Komission asetus (EY) N:o 1520/2000, annettu 13 päivänä heinäkuuta 2000, tiettyjen perustamissopimuksen liitteeseen I kuulumattomina tavaroina vietävien maataloustuotteiden vientituen myöntämisjärjestelmän soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä ja tuen määrän vahvistamisperusteista



Virallinen lehti nro L 177 , 15/07/2000 s. 0001 - 0048



Komission asetus (EY) N:o 1520/2000, annettu 13 päivänä heinäkuuta 2000, tiettyjen perustamissopimuksen liitteeseen I kuulumattomina tavaroina vietävien maataloustuotteiden vientituen myöntämisjärjestelmän soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä ja tuen määrän vahvistamisperusteista EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO, joka ottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen, ottaa huomioon tiettyihin maataloustuotteiden valmistuksessa tuotettuihin tavaroihin sovellettavasta kauppajärjestelmästä 6 päivänä joulukuuta 1993 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 3448/93(1) ja erityisesti sen 8 artiklan 3 kohdan ensimmäisen alakohdan, sekä katsoo seuraavaa: (1) Komission asetuksessa (EY) N:o 1222/94(2), annettu 30 päivänä toukokuuta 1994, sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna asetuksella (EY) N:o 701/2000(3), vahvistetaan perustamissopimuksen liitteeseen I kuulumattomina tavaroina vietäviä tiettyjä maataloustuotteita koskevat yhteiset säännöt vientituen myöntämisjärjestelmän soveltamisesta sekä tuen määrän vahvistamisperusteet. Koska tämä asetus on muutettu viisitoista kertaa, olisi selvyyden vuoksi laadittava uudelleen asetus (EY) N:o 1222/94 nyt, kun siihen on tehtävä uusia muutoksia. (2) Munien, viljan, riisin, maidon ja maitotuotteiden sekä sokerin yhteisestä markkinajärjestelystä annetuissa asetuksissa säädetään, että kyseisiä maataloustuotteita olisi voitava viedä tiettyinä perustamissopimuksen liitteeseen I kuulumattomina jalostettuina tavaroina maailmanmarkkinahinnoin tai maailmanmarkkinoiden hintanoteerausten mukaisesti ja että tämän mahdollistamiseksi näiden noteerausten ja hintojen sekä Euroopan unionin hintojen välinen ero voidaan kattaa vientituella. (3) Neuvoston asetuksessa (EY) N:o 800/1999(4) vahvistetaan perustamissopimuksen liitteeseen I kuulumattomina tavaroina vietävien tiettyjen maataloustuotteiden osalta yleiset säännöt vientituen myöntämisestä ja tuen määrän vahvistamisperusteet. Tämän järjestelmän soveltamista liitteeseen I kuulumattomiin tavaroihin olisi kuitenkin täsmennettävä. (4) Maailman kauppajärjestön perustamisesta tehdyn sopimuksen liitteenä olevan maataloussopimuksen 11 artiklassa määrätään, että perustamissopimuksen liitteeseen I kuulumattomiin tavaroihin sisältyville maataloustuotteille myönnettävä vientituki ei saa olla suurempi kuin kyseisille tuotteille niitä sellaisenaan vietäessä maksettava tuki. Tämä on syytä ottaa huomioon vientituen määrän ja rinnastussääntöjen vahvistamisessa. (5) Perunatärkkelys rinnastetaan maissitärkkelykseen. Olisi kuitenkin voitava vahvistaa erillinen tuen määrä perunatärkkelykselle markkinatilanteissa, joissa sen hinta on selvästi maissitärkkelyksen hintaa alhaisempi. (6) Kyseiset tavarat voidaan saada joko suoraan perustuotteista tai perustuotteita jalostamalla saaduista tuotteista taikka tuotteista, jotka voidaan rinnastaa jompaankumpaan näistä ryhmistä. Olisi annettava kullekin näistä tapauksista yksityiskohtaiset säännöt vientituen määrän vahvistamisesta. (7) Säännöllisen viennin kohteena on useita tavaroita, joita tietty yritys valmistaa tarkoin määritellyin teknisin edellytyksin ja joiden ominaisuudet ja laatu ovat muuttumattomat. Raskaiden vientimuodollisuuksien välttämiseksi kyseisten tavaroiden osalta olisi suosittava yksinkertaistettua menettelyä, jossa valmistaja ilmoittaa toimivaltaisille viranomaisille tarvittavina pitämänsä tiedot näiden tavaroiden valmistusedellytyksistä. (8) Useimpien vientitavaroiden sisältämien maataloustuotteiden määrä vaihtelee. Sen vuoksi tuen määrä olisi vahvistettava vientitavaroiden valmistuksessa todellisuudessa käytettyjen kyseisten tuotteiden määrien perusteella. Eräiden sellaisten tavaroiden osalta, joiden koostumus on yksinkertainen ja suhteellisen muuttumaton, olisi kuitenkin hallinnollisen yksinkertaistamisen vuoksi säädettävä tuen määrien vahvistamisesta maataloustuotteiden kiinteästi vahvistettujen määrien perusteella. Näiden määrien rekisteröinnin osalta olisi säädettävä rekisteröinnin vahvistamisesta vuosittain, jotta vähennetään riskejä, jotka voivat aiheutua kyseisen tavaran valmistuksessa käytettyjen tuotteiden määrien muutosten ilmoittamatta jättämisestä. (9) On syytä säätää, että jos ei voida todistaa, että vientitavaralle ei ole myönnetty neuvoston asetusten (ETY) N:o 1766/92 ja (ETY) N:o 1418/76 soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä vilja- ja riisialan tuotantotukien osalta 30 päivänä kesäkuuta 1993 annetun komission asetuksen (ETY) N:o 1722/93(5), sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna asetuksella (EY) N:o 87/1999(6), tai tiettyjen kemianteollisuudessa käytettävien sokerialan tuotteiden tuotantotukeen sovellettavista yleisistä säännöistä 25 päivänä maaliskuuta 1986 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 1010/86(7), sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna komission asetuksella (EY) N:o 2074/98(8), mukaista tuotantotukea, vientituen määrästä vähennetään vienti-ilmoituksen vastaanottamispäivänä sovellettava mainitun tuotantotuen määrä. Ainoastaan tällä tavoin voidaan välttää kaikki petosten riskit. (10) Maataloustuotteiden vientituen maksamisesta ennakolta 4 päivänä maaliskuuta 1980 annetussa neuvoston asetuksessa (ETY) N:o 565/80(9), sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna asetuksella (ETY) N:o 2026/83(10), ja maataloustuotteiden vientitukijärjestelmän soveltamista koskevista yhteisistä yksityiskohtaisista säännöistä 15 päivänä huhtikuuta 1999 annetussa komission asetuksessa (EY) N:o 800/1999(11) vahvistetaan ennakolta maksettavaa vientitukea koskeva järjestelmä, joka on otettava huomioon vientitukea mukautettaessa. (11) On tärkeää antaa säännöksiä sen takaamiseksi, että yhteisö noudattaa tarkasti sitoumuksiaan. Lisäksi olisi varmistettava, etteivät tällaiset säännökset kuitenkaan ole toimijoille sen rajoittavampia kuin on tarpeen. (12) Perustamissopimuksen 300 artiklan mukaisesti tehdyissä sopimuksissa rajoitetaan varainhoitovuoden aikana myönnettyjen tukien määrää. Perustamissopimuksen liitteeseen I kuulumattomien tavaroiden vienti pitäisi pystyä toteuttamaan ennalta tunnetuin edellytyksin. Olisi erityisen tärkeää pystyä saamaan varmuus siitä, että mainituille tavaroille voidaan myöntää vientitukea, joka on yhdenmukainen yhteisölle mainituissa sopimuksissa määrättyjen sitoumusten kanssa, tai jos tämä ei ole mahdollista, että yhteisölle ainakin ilmoitettaisiin tällaisesta tuesta etukäteen. Lisäksi näiden todistusten antamisella voidaan varmistaa tukihakemusten seuranta ja taata todistusten haltijoille tuen saaminen siihen määrään asti, jolle todistus on annettu, edellyttäen että haltijat noudattavat muita yhteisön sääntelyn mukaisia vientitukia koskevia edellytyksiä. (13) Nämä sopimukset koskevat kaikkia perustamissopimuksen liitteeseen I kuulumattomina tavaroina vietäviä maataloustuotteita. Kyseisiin tuotteisiin kuuluvat tietyt asetuksen (ETY) N:o 1766/92(12) 13 artiklan 5 kohdassa tarkoitetut alkoholijuomina vietävät viljat. (14) Näistä viljoista annetaan eräitä yksityiskohtaisia soveltamista koskevia sääntöjä asetuksessa (ETY) N:o 2825/93(13), sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella (EY) N:o 3098/94(14). Yhteisiä sääntöjä olisi sovellettava kaikkien perustamissopimuksen liitteeseen I kuulumattomina tavaroina vietävien maataloustuotteiden vientitukien myöntämiseen. Todistushakemukset uhkaavat ylittää selvästi jaettavissa olevan kokonaismäärän. Sen vuoksi vuosi olisi jaettava jaksoihin, jotta varainhoitovuoden lopussa tuotteita vievillä toimijoilla olisi samanlaiset mahdollisuudet saada todistuksia kuin vuoden alussa vievillä toimijoilla. Olisi myös säädettävä kaikkiin haettuihin määriin sovellettavan vähennyskertoimen vahvistamisesta tarvittaessa. (15) Siltä osin kuin maataloustuotteiden vakuusjärjestelmän soveltamista koskevien yhteisten yksityiskohtaisten sääntöjen vahvistamisesta 22 päivänä heinäkuuta 1985 annettu komission asetus (ETY) N:o 2220/85(15), sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna 9 päivänä syyskuuta 1999 annetulla asetuksella (EY) N:o 1932/1999(16), koskee todistuksia, todistukseen liittyvän vakuuden vapauttamista koskevat edellytykset olisi täsmennettävä. (16) Tietyntyyppisiin vientitoimiin myönnettäviin tukiin ei sovelleta unionin kansainvälisistä sitoumuksista johtuvia rajoituksia. Nämä toimet olisi vapautettava velvollisuudesta esittää tukitodistus. (17) Suurin osa viejistä saa tukea alle 50000 euroa vuodessa. Tällaisen viennin kokonaismäärä muodostaa hyvin pienen osan tavaroina vietäville maataloustuotteille myönnettävän vientituen määristä. Tällainen vienti olisi voitava vapauttaa todistuksen esittämisestä. (18) Tietyt viejät osallistuvat tavaroita tuovien kolmansien maiden avaamiin tarjouskilpailuihin. Mikäli kyseiset viejät eivät voita tarjouskilpailua, niiden on voitava seuraamuksetta vähentää todistuksessaan mainitusta määrästä tarjousta varten varattu määrä. (19) Tukitodistusten tarkoitus on varmistaa yhteisön Maailman kauppajärjestössä antamien sitoumusten noudattaminen ja samalla mahdollistaa ennalta vahvistettu vientituki, joka voidaan myöntää kolmansiin maihin vietävien tavaroiden valmistuksessa käytettäville maataloustuotteille. Tämä tarkoitus eroaa jossakin määrin sellaisinaan vietäville, WTO:ssa annettujen sitoumusten, myös määrällisten rajoitusten, alaisille perustuotteille annettavien vientitodistusten tavoitteista. Sen vuoksi olisi täsmennettävä, mitä sääntöjä maataloustuotteiden tuonti-, vienti- ja ennakkovahvistustodistusten järjestelmän soveltamista koskevista yhteisistä yksityiskohtaisista säännöistä annetussa asetuksessa (EY) N:o 1291/2000(17) vahvistetuista voimassa olevista maatalouden alan todistuksiin sovellettavista yleisistä säännöksistä olisi sovellettava vientitukiin. (20) Tietyille perustamissopimuksen liitteeseen I kuulumattomina tavaroina vietäville maataloustuotteille yhden varainhoitovuoden aikana mahdollisesti myönnettävän tuen määrien hallinnoimiseksi tuki olisi ehkä vahvistettava eri suuruiseksi riippuen siitä, onko tuen määrä vahvistettu ennalta yhteisön markkinoiden ja maailmanmarkkinoiden kehityksen perusteella. (21) Olisi säädettävä valvontajärjestelmästä, joka perustuu siihen, että viejä ilmoittaa kunkin vientitapahtuman yhteydessä vientitavaroiden valmistuksessa käytettyjen tuotteiden määrät toimivaltaiselle viranomaiselle. Toimivaltaisten viranomaisten tehtävä on toteuttaa kaikki tarpeellisina pitämänsä toimenpiteet tämän ilmoituksen paikkansapitävyyden tarkistamiseksi. (22) Sen jäsenvaltion toimivaltaisen viranomaisen suostumuksella, jossa tuotanto tapahtuu, olisi voitava tehdä yksinkertaistettu ilmoitus valmistuksessa käytettyjen tuotteiden kokonaismääristä, jos mainittujen viranomaisten käytettävissä on asianomaisten toimijoiden keräämät yksityiskohtaiset tiedot valmistuksessa käytetyistä tuotteista. (23) Tavaroiden viejä, varsinkaan jos hän ei ole niiden valmistaja, ei voi aina tietää täsmällisesti valmistuksessa käytettyjen maataloustuotteiden määriä, joille hän voi hakea vientitukea. Tämän vuoksi viejällä ei aina ole mahdollisuutta ilmoittaa näitä määriä. Sen vuoksi olisi säädettävä vaihtoehtoisesta tavaroiden kemialliseen määritykseen perustuvasta tuen laskemisjärjestelmästä, jota asianomainen voi pyytää sovellettavaksi tiettyjen tavaroiden osalta tätä tarkoitusta varten laaditun vastaavuustaulukon mukaisesti. Sovellettaessa tätä laskentajärjestelmää tiettyihin komission asetuksen (ETY) N:o 1722/93 liitteessä tarkoitettuihin tavaroihin niiden valmistuksessa käytetyn tärkkelyksen alkuperää ei tunneta. Tälle tärkkelykselle on voitu myöntää tuotantotukea, minkä vuoksi näille tavaroille ei voi myöntää tärkkelyksen vientitukea. (24) Vienti-ilmoituksen tarkastamisesta vastaavilla toimivaltaisilla viranomaisilla ei välttämättä ole käytössään riittäviä tietoja valmistuksessa käytettyjä määriä koskevan ilmoituksen hyväksymiseksi, vaikka se perustuisi kemialliseen määritykseen. Tällainen tilanne uhkaa erityisesti silloin, kun vientitavarat on valmistettu muussa kuin viejäjäsenvaltiossa. Sen vuoksi jäsenvaltion, josta tavarat viedään, toimivaltaisten viranomaisten olisi tarvittaessa voitava saada suoraan muiden jäsenvaltioiden toimivaltaisilta viranomaisilta kaikki näiden käytettävissä olevat kyseisten tavaroiden valmistusta koskevat tiedot. (25) Voin myynnistä alennettuun hintaan sekä konditoriatuotteiden, jäätelöiden ja muiden elintarvikkeiden valmistukseen tarkoitetulle kermalle, voille ja voiöljylle myönnettävästä tuesta 15 päivänä joulukuuta 1997 annetussa komission asetuksessa (EY) N:o 2571/97(18) sallitaan voin ja kerman toimittaminen alennettuun hintaan tiettyjä tavaroita valmistavalle teollisuudelle. Tämä olisi otettava huomioon niiden tavaroiden osalta, joille myönnetään kemiallisen määrityksen perusteella vahvistettua tukea. (26) On suositeltavaa varmistaa perustamissopimuksen liitteeseen I kuulumattomien tuotteiden vientitukien myöntämistä koskevien säännösten yhdenmukainen soveltaminen Euroopan unionissa. Tätä varten jokaisen jäsenvaltion olisi ilmoitettava komission välityksellä muille jäsenvaltioille sen alueella käytössä olevista erilaisten vientitavaroiden valvontakeinoista. (27) Maito- ja maitotuotealan yhteisestä markkinajärjestelystä 17 päivänä toukokuuta 1999 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1255/1999(19) 31 artiklan 10, 11 ja 12 kohdassa vahvistetaan edellytykset, jotka on täytettävä ennen kuin vientitukea voidaan myöntää tietyille perustamissopimuksen liitteeseen I kuulumattomina tavaroina jälleenvientiä varten tuoduille maitotuotteille. (28) Olisi otettava huomioon niiden maitotuotteiden määrien lisääntyminen, jotka on tuotu eräiden kolmansien maiden kanssa tehtyjen sopimusten mukaisesti alennetuin tariffein, sekä mahdollisuus myöntää alennettua tariffia korkeampaa vientitukea. (29) Yhteisestä markkinajärjestelystä annettujen asetusten vientituen myöntämistä koskevien säännösten moitteettoman soveltamisen varmistamiseksi kyseistä tukea ei tulisi myöntää kolmansista maista tuleville tuotteille, joita käytetään sellaisten tavaroiden valmistuksessa, jotka jälleenviedään sen jälkeen, kun ne on luovutettu vapaaseen liikkeeseen unionissa. (30) Olisi vahvistettava tiettyihin jalostettuihin maataloustuotteisiin niiden tuen määrittämiseksi sovellettavat kertoimet sekä säädettävä kyseisille valmistuksessa käytetyille tuotteille 100 kilogrammaa kohden myönnettävien tuen määrien julkaisemisesta. (31) Liitteeseen I kuulumattomien jalostettujen maataloustuotteiden kaupan horisontaalisia kysymyksiä käsittelevä hallintokomitea ei ole antanut lausuntoa puheenjohtajansa asettamassa määräajassa, ON ANTANUT TÄMÄN ASETUKSEN: 1 artikla 1. Tässä asetuksessa vahvistetaan liitteessä A mainittujen perustuotteiden (jäljempänä "perustuotteet"), niistä saatavien jalosteiden tai 3 kohdan säännösten mukaisesti jompaankumpaan ryhmään rinnastettavien tuotteiden vientituen myöntämisjärjestelmän soveltamista koskevista yhteisistä yksityiskohtaisista säännöistä, kun kyseisiä tuotteita viedään perustamissopimuksen liitteeseen I kuulumattomina tavaroina ja ne luetellaan tapauskohtaisesti: - neuvoston asetuksen (EY) N:o 2771/75(20) liitteessä I, - neuvoston asetuksen (ETY) N:o 1766/92 liitteessä B, - neuvoston asetuksen (EY) N:o 3072/95(21) liitteessä B, - neuvoston asetuksen (EY) N:o 1255/1999(22) liitteessä II, - neuvoston asetuksen (EY) N:o 2038/1999(23) liitteessä I, Mainittuja tämän asetuksen liitteissä B ja C lueteltuja tavaroita nimitetään jäljempänä "tavaroiksi". 2. Tässä asetuksessa tarkoitetaan: a) "budjettikaudella" jaksoa 1 päivästä lokakuuta seuraavan vuoden 30 päivään syyskuuta; b) "todistuksella tai tukitodistuksella" 6-15 artiklan säännösten mukaisesti laadittua, kaikkialla unionissa voimassa olevaa todistusta, joka jäsenvaltioiden on annettava kaikille hakijoille riippumatta näiden sijoittautumispaikasta unionissa. Tukitodistuksella taataan vientituen maksaminen edellyttäen, että 16 artiklan edellytyksiä noudatetaan. Se voi sisältää vientituen ennakkovahvistuksen. Todistukset ovat voimassa ainoastaan saman budjettikauden aikana; c) "sopimuksella" Uruguayn kierroksen monenvälisten kauppaneuvottelujen yhteydessä tehtyä maataloussopimusta; d) "elintarvikeavulla" sopimuksen 10 artiklan 4 kohdan edellytykset täyttäviä elintarvikeaputoimia. 3. Tämän asetuksen soveltamiseksi: a) CN-koodiin 1108 13 00 kuuluva perunatärkkelys, joka on saatu suoraan perunasta, lukuun ottamatta sivutuotteita, rinnastetaan maissin jalostuksesta saatavaan tuotteeseen; b) CN-koodeihin 0404 10 48-0404 10 62 kuuluva tiivistämätön, myös jäädytetty hera rinnastetaan liitteessä A tarkoitettuun herajauheeseen (TJ 1); c) - CN-koodeihin 0403 10 11, 0403 90 51 ja 0404 90 21 kuuluva maito ja maitotuotteet, tiivistämättömät, lisättyä sokeria tai muuta makeutusainetta sisältämättömät, myös jäädytetyt, joiden maitorasvapitoisuus on enintään 0,1 painoprosenttia, ja - CN-koodeihin 0403 10 11, 0403 90 11 ja 0404 90 21 kuuluva maito ja maitotuotteet, jauheena, rakeina tai muussa kiinteässä muodossa, lisättyä sokeria tai muuta makeutusainetta sisältämättömät, joiden maitorasvapitoisuus on enintään 1,5 painoprosenttia, rinnastetaan liitteessä A tarkoitettuun rasvattomaan maitojauheeseen (TJ 2); d) - CN-koodeihin 0403 10 11, 0403 10 13, 0403 90 51, 0403 90 53, 04049021 ja 0404 90 23 kuuluvat maito, kerma ja maitotuotteet, tiivistämättömät, lisättyä sokeria tai muuta makeutusainetta sisältämättömät, myös jäädytetyt, joiden maitorasvapitoisuus on enemmän kuin 0,1 painoprosenttia ja enintään 6 painoprosenttia, ja - CN-koodeihin 0403 10 11, 0403 10 13, 0403 10 19, 0403 90 13, 04039019, 0404 90 23 ja 0404 90 29 kuuluvat maito, kerma ja maitotuotteet, jauheena, rakeina tai muussa kiinteässä muodossa, lisättyä sokeria tai muuta makeutusainetta sisältämättömät, joiden maitorasvapitoisuus on enemmän kuin 1,5 ja vähemmän kuin 45 painoprosenttia, rinnastetaan liitteessä A tarkoitettuun rasvaiseen maitojauheeseen (TJ 3); e) - CN-koodeihin 0403 10 19, 0403 90 59, 0404 90 23 ja 0404 90 29 kuuluvat maito, kerma ja maitotuotteet, tiivistämättömät, lisättyä sokeria ja muuta makeutusainetta sisältämättömät, joiden maitorasvapitoisuus on enemmän kuin 6 painoprosenttia, - CN-koodeihin 0403 10 19, 0403 90 19 ja 0404 90 29 kuuluvat maito, kerma ja maitotuotteet, jauheena, rakeina tai muussa kiinteässä muodossa, lisättyä sokeria tai muuta makeutusainetta sisältämättömät, joiden maitorasvapitoisuus on vähintään 45 painoprosenttia, ja - CN-koodeihin 0405 10, 0405 20 90, 0405 90 10 ja 0405 90 90 kuuluva voi ja muu maitorasva, joiden maitorasvapitoisuus on muu kuin 82 painoprosenttia mutta vähintään 62 painoprosenttia, rinnastetaan liitteessä A tarkoitettuun voihin (TJ 6); f) - CN-koodeihin 0403 10 11-0403 10 19, 0403 90 51-0403 90 59 ja 0404 90 21-0404 90 29 kuuluvat maito, kerma ja maitotuotteet, tiivistetyt, muussa muodossa kuin jauheena, rakeina tai muussa kiinteässä muodossa olevat, lisättyä sokeria tai muuta makeutusainetta sisältämättömät, ja - juusto rinnastetaan: i) liitteessä A tarkoitettuun rasvattomaan maitojauheeseen (TJ 2) rinnastettavan tuotteen kuiva-ainepitoisuuden rasvattoman osuuden osalta ja ii) liitteessä A tarkoitettuun voihin (TJ 6) rinnastettavan tuotteen maitorasvapitoisuuden osalta; g) CN-koodiin 1006 20 kuuluva esikuorittu riisi rinnastetaan CN-koodeihin 10063061-1006 30 98 kuuluvaan kokonaan hiottuun riisiin; h) - CN-koodiin 1701 11 90 tai 1701 12 90 kuuluva raakasokeri (ruoko- tai juurikassokeri), joka sisältää kuivana polarimetrisesti määritettynä vähintään 92 painoprosenttia sakkaroosia, - CN-koodeihin 1701 91 00 ja 1701 99 90 kuuluvat sokerit, - asetuksen (EY) N:o 2038/1999 1 artiklan 1 kohdan d alakohdassa tarkoitetut tuotteet, lukuun ottamatta asetuksen (ETY) N:o 1766/92 soveltamisalaan kuuluvista tuotteista osittain valmistettuja seoksia, - asetuksen (EY) N:o 2038/1999 1 artiklan 1 kohdan f ja g alakohdassa tarkoitetut tuotteet, lukuun ottamatta asetuksen (ETY) N:o 1766/92 soveltamisalaan kuuluvista tuotteista osittain valmistettuja seoksia, jotka ovat asetuksessa (EY) N:o 2038/1999 ja asetuksessa (EY) N:o 2135/95(24) säädettyjen edellytysten mukaisia, rinnastetaan CN-koodiin 17019910 kuuluvaan valkoiseen sokeriin, jotta niille voidaan myöntää vientitukea, kun niitä viedään sellaisenaan. 4. Asianomaisen pyynnöstä ja toimivaltaisen viranomaisen kanssa sovitulla tavalla 3 kohdan d alakohdassa tarkoitetut tuotteet kuitenkin rinnastetaan: i) liitteessä A tarkoitettuun rasvattomaan maitojauheeseen (TJ 2) rinnastettavan tuotteen kuiva-ainepitoisuuden rasvattoman osuuden osalta ja ii) liitteessä A tarkoitettuun voihin (TJ 6) rinnastettavan tuotteen maitorasvapitoisuuden osalta. 2 artikla Kunkin samana tavarana vietävän perustuotteen 3 artiklan säännösten mukaisesti määritetylle määrälle myönnettävän tuen määrä saadaan kertomalla tämä tuotemäärä sillä kyseisen perustuotteen tuen määrällä, joka on laskettu painoyksikköä kohden 4 artiklan mukaisesti. Kuitenkin CN-koodeihin 2905 44 ja 382460 kuuluvien D-glusitolin (sorbitolin) seosten osalta, jos asianomainen ei 16 artiklan 1 kohdassa tarkoitetussa ilmoituksessa anna mainitun artiklan 4 kohdan neljännessä luetelmakohdassa säädettyjä tietoja tai ei toimita tyydyttäviä asiakirjoja ilmoituksensa vahvistukseksi, näiden seosten tuen määrä on sama kuin sen kyseisen perustuotteen tuen määrä, johon sovelletaan alinta tuen määrää. Kun 4 artiklan 3 kohdan säännösten mukaisesti samaan perustuotteeseen voidaan soveltaa erisuuruisia tuen määriä, erityinen määrä on laskettava kunkin sellaisen perustuotteen määrän osalta, johon sovelletaan erillistä tuen määrää. Kun tavaraa on käytetty vientitavaran valmistuksessa, jokaisen valmistuksessa käytetyn perustuotteen, niistä saatujen jalosteiden tai 1 artiklan 3 kohdan säännösten mukaisesti jommankumman ryhmän tuotteisiin rinnastettavien tuotteiden tuen määrän laskemisessa käytetään sitä määrää, jota sovelletaan sellaisenaan vietävään ensimmäiseen tavaraan. 3 artikla 1. Liitteessä B lueteltujen tavaroiden osalta, jollei viitata liitteeseen C tai sovelleta 16 artiklan 3 kohdan toista alakohtaa, tuen määrän laskemiseksi huomioon otettava kunkin perustuotteen määrä määritetään seuraavasti: a) perustuotetta tai siihen rinnastettavaa tuotetta sellaisenaan käytettäessä tämä määrä on vientitavaran valmistuksessa tosiasiallisesti käytetty määrä seuraavien muuntokertoimien mukaisesti: - 100 kilogrammaa 1 ryhmän johtotuotteeseen 1 artiklan 3 kohdan b alakohdan nojalla rinnastettua heraa vastaa 6,06 kilogrammaa tätä johtotuotetta, - 100 kilogrammaa 2 ryhmän johtotuotteeseen 1 artiklan 3 kohdan c alakohdan ensimmäisen luetelmakohdan nojalla rinnastettuja maitotuotteita vastaa 9,1 kilogrammaa tätä johtotuotetta, - 100 kilogrammaa 2 ryhmän johtotuotteeseen 1 artiklan 3 kohdan f alakohdan ensimmäisen luetelmakohdan tai 4 kohdan i alakohdan nojalla rinnastettuja maitotuotteita niiden rasvattoman osuuden osalta vastaa 1,01 kilogrammaa tätä johtotuotetta kyseisen maitotuotteen sisältämän rasvattoman kuiva-aineen yhtä painoprosenttia kohden, - 100 kilogrammaa 2 ryhmän johtotuotteeseen 1 artiklan 3 kohdan f alakohdan toisen luetelmakohdan nojalla rinnastettua juustoa sen rasvattoman osuuden osalta vastaa 0,8 kilogrammaa tätä johtotuotetta juuston sisältämän rasvattoman kuiva-aineen yhtä painoprosenttia kohden, - 100 kilogrammaa yhtä 3 ryhmän johtotuotteeseen 1 artiklan 3 kohdan d alakohdan nojalla rinnastetuista maitotuotteista, jonka maitorasvapitoisuus on enintään 27 prosenttia kuiva-aineesta, vastaa 3,85 kilogrammaa tätä johtotuotetta kyseisen tuotteen sisältämän rasvan yhtä painoprosenttia kohden. Kuitenkin asianomaisen pyynnöstä 100 kilogrammaa 3 ryhmän johtotuotteeseen 1 artiklan 3 kohdan d alakohdan ensimmäisen luetelmakohdan nojalla rinnastettua nestemäistä maitoa maitorasvan painopitoisuuden ollessa 3,2 prosenttia vastaa 3,85 kilogrammaa tätä johtotuotetta kyseisen tuotteen sisältämän maitorasvan yhtä painoprosenttia kohden, - 100 kilogrammaa kuiva-ainetta yhdessä 3 ryhmän johtotuotteeseen 1 artiklan 3 kohdan d alakohdan nojalla rinnastetussa maitotuotteessa, jonka maitorasvapitoisuus on yli 27 painoprosenttia kuiva-aineesta, vastaa 100 kilogrammaa tätä johtotuotetta. Kuitenkin asianomaisen pyynnöstä 100 kilogrammaa 3 ryhmän johtotuotteeseen 1 artiklan 3 kohdan d alakohdan ensimmäisen luetelmakohdan nojalla rinnastettua nestemäistä maitoa, jonka maitorasvapitoisuus on suurempi kuin 3,2 prosenttia nestemäisestä maidosta, vastaa 12,32 kilogrammaa tätä johtotuotetta, - 100 kilogrammaa yhtä 6 ryhmän johtotuotteeseen 1 artiklan 3 kohdan e alakohdan nojalla rinnastetuista maitotuotteista vastaa 1,22 kilogrammaa tätä johtotuotetta kyseisen maitotuotteen sisältämän maitorasvan yhtä painoprosenttia kohden, - 100 kilogrammaa yhtä 6 ryhmän johtotuotteeseen 1 artiklan 3 kohdan f alakohdan ensimmäisen luetelmakohdan tai 4 kohdan ii alakohdan nojalla rinnastetuista maitotuotteista sen rasvaisen osuuden osalta vastaa 1,22 kilogrammaa tätä johtotuotetta kyseisen maitotuotteen sisältämän maitorasvan yhtä painoprosenttia kohden, - 100 kilogrammaa 6 ryhmän johtotuotteeseen 1 artiklan 3 kohdan f alakohdan toisen luetelmakohdan nojalla rinnastettua juustoa sen rasvaisen osuuden osalta vastaa 0,8 kilogrammaa tätä johtotuotetta juuston sisältämän maitorasvan yhtä painoprosenttia kohden. - 100 kilogrammaa 1 artiklan 3 kohdan g alakohdassa tarkoitettua keskipitkä- tai pitkäjyväistä esikuorittua riisiä vastaa 77,5 kilogrammaa pitkäjyväistä kokonaan hiottua riisiä, - 100 kilogrammaa 1 artiklan 3 kohdan g alakohdassa tarkoitettua keskipitkä- tai pitkäjyväistä esikuorittua riisiä vastaa 69 kilogrammaa pitkäjyväistä kokonaan hiottua riisiä, - 100 kilogrammaa 1 artiklan 3 kohdan h alakohdan ensimmäisessä luetelmakohdassa tarkoitettua raakasokeria vastaa 92 kilogrammaa valkoista sokeria, - 100 kilogrammaa 1 artiklan 3 kohdan h alakohdan toisessa luetelmakohdassa tarkoitettua sokeria vastaa 1 kilogramma valkoista sokeria sakkaroosin painoprosenttia kohden, - 100 kilogrammaa 1 artiklan 3 kohdan h alakohdan kolmannessa luetelmakohdassa tarkoitettua tuotetta, joka on asetuksen (EY) N:o 2135/95 vaatimusten mukaista, vastaa 1 kilogramma valkoista sokeria sakkaroosin painoprosenttia kohden (johon lisätään tarpeen mukaan muiden sokerien pitoisuus laskettuna sakkaroosina), joka määritetään edellä mainitun 3 artiklan mukaisesti, - 100 kilogrammaa 1 artiklan 3 kohdan h alakohdan neljännessä luetelmakohdassa tarkoitetun isoglukoosin tai isoglukoosisiirapin kuiva-ainetta [joka määritetään asetuksen (EY) N:o 2135/95 5 artiklan mukaisesti], joka on asetuksen (EY) N:o 2135/95 5 artiklan vaatimusten mukaista, vastaa 100 kilogrammaa valkoista sokeria, b) käytettäessä asetuksen (ETY) N:o 1766/92 1 artiklaan tai asetuksen (EY) N:o 3072/95 1 artiklaan kuuluvaa tuotetta, joka on: - jalostettu perustuotteesta tai mainittuun perustuotteeseen rinnastetusta tuotteesta, - rinnastettu perustuotteesta jalostettuun tuotteeseen, tai - saatu jalostamalla perustuotteesta jalostettuun tuotteeseen rinnastettavaa tuotetta, tämä määrä on sama määrä kuin vientitavaran valmistuksessa tosiasiallisesti käytetty määrä, muunnettuna perustuotteen määräksi liitteessä E tarkoitettuja kertoimia soveltamalla. CN-koodiin 2208 kuuluvien alkoholijuomien sisältämän viljapohjaisen alkoholin osalta tämä määrä on kuitenkin 3,4 kilogrammaa ohraa viljapohjaisen alkoholin tilavuusprosenttia kohden jokaista vietävää alkoholijuomahehtolitraa kohden; c) käytettäessä: - joko perustamissopimuksen liitteeseen I kuulumatonta a tai b alakohdassa tarkoitetusta tuotteesta jalostettua tuotetta, tai - a ja/tai b alakohdassa tarkoitettuja tuotteita ja/tai ensimmäisessä luetelmakohdassa tarkoitettuja tuotteita jalostamalla ja/tai sekoittamalla saatua tuotetta, tämä määrä, joka on määritettävä vientitavaran valmistuksessa tosiasiallisesti käytetyn mainitun tuotteen määrän suhteen, vastaa kunkin kyseisen perustuotteen osalta, ja jollei 3 kohdasta muuta johdu, toimivaltaisten viranomaisten 16 artiklan 1 kohdan mukaisesti hyväksymää määrää. Tämän määrän laskemiseksi sovelletaan tarvittaessa a alakohdassa tarkoitettuja muuntokertoimia sekä b alakohdassa tarkoitettuja erityisiä laskentasääntöjä, vastaavuussuhteita tai kertoimia. CN-koodiin 2208 kuuluvien alkoholijuomien sisältämän viljapohjaisen alkoholin osalta tämä määrä on kuitenkin 3,4 kilogrammaa ohraa viljapohjaisen alkoholin tilavuusprosenttia kohden jokaista vietävää alkoholijuomahehtolitraa kohden. 2. Edellä olevan 1 kohdan soveltamiseksi tosiasiallisesti käytettyinä pidetään tuotteita, joita on sellaisenaan käytetty vientitavaran valmistuksessa. Jos perustuote jalostetaan tämän tavaran jossain valmistusvaiheessa toiseksi perustuotteeksi, joka on jalostetumpi ja jota käytetään myöhemmässä vaiheessa, ainoastaan tätä jälkimmäistä tuotetta pidetään tosiasiallisesti käytettynä. Ensimmäisen alakohdan mukaiset tosiasiallisesti käytettyjen tuotteiden määrät on määritettävä jokaisen vientitavaran osalta. Vietäessä säännöllisesti tarkoin määritellyissä teknisissä olosuhteissa valmistettuja ominaisuuksiltaan ja laadultaan muuttumattomia tavaroita nämä määrät voidaan toimivaltaisten viranomaisten suostumuksella määrittää joko mainittujen tavaroiden valmistusohjeen perusteella tai näiden tavaroiden tietyn määrän valmistuksessa määrättynä ajanjaksona käytettyjen tuotemäärien keskiarvon perusteella. Näin määritetyt tuotemäärät on otettava huomioon, kunnes kyseisten tavaroiden valmistusolosuhteet muuttuvat. Määritetyt tuotemäärät on vahvistettava vähintään kerran vuodessa, jollei toimivaltainen viranomainen anna virallista lupaa menetellä toisin. Tosiasiallisesti käytettyjen määrien määrittämiseksi on otettava huomioon komission asetuksen (ETY) N:o 3615/92(25) säännökset. 3. Liitteessä C lueteltujen tavaroiden osalta tuen määrän laskemiseksi huomioon otettava tuotemäärä on mainitussa liitteessä tavarakohtaisesti vahvistettu tuotemäärä. Kuitenkin: a) tuoreiden makaronivalmisteiden osalta liitteessä C mainittujen perustuotteiden määrä on alennettava samalle tasolle kuin kuivattujen makaronivalmisteiden määrä kertomalla mainittujen perustuotteiden määrä kuiva-aineen prosentuaalisella osuudella ja jakamalla se 88:lla; b) kun kyseiset tavarat on osittain valmistettu sisäiseen jalostusmenettelyyn asetetuista tuotteista ja osittain perustamissopimuksen 23 artiklassa tarkoitettuja edellytyksiä vastaavista tuotteista, tämän jälkimmäisen tuoteryhmän osalta myönnettävän tuen laskemiseksi huomioon otettava perustuotteiden määrä on määritettävä 1 ja 2 kohdan mukaisesti. 4 artikla 1. Tuen määrä vahvistetaan kuukausittain 100:aa kilogrammaa perustuotetta kohden asetuksen (ETY) N:o 1766/92 13 artiklan 3 kohdassa ja 1 artiklan 1 kohdassa tarkoitettujen muiden asetusten vastaavissa artikloissa tarkoitetuin edellytyksin. Sitä voidaan muuttaa asetuksen (ETY) N:o 1766/92 13 artiklan 3 kohdassa ja muiden 1 artiklan 1 kohdassa tarkoitettujen asetusten vastaavissa artikloissa määriteltyjen edellytysten mukaisesti. Kuorellisiin, tuoreisiin tai säilöttyihin siipikarjan muniin, kuorettomiin muniin sekä ihmisravinnoksi soveltuviin tuoreisiin, kuivattuihin tai muulla tavoin säilöttyihin ja sokeria sisältämättömiin munankeltuaisiin sovellettavan tuen määrä on kuitenkin vahvistettava määräajaksi, joka on sama kuin näihin sellaisenaan vietäviin tuotteisiin sovellettavien tukien vahvistamisessa huomioon otettava määräaika. 2. Tuen määrää määritettäessä otetaan erityisesti huomioon: a) toisaalta jalostusteollisuudelle aiheutuvien perustuotteiden keskimääräiset hankintakustannukset unionin markkinoilla ja toisaalta maailmanmarkkinoiden hinnat; b) perustamissopimuksen liitteeseen I kuuluvien valmistusolosuhteiltaan keskenään verrattavissa olevien jalostettujen maataloustuotteiden vientiin sovellettavan tuen taso; c) tarve varmistaa tasapuoliset kilpailuedellytykset yhteisön tuotteita käyttävän teollisuuden ja sisäiseen jalostusmenettelyyn asetettuja kolmansien maiden tuotteita käyttävän teollisuuden kesken; d) kustannusten ja hintojen kehitys yhteisössä ja maailmanmarkkinoilla; e) perustamissopimuksen 300 artiklan mukaisesti tehdyistä sopimuksista johtuvien rajoitusten noudattaminen. CN-koodiin 1108 13 00 kuuluvan perunatärkkelyksen osalta tuen määrä vahvistetaan erikseen maissiekvivalenttina asetuksen (ETY) N:o 1766/92 23 artiklassa tarkoitetulla menettelyllä edellä lueteltuja perusteita soveltaen. Käytetyt määrät perunatärkkelystä muunnetaan maissiekvivalenteiksi 3 artiklan 1 kohdan b alakohdan mukaisesti. 3. Tuen määrän vahvistamiseksi on tarvittaessa otettava huomioon kaikissa jäsenvaltioissa perustuotteiden tai niihin rinnastettavien tuotteiden osalta sovellettava tuotantotuki, avustukset tai muut vaikutukseltaan vastaavat toimenpiteet kyseisen alan yhteisestä markkinajärjestelystä annetun asetuksen säännösten mukaisesti. 4. Viljaa lukuun ottamatta liitteessä B tarkoitettujen CN-koodiin 2208 kuuluvien alkoholijuomien sisältämän alkoholin valmistuksessa käytetyille tuotteille ei myönnetä tukea. 5. CN-koodiin 3505 10 50 kuuluvien tavaroiden vienti antaa ainoastaan mahdollisuuden tuen alentamiseen ottaen huomioon käytettyyn perustuotteeseen asetuksen (ETY) N:o 1722/93 mukaisesti sovellettavan tuotantotuen määrä, joka on ollut voimassa tavaroiden oletettuna valmistusajankohtana. Näin määritetty tuen määrä vahvistetaan 1 kohdan säännösten mukaisesti. 6. a) CN-koodiin 1108 11 00-1108 19 90 kuuluville tärkkelykselle ja perunatärkkelykselle tai asetuksen (ETY) N:o 1766/92 liitteessä A luetelluille näiden tärkkelysten jalosteille tukea myönnetään ainoastaan, jos näiden tuotteiden toimittaja esittää ilmoituksen, jossa todistetaan, että tuotteet on valmistettu suoraan viljasta, perunasta tai riisistä, lukuun ottamatta kaikenlaista sellaisten sivutuotteiden käyttöä, jotka on saatu muiden maataloustuotteiden tai tavaroiden valmistuksessa. Ensimmäisessä alakohdassa tarkoitettu ilmoitus voi olla voimassa, kunnes se peruutetaan, saman tuottajan kaikkien toimitusten osalta; se tarkastetaan 16 artiklan 1 kohdan säännösten mukaisesti. b) Jos maissitärkkelykseen 1 artiklan 3 kohdan a alakohdan mukaisesti rinnastettavan perunatärkkelyksen kuiva-ainepitoisuus on vähintään 80 prosenttia, tuen määrä on 1 kohdan mukaisesti vahvistettu määrä; jos kuiva-ainepitoisuus on vähemmän kuin 80 prosenttia, tuen määrä on sama kuin 1 kohdan mukaisesti vahvistettu tukimäärä kerrottuna kuiva-aineen tosiasiallisella prosentuaalisella osuudella ja jakamalla tulos 80:llä. Jos kuiva-ainepitoisuus muiden tärkkelysten osalta on vähintään 87 prosenttia, tuen määrä on 1 kohdan mukaisesti vahvistettu määrä; jos kuiva-ainepitoisuus on vähemmän kuin 87 prosenttia, sovellettavan tuen määrä on sama kuin 1 kohdan mukaisesti vahvistettu tukimäärä kerrottuna kuiva-aineen tosiasiallisella prosentuaalisella osuudella ja jakamalla tulos 87:llä. Jos CN-koodeihin 1702 30 59, 1702 30 99, 1702 40 90, 1702 90 50 tai 21069055 kuuluvan glukoosi- tai maltodekstriinisiirapin kuiva-ainepitoisuus on vähintään 78 prosenttia, tuen määrä on 1 kohdan mukaisesti vahvistettu määrä; jos näiden siirappien kuiva-ainepitoisuus on vähemmän kuin 78 prosenttia, sovellettavan tuen määrä on sama kuin 1 kohdan mukaisesti vahvistettu tukimäärä kerrottuna kuiva-aineen tosiasiallisella prosentuaalisella osuudella ja jakamalla tulos 78:lla. c) Edellä olevan b alakohdan soveltamiseksi tärkkelysten kuiva-ainepitoisuus määritetään komission asetuksen (ETY) N:o 1908/84(26) liitteessä II tarkoitetulla menetelmällä; glukoosi- tai maltodekstriinisiirapin kuiva-ainepitoisuus määritetään neuvoston direktiivin (ETY) N:o 79/796/ETY(27) liitteessä II tarkoitetun menetelmän 2 mukaisesti tai minkä tahansa muun soveltuvan vastaavat takeet antavan määritysmenetelmän mukaisesti. d) Jäljempänä 16 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua ilmoitusta antaessaan asianomaisen on ilmoitettava myös käytettyjen tärkkelysten tai glukoosi- tai maltodekstriinisiirapin kuiva-ainepitoisuus. 7. Tuki voi olla käyttötarkoituksen mukaisesti eri suuruinen, jos CN-koodiin 350110 kuuluvien kaseiinien, CN-koodiin 35019090 kuuluvien kaseinaattien tai CN-koodeihin 35021190 ja 3502 19 90 kuuluvan muna-albumiinin maailmankaupan tilanne tai tiettyjen markkinoiden erityisvaatimukset näiden tavaroiden osalta sitä edellyttävät. 8. CN-koodeihin 1902 11 00, 1902 19 ja 1902 40 10 kuuluvien tavaroiden osalta tuki voi olla käyttötarkoituksen mukaisesti eri suuruinen. 9. Tuki voi olla eri suuruinen sen mukaan, onko tuen määrä vahvistettu ennakolta 7 artiklan 2 kohdan säännösten mukaisesti. 5 artikla 1. Tuen määrä on tavaroiden vientipäivänä voimassa oleva tuen määrä. 2. Tuen määrään voidaan kuitenkin soveltaa ennakkovahvistusjärjestelmää. Jos tuen määrän ennakkovahvistusjärjestelmää sovelletaan, ennakkovahvistushakemuksen jättöpäivänä voimassa olevaa määrää sovelletaan tukitodistuksen voimassaoloaikana kyseisen päivän jälkeen tapahtuvaan vientiin 9 artiklan 2 kohdan säännösten mukaisesti. Edellisessä alakohdassa määriteltyjen edellytysten mukaisesti vahvistettu tuen määrä tarkistetaan samojen sääntöjen mukaan kuin sellaisenaan vietävien perustuotteiden ennakolta vahvistettavien tukien määrä soveltaen kuitenkin viljapohjaisiin jalostettuihin tuotteisiin liitteessä E vahvistettuja muuntokertoimia. Edellistä alakohtaa ei sovelleta viimeistään 24 päivänä maaliskuuta 2000 jätettyihin ennakkovahvistushakemuksiin. 6 artikla 1. Tuen myöntäminen 16 artiklan edellytysten mukaisten maataloustuotteiden viennille sekä asetuksen (ETY) N:o 2825/93 4 artiklassa tarkoitettujen alkoholijuomien valmistusta varten valvontaan asetettujen viljojen viennille edellyttää 7 artiklassa säädettyjen edellytysten mukaisesti annetun tukitodistuksen esittämistä 1 päivästä maaliskuuta 2000. Edellistä alakohtaa ei sovelleta sopimuksen 10 artiklan 4 kohdan mukaisen kansainvälisen elintarvikeaputoimen yhteydessä tapahtuvaan vientiin, asetuksen (EY) N:o 800/1999 4 artiklan 1 kohdan toisen alakohdan kolmannessa luetelmakohdassa, 36, 40, 44 ja 45 artiklassa sekä 46 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuihin toimituksiin eikä 14 artiklassa tarkoitettuun vientiin. 2. Edellä 5 artiklan 2 kohdassa säädetyn tuen määrän ennakkovahvistusjärjestelmän mukaisen vientituen myöntäminen edellyttää tuen määrän ennakkovahvistuksen sisältävän tukitodistuksen esittämistä. 3. Tukitodistusta ei voi siirtää. Sen käyttää todistuksen haltija. 4. Jos asianomainen ei aio harjoittaa vientiä muiden jäsenvaltioiden kautta kuin sen, josta hakee tukitodistusta, toimivaltainen viranomainen voi säilyttää tukitodistuksen, erityisesti atk-tiedostona. 5. Sovellettaessa tätä artiklaa asetuksen (ETY) N:o 2825/93 4 artiklassa tarkoitettujen alkoholijuomien valmistusta varten valvontaan asetettuihin viljoihin "viennillä" tarkoitetaan kyseiseen valvontaan asettamista. 7 artikla 1. Tukitodistus haetaan ja annetaan euroina vahvistetulle määrälle. Tukitodistushakemus ja tukitodistus laaditaan liitteen F mukaisesti, jollei 20 artiklan säännöksistä muuta johdu. 2. Asianomainen voi hakea ennakkovahvistusta niille vientitukimäärille, jotka ovat voimassa hakemuksen jättöpäivänä. Tällöin ennakkovahvistus koskee kaikkia sovellettavia vientituen määriä. Joko tukitodistusta haettaessa tai tukitodistuksen antamispäivästä alkaen ennen sen viimeistä voimassaolopäivää voidaan tehdä yksi ennakkovahvistushakemus liitteessä F esitetyin edellytyksin. Ennakkovahvistus ei ole voimassa ennen kyseisen hakemuksen jättöpäivää toteutettuun vientiin. 3. Tukitodistuksen antaminen velvoittaa todistuksen haltijan hakemaan tukea todistuksen voimassaoloaikana tapahtunutta vientiä varten vastaavalle määrälle kuin se, jolle tukitodistus on annettu. Kyseisen velvoitteen noudattaminen varmistetaan antamalla 11 artiklassa tarkoitettu vakuus. 4. Tämän artiklan 3 kohdassa tarkoitetuilla velvoitteilla tarkoitetaan asetuksen (ETY) N:o 2220/85 20 artiklan mukaisia ensisijaisia vaatimuksia. Ensisijainen vaatimus katsotaan täytetyksi, jos toimija on toimittanut erityisen hakemuksen tai erityiset hakemukset, jotka koskevat tukitodistuksen voimassaoloaikana liitteessä F olevan VI osan mukaisin edellytyksin tapahtunutta vientiä. Jos erityinen hakemus ei ole vienti-ilmoitus, se on jätettävä ylivoimaista estettä lukuun ottamatta vienti-ilmoituksen vastaanottamista seuraavien kolmen kuukauden aikana. Todiste siitä, että toimija on noudattanut ensisijaista vaatimusta, annetaan toimittamalla toimivaltaiselle viranomaiselle tukitodistuksen kappale nro 1, johon on merkitty toteutuneet määrät liitteessä F olevan VI osan mukaisesti. Tämä todiste on toimitettava viimeistään yhdeksännen kuukauden lopussa siitä, kun tukitodistuksen voimassaoloaika on päättynyt. 8 artikla 1. Tukitodistushakemukset voidaan jättää: a) ennen 31 päivää elokuuta 1 päivästä lokakuuta voimassa olevien todistusten osalta, b) ennen 5 päivää marraskuuta 1 päivästä joulukuuta voimassa olevien todistusten osalta, c) ennen 5 päivää tammikuuta 1 päivästä helmikuuta voimassa olevien todistusten osalta, d) ennen 5 päivää maaliskuuta 1 päivästä huhtikuuta voimassa olevien todistusten osalta, e) ennen 5 päivää toukokuuta 1 päivästä kesäkuuta voimassa olevien todistusten osalta, f) ennen 5 päivää heinäkuuta 1 päivästä elokuuta voimassa olevien todistusten osalta. 2. Jäsenvaltioiden on toimitettava komissiolle viimeistään: - 5 päivänä syyskuuta tiedot 1 kohdan a alakohdassa tarkoitetuista todistushakemuksista, - 12 päivänä marraskuuta tiedot 1 kohdan b alakohdassa tarkoitetuista todistushakemuksista, - 12 päivänä tammikuuta tiedot 1 kohdan c alakohdassa tarkoitetuista todistushakemuksista, - 12 päivänä maaliskuuta tiedot 1 kohdan d alakohdassa tarkoitetuista todistushakemuksista, - 12 päivänä toukokuuta tiedot 1 kohdan e alakohdassa tarkoitetuista todistushakemuksista, - 12 päivänä heinäkuuta tiedot 1 kohdan f alakohdassa tarkoitetuista todistushakemuksista. 3. Komissio päättää määrän, jolle tukitodistuksia voidaan antaa, seuraavien tekijöiden perusteella: a) sopimuksen 9 artiklan 2 kohdan mukaisesti vahvistettu vientitukien enimmäismäärä, josta vähennetään b) soveltuvin osin edellisenä varainhoitovuonna mahdollisesti myönnetyn enimmäismäärän ylittävä määrä, josta vähennetään c) 14 artiklassa tarkoitetun viennin kattamiseen varattu määrä, josta vähennetään d) varainhoitovuoden aikana suoritetut maksut, jotka liittyvät ennen 1 päivää maaliskuuta 2000 tapahtuneeseen vientiin, josta vähennetään e) kuluvana varainhoitovuonna suoritetut maksut, jotka liittyvät edellisen budjettikauden aikana tapahtuneeseen vientiin, josta vähennetään f) määrät, joille on annettu kyseisenä budjettikautena voimassa olevia tukitodistuksia, sekä g) määrä, jonka osalta annetut 12 artiklassa tarkoitetut todistukset on palautettu, sekä h) edellä c alakohdassa tarkoitetun varauksen mahdollinen alikäyttö, ja i) eräisiin näistä määristä liittyvät epävarmuustekijät. 4. Kokonaistukimäärä, jolle todistuksia voidaan antaa kullekin 1 kohdassa tarkoitetulle jaksolle, on: - 1 kohdan a alakohdassa tarkoitetun jakson osalta 30 prosenttia 3 kohdassa tarkoitetusta määrästä; - 1 kohdan b alakohdassa tarkoitetun jakson osalta 20 prosenttia 3 kohdassa tarkoitetusta, 12 päivänä marraskuuta määritetystä määrästä; - 1 kohdan c alakohdassa tarkoitetun jakson osalta 25 prosenttia 3 kohdassa tarkoitetusta, 12 päivänä tammikuuta määritetystä määrästä; - 1 kohdan d alakohdassa tarkoitetun jakson osalta 33 prosenttia 3 kohdassa tarkoitetusta, 12 päivänä maaliskuuta määritetystä määrästä; - 1 kohdan e alakohdassa tarkoitetun jakson osalta 50 prosenttia 3 kohdassa tarkoitetusta, 12 päivänä toukokuuta määritetystä määrästä; - 1 kohdan e alakohdassa tarkoitetun jakson osalta 100 prosenttia 3 kohdassa tarkoitetusta, 12 päivänä heinäkuuta määritetystä määrästä. 5. Jos yhtä jaksoa koskevien hakemusten kokonaistukimäärä ylittää 4 kohdassa tarkoitetun enimmäismäärän, komissio vahvistaa vähennyskertoimen, jota sovelletaan kaikkiin ennen 1 kohdassa säädettyjä päiviä jätettyihin hakemuksiin siten, että 4 kohdassa säädettyä enimmäismäärää noudatetaan. Komissio julkaisee kertoimen Euroopan yhteisöjen virallisessa lehdessä viiden työpäivän kuluessa 2 kohdassa tarkoitetusta päivästä. 6. Jos komissio vahvistaa vähennyskertoimen, todistukset voidaan antaa haetulle määrälle, joka kerrotaan erotuksella, joka saadaan vähentämällä luvusta 1 tämän artiklan 5 tai 8 kohdan mukaisesti määritetty vähennyskerroin. Tällaisessa tapauksessa hakija voi peruuttaa hakemuksensa viiden työpäivän kuluessa siitä, kun kerroin on julkaistu Euroopan yhteisöjen virallisessa lehdessä. 7. Jäsenvaltioiden on toimitettava komissiolle ennen 1 päivää lokakuuta, 1 päivää joulukuuta, 1 päivää helmikuuta, 1 päivää huhtikuuta, 1 päivää kesäkuuta ja 1 päivää elokuuta tieto määristä, joiden osalta eräät hakijat ovat peruuttaneet todistushakemuksensa 6 kohdan mukaisesti. 8. Todistushakemuksia voidaan jättää myös muulloin kuin 1 kohdassa tarkoitettuina jaksoina kunkin budjettikauden 1 päivästä lokakuuta alkaen. Tietyn viikon aikana jätetyt hakemukset on annettava komissiolle tiedoksi seuraavana tiistaina. Kyseiset todistukset voidaan antaa tiedonantoa seuraavasta maanantaista alkaen edellyttäen, että komissio ei ole säätänyt toimenpiteistä. Jos komissio arvioi, että Euroopan unionin kansainvälisten sitoumusten noudattaminen saattaa vaarantua, se voi soveltaa käsiteltävinä oleviin todistushakemuksiin vähennyskerrointa, jolloin on otettava erityisesti huomioon 3 ja 4 kohdassa esitetty laskutapa. Komissio voi myös keskeyttää todistusten antamisen. Komissio julkaisee kertoimen Euroopan yhteisöjen virallisessa lehdessä neljän päivän kuluessa ensimmäisessä alakohdassa mainitusta hakemusten tiedoksiantamispäivästä. 9. Edellisessä kohdassa tarkoitettuja todistuksia voidaan hakea ainoastaan, jos ei ole vahvistettu 5 kohdan mukaista vähennyskerrointa, ja ainoastaan siihen asti, kunnes 4 kohdassa tarkoitetut määrät (joihin lisätään määrät, joille ei ole tosiasiallisesti annettu todistuksia sekä määrät, joita koskevat hakemukset on peruutettu) on käytetty loppuun. 10. Todistushakemuksia voidaan jättää 15 päivästä elokuuta alkaen ennen 1 päivää lokakuuta tapahtuvan viennin osalta 8 kohdan mukaisin edellytyksin, jos 3 kohdan mukaisesti määritettyjä määriä on edelleen käytettävissä. 11. Edellä olevan 15, 7, 9 ja 10 kohdan säännöksiä sovelletaan 15 päivästä heinäkuuta 2000. 9 artikla 1. Tukitodistus on voimassa todistushakemuksessa ilmoitetusta päivästä alkaen liitteen F edellytysten mukaisesti. 2. Tukitodistus on voimassa hakemuksen jättökuukautta seuraavan viidennen kuukauden tai budjettikauden loppuun, jos se päättyy aikaisemmin. Jos tuen määrät on kuitenkin vahvistettu ennakkoon, ne ovat voimassa ainoastaan ennakkovahvistushakemuksen jättökuukautta seuraavan viidennen kuukauden loppuun tai todistuksen voimassaoloajan loppuun asti, jos se päättyy aikaisemmin. Jos todistukset on myönnetty 1 päivästä kesäkuuta, komissio voi pidentää niiden voimassaoloaikaa. Jos 1 päivän maaliskuuta ja 30 päivän syyskuuta 2000 välisenä aikana vietyjen tavaroiden vientituen määrät on vahvistettu ennakolta, kyseiset määrät ovat voimassa todistuksen voimassaoloajan loppuun asti. Ennakkovahvistushakemukset tehdään liitteessä F olevan II osan mukaisesti. Tukitodistusotteita ei voi vahvistaa ennakolta erillään niitä koskevista todistuksista. 10 artikla Sopimuksen 10 artiklan 4 kohdan mukaisen kansainvälisen elintarvikeaputoimen toteuttamiseksi laadittujen tukitodistushakemusten ja tukitodistusten 20 kohdassa on oltava yksi seuraavista maininnoista: "Certificado GATT - Ayuda alimentaria" "GATT-attest - Fødevarehjælp" "GATT-Bescheinigung - Nahrungsmittelhilfe" "Πιστοποιητικό ΓΣΔE - Επισιτιστική βοήθεια" "GATT certificate - Food aid" "Certificat GATT - Aide alimentaire" "Titolo GATT - Aiuto alimentare" "GATT-certificaat - Voedselhulp" "Certificado GATT - Ajuda alimentar" "GATT-todistus - Elintarvikeapu" "GATT-licens - Livsmedelsbistånd". Näihin todistuksiin ei sovelleta 8 artiklan säännöksiä. Poiketen asetuksista, joissa vahvistetaan tavaroina vietävien perustuotteiden vientiin sovellettavien tukien määrät, elintarvikeaputoimien toteuttamista varten laadittuihin todistushakemuksiin ja todistuksiin sovelletut ennakkovahvistuksen sisältävät tuen määrät ovat samat kuin ilman tuen määrän ennakkovahvistusta toteutettavaan muuhun vientiin sovellettavat määrät. Huomioon otettavat määrät ovat asetuksen (EY) N:o 259/98 2 artiklan mukaisesti määritettynä päivänä voimassa olevat määrät, jos on kyse yhteisön elintarvikeapuna tapahtuvasta viennistä, tai asetuksen (EY) N:o 174/1999(28) 13 artiklan 2 kohdan mukaisesti määritettynä päivänä voimassa olevat määrät, jos on kyse maidon tai maitotuotteiden viennistä kansallisena elintarvikeapuna. 11 artikla Muut kuin 10 artiklassa tarkoitettuja elintarvikeaputoimiin liittyviä tukitodistuksia koskevat todistushakemukset ovat voimassa ainoastaan, jos niistä on annettu asetuksen (EY) N:o 1291/2000 15 artiklassa säädetyin edellytyksin vakuus, joka on 25 prosenttia haetusta määrästä. Vakuus vapautetaan 12 artiklassa säädetyin edellytyksin. 12 artikla 1. Jos 8 artiklan 5 ja 8 kohdassa tarkoitettua vähennyskerrointa sovelletaan, on vapautettava viipymättä vakuuden koko määrä, joka kerrotaan vähennyskertoimella. 2. Vakuudesta vapautetaan 94 prosenttia, jos hakija peruuttaa todistuksensa 8 artiklan 6 kohdan mukaisesti. 3. Vakuus vapautetaan kokonaisuudessaan silloin, kun todistuksen haltija on hakenut vientitukia enintään 95 prosenttia määrästä, jolle todistus on annettu. 4. Jos tukitodistuksesta ei ole käytetty 95:tä prosenttia määrästä, jolle se on annettu, vakuudesta menetetään enintään 25 prosenttia seuraavasta erotuksesta: 95 prosenttia määrästä, jolle todistus on annettu, vähennettynä tosiasiallisesti käytetyllä määrällä. 5. Jos todistuksen haltija kuitenkin palauttaa todistuksen ennen 28 päivää helmikuuta, 4 kohdan mukaisesti menetettävästä määrästä vähennetään 50 prosenttia. Jos haltija palauttaa todistuksen kyseisen määräajan jälkeen mutta ennen 15 päivää elokuuta vuonna 2000 ja ennen 31 päivää toukokuuta muina vuosina, 4 kohdan mukaisesti menetettävästä määrästä vähennetään 25 prosenttia. 6. Tukitodistuksen haltija, jolla on todiste osallistumisesta asetuksen (EY) N:o 1291/2000 49 artiklassa tarkoitettuun, tuojana toimivan kolmannen maan avaamaan tarjouskilpailuun ja siitä, ettei ole voittanut tarjouskilpailua, voi pyytää sellaista vientitukea vastaavasta määrästä luopumista, jonka olisi saanut tarjouskilpailun voittaessaan. Tällöin kyseinen määrä vähennetään todistuksesta ja sitä vastaava vakuus vapautetaan. 13 artikla 1. Jäsenvaltioiden on toimitettava ennen kunkin kuukauden päättymistä komissiolle tiedot ennen 1 päivää maaliskuuta 2000 tapahtuvalle viennille edellisen kuukauden aikana myöntämistään vientituista. 2. Jäsenvaltioiden on toimitettava ennen kunkin vuoden 1 päivää tammikuuta ja ensimmäisen kerran ennen 1 päivää tammikuuta 2001 komissiolle tiedot edellisen budjettikauden aikana tapahtuneelle viennille edelliseen 30 päivään syyskuuta tosiasiallisesti myöntämiensä vientitukien kokonaismäärästä sekä aikaisempien budjettikausien aikana tapahtuneelle viennille myönnetyistä määristä, joista ei ole ilmoitettu aikaisemmin, sekä mainittava kyseiset kaudet. 3. Edellistä kohtaa sovellettaessa ennakkomaksuja pidetään tosiasiallisesti myönnettyinä tukina. Aiheetta maksettujen vientitukien takaisinmaksusta on toimitettava tieto erikseen. 4. Jäsenvaltioiden on toimitettava komissiolle ennen kunkin kuukauden 10 päivää tiedot seuraavista: a) määrät, joiden osalta tukitodistuksia on palautettu edellisen kuukauden aikana 12 artiklan 5 kohdan edellytysten mukaisesti; b) määrät, joiden osalta tukitodistuksia on palautettu tai vähennetty edellisen kuukauden aikana 12 artiklan 6 kohdan edellytysten mukaisesti; c) määrät, joiden osalta tukitodistusten voimassaolo on päättynyt ja joita ei ole käytetty; d) edellisen kuukauden aikana annetut 10 artiklassa tarkoitetut tukitodistukset. 14 artikla 1. Viennistä, jolle ei ole annettu todistusta, voidaan 30 päivään syyskuuta 2000 ja kunakin budjettikautena 1 päivästä lokakuuta 2000 alkaen maksaa vientitukea 30000000 euron suuruisen kokonaisvarauksen rajoissa kunkin varainhoitovuoden aikana. Tätä artiklaa ei kuitenkaan sovelleta sopimuksen 10 artiklan 4 kohdan mukaisen kansainvälisen elintarvikeaputoimen yhteydessä tapahtuvaan vientiin eikä asetuksen (EY) N:o 800/1999 4 artiklan 1 kohdan toisen alakohdan kolmannessa luetelmakohdassa, 36, 40, 44 ja 45 artiklassa sekä 46 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuihin toimituksiin. 2. Tämän artiklan säännöksiä sovelletaan sellaisen toimijan toteuttamaan vientiin, jolla ei ole ollut kyseisen budjettikauden alusta alkaen hallussaan tukitodistusta ja jolla ei ole hallussaan todistusta vientipäivänä. Niiden hakemusten kokonaismäärän, jotka tällainen toimija on jättänyt liitteessä F olevan VI osan 2 kohdassa säädetyin edellytyksin kyseisen budjettikauden aikana ennen kyseistä vientiä koskevan hakemuksen jättämistä, on oltava alle 50000 euroa. Tätä säännöstä sovelletaan ainoastaan siinä jäsenvaltiossa, jossa tavarat on valmistettu tai koottu. 3. Jäsenvaltioiden on toimitettava komissiolle viimeistään kunkin kuukauden 5 päivänä tieto tämän artiklan mukaisesti edellisen kuukauden 16 päivästä kuukauden loppuun myönnettyjen vientitukien määristä ja viimeistään kunkin kuukauden 20 päivänä tieto tämän artiklan mukaisesti kyseisen kuukauden 1 päivästä 15 päivään myönnettyjen vientitukien määristä. Jos jäsenvaltioiden ilmoittamien määrien summa ylittää 20000000 euroa, komissio keskeyttää tämän artiklan 1 ja 2 kohdan soveltamisen vientiin, jolle ei ole annettu tukitodistusta. 15 artikla 1. Tässä asetuksessa tarkoitettuihin tukitodistuksiin sovelletaan asetuksen (EY) N:o 1291/2000 säännöksiä lukuun ottamatta tuontitodistuksia koskevia säännöksiä. Todistuksia koskeviin, määrinä ilmoitettaviin oikeuksiin ja velvollisuuksiin liittyviä säännöksiä sovelletaan soveltuvin osin tässä asetuksessa tarkoitettuja tukitodistuksia koskeviin euroina ilmoitettaviin oikeuksiin ja velvollisuuksiin liitteen F säännökset huomioon ottaen. 2. Seuraavia asetuksen (EY) N:o 1291/2000 säännöksiä ei 1 kohdasta poiketen sovelleta tässä asetuksessa tarkoitettuihin tukitodistuksiin: - 9, 12, 14, 21, 24, 32, 33, 35, 42, 46, 47 ja 50 artikla, - 8 artiklan 2 kohta, - 8 artiklan 4 kohta, - 18 artiklan 1 kohta, - 36 artiklan 5 kohta. 3. Asetuksen (ETY) N:o 1291/2000 40 artiklan soveltamiseksi 30 päivään syyskuuta voimassa olevien todistusten voimassaoloa ei voi jatkaa. Tällöin todistus on syytä peruuttaa niiden määrien osalta, joita ei ylivoimaisen esteen vuoksi ole haettu. 16 artikla 1. Asetuksen (ETY) N:o 800/1999 säännöksiä sovelletaan. Lisäksi tavaroiden vientihetkellä asianomaisen on ilmoitettava perustuotteiden, niistä jalostettujen tuotteiden ja 1 artiklan 3 kohdan perusteella toiseen näistä kahdesta ryhmästä rinnastettavien tuotteiden määrät, joita on tosiasiallisesti käytetty 3 artiklan 2 kohdan mukaisesti näiden tavaroiden valmistuksessa ja joille on haettu tukea, tai asianomaisen on viitattava näiden tavaroiden koostumukseen, jos koostumus on määritetty 3 artiklan 2 kohdan kolmannen alakohdan mukaisesti. Kun tavaraa on käytetty toisen vientitavaran valmistuksessa, asianomaisen tekemässä ilmoituksessa on oltava tieto tosiasiallisesti käytetyn tavaran määrästä sekä tieto kunkin kyseisen tavaran valmistuksessa käytetyn perustuotteen, siitä jalostetun tuotteen tai 1 artiklan 3 kohdan perusteella toiseen näistä kahdesta ryhmästä rinnastettavien tuotteiden laadusta ja määrästä. Asianomaisen on ilmoituksensa tueksi toimitettava toimivaltaisille viranomaisille kaikki näiden aiheellisiksi katsomat asiakirjat ja tiedot. Niille tehdyn ilmoituksen paikkansapitävyyden todentamiseksi tätä varten valtuutettujen viranomaisten on käytettävä kaikkia asianmukaisia valvontakeinoja. Muiden jäsenvaltioiden toimivaltaisten viranomaisten on sen jäsenvaltion toimivaltaisten viranomaisten pyynnöstä, jonka alueella vientimuodollisuudet toteutetaan, annettava näille suoraan kaikki käytettävissään olevat tiedot asianomaisen tekemän ilmoituksen tarkastuksen mahdollistamiseksi. 2. Poiketen siitä, mitä edellä olevassa kohdassa säädetään, valmistettujen tuotteiden ja/tai tavaroiden ilmoitus voidaan korvata valmistettujen tuotteiden määriä koskevalla kokoomailmoituksella tai viittauksella tällaiseen ilmoitukseen toimivaltaisten viranomaisten suostumuksella, jos määrät on jo määritelty 3 artiklan 2 kohdan kolmannen alakohdan mukaisesti ja sillä edellytyksellä, että valmistaja antaa mainittujen viranomaisten käytettäväksi kaikki ilmoituksen tarkistamiseksi tarvittavat tiedot. 3. Jos asianomainen ei laadi edellä 1 kohdassa tarkoitettua ilmoitusta tai ei toimita hyväksyttäviä asiakirjoja ilmoituksensa tueksi, tämä ei voi saada tukea. Jos asianomainen kuitenkin esittää toimivaltaisten viranomaisten edellyttämät todisteet siitä, että hakijalla ei ole tai hakija ei pysty toimittamaan vaadittuja vientitavaran valmistusolosuhteita koskevia tietoja ja jos tämä tavara on mainittu liitteen D sarakkeessa 1 ja 2, asianomainen saa nimenomaisesta pyynnöstään tuen, jonka laskemiseksi huomioon otettava perustuotteiden laatu ja määrä on määritettävä vientitavaran määrityksen tuloksena olevien tietojen ja liitteessä D vahvistetun vastaavuustaulukon perusteella. Toimivaltainen viranomainen vahvistaa edellytykset, joiden mukaisesti määritys on tehtävä. Asianomainen vastaa edellä mainitusta määrityksestä aiheutuvista kustannuksista. Jos vientitavaraan viitataan asetuksen (ETY) N:o 2571/97 4 artiklan 1 kohdassa, maitotuotteiden tuen määrä on alennetuin hinnoin myytävien maitotuotteiden käyttöön sovellettava määrä, jos viejä ei esitä todistetta siitä, että tavara ei sisällä alennetuin hinnoin myytyjä maitotuotteita. 4. Edellä olevaa 1 ja 2 kohtaa ei sovelleta liitteen C mukaisesti määritettyihin maataloustuotteiden määriin lukuun ottamatta: - 1 kohdan ensimmäisessä alakohdassa tarkoitettuja 3 artiklan 3 kohdan b alakohdassa määriteltyjen edellytysten mukaisesti sisäiseen jalostusmenettelyyn asetetuista tuotteista osittain saatuina tavaroina vietäviä tuotemääriä, - CN-koodiin 1902 11 00 kuuluvina makaronivalmisteina vietäviä munien tai munatuotteiden määriä, - 3 artiklan 3 kohdan a alakohdassa tarkoitettua tuoreiden makaronivalmisteiden kuiva-ainepitoisuutta, - CN-koodeihin 2905 44 ja 3824 60 kuuluvan D-glusitolin (sorbitolin) valmistuksessa tosiasiallisesti käytettyjen perustuotteiden laatua sekä tarvittaessa tärkkelyspitoisista aineista ja sakkaroosista tuotetun D-glusitolin (sorbitolin) osuuksia, - CN-koodiin 3501 90 90 kuuluvina tavaroina vietäviä kaseiinimääriä, - CN-koodiin 2202 90 10 kuuluvan mallasoluen Plato-astetta, - toimivaltaisten viranomaisten hyväksymää mallastamattoman ohran määrää. Liitteessä C tarkoitettuja tavaroita koskevissa vienti-ilmoituksissa ja tukihakemuksissa esitettävä tavaran kuvaus on tehtävä kyseisen liitteen nimikkeistöä käyttäen. 5. Kun tavara analysoidaan tämän artiklan säännösten soveltamiseksi, on käytettävä komission asetuksessa (ETY) N:o 4056/87(29) tarkoitettuja tai niiden puuttuessa Euroopan unioniin tuotavan samankaltaisen tavaran yhteiseen tullitariffiin luokittelussa sovellettavia määritysmenetelmiä. 6. Viennin todistavassa asiakirjassa on mainittava yhtäältä vietävien tavaroiden määrät sekä toisaalta 1 kohdan ensimmäisessä alakohdassa tarkoitetut tuotemäärät tai viittaus 3 artiklan 2 kohdan kolmannen alakohdan mukaisesti määriteltyyn koostumukseen. Tämän artiklan 2 kohdan toisen alakohdan säännöksiä sovellettaessa asiakirjassa on kuitenkin oltava tämän jälkimmäisen maininnan tilalla ja sen asemesta maininta liitteen D sarakkeesta 4 ilmenevistä vientitavaran analyysista saatavia tietoja vastaavista perustuotteiden määristä. 7. Edellä olevan 1 ja 2 kohdan soveltamiseksi kunkin jäsenvaltion on annettava komissiolle tiedoksi alueellaan käytettävät valvontatoimenpiteet vientitavaroiden eri tyyppien osalta. Komissio ilmoittaa ne muille jäsenvaltioille. 8. Kunkin vuoden 1 päivän lokakuuta ja 15 päivän lokakuuta välisenä aikana toteutetun viennin osalta vientitukia ei voida maksaa ennen 16 päivää lokakuuta. 17 artikla 1. Yhdistetyn nimikkeistön koodeihin 0405 20 10, 0405 20 30, 1806 90 60-18069090, 1901 ja 2106 90 98 kuuluvien ja runsaasti koodeihin 0402 10 19, 0402 21 19, 0405 00 ja 0406 kuuluvia maitotuotteita sisältävien tavaroiden, jäljempänä "maitotuotteet", osalta asianomaisen on ilmoitettava 16 artiklan mukaisesti: a) että mitään maitotuotteiden määriä ei ole tuotu kolmannesta maasta sellaisten erityisjärjestelyjen perusteella, joissa määrätään alennetusta tullista tai b) maitotuotteiden määrät, jotka on tuotu kolmannesta maasta sellaisten erityisjärjestelyjen perusteella, joissa määrätään alennetusta tullista. 2. Edellä olevan 1 kohdan soveltamiseksi ilmaisulla "runsaasti maitotuotteita sisältävä" tarkoitetaan vientitavaroita, joiden valmistukseen on käytetty vähintään 51 kilogrammaa maitotuotteita 100 kilogrammaa kohden. 3. Jos esitetään pyyntö, joka koskee 3 artiklan 2 kohdan kolmannen alakohdan mukaisesti määritettäviä tuotteita, toimivaltainen viranomainen voi hyväksyä asianomaisen toimittaman todistuksen siitä, että käytettyihin maitotuotteisiin ei ole tuontihetkellä sovellettu erityisjärjestelyjä, joissa määrätään alennetusta tullista. 4. Toimivaltainen viranomainen voi hyväksyä 1 kohdan mukaisesti tehdyn ilmoituksen tai 3 kohdan mukaisen todistuksen, jos voidaan osoittaa, että vientitavaroihin sisältyvistä maitotuotteista maksettu hinta on saman suuruinen tai lähes saman suuruinen kuin vastaavan tuotteen hinta yhteisön markkinoilla. Hintojen vertailussa on otettava huomioon maitotuotteen ostoajankohta. 5. Jos on käytetty määriä, joihin on sovellettu alennetun tullin sisältäviä erityisjärjestelyjä, tuki lasketaan neuvoston asetuksen (EY) N:o 1255/1999 17 artiklan mukaan. 18 artikla Edellä 1 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua tukea ei myönnetä tavaroille, jotka on perustamissopimuksen 24 artiklan mukaisesti luovutettu vapaaseen liikkeeseen ja jotka jälleenviedään. Tukea ei myönnetä näille tavaroille silloin, kun ne viedään jalostuksen jälkeen tai toiseen tavaraan lisättyinä. 19 artikla Komissio tekee tähän asetukseen yhdistetyn nimikkeistön muutosten vuoksi tarvittavat mukautukset tai liitteeseen B tarvittavat mukautukset, jotta säilytetään yhdenmukaisuus 1 artiklan 1 kohdassa mainittujen asetusten vastaavien liitteiden kanssa. 20 artikla Ne, joita asia koskee, voivat 31 päivään joulukuuta 2000 käyttää tämän asetuksen liitteessä F olevan lomakkeen sijasta asetuksen (EY) N:o 1222/94 liitteessä F olevaa lomaketta mainitun asetuksen liitteessä F annettujen säännösten mukaisesti, jollei toimivaltaisten viranomaisten sopimuksesta muuta johdu. 21 artikla Kumotaan asetus (EY) N:o 1222/94. Viittauksia kumottuun asetukseen on pidettävä viittauksina tähän asetukseen, ja ne luetaan liitteessä G olevan vastaavuustaulukon mukaisesti. 22 artikla Tämä asetus tulee voimaan seuraavana päivänä sen jälkeen, kun se on julkaistu. Tämä asetus on kaikilta osiltaan velvoittava, ja sitä sovelletaan sellaisenaan kaikissa jäsenvaltioissa. Tehty Brysselissä 13 heinäkuuta 2000. Komission puolesta Erkki Liikanen Komission jäsen (1) EYVL L 318, 20.12.1993, s. 18. (2) EYVL L 136, 31.5.1994, s. 5. (3) EYVL L 83, 4.4.2000, s. 6. (4) EYVL L 102, 17.4.1999, s. 11. (5) EYVL L 159, 1.7.1993, s. 112. (6) EYVL L 9, 15.1.1999, s. 8. (7) EYVL L 94, 9.4.1986, s. 9. (8) EYVL L 265, 30.9.1998, s. 8. (9) EYVL L 62, 7.3.1980, s. 5. (10) EYVL L 199, 22.7.1983, s. 12. (11) EYVL L 102, 17.4.1999, s. 11. (12) EYVL L 181, 1.7.1992, s. 21. (13) EYVL L 258, 16.10.1993, s. 6. (14) EYVL L 328, 20.12.1994, s. 12. (15) EYVL L 205, 3.8.1985, s. 5. (16) EYVL L 240, 10.9.1999, s. 11. (17) EYVL L 152, 24.6.2000, s. 1. (18) EYVL L 350, 20.12.1997, s. 3. (19) EYVL L 160, 26.6.1999, s. 48. (20) EYVL L 282, 1.11.1975, s. 49. (21) EYVL L 329, 30.12.1995, s. 18. (22) EYVL L 160, 26.6.1999, s. 48. (23) EYVL L 252, 25.9.1999, s. 1. (24) EYVL L 214, 8.9.1995, s. 16. (25) EYVL L 367, 16.12.1992, s. 10. (26) EYVL L 178, 5.7.1984, s. 22. (27) EYVL L 239, 22.9.1979, s. 24. (28) EYVL L 20, 27.1.1999, s. 8. (29) EYVL L 379, 31.12.1987, s. 29. LIITE A >TAULUKON PAIKKA> LIITE B >TAULUKON PAIKKA> LIITE C >TAULUKON PAIKKA> LIITE D >TAULUKON PAIKKA> LIITE E KERTOIMET, JOILLA 3 ARTIKLAN 1 KOHDAN B ALAKOHDASSA TARKOITETUT TUOTTEET MUUNNETAAN PERUSTUOTTEIKSI >TAULUKON PAIKKA> LIITE F I. Tukitodistusten hakeminen 1. Tukitodistushakemus on laadittava asetuksen (ETY) N:o 1291/2000 liitteen I mukaiselle lomakkeelle. Jos asianomainen ei aio harjoittaa vientiä muun jäsenvaltion kautta kuin sen, johon asianomainen on jättänyt tukitodistushakemuksensa, hakemus on mahdollista tehdä sähköisesti kyseisen jäsenvaltion määrittelemin edellytyksin. 2. Otsakkeen "vienti- tai ennakkovahvistustodistus" alla on oltava leima, jossa on maininta: "Tukitodistus, liitteeseen I kuulumaton". Hakijan on täytettävä kohdat 4, 8, 17 ja 18 ja tarvittaessa kohta 7. Summa merkitään euroina kohtiin 17 ja 18. Kohtia 13-16 ei täytetä. Hakijan on ilmoitettava kohdassa 20, aikooko hän käyttää tukitodistustaan ainoastaan siinä jäsenvaltiossa, jossa tukitodistus on annettu, vai hakeeko hän koko yhteisössä voimassa olevaa todistusta. Hakijan on ilmoitettava hakemuksen jättöpäivä ja allekirjoitettava tukitodistushakemus. Elintarvikeapua varten tehtävien todistushakemusten osalta hakijan on täytettävä myös kohta 20, johon on merkittävä yksi 10 artiklassa tarkoitetuista maininnoista. II. Ennakkovahvistushakemus - tukitodistuksen otteen hakeminen 1. Ennakkovahvistuksen hakeminen tukitodistushakemuksen yhteydessä Katso kohta I (hakijan on täytettävä kohta 8). 2. Ennakkovahvistuksen hakeminen tukitodistuksen antamisen jälkeen Asianomaisen on täytettävä hakemus, jonka - kohtiin 1 ja 2 on merkittävä sen tukitodistuksen antavan viranomaisen nimi, johon ennakkovahvistusta haetaan, sekä mainitun todistuksen numero, - 4 kohtaan on merkittävä tukitodistuksen haltijan nimi, - kohtaan 8 on merkittävä rasti vaihtoehdon "kyllä" kohdalle. 3. Tukitodistusotetta koskeva hakemus Tukitodistuksen haltija voi hakea todistusotetta määrälle, joka ei saa ylittää määrää, jota ei ole otteen antamispäivänä vielä luettu alkuperäiseen todistukseen, erityisesti jos hän aikoo toteuttaa vientitoimia, joita koskevia tukihakemuksia ei ole vielä jätetty tukitodistuksen antavalle jäsenvaltiolle. Tällöin alkuperäiseen todistukseen luetaan otehakemuksen määrä ja ote annetaan hakemuksen perusteella, jossa on oltava seuraavat tiedot: kohtiin 1 ja 2 on merkittävä sen tukitodistuksen antavan viranomaisen nimi, jonka osalta otetta haetaan, sekä mainitun alkuperäisen todistuksen numero, kohtaan 4 on merkittävä todistuksen haltijan nimi, kohtiin 17 ja 18 on merkittävä otteella haettu määrä euroina. III. Koko yhteisössä käytettävien ennakkovahvistustodistusten ja tukitodistusotteiden antaminen Kappaleet nro 1 ja nro 2 laaditaan asetuksen (EY) N:o 1291/2000 liitteen I mukaisesti. Otsakkeen "vienti- tai ennakkovahvistustodistus" alla on oltava leima, jossa on maininta: "Tukitodistus, liitteeseen I kuulumaton". a) Kohtaan 1 on merkittävä todistuksen antaneen viranomaisen nimi ja osoite. Kohtaan 2 tai 23 on merkittävä tukitodistuksen antaneen viranomaisen antama todistuksen numero. Kun kyseessä on tukitodistusote, kohtaan 3 on merkittävä maininta "ote" lihavoiduin suuraakkosin. b) Kohtaan 4 on merkittävä todistuksen haltijan nimi ja täydellinen osoite. c) Kohta 6 viivataan yli. d) Kohtaan 10 on merkittävä alkuperäistä tukitodistusta koskevan hakemuksen jättöpäivä ja kohtaan 11 on merkittävä 11 artiklan mukaisesti annetun vakuuden määrä. e) Kohtaan 12 on merkittävä todistuksen viimeinen voimassaolopäivä. f) Kohdat 13-16 yliviivataan. g) Kohdat 17 ja 18 täyttää toimivaltainen viranomainen 8 artiklan mukaisesti määritetyn määrän perusteella. h) Kohta 19 yliviivataan. i) Kohtaan 20 on merkittävä hakemuksessa mahdollisesti vaadittavat maininnat. j) Kohta 21 täytetään hakemuksen mukaisesti. k) Kohdassa 22 on oltava maininta "ensimmäinen voimassaolopäivä: ...", joka on määritetty 8 artiklan mukaisesti. l) Kohta 23 on täytettävä. m) Kohta 24 yliviivataan. IV. Sellaisten koko yhteisössä käytettävien tukitodistusten antaminen, jotka eivät sisällä ennakkovahvistusta Kyseiset tukitodistukset täytetään samoin kuin kohdassa III tarkoitetut todistukset. Todistuksen kohta 21 yliviivataan. Jos tällaisen tukitodistuksen haltija hakee myöhemmin tuen ennakkovahvistusta, hänen on palautettava alkuperäinen todistus ja mahdollisesti annetut todistusotteet. Todistuksen kohtaan 22 kohtaan on merkittävä ja täydennettävä maininta "Tuki on voimassa ... , vahvistettu ennakolta ..., ja tuki on voimassa ... asti". V. Ainoastaan yhdessä jäsenvaltiossa voimassa olevat rekisteröidyt todistukset Jos todistuksen haltija ei aio hakea tukitodistustaan koskevaa vientitukea muualta kuin todistuksen antaneelta viranomaiselta, jäsenvaltion on ilmoitettava hakijalle tämän hakemuksen rekisteröinnistä ja toimitettava haltijalle kappaleessa nro 1 olevat tiedot. Kappaletta nro 2 (todistuksen antavan viranomaisen kappale) ei anneta. Sen sijaan toimivaltainen viranomainen rekisteröi kohdissa III ja IV tarkoitettujen todistusten tiedot sekä tukitodistukseen merkityt määrät. VI. Tukitodistusten käyttö 1. Vientimuodollisuuksien täyttämisen yhteydessä yhtenäisen hallinnollisen asiakirjan kohtaan 44 on merkittävä niiden tukitodistusten numero, jota tai joita on käytetty vientitukea haettaessa. Jos tulliasiakirja ei ole yhtenäinen hallinnollinen asiakirja, kansalliseen asiakirjaan on merkittävä tarkastettavien todistusten numero tai numerot. 2. Kunkin toimijan on laadittava asetuksen (EY) N:o 800/1999 49 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu erityinen tuen maksamista koskeva hakemus. Se on esitettävä maksajavirastolle ja sen liitteenä on oltava vastaava todistus tai vastaavat todistukset, paitsi jos kyseessä on todistuksen tai todistusten rekisteröinti edellä olevan V kohdan mukaisesti. Toimivaltainen viranomainen ei voi pitää erityistä hakemusta asetuksen (EY) N:o 800/1999 49 artiklan 2 kohdassa tarkoitettuna tuen maksamista koskevana asiakirjana. Toimivaltainen viranomainen voi pitää erityistä hakemusta asetuksen (EY) N:o 800/1999 5 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuna vienti-ilmoituksena. Tällöin jäljempänä kohdassa 3 tarkoitettu päivä, jona maksajavirasto vastaanottaa erityisen hakemuksen, on päivä, jona maksajavirasto on vastaanottanut vienti-ilmoituksen. Muissa tapauksissa erityiseen hakemukseen on sisällyttävä muun muassa viittaus vienti-ilmoitukseen. 3. Maksajavirasto määrittää haetun määrän erityisessä hakemuksessa ilmoitettujen tietojen mukaan yksinomaan viedyn perustuotteen (vietyjen perustuotteiden) määrän (määrien) ja luonteen sekä vientituen voimassa olevan määrän (voimassa olevien määrien) perusteella. Kyseiset kolme tekijää on oltava selkeästi merkittyinä tai niistä on oltava selkeä viittaus vienti-ilmoituksessa. Maksajavirasto merkitsee kyseisen määrän tukitodistukseen kolmen kuukauden kuluessa erityisen hakemuksen vastaanottopäivästä. Luvut merkitään todistuksen kappaleen nro 1 kääntöpuolelle kohtiin 28, 29 ja 30 euroina määrien sijaan. Edellistä kohtaa sovelletaan soveltuvin osin sähköisessä muodossa oleviin todistuksiin. 4. Jos tukitodistusta ei ole määrien merkitsemisen jälkeen rekisteröity, todistuksen kappale nro 1 palautetaan todistuksen haltijalle tai maksajavirasto säilyttää sen asianomaisen pyynnöstä. 5. Toteutettuun vientiin liittyvä vakuus voidaan vapauttaa kyseisen viennin osalta tai se voidaan siirtää tuen ennakkomaksun suorittamisen vakuudeksi. Tällöin hakijan on myöhemmin enää täydennettävä vakuutta. LIITE G VASTAAVUUSTAULUKKO >TAULUKON PAIKKA>