäntö, jolla kyseinen järjestelmä on otettu käyttöön, ei sisällä mainintaa lisenssimenettelyllä täytäntöönpantavasta toimenpiteestä. komission yksiköt ovat päässeet selville siitä, että Brasilian tuontilisenssijärjestelmän hallinnoinnissa käytetään pakollisia maksuehtoja ja vähimmäistuontihintoja koskevia sisäisiä hallinnollisia sääntöjä ja suuntaviivoja. Kyseisiä sääntöjä ei julkaista. Tämän vuoksi hallitukset ja toimijat eivät voi tuntea niitä. Kaiken lisäksi kyseisiin epävirallisiin menettelyihin ei ole mahdollista hakea muutosta.

(9) Koska Siscomexissä ei käsitellä niitä tuontilisenssihakemuksia, jotka eivät täytä maksuehtoja ja vähimmäishintoja koskevia vaatimuksia, tuojan hakemuksesta ei niiden osalta tehdä virallista päätöstä. Sen käsittely jää määräämättömäksi ajaksi kesken.

(10) Brasiliassa käytössä olevassa järjestelmässä ei toteuteta mitään GATTin mukaisia toimenpiteitä. Sen ainoa tarkoitus on tuontimenettelyjen soveltaminen ja hallinnoiminen kauppapoliittisena välineenä tekstiilituotteiden tuontivirtojen rajoittamiseksi Brasiliassa. Tutkimuksessa kävi ilmi myös, että järjestelmä antaa Brasilian viranomaisille mahdollisuuden päättää vapaasti ja mielivaltaisesti epävirallisilla ja julkaisemattomilla perusteilla tuontilisenssien eväämisestä. Ottaessaan käyttöön pakolliset maksuehdot ja vähimmäishinnat lisenssin myöntämisen edellytyksenä Brasilia on olennaisesti rajoittanut eräiden yhteisöstä peräisin olevien tekstiilituotteiden tuontia ja estänyt yhteisön tuottajia hankkimasta suuren määrän mahdollisia asiakkaita.

(11) Brasilia ei ole vielä antanut täysimääräisesti tiedoksi asianomaista lainsäädäntöä (17 päivänä joulukuuta 1997 annettu Communicado Decex 37). Osasta annettiin tieto yli vuoden viiveellä vasta, kun komissio oli pannut vireille tämän asetuksen mukaisen tutkimuksen. Kyseisestä ilmoituksesta puuttui joitakin oleellisia tietoja (esimerkiksi luettelo tuotteista, joihin sovelletaan lisenssimenettelyjä).

(12) Näissä olosuhteissa komissio katsoo, että valituksen tekijän väitteet ovat hyvin perusteltuja ja että Brasilian kauppatavat muodostavat asetuksen 2 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun kaupan esteen, koska ne ovat seuraavien määräysten vastaisia:

- GATT-sopimuksen X artiklan 1 kohta ja XI artiklan 1 kohta,

- tuontilisenssimenettelyistä tehdyn WTO-sopimuksen 1 artiklan 3 kohta, 3 artiklan 2 kohta, 3 artiklan 5 kohdan f alakohta ja 5 artikla.

(13) Komissio katsoo kuitenkin, ettei viittaus edellä mainittuihin oikeusperusteisiin estä tukeutumasta mihin tahansa muuhun asiaa koskevaan WTO-sopimuksen tai sen liitteenä olevien sopimusten määräykseen, jota voidaan soveltaa WTO:n riitojenratkaisumenettelyissä.

C. EPÄSUOTUISIA KAUPALLISIA VAIKUTUKSIA KOSKEVAT PÄÄTELMÄT

(14) Komission tutkimuksessa korostettiin Brasilian markkinoiden tarjoamia suunnattomia mahdollisuuksia yhteisön tuottajien hyvin kilpailukykyisille vientituotteille. Valituksen kohteena olevien kauppatapojen aiheuttamia epäsuotuisia kaupallisia vaikutuksia koskevat tärkeimmät päätelmät osoittavat, että Brasilian ei-automaattinen tuontilisenssijärjestelmä rajoittaa merkittävästi useiden yhteisön tekstiilituotteiden pääsyä Brasilian markkinoille.

(15) Tutkimus koski CN-koodin 50-63 ryhmään kuuluvia tuotteita, ja siitä kävi ilmi, että Brasilian järjestelmän vaikutukset vaihtelevat tuotealoittain. Yleisesti voidaan todeta, että Brasilian markkinoiden tarjoamista suurista mahdollisuuksista huolimatta yhteisön tekstiilien viennissä Brasiliaan ei tapahtunut merkittävää kasvua vuosina 1996-1997 verrattuna erityisesti vientiin muille samankaltaisille Etelä-Amerikan markkinoille.

(16) Ei-automaattisen tuontilisenssijärjestelmän käyttöönotto ja sen täytäntöönpano pakollisilla maksuehdoilla ja vähimmäishinnoilla vähensivät jo vuonna 1997 (ja joissakin tapauksissa vuonna 1996) tiettyjen yhteisön tekstiilituotteiden vientiä Brasiliaan. Kyseisiä tuotteita ovat patjakangas (CN-koodit 5516 23 10 ja 5210 49 00), verkko (CN-koodi 5806 32 10), päiväpeitteet (ja niihin liittyvät tuotteet) (CN-koodi 6302 32 90), synteettistä kuituneulosta olevat verhokankaat (CN-koodi 6002 43 11) ja vapaa-ajan asusteissa käytettävät tekokuitukankaat (esim. lyocell, elastaani) (CN-koodi 5516 13 00).

(17) Valituksen kohteena olevat Brasilian kauppatavarat ovat heikentäneet merkittävästi tiettyjen tekstiilituotteiden yhteisön viejien kilpailukykyä Brasilian markkinoilla. Kilpailukyky on heikentynyt erityisen voimakkaasti aloilla, joilla sovelletaan vähimmäistuontihintoja (esim. patjakangas, verhokankaat ja verkot).

(18) Valituksen kohteena olevien toimenpiteiden käyttöönotto on johtanut monissa tapauksissa brasilialaisten asiakkaiden sekä saatujen tai vahvistettujen tilausten määrän ja osuuden merkittävään laskuun.

(19) Vähittäishintoja koskeva vaatimus on johtanut myös Brasiliaan vietävien tuotteiden valikoiman merkittävään supistumiseen. Toisin sanoen niitä tuotteita, joiden vientihinta on liian alhainen verrattuna pakolliseen vähimmäishintaan, ei voida enää viedä, koska ne eivät enää olisi kilpailukykyisiä korkeampihintaisina. Merkittävää on, että näin tapahtuu usein huokeahintaisten tuotteiden kohdalla, joiden osalta on enemmän paikallista kilpailua. Brasilialainen tuoja ostaa lopulta brasilialaisen tuotteen, joka ilman pakollisia vähimmäishintoja olisi kalliimpi kuin vastaava yhteisön tekstiilituote.

(20) Tekstiilituotteiden yhteisön tuottajille/viejille aiheutettuihin epäsuotuisiin kaupallisiin vaikutuksiin kuuluu myös tarve muuttaa tuotteen teknistä eritelmää tai koostumusta. Muutos on välttämätön, jos halutaan noudattaa vaadittuja vähimmäishintoja. Tuotteen teknisen erittelyn muuttaminen on joissakin tapauksissa ainoa tapa saada aikaan tuote, jonka hinta täyttää vähimmäishintavaatimuksen ja joka on silti taloudellisesti elinkelpoinen. Komission yksiköille on annettu esimerkkejä, joissa patjakankaan osalta puuvillan, viskoosin, polyesterin tms. prosenttimäärää tuotteessa oli muutettava esimerkiksi käyttämällä uutta raaka-ainetta (kuten viskoosi) tai käyttämällä uutta raaka-ainetta, joka muuttaa tuotteen neliömetripainoa (kuten polypropyleeni).

(21) Ei-automaattisen tuontilisenssijärjestelmän käyttäminen Brasiliassa kauppapolitiikan välineenä kauppavirtojen valvomiseksi on johtanut joillakin tekstiilialoilla markkinaolosuhteiden täydelliseen muuttumiseen. Se puolestaan on joissakin tapauksissa lähes estänyt yhteisön tekstiiliviejien pääsyn Brasilian markkinoille. Esimerkkinä mainittakoon, että Brasilian viranomaisten CN-koodin 5516 23 10 kuuluvan jacquardneuloksesta valmistetun patjakankaan tuonnissa käyttöön ottama vähimmäistuontihinta (20 Yhdysvaltain dollaria kilolta) on enemmän kuin kaksinkertainen kyseisen tuotteen tavanomaiseen myyntihintaan ( 8-11 Yhdysvaltain dollaria kilolta) nähden. Hinnannousu on aiheuttanut kyseisen kodintekstiilituotteen yhteisön viejien kilpailukyvyn merkittävän laskun Brasilian markkinoilla.

(22) Tämän vuoksi komissio katsoi, että edellä mainitut vaikutukset ovat asetuksen 2 artiklan 4 kohdassa tarkoitettuja epäsuotuisia kaupallisia vaikutuksia.

D. YHTEISÖN ETU

(23) Eurooppalaiset viejät ja tuottajat ovat tehneet parin viime vuoden aikana kolme valitusta Brasilian kauppatavoista, jotka vaikuttavat rajoittavasti joidenkin tuotteiden (teräslevyt, tekstiilit ja sorbitoli) vientiin yhteisöstä. Kyseiset toimenpiteet on suunnattu tietyille aroille aloille muulla kuin avoimella tavalla erittäin joustavan päätöksentekoprosessin kautta. Tämän vuoksi yhteisölle on erittäin tärkeätä puuttua Brasilian järjestelmään kokonaisvaltaisesti.

(24) Sen varmistaminen, että WTO:n sopimuspuolet täyttävät kaikki velvoitteensa, on äärimmäisen tärkeätä yhteisölle, joka itsekin on sitoutunut samoihin velvoitteisiin. Monenvälisen kauppajärjestelmän moitteettoman toiminnan kannalta on olennaista puuttua johdonmukaisesti kaikkiin kauppatapoihin, joiden väitetään olevan ristiriidassa WTO:n sääntöjen kanssa.

(25) Ottaen huomioon tekstiiliteollisuuden merkityksen yhteisölle kokonaisuudessaan ja tarpeen varmistaa yhteisön tekstiilituotteiden oikeudenmukaisuuden pääsy kolmannen maan markkinoille, yhteisön olisi Febeltex-tapauksen osalta viipymättä riitautettava Brasilian ei-automaattinen lisenssijärjestelmä tuontilisenssimenettelyistä tehdyn sopimuksen, vuoden 1994 GATT-sopimuksen ja WTO:n riitojenratkaisusopimuksen asianomaisten määräysten nojalla.

E. PÄÄTELMÄT JA TOTEUTETTAVAT TOIMENPITEET

(26) Asianomaisten Brasilian viranomaisten kanssa on pidetty kokouksia ja käyty kirjeenvaihtoa asian käsittelemiseksi ja sovintoratkaisuun pääsemiseksi, mutta Brasilian viranomaiset eivät ole esittäneet ehdotuksia asian ratkaisemiseksi.

(27) Näissä olosuhteissa yhteisön etu edellyttää WTO:n riitojenratkaisumenettelyn aloittamista.

ON PÄÄTTÄNYT SEURAAVAA:

1 artikla

1. Brasilian ei-automaattinen lisenssijärjestelmä, pakolliset vähimmäishinnat ja pakolliset maksuehdot ovat ristiriidassa Maailman kauppajärjestön perustamisesta tehdystä Marrakechin sopimuksesta kyseiselle maalle johtuvien velvoitteiden kanssa, ja ne muodostavat asetuksen (EY) N:o 3286/94 2 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun kaupan esteen.

2. Yhteisö aloittaa toimenpiteet Brasiliaa vastaan riitojen ratkaisusta annettuja sääntöjä ja menettelyjä koskevan sopimuksen ja muiden asiaa koskevien WTO:n määräysten nojalla kaupan esteen poistamisen varmistamiseksi.

2 artikla

Tätä päätöstä sovelletaan siitä päivästä, kun se julkaistaan Euroopan yhteisöjen virallisessa lehdessä.

Tehty Brysselissä 17 päivänä maaliskuuta 1999.

Komission puolesta

Leon BRITTAN

Varapuheenjohtaja

(1) EYVL L 349, 31.12.1994, s. 71

(2) EYVL L 41, 23.2.1995, s. 3

(3) Ilmoitus neuvoston asetuksessa (EY) N:o 3286/94 tarkoitettua kaupan estettä koskevan tutkimusmenettelyn aloittamisesta Brasilian ylläpitämien tekstiilikaupan käytäntöjen osalta (EYVL C 63, 27.2.1998, s. 2).