FI Euroopan unionin virallinen lehti L 179/128

KOMISSION PÄÄTÖS (EU) 2015/1075,

annettu 19 päivänä tammikuuta 2015,

valtiontuesta SA.35843 (2014/C) (ex 2012/NN),

jonka Italia on toteuttanut – Julkisen palvelun velvoitteesta maksettava lisähyvitys Buonotourist-yritykselle

(tiedoksiannettu numerolla C(2015) 75)

(Ainoastaan italiankielinen teksti on todistusvoimainen)

(ETA:n kannalta merkityksellinen teksti)

EUROOPAN KOMISSIO, joka

ottaa huomioon Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen ja erityisesti sen 108 artiklan 2 kohdan ensimmäisen alakohdan,

ottaa huomioon sopimuksen Euroopan talousalueesta ja erityisesti sen 62 artiklan 1 kohdan a alakohdan,

on edellä mainittujen artiklojen mukaisesti kehottanut asianomaisia esittämään huomautuksensa ja ottaa huomioon nämä huomautukset,

sekä katsoo seuraavaa:

1. MENETTELY

(1) Italian viranomaiset ilmoittivat 5 päivänä joulukuuta 2012 sähköisesti SEUT-sopimuksen 108 artiklan 3 kohdan mukaisesti yritykselle Buonotourist S.r.l., jäljempänä ”Buonotourist”, suoritettavasta lisähyvityksestä, joka maksetaan henkilöliikennepalvelujen tarjoamisesta linja-autolla Campanian alueen, jäljempänä ”alue”, myöntämän toimiluvan perusteella vuosina 1996–2002, jäljempänä ”tarkastelujakso”, Italian korkeimman hallinto-oikeuden, Consiglio di Staton, antaman tuomion täytäntöönpanemiseksi.

(2) Ilmoitus rekisteröitiin saapuneeksi numerolla SA.35843 ja sitä käsiteltiin 13 päivästä joulukuuta 2012 toimenpiteenä, josta ei ole ilmoitettu, sillä komission hallussa olevien tietojen mukaan alueella oli velvoite maksaa lisähyvitys 7 päivästä joulukuuta 2012 eli sen jälkeen kun Italian hallitus oli ilmoittanut toimenpiteestä komissiolle, mutta ennen kuin komissio oli tehnyt asiasta päätöksen.

(3) Komissio ilmoitti Italialle 20 päivänä helmikuuta 2014 päivätyllä kirjeellä päätöksestään aloittaa tuista perustamissopimuksen 108 artiklan 2 kohdassa tarkoitettu menettely, jäljempänä ”menettelyn aloittamista koskeva päätös”.

(4) Päätös menettelyn aloittamisesta julkaistiin Euroopan unionin virallisessa lehdessä (1). Komissio on kehottanut asianomaisia esittämään huomautuksensa toimenpiteistä.

(5) Italian viranomaiset esittivät omat huomautuksensa menettelyn aloittamista koskevasta päätöksestä 21 ja 24 päivänä maaliskuuta 2012 päivätyillä kirjeillä.

(6) Ainoa kolmas osapuoli, joka esitti huomautuksia menettelyn aloittamista koskevasta päätöksestä, oli Buonotourist eli ilmoitetun toimenpiteen edunsaaja. Sen huomautukset vastaanotettiin 25 päivänä maaliskuuta 2014.

(7) Italian viranomaiset toimittivat 11 päivänä heinäkuuta 2014 kommentteja näistä huomautuksista sekä muita tietoja vastauksena 11 päivänä kesäkuuta 2014 esitettyyn tietopyyntöön.

(8) Italian viranomaiset toimittivat lisätietoja 15 päivänä syyskuuta 2014, kun komissio oli ensin pyynnöstä jatkanut huomautusten esittämiselle asetettua määräaikaa.

2. TOIMENPITEEN KUVAUS

2.1 YRITYS

(9) Buonotourist on yksityinen yritys, joka tarjoaa julkisia paikallisliikennepalveluja alueellisten ja kunnallisten toimilupien perusteella. Italian viranomaisten mukaan Buonotourist tarjosi tarkastelujaksolla alueen myöntämän toimiluvan perusteella linja-autoliikenteen palveluja yhteensä noin 1,8 miljoonaa ajokilometriä vuodessa.

(10) Italian viranomaisten toimittamien tietojen mukaan alue on jo maksanut Buonotouristille kyseisestä palvelusta tarkastelujaksolla 1 9 5 07 121,54 euroa, josta palvelujen ja hallinnon osuus on 1 7 0 36 021,13 euroa ja investointien osuus 2 4 71 100,41 euroa. Tämä hyvitys on myönnetty Buonotouristille yli kymmenen vuotta ennen kuin komissio lähetti Italian valtiolle ensimmäisen tietopyynnön, joten sitä ei arvioida meneillään olevassa menettelyssä (2).

(11) Edellä mainittujen jo maksettujen määrien lisäksi Buonotourist pyysi alueelta neuvoston asetuksen (ETY) N:o 1191/69 (3) nojalla 5 5 67 582,57 euron lisähyvitystä taloudellisesta haitasta, joka sille on koitunut julkisen palvelun velvoitteiden asettamisen vuoksi. Alueen mukaan pyyntö esitettiin tammikuussa 2007, jolloin Buonotourist ryhtyi oikeustoimiin toimivaltaisessa Italian hallintotuomioistuimessa.

(12) Salernon alueellinen hallintotuomioistuin (Tribunale Amministrativo Regionale di Salerno) hylkäsi vuonna 2008 Buonotouristin vaateen oikeudesta lisähyvitykseen asetuksen (ETY) N:o 1191/69 nojalla. Hallintotuomioistuin katsoi asetuksen (ETY) N:o 1191/69 4 artiklan mukaisesti (4), ettei Buonotourist voinut pyytää hyvitystä julkisen palvelun velvoitteesta aiheutuneesta taloudellisesta haitasta, ellei se ollut aiemmin hakenut tämän julkisen palvelun velvoitteen lakkauttamista.

2.2 CONSIGLIO DI STATON TUOMIOT

(13) Consiglio di Stato hyväksyi 27 päivänä heinäkuuta 2009 antamallaan tuomiolla nro 4683/09 Buonotouristin Salernon alueellisen hallintotuomioistuimen tuomiota koskevan muutoksenhaun ja totesi, että Buonotouristilla oli asetuksen (ETY) N:o 1191/69 6, 10 ja 11 artiklan nojalla oikeus saada lisähyvitys tarjotusta julkisesta palvelusta. Tuomiossa ei määritellä tarkasti, minkä säädöksen mukaisesti ja missä muodossa julkisen palvelun velvoitteet on asetettu, mutta siinä todetaan, ettei julkista palvelua tarjoavalta yritykseltä voida evätä pyyntöä, joka koskee tällaisen palvelun toteuttamisen yhteydessä tosiasiallisesti aiheutuneiden kustannusten korvaamista. Lisäksi Consiglio di Stato katsoi, että Buonotouristilla oli oikeus hyvityksiin julkisista palveluista, vaikkei se ollut aiemmin hakenut julkisen palvelun velvoitteiden lakkauttamista.

(14) Consiglio di Staton mukaan alueen oli määriteltävä Buonotouristille maksettavan lisähyvityksen tarkka määrä sellaisten yrityksen tilinpäätöksestä saatavien luotettavien tietojen perusteella, jotka osoittavat erotuksen Buonotouristin julkisen palvelun velvoitteeseen liittyvän toiminnan kustannusten ja vastaavien tulojen välillä. Alue kuitenkin katsoi, ettei se voinut määritellä kyseistä määrää tarkkojen ja luotettavien tietojen puutteen vuoksi.

(15) Consiglio di Stato nimitti 13 päivänä joulukuuta 2010 antamallaan määräyksellä nro 8737/2010 asiantuntijan määrittelemään kyseisen määrän. Italian viranomaisten mukaan asiantuntija ei kyennyt täyttämään tehtävää. Consiglio di Stato nimitti 7 päivänä marraskuuta 2011 antamallaan määräyksellä nro 5880/2010 toisen asiantuntijan. Consiglio di Staton 7 päivänä marraskuuta 2012 antaman tuomion (giudizio per l’ottemperanza) nro 5650/2012 9 kohdasta käy ilmi, että molemmat asiantuntijat sulkivat pois oikeuden hyvitykseen asetuksen (ETY) N:o 1191/69 10 artiklan (liikennöinti- ja kuljetusvelvoite) nojalla, mutta molempien mukaan Buonotourist oli saanut vuosina 1998, 1999 ja 2000 liian vähän hyvitystä, mikä käy ilmi asetuksen (ETY) N:o 1191/69 11 artiklassa esitetyn laskukaavan (hintavelvoite) soveltamisen perusteella. Molemmat asiantuntijat siis katsoivat epäsuorasti, että alue oli asettanut Buonotouristille hintavelvoitteen.

(16) Ensimmäinen asiantuntija katsoi, ettei yritykselle hinnasta johtuvista kustannuksista aiheutuvien lisäkustannusten laskemiseen ollut asianmukaista käyttää ”induktiivista menetelmää”, ja esitti kohtuullisuusarvioinnin (via equitativa) soveltamista, kun taas toinen asiantuntija laski summan, joka alueen piti korvata yritykselle, soveltaen tätä ”induktiivista menetelmää”. Consiglio di Stato oli soveltanut menetelmää useissa tuomioissa, joihin ei ollut haettu muutosta, jolloin sen käyttämistä oli pidettävä lopullisesti hyväksyttynä menetelmänä.

(17) Toinen asiantuntija ei kuitenkaan kyennyt laskemaan hyvitystä asetuksen (ETY) N:o 1191/69 11 artiklan mukaisesti, sillä hänellä ei ollut käytettävissään tarvittavia tietoja oletettujen tai todellisten liikennöintiyksiköiden määrästä. Tämän vuoksi hän laski liian vähäisen hyvityksen todennäköisen määrän määrittelemällä niiden mahdollisten tulojen, jotka yritys olisi voinut saada tarjoamalla palvelua liiketaloudellisin perustein (arvio), ja tosiasiallisten tulojen ja saatujen julkisten varojen summan erotuksen. Tämän laskelman mukaan Buonotourist oli saanut vuosina 1998, 1999 ja 2000 hyvitystä yhteensä 1 1 11 572 euroa liian vähän korot mukaan luettuina. Asiantuntija totesi, että tätä määrää voitiin pitää liian vähän maksetun hyvityksen määränä.

(18) Consiglio di Stato antoi tämän perustella 7 päivänä marraskuuta 2012 tuomion nro 5650/2012, jossa alue määrättiin maksamaan Buonotouristille hyvityksenä 1 1 11 572 euroa ennen 7 päivää joulukuuta 2012 (5). Alue maksoi määrän Buonotouristille 21 päivänä joulukuuta 2012.

(19) Tämän päätöksen kohteena oleva toimenpide, josta ei ole ilmoitettu, on juuri tämä alueen Buonotouristille tuomion nro 5650/2012 täytäntöönpanemiseksi suorittama lisähyvitys.

2.3 ITALIAN VIRANOMAISTEN TOIMITTAMAT LISÄTIEDOT/HUOMAUTUKSET

(20) Italian viranomaisten mukaan Buonotouristin, kuten muidenkin alueellisten linja-autoliikennepalvelujen harjoittajien, toiminnan perustana olivat väliaikaiset lisenssit (toimiluvat), jotka oli uusittava vuosittain asianomaisen yrityksen hakemuksesta. Näillä toimiluvilla yritykselle myönnetään yksinoikeus tarjota kyseisiä palveluja.

(21) Lisäksi Italian viranomaiset totesivat, että Buonotourist haki alueelta toimilupia tarjotakseen palveluja kyseisillä reiteillä tarkastelujakson jokaisena vuonna ja että toimilupien mukaan asianomainen yritys vastasi aina tarjottuihin palveluihin liittyvästä riskistä kokonaan. Toimilupaan liittyi erityisesti lauseke, jonka mukaan palvelun tarjoaminen ei muodostanut oikeutta minkäänlaiseen tukeen tai hyvitykseen. Italian viranomaiset toimittivat jäljennöksen toisen yrityksen toimiluvan mallista, jäljempänä ”toimilupamalli”, vuosilta 1972–1973, ja totesivat sen olevan samanlainen kuin Buonotouristille tarkastelujaksolla myönnetty toimilupa. Italian viranomaiset eivät kuitenkaan toimittaneet juuri Buonotouristin kanssa tarkastelujaksolla tehtyä toimilupasopimusta.

(22) Italian viranomaiset totesivat, että Buonotourist sai näiden toimilupien perusteella vapaasti ehdottaa käytettävien kuljetusmuotojen korvaamista tai pyytää julkisen palvelun velvoitteidensa lakkauttamista kokonaan tai osittain, jos velvoitteista aiheutuisi sille taloudellista haittaa. Yritys ei kuitenkaan käyttänyt tätä oikeuttaan. Yritys ei myöskään Italian viranomaisten mukaan missään vaiheessa ilmoittanut alueelle, että velvoitteista aiheutui sille taloudellista haittaa eikä todennut, ettei se olisi tarjonnut palveluja, jos sille ei olisi asetettu julkisen palvelun velvoitetta. Buonotourist ei Italian viranomaisten mukaan myöskään hakenut julkisen palvelun velvoitteiden lakkauttamista asetuksen (ETY) N:o 1191/69 4 artiklan 1 kohdassa säädetyllä tavalla.

(23) Italian viranomaisten mukaan Buonotouristille aiemmin myönnetyt julkiset varat perustuivat taloudellisten standardikustannusten laskumenetelmään, jossa käytettiin aluelaissa nro 16/1983 (6) vahvistettuja parametrejä. Näitä ovat esimerkiksi sovitun ja toteutuneen kilometrimäärän suhde, tarjotun palvelun tyypistä (kaupunki-, vuoristo- tai mäkiajo) riippuva työntekijöiden ja linja-autojen määrä, henkilöstön oikeudellinen ja taloudellinen asema, yrityksen koko ja linja-autojen kustannukset.

(24) Italian viranomaiset epäilivät myös sitä, oliko Buonotourist osoittanut hoitaneensa julkisen palvelun velvoitteet tehokkaasti ja moitteettomasti, kuten asetuksessa (ETY) N:o 1191/69 edellytetään, ja totesivat, ettei Buonotouristilla ollut saman asetuksen 1 artiklan 5 kohdassa edellytettyä erillistä kirjanpitoa.

2.4 HYVITYKSEN MÄÄRÄ

(25) Kuten johdanto-osan 15 kappaleessa todetaan, Consiglio di Stato nimitti kaksi asiantuntijaa määrittämään lisähyvityksen määrän, joka alueen piti maksaa Buonotouristille asetuksen (ETY) N:o 1191/69 6, 10 ja 11 artiklan mukaisesti. Molemmat asiantuntijat esittivät kertomuksensa 27 päivänä syyskuuta 2012, mutta vain toinen asiantuntija oli onnistunut laskemaan sen lisähyvityksen määrän, joka alueen piti maksaa Buonotouristille, jäljempänä ”kertomus”.

(26) Toinen asiantuntija toisti kertomuksessa useita kertoja, että osapuolet olivat antaneet tietoja, jotka eivät vastanneet toisiaan eivätkä olleet tarpeeksi tarkkoja vaan summittaisia. Asiantuntijan mukaan osapuolet olivat toimittaneet keskenään ristiriidassa olevia asiakirjatodisteita aiemmin maksetusta hyvityksestä. Toisin kuin Italian viranomaiset ovat ilmoittaneet, toinen asiantuntija totesi Buonotouristin pitäneen erillistä kirjanpitoa julkisesta ja kaupallisesta toiminnasta, mutta hänen mukaansa ei ollut mahdollista tarkistaa, oliko tietyt kustannukset jaettu oikeisiin liiketoimintayksiköihin. Lisäksi toinen asiantuntija tähdensi, ettei edes Consiglio di Staton määräämää ”induktiivista menetelmää” soveltaen ollut mahdollista saada luotettavia tietoja siitä, mitä kustannuksia yritykselle ei olisi aiheutunut, jos julkisen palvelun velvoite olisi lakkautettu.

(27) Tämän vuoksi toinen asiantuntija tuli siihen tulokseen, ettei asetuksen (ETY) N:o 1191/69 10 artiklan mukaisesti laskettavaa liikennöinti- ja kuljetusvelvoitteesta maksettavaa lisähyvitystä ollut mahdollista määritellä.

(28) Toinen asiantuntija totesi myös, ettei asetuksen (ETY) N:o 1191/69 11 artiklan mukaista hintavelvoitteisiin liittyvää lisähyvitystä ollut mahdollista laskea 1 kohdan mukaisesti tietojen puutteen ja/tai epäluotettavuuden vuoksi. Tämän vuoksi käytettiin Consiglio di Staton määräämää ”induktiivista menetelmää”.

(29) Asetuksen (ETY) N:o 1191/69 11 artiklan mukaan hintavelvoitteiden korvaamiseksi maksettavan hyvityksen on oltava yhtä suuri kuin seuraavien kahden luvun erotus: — Ensimmäisen luvun on oltava yhtä suuri kuin erotus, joka saadaan, kun tulosta, joka saadaan kertomalla liikennöintiyksiköiden oletettu määrä ja — joko edullisin maksu, jota käyttäjät voisivat vaatia, ellei kyseistä velvoitetta olisi, tai — jos tällaista maksua ei ole, maksu, jonka yritys olisi perinyt liiketaloudellisin perustein ja ottamalla huomioon sekä kyseisen toiminnan kustannukset että markkinatilanteen, vähennetään tulo, joka saadaan kertomalla liikennöintiyksiköiden todellinen määrä kyseiselle ajanjaksolle vahvistetulla maksulla. — Toisen luvun on oltava yhtä suuri kuin erotus, joka saadaan vähentämällä pakollista maksua noudatettaessa aiheutuneet todelliset kustannukset niistä kustannuksista, joita yritykselle aiheutuisi sen periessä joko edullisinta maksua tai yrityksen liiketaloudellisin perustein perimää maksua.

(30) Koska näiden määrien määrittämiseksi ei ollut tarvittavia tietoja, toinen asiantuntija laski hyvityksen määrän siten, että se on kahden seuraavasti tulkitun luvun erotus: — koska liikennöintiyksiköiden oletetusta tai todellisesta määrästä ei ollut tietoja, ensimmäinen luku vastaa määrää, joka tarvitaan todellisten kustannusten (tai standardikustannusten, jos ne ovat pienemmät) (7) kattamiseen, vähennettynä liikenteestä saadulla tuotolla (8). — Asiantuntija katsoi, että toisen luvun olisi oltava yhtä suuri kuin todelliset kustannukset (tai standardikustannukset, jos ne ovat pienemmät) (9) vähennettynä todellisten kustannusten (tai standardikustannusten, jos ne ovat pienemmät) ja jo maksetun hyvityksen määrän erotuksella (10).

(31) Toisen asiantuntijan käsityksen mukaan näistä laskelmista voidaan päätellä, että Buonotourist olisi voinut katsoa saaneensa tarkastelujaksolla liian vähän hyvitystä vain vuosina 1998, 1999 ja 2000 sille asetetun oletetun hintavelvoitteen vuoksi. Toinen asiantuntija laski liian vähäisen hyvityksen määräksi näiden kolmen vuoden ajalta 8 38 593,21 euroa, mihin lisätään korko 2 72 979,13 euroa. Yhteensä lisähyvityksen määrä oli siis 1 1 11 572 euroa. Consiglio di Stato määräsi alueen maksamaan tämän määrän Buonotouristille, ja maksu suoritettiin 21 päivänä joulukuuta 2012.

2.5 SYYT MENETTELYN ALOITTAMISEEN

(32) Kuten menettelyn aloittamista koskevasta päätöksestä käy ilmi, komissiolla oli monenlaisia epäilyjä toimenpiteen soveltumisesta sisämarkkinoille.

(33) Ensinnäkin komissio epäili, täyttyivätkö Euroopan unionin tuomioistuimen asiassa Altmark (11) asettamat neljä edellytystä.

(34) Toiseksi komissiolla oli epäilyjä, jotka liittyivät vapautukseen ilmoitusvaatimuksesta asetuksen (ETY) N:o 1191/69 nojalla. Jotta voitaisiin todeta, että Italian viranomaiset todella ovat tässä tapauksessa asetuksen (ETY) N:o 1191/69 17 artiklan 2 kohdan nojalla vapautettuja ennakkoilmoituksen tekemisestä, on tarpeen vahvistaa ensinnäkin, että alue oli tosiasiallisesti asettanut Buonotouristille julkisen palvelun velvoitteen, ja toiseksi, että mainitusta velvoitteesta maksettu hyvitys oli asetuksen (ETY) N:o 1191/69 mukainen. Komissio ei voinut päätellä, että Buonotouristille myönnetty hyvitys täyttäisi nämä edellytykset.

(35) Kolmanneksi komissiolla oli epäilyjä siitä, soveltuiko toimenpide sisämarkkinoille Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (ETY) N:o 1370/2007 (12) mukaisesti. Komissio epäili, että jos kävisi ilmi, että vähintään yksi asetuksessa (ETY) N:o 1191/69 tarkoitetuista ilmoitusvelvollisuudesta vapauttamista koskevista perusteista ei täyty ja asiasta olisi tehtävä asetuksessa (EY) N:o 1370/2007 tarkoitettu arviointi, asetuksen edellytykset eivät täyttyisi tässä asiassa.

3. ITALIAN HUOMAUTUKSET

(36) Italian kansallisen tason viranomaiset eivät esittäneet huomautuksia menettelyn aloittamista koskevasta päätöksestä. Huomautuksia esittivät ainoastaan Campanian alueen viranomaiset.

(37) Alue esitti todisteita osoittaakseen, että Buonotourist toteutti tarkastelujaksolla toimiluvan kohteena olevien palvelujen lisäksi nk. valtuutettuja palveluja omalla riskillään. Buonotourist esimerkiksi liikennöi tarkastelujaksolla kansainvälistä ja alueiden välistä linja-autoliikennettä. Lisäksi alueen mukaan Buonotourist piti erillistä kirjanpitoa ainoastaan vuokraustoiminnalle ja linja-autoliikenteelle, mutta yrityksen omalla riskillään tarjoamia valtuutettuja palveluja ei eritelty.

(38) Toiseksi alue toisti, ettei tarkastelujaksolla ollut yksipuolisesti asetettu julkisen palvelun velvoitteita. Alue huomautti, että yritys haki tuolloin voimassa olleiden sääntöjen mukaisesti toimilupaa uudelleen vuosittain, eikä toimilupa-asiakirjoissa asetettu julkisen palvelun velvoitteita. Lisäksi kun Consiglio di Staton tuomio julkaistiin vuonna 2009, alue pyysi tuomiota noudattaakseen useaan otteeseen Buonotouristia toimittamaan asiakirjat tai sopimukset, joissa julkisen palvelun velvoitteet asetetaan. Buonotourist ei kuitenkaan alueen mukaan koskaan vastannut pyyntöihin. Enimmäishinnoista alue totesi, että toimilupasopimuksissa mainitut hinnat kuuluivat kaikkiin alan yrityksiin sovelletun yleisen hintapolitiikan yleistoimenpiteiden piiriin.

4. ASIANOMAISTEN OSAPUOLTEN ESITTÄMÄT HUOMAUTUKSET

(39) Ainoa kolmas osapuoli, joka esitti huomautuksia menettelyn aloittamista koskevasta päätöksestä, oli Buonotourist eli ilmoitetun toimenpiteen edunsaaja. Buonotourist esitti kommenteissaan eriävän mielipiteensä näkemyksistä, jotka komissio esitti menettelyn aloittamista koskevassa päätöksessä.

(40) Tukeakseen omaa näkemystään, jonka mukaan sille oli asetettu julkisen palvelun velvoitteita, Buonotourist selitti, ettei velvoitteita ollut määritelty toimilupa-asiakirjoissa eikä sellaisia ollut olemassa, vaan että ne johtuivat yksinomaan alueen sisäisistä säädöksistä, jotka koskivat yritysorganisaation ennalta määrittelyä ja hyvityksen yksilöimistä käyttäen nk. standardikustannusmenetelmää. Buonotouristin mukaan Italia oli säännellyt julkisen palvelun velvoitteita lailla nro 151/81, aluelailla nro 16/83, lain nro 59/97 4 artiklalla ja asetuksella nro 422/97. Alue määritteli Buonotouristin tarjoaman julkisen palvelun vuoden 1972–1973 toimilupa-asiakirjassa, jota jatkettiin vuosittain vuoteen 2003 asti. Buonotouristille vuosina 1996–2002 asetetut, esimerkiksi hintoihin, reitteihin, pysäkkeihin ja aikatauluihin liittyvät julkisen palvelun velvoitteet käyvät Buonotouristin mukaan ilmi seuraavista asiakirjoista: — Buonotouristin ja alueen vuodeksi 2003 allekirjoittama aluelain nro 3/02 46 §:n mukainen yhdysliikennettä koskeva palvelusopimus, jolla jatkettiin ja korvattiin aiemmat toimiluvat, — aluevaltuuston (Giunta regionale) 30 päivänä joulukuuta 1999 antama päätös nro 8726, jossa Buonotouristille annettiin lupa muuttaa linja-autoreittiä yrityksen itsensä ja muiden allekirjoittajien esittämien pyyntöjen mukaisesti, — aluehallituksen (governo regionale) 4 päivänä toukokuuta 2000 antama päätös nro 323, jolla jatkettiin alueellisten linja-autoliikennepalvelujen kausilippujen korotuskieltoa, — muistio nro 4770/2000, jolla tiedotetaan, miten lasketaan tavanomaisten kausilippujen ja työreittien kausilippujen hinnat, — alueen liikennetarkastajan (Assessore dei Trasporti) asetus nro 1609/2001 siirtymisestä liiran käytöstä euron käyttöön; asetuksessa kiinnitettiin toimilupien haltijoiden huomio kieltoon korottaa hintoja säännönvastaisesti, mikä muodosti toimilupiin/sopimuksiin liittyvän velvoitteen.

(41) Lisäksi Buonotouristin mukaan alue supisti toistuvasti standardikustannusten määrää ja sovelsi sitä epätasaisesti eri reitteihin ja toimilupiin, minkä vuoksi tietyt toimijat päättivät lopettaa joitakin reittejä, joiden toiminta oli jatkuvasti tappiollista. Alue oli vastannut, että toimijoiden oli taattava toiminnan jatkuminen julkisen palvelun velvoitteiden mukaisesti, ja jos reitit lopetettaisiin, julkisen palvelun keskeyttämisestä tehtäisiin kantelu. Buonotouristin mukaan tämä osoittaa, että yritykselle oli asetettu julkisen palvelun velvoite. Se ei kuitenkaan toimittanut todisteita näkemyksensä tueksi.

(42) Buonotourist totesi myös toimineensa pääasiassa (80-prosenttisesti) paikallisliikenteen tarjoajana ja käyttäneensä erillistä kirjanpitoa muusta, monimuotoisesta yritystoiminnastaan.

(43) Buonotourist asetti kyseenalaiseksi Consiglio di Staton lopullisen kansallisen tuomion ja seuraavat alueen näkemykset: — laskelma ei perustunut erillisten kustannuspaikkojen mukaan eriteltyihin kustannuslaskentatietoihin, joiden perusteella julkisen palvelun velvoitteen piiriin kuulunut toiminta olisi voitu määrittää erikseen — koska saatavilla ei ollut kirjanpitotietoja niiden erityisseikkojen yksilöimiseksi, jotka on laskettava asetuksen (ETY) N:o 1191/1969 10 ja 11 artiklan nojalla, laskelma tehtiin induktiivisesti menetelmällä, jota alue piti vaikeasti ymmärrettävänä ja harhaanjohtavana.

(44) Buonotouristin mukaan voimassa olevissa säännöissä edellytettiin vain, että julkisen palvelun velvoitteen piiriin kuuluvan julkisen liikenteen toimintaan liittyvät kirjanpitotiedot olisi esitettävä erillään yrityksen muun toiminnan kirjanpitotiedoista. Säännöissä ei kuitenkaan vaadittu kirjanpidon tarkempaa jakamista kunkin reitin tuoton ja kustannusten mukaan. Buonotourist totesi, että sillä oli erillinen kirjanpito julkisille palveluille ja taloudelliselle toiminnalle, eikä alue ollut sen mukaan koskaan asettanut kirjanpitotietoja kyseenalaisiksi, vaan päinvastoin käytti niitä säännönmukaisesti vuotuisten osuuksien laskemiseen ja maksamiseen.

(45) Buonotourist myös vastusti näkemystä, jonka mukaan toimitetut kirjanpitoasiakirjat eivät riittäisi hyvityspyynnön tueksi vain sen vuoksi, että ne olivat vuositilinpäätöksiä ja ”E-malli” (13) -asiakirjoja eikä niiden tukena ollut täydellisiä jäljennöksiä kirjanpito- ja hallintoasiakirjoista (päiväkirjat, pääkirja, myynti- ja ostolaskut, lippujen tuotto ym.) Buonotouristin mukaan alueen näkemyksen kumoaa helposti se, että alue hyväksyi tarkastelujaksolla kyseiset tiedot ja piti niitä tuolloin luotettavina. Lisäksi koska kaikkien tarkastelujaksoa koskevien kirjanpito- ja hallintoasiakirjojen säilyttämisvaatimuksen määräaika on päättynyt, niiden jäljennösten hankkiminen on objektiivisesti tarkasteltuna vaikeaa. On siis täysin asianmukaista päätellä hyvityksen määrä induktiivisella menetelmällä, kuten Consiglio di Stato edellyttää. Tilit on tarkastettu asianmukaisesti, eikä niiden todenperäisyyttä tai täsmällisyyttä ole koskaan asetettu kyseenalaiseksi. Buonotouristin toimittama kirjanpito on siis ilman muuta riittävä ja soveltuu täysin hyvitysten laskemiseen asetuksen (ETY) N:o 1191/69 mukaisesti.

(46) Buonotourist toteaa laskutavan soveltuvuudesta ja yhdenmukaisuudesta unionin sääntelyn kanssa, että sille on korvattava julkisen palvelun velvoitteista aiheutunut haitta, joka johtuu pienemmän tuoton ja suurempien kustannusten välisestä erotuksesta. Buonotourist määritteli luotettavien tietojen perusteella pienemmän tuoton arvon vertaamalla ensin tosiasiallisia vuotuisia liiketoiminnan tuloja, jotka saatiin kertomalla liikennöintiyksiköiden todellinen yksiköiden määrä vahvistetulla maksulla. Sen jälkeen se asetti unionin sääntöjen mukaisesti määrän, josta vähennys tehdään, määrittelemällä vuositilinpäätöksen perusteella tosiasiallisten kustannusten kattamiseen tarvittavan tuoton. Vuotuisen liiketoiminnan tuoton määrä on sama kuin yrityksen saama tosiasiallinen tuotto toiminnasta, johon sovellettiin hintavelvoitetta ja joka esitettiin Buonotouristin tilinpäätöksessä ja vuosittain alueelle lähetetyissä E-malleissa. Alue ei koskaan kyseenalaistanut näiden luotettavuutta. Tämän vuoksi määriä ei tarvitse jakaa kaikkiin eri osatekijöihin, vaikka niihin sisältyykin tuloja liikenteestä, joka ei kuulunut toimilupien piiriin, minkä vuoksi määrät ovat liian suuria. Buonotourist vahvisti noudattaneensa vähennettävän määrän perusteen osalta täysin asetuksen (ETY) N:o 1191/1969 ohjetta ja käyttäneensä maksua, jonka yritys olisi perinyt liiketaloudellisin perustein ja jonka piti kattaa tosiasiallisesti aiheutuneet kustannukset. Buonotourist toteaa erotuksesta niiden kustannusten, jotka yritykselle olisivat aiheutuneet, jos olisi käytetty edullisinta maksua tai maksua, jonka yritys olisi perinyt liiketaloudellisin perustein, ja tosiasiallisten aiheutuneiden kustannusten välillä, että sen itsensä käyttämä laskutapa vastaa täysin asetuksen 11 artiklaa, sillä siinä huomioitiin, että yrityksen kustannukset ovat olleet vähäisemmät julkisen palvelun velvoitteen asettamisen vuoksi, kun otetaan huomioon alueen osuus toimintakustannusten kattamiseen. Buonotourist katsoo siis, että koska ei ole mahdollista arvioida matkustajaliikennettä vapaiden markkinoiden tilanteessa, Consiglio di Staton määräämä induktiivinen menetelmä on asianmukainen. Buonotourist muistuttaa myös, että sekä asetuksen 10 artiklassa että 11 artiklassa vahvistetaan julkista liikennettä harjoittavien yritysten, joille on asetettu julkisen palvelun velvoite, oikeus saada hyvitys velvoitteiden aiheuttamista kielteisistä vaikutuksista.

(47) Valtiontuen osalta Buonotourist totesi, etteivät Italian julkisen liikenteen markkinat olleet kyseisenä aikana avoimet muihin jäsenvaltioihin asettautuneiden yritysten kilpailulle, eikä kauppaan kohdistunut vaikutuksia. Samoin kun otetaan huomioon julkisten paikallisliikennepalvelujen järjestäminen, joka perustuu tietyillä reiteillä yksipuoliseen ja yksinomaiseen toimilupaan, hyvitys ei vääristänyt kilpailua. Alue määräsi standardikustannuksen kilometriä kohti ja toimiluvan saaja hyväksyi sen muiden julkisen palvelun velvoitteiden kanssa, joten sekään ei tuota etua. Buonotouristin mukaan ainakin kolme neljästä Euroopan unionin tuomioistuimen valtiontuen määrittelyä varten vahvistamasta edellytyksestä jää täyttymättä tässä asiassa.

(48) Buonotourist katsoo, että hyvityksen soveltuvuus sisämarkkinoille olisi arvioitava asetuksen (ETY) N:o 1191/69 perusteella. Se toteaa ilmoitusvaatimuksesta vapauttamisesta asetuksen (ETY) N:o 1191/69 nojalla, että koska alue oli asettanut hintavelvoitteen yksipuolisesti eivätkä määrät kuulu julkisen palvelun velvoitteiden piiriin palvelusopimuksen nojalla, vaan johtuvat asetuksen (ETY) N:o 1191/69 11 artiklan mukaisen laskutavan moitteettomasta soveltamisesta toimiluvan yhteydessä, hyvityksenä saatu maksu oli vapautettu asetuksen 17 artiklan 2 kohdassa tarkoitetusta ilmoitusvelvollisuudesta.

5. ITALIAN KOMMENTIT KOLMANNEN HUOMAUTUKSIIN

(49) Italian viranomaiset eivät kommentoineet Buonotouristin huomautuksia kansallisella tasolla. Ainoastaan Campanian alue esitti omat huomautuksensa 11 päivänä heinäkuuta 2014.

(50) Alue selitti yhteydenotossaan, että Buonotouristin ylläpitämä erillinen kirjanpito koski yksinomaan vuokraustoimintaa (tai tilausliikennettä) ja säännöllistä linja-autoliikennettä. Buonotouristin tarjoamaan säännölliseen linja-autoliikenteeseen kuului kuitenkin myös alueiden välisiä ja kansainvälisiä reittejä (nk. valtuutetut palvelut), joita yritys liikennöi omalla riskillään. Alue esitti todisteita siitä, että Buonotourist tarjosi tällaisia valtuutettuja palveluja tarkastelujaksolla. Erityisesti alue lähetti aluevaltuuston päätöksen nro 8734/1999, jossa annettiin lupa kahden alueen välisille ajoneuvoreiteille, ja infrastruktuuri- ja liikenneministeriön muistion nro 4765/2011, jonka perusteella liikennöidään kolmea alueiden välistä reittiä. Lisäksi yrityksen tilinpäätöksissä vuosilta 1998 ja 2000 on liitetiedot, jotka osoittavat selkeästi sen harjoittaneen alueiden välistä ja kansainvälistä toimintaa, ja samaa osoittaa Lazion alueellisen hallintotuomioistuimen tuomio nro 2157/2004.

(51) Alueiden välisten ja kansainvälisten valtuutettujen palvelujen tarjoamista ei ollut eritelty Buonotouristin tilinpäätöksessä. Erittely ei myöskään käy ilmi Buonotouristin alueelle vuosittain esittämistä E-malleista, joissa linja-autoliikennepalvelujen tarjoamisen kustannukset ja tuotto ilmoitetaan erikseen kohdassa ”Campanian alueen alueellinen julkinen liikenne” ja vuokrapalvelut kohdassa ”Vuokraus” (tai tilausliikenne). Alueen mukaan kohdassa ”Campanian alueen alueellinen julkinen liikenne” esitetään kaikki kustannukset ja tuotot kohdasta ”linja-autoliikenteen tuloslaskelma”, johon koottiin kaikki linja-autoliikenteen palvelut yleisesti, myös alueiden väliset ja kansainväliset valtuutetut liikennepalvelut.

6. TUEN ARVIOINTi

6.1 TUEN OLEMASSAOLO

(52) Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen, jäljempänä ”SEUT-sopimus”, 107 artiklan 1 kohdan mukaan ”jäsenvaltion myöntämä taikka valtion varoista muodossa tai toisessa myönnetty tuki, joka vääristää tai uhkaa vääristää kilpailua suosimalla jotakin yritystä tai tuotannonalaa, ei sovellu sisämarkkinoille, siltä osin kuin se vaikuttaa jäsenvaltioiden väliseen kauppaan”.

(53) Tämän vuoksi toimenpide on SEUT-sopimuksen 107 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua tukea, jos seuraavat edellytykset täyttyvät: — etu on valtion myöntämä tai valtion varoista myönnetty, — toimenpide suosii valikoivasti jotakin yritystä tai tuotannonalaa, — toimenpide vääristää tai uhkaa vääristää kilpailua, — toimenpide vaikuttaa jäsenvaltioiden väliseen kauppaan.

6.1.1 Valtion varat ja valtion toimenpiteeksi katsominen

(54) Komissio toteaa, että Consiglio di Staton antama tuomio velvoittaa alueen maksamaan Buonotouristille hyvitystä valtion toimivaltaan kuuluvien linja-autoliikennepalvelujen tarjoamisesta tarkastelujaksolla. Toinen asiantuntija laski, että Buonotourist on kärsinyt taloudellista haittaa, kun sille on maksettu sille asetetusta hintavelvoitteesta pelkästään vuosina 1998, 1999 ja 2000 hyvitystä 1 1 11 572 euroa liian vähän. Alue maksoi 21 päivänä joulukuuta 2012 määrän Buonotouristille tuomiota noudattaakseen.

(55) Se, että kansallinen tuomioistuin velvoitti alueen maksamaan yritykselle hyvityksen, ei tarkoita, etteikö tukea katsottaisi tuomiota noudattaneen alueen toimenpiteeksi, sillä kyseisen valtion kansalliset tuomioistuimet ovat valtion elimiä ja niitä sitoo vilpittömän yhteistyön velvoite (14).

(56) Näin ollen toimenpide on valtion toimenpide, ja hyvityksen maksamiseen käytetyt varat ovat valtion varoja.

6.1.2 Valikoiva taloudellinen etu

(57) Komissio toteaa, että Buonotourist toteuttaa taloudellista toimintaa eli harjoittaa henkilöliikennettä korvausta vastaan. Näin ollen Buonotouristia on pidettävä SEUT-sopimuksen 107 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuna yrityksenä.

(58) Toimenpidettä olisi lisäksi pidettävä valikoivana, sillä se on tarkoitettu yksinomaan Buonotouristin hyödyksi.

(59) Altmark-tuomion (15) mukaan valtion myöntämä tai valtion varoista myönnetty hyvitys, joka on vastike edunsaajayritysten suorittamista sellaisista palveluista, jotka johtuvat julkisen palvelun velvoitteiden täyttämisestä, siten, että kyseiset yritykset eivät todellisuudessa saa taloudellista etua ja että kyseinen toimenpide ei näin ollen aseta kyseisiä yrityksiä edullisempaan kilpailutilanteeseen suhteessa niiden kilpailijayrityksiin, ei ole SEUT-sopimuksen 107 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua tukea, mikäli seuraavat neljä perustetta täyttyvät: — ensinnäkin edunsaajayrityksen tehtäväksi on tosiasiassa annettava julkisen palvelun velvoitteiden täyttäminen ja nämä velvoitteet on määriteltävä selvästi; — toiseksi ne parametrit, joiden perusteella hyvitys lasketaan, on vahvistettava etukäteen objektiivisesti ja läpinäkyvästi; — kolmanneksi hyvitys ei saa ylittää sitä, mikä on tarpeen, jotta voidaan kattaa kaikki ne kustannukset tai osa niistä kustannuksista, joita julkisen palvelun velvoitteiden täyttäminen aiheuttaa, kun otetaan huomioon kyseisestä toiminnasta saadut tulot ja kyseisten velvoitteiden täyttämisestä saatava kohtuullinen voitto; — neljänneksi, kun julkisen palvelun velvoitteiden täyttämisestä vastaavaa yritystä ei valita julkisia hankintoja koskevassa menettelyssä, tarvittavan hyvityksen taso on määritettävä tarkastelemalla sellaisia kustannuksia, joita hyvin johdetulle ja asetettujen julkisen palvelun velvoitteiden täyttämisen kannalta riittävillä välineillä varustetulle keskivertoyritykselle aiheutuisi kyseisten velvoitteiden täyttämisestä, kun otetaan huomioon toiminnasta saadut tulot ja kyseisten velvoitteiden täyttämisestä saatava kohtuullinen voitto.

(60) Altmark-tuomion mukaan kaikkien neljän perusteen on täytyttävä kumulatiivisesti, jotta voidaan sulkea pois taloudellisen edun syntyminen tilanteessa, jossa yritykset saavat hyvitystä niille asetettujen julkisen palvelun velvoitteiden täyttämisestä.

(61) Komissio toteaa ensinnäkin, etteivät Italian viranomaiset tai Buonotourist kyenneet toimittamaan sille tarkastelujaksoa koskevaa toimeksiantoasiakirjaa eikä Buonotourist kyennyt täsmentämään sille asetettuja velvoitteita, joita voitaisiin pitää julkisen palvelun velvoitteina, kuten kuvataan tarkemmin 6.2 kohdan i alakohdassa.

(62) Toiseksi komissio katsoo, että koska tarvittavia ja luotettavia tietoja ei ollut käytettävissä, Consiglio di Staton tuomion nojalla myönnetty hyvitys perustuu jälkikäteen suoritettuun laskelmaan, jossa on käytetty nk. induktiivista menetelmää. Tämän vuoksi komissio toteaa, että parametrejä, joiden perusteella Consiglio di Staton nimeämät asiantuntijat laskivat oletetusti liian vähäisen määrän, ei ollut määritelty edeltä ja että tämän seurauksena Altmark-tuomion toinen peruste jää täyttymättä ilmoittamatta jätetyn toimenpiteen osalta.

(63) Koska Altmark-tuomion mukaan kaikkien neljän perusteen on täytyttävä kumulatiivisesti, komissiolla ei ole syytä arvioida, ovatko muut kaksi Altmark-perustetta täyttyneet tässä tapauksessa. Näin ollen Buonotouristille tarkastelujaksolla tarjotuista palveluista maksettu lisähyvitys on SEUT-sopimuksen 107 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu valikoiva etu kyseiselle yritykselle.

6.1.3 Kilpailun vääristyminen ja vaikutus jäsenvaltioiden väliseen kauppaan

(64) Buonotourist totesi huomautuksissaan, etteivät Italian julkisen liikenteen markkinat olleet kyseisenä aikana avoimet muihin jäsenvaltioihin asettautuneiden yritysten kilpailulle eikä tarkasteltavana oleva toimenpide vaikuttanut kauppaan tai vääristänyt kilpailua.

(65) Komissio muistuttaa ensinnäkin, että tarkasteltavana oleva toimenpide tuli voimaan 21 päivänä joulukuuta 2012 eli kauan sen jälkeen, kun Italian julkisen henkilöliikenteen markkinat oli avattu kilpailulle. Koska toimenpiteellä on tästä ajankohdasta alkaen ollut vaikutuksia markkinoihin, siitä alkaen arvioidaan myös, onko se voinut vääristää kilpailua tai vaikuttaa jäsenvaltioiden väliseen kauppaan.

(66) Komissio huomauttaa joka tapauksessa, että kuten unionin tuomioistuin on todennut Altmark-tuomiossa, useat jäsenvaltiot alkoivat avata joitakin liikennemarkkinoita muihin jäsenvaltioihin sijoittautuneille yrityksille vuonna 1995, ja useat yritykset tarjosivat jo tuolloin paikallisia ja alueellisia liikennepalveluja muissa jäsenvaltioissa kuin omissaan.

(67) Tämän vuoksi on katsottava, että Buonotouristille myönnetty hyvitys saattaa vääristää linja-autolla tarjottavien henkilöliikennepalvelujen kilpailua ja vaikuttaa jäsenvaltioiden väliseen kauppaan siinä määrin, että tällä on kielteistä vaikutusta muihin jäsenvaltioihin sijoittautuneiden kuljetusyritysten mahdollisuuteen tarjota palvelujaan Italiassa. Tämä vahvistaa Buonotouristin markkina-asemaa, kun yritys vapautetaan kustannuksista, joista sen olisi muuten vastattava tavanomaisessa toiminnassaan (16).

(68) Komissio katsoo lisäksi, että Buonotourist toimii myös muilla markkinoilla, esimerkiksi vuokramarkkinoilla, joten se kilpailee unionin muiden näillä markkinoilla toimivien yritysten kanssa. Buonotouristille annettu hyvitys vääristäisi vääjäämättä kilpailua ja vaikuttaisi jäsenvaltioiden väliseen kauppaan kyseisillä markkinoilla.

(69) Tämän vuoksi komissio katsoo, että toimenpide vääristää kilpailua ja vaikuttaa jäsenvaltioiden väliseen kauppaan.

6.1.4 Päätelmät

(70) Edellä esitetyistä syistä komissio katsoo, että toimenpide on SEUT-sopimuksen 107 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua valtiontukea.

6.2 ASETUKSESSA (ETY) N:O 1191/69 TARKOITETTU ILMOITUSVELVOLLISUUDESTA VAPAUTTAMINEN

(71) Buonotourist sai Consiglio di Staton perusteluiden perusteella oikeuden lisähyvitykseen liikennepalvelujen tarjoamisesta samana ajankohtana kuin se toteutti kyseiset palvelut. Tämä perustelu tarkoittaa, että asetuksen (ETY) N:o 1191/69 17 artiklan 2 kohdan nojalla hyvitys on vapautettava pakollisesta ilmoitusmenettelystä. Muussa tapauksessa, jos hyvitys on SEUT-sopimuksen 107 artiklan 1 kohdassa esitetyn määritelmän mukaisesti valtiontukea, sen ilmoittamatta jättäminen tekee siitä sääntöjenvastaisen SEUT-sopimuksen 108 artiklan nojalla.

(72) Tämä johtuu siitä, että asetuksen (ETY) N:o 1191/69 17 artiklan 2 kohdan perusteella asetuksen nojalla maksettavia hyvityksiä ei koske SEUT-sopimuksen 108 artiklan 3 kohdassa tarkoitettu alustava menettely eli ilmoitusvelvollisuus.

(73) Kuten Combus-tuomio on kuitenkin osoittanut, julkisen palvelun velvoitteista maksettavan hyvityksen käsitettä on kyseisessä säännöksessä esitetyn määritelmän mukaan tulkittava hyvin suppeasti (17). Asetuksen (ETY) N:o 1191/69 17 artiklan 2 kohdassa tarkoitettu vapautus ilmoitusmenettelystä koskee ainoastaan yritykselle yksipuolisesti asetuksen 2 artiklan mukaisesti asetetuista julkisen palvelun velvoitteista maksettavaa hyvitystä, joka on laskettu asetuksen 10–13 artiklan (”yleiset hyvitysmenettelyt”) mukaisesti. Vapautusta ei sovelleta 14 artiklassa määriteltyihin julkisia palveluja koskeviin sopimuksiin. Asetuksen (ETY) N:o 1191/69 14 artiklan määritelmän mukaisen julkista palvelua koskevan sopimuksen perusteella maksettava hyvitys on ilmoitettava komissiolle ennen sen täytäntöönpanoa. Jos ilmoitusta ei tehdä, hyvitystä pidetään SEUT-sopimuksen 108 artiklan mukaisesti sääntöjenvastaisesti täytäntöönpantuna tukena.

(74) Jotta voitaisiin todeta, että Italian viranomaiset todella ovat tässä tapauksessa asetuksen (ETY) N:o 1191/69 17 artiklan 2 kohdan nojalla vapautettuja ennakkoilmoituksen tekemisestä, on tarpeen vahvistaa ensinnäkin, että alue todella oli asettanut Buonotouristille julkisen palvelun velvoitteen, ja toiseksi, että mainitusta velvoitteesta maksettu hyvitys on asetuksen (ETY) N:o 1191/69 säännösten mukainen. Komissio tarkastelee seuraavassa molempia kysymyksiä.

i) Yksipuolisesti asetetut julkisen palvelun velvoitteet

(75) Komissio toteaa, etteivät Italian viranomaiset tai Buonotourist kyenneet toimittamaan sille tarkastelujaksoa koskevaa toimeksiantoasiakirjaa. Buonotourist toimitti komissiolle ainoastaan sopimuksia, jotka ovat tulleet voimaan vuodesta 2003.

(76) Italian viranomaisten mukaan myönnetyn toimiluvan malli – joka koski toista yritystä – oli alueella tarkastelujaksolla käytössä ollut vakiomalli. Toimilupamalli oli kuitenkin käytössä huhtikuusta 1972 joulukuuhun 1973 eli yli 20 vuotta ennen tarkastelujaksoa, ja myös ennen kuin aluelaiksi nro 16/1983 muutettu laki nro 151/1981, jonka perusteella Buonotourist alun perin sai hyvityksen, tuli voimaan. Vaikka toimilupamalli vaikuttaa kattavan eräitä velvoitteita, joita voidaan pitää julkisen palvelun velvoitteina (esimerkiksi 2, 9 ja 10 kohta) ja joita ovat esimerkiksi velvoite antaa alennuksia opiskelijoille, työntekijöille, opettajille ja julkisen ja yksityisen sektorin henkilöstölle sekä velvoite kuljettaa tiettyjä matkustajaluokkia ilmaiseksi, komissiolla ei ole todisteita siitä, että ne todella asetettiin Buonotouristille tarkastelujaksolla, koska tästä ei ole olemassa asiakirjaa. Koska tarjotut palvelut olivat säännöllistä linjaliikennettä, niitä koskevien toimilupien eritelmissä, joissa Buonotouristille annettiin yksinoikeus tarjota niitä, oli tarpeen vahvistaa tarjottavien palvelujen ehdot etukäteen. Buonotourist ei ole toimittanut todisteita siitä, että alue olisi asettanut sille ehdot yksipuolisesti tai että toimija olisi ehdottanut niitä itse vastikkeeksi yksinoikeudesta tarjota palveluja ja alue olisi hyväksynyt ne myöhemmin. Joka tapauksessa Consiglio di Staton nimeämän asiantuntijan käyttämä menetelmä liian vähäisen hyvityksen laskemiseksi ei viittaa tällaisiin velvoitteisiin.

(77) Komissio tarkasteli lisäksi, onko julkisen palvelun velvoitteiden asettaminen johdettavissa aluelaista nro 16/1983, sillä sekä alue että Buonotourist mainitsevat sen yritykselle tarkastelujaksolla myönnetyn hyvityksen oikeusperustaksi (ks. johdanto-osan 23 ja 40 kappale). Aluelaissa säädetään ainoastaan, että paikalliset yhteisöt tai julkiset tai yksityiset yritykset, jotka tarjoavat julkisia paikallisliikennepalveluja toimilupajärjestelmän puitteissa, voivat saada julkista rahoitusta. Aluelain 2 §:ssä säädetään selkeästi, että yritykset vastaavat itse mahdollisista tappioista ja maksuvajeista, joita (aluelain 2 artiklassa määritellyt) alueen rahoitusosuudet eivät kata.

(78) Komissio toteaa lisäksi, että Buonotouristin toimittamissa alueellisissa säädöksissä (ks. johdanto-osan 40 kappale) mainitaan, että Buonotouristin ja alueen välillä oli tarkastelujaksolla voimassa tiettyjä sopimusvelvoitteita. Näissä sopimuksissa ei kuitenkaan yksilöidä selkeästi velvoitteita, joita voitaisiin pitää julkisen palvelun velvoitteina, vaikka ne ovat mahdollisia merkkejä niiden olemassaolosta. Sopimusvelvoitteiden olemassaolo myös sulkee pois sen mahdollisuuden, että Buonotouristille olisi asetettu julkisen palvelun velvoitteita yksipuolisesti. Joka tapauksessa Consiglio di Staton nimeämän asiantuntijan käyttämä menetelmä liian vähäisen hyvityksen laskemiseksi ei viittaa tällaisiin velvoitteisiin.

(79) Vaikka Consiglio di Staton nimeämä asiantuntija laski lisähyvityksen asetuksen (ETY) N:o 1191/69 11 artiklan perusteella, komissiolla ei ole hallussaan todisteita, jotka osoittaisivat, että Buonotouristille todella asetettiin hintavelvoitteita. Asetuksen (ETY) N:o 1191/69 2 artiklan 5 kohdan mukaan hintavelvoitteella tarkoitetaan yksinomaan ”kuljetusyritykselle asetettuja velvollisuuksia soveltaa […] julkisen viranomaisen vahvistamia tai hyväksymiä maksuja, jotka ovat ristiriidassa yrityksen taloudellisen edun kanssa ja jotka aiheutuvat tiettyjen hintatoimenpiteiden vahvistamisesta tai kieltäytymisestä muuttaa tällaisia toimenpiteitä”. Hintavelvoitteen määritelmää ei sovelleta ”velvollisuuksiin, jotka johtuvat yleisistä, koko talouselämää koskevista hintapoliittisista toimenpiteistä tai kuljetusmaksuja ja -ehtoja yleisesti koskevista toimenpiteistä, joiden tarkoituksena on kuljetusmarkkinoiden tai niiden osan järjestely”. Komissio tunnustaa, että toimilupamallin 27 kohdassa vahvistetaan allekirjoittaneeseen toimijaan sovellettavat hinnat, mutta muistuttaa, ettei se ole saanut tarkastelujaksoa koskevaa vastaavaa toimilupamallia tai toimeksiantoasiakirjaa, joka koskisi Buonotouristia ja jonka perusteella voitaisiin päätellä, että sille on asetettu hintavelvoitteita. Komissio katsoo joka tapauksessa, että aluelain nro 16/1983 2 §:n mukaan vuotuinen hyvitys julkisen liikenteen palveluja tarjoaville yrityksille laskettiin jälkikäteen erotuksena vähimmäishinnan soveltamisesta saatavan tuoton ja nk. standardikustannusten välillä (ks. johdanto-osan 23 kappale). Tämän vuoksi komissio katsoo, että aluelaissa säädettiin vähimmäishinnasta, mikä sulkee pois yleisen hintavelvoitteen olemassaolon.

(80) Buonotouristille mahdollisesti asetettuja julkisen palvelun velvoitteita ei ainakaan ollut asetettu yksipuolisesti. Komissio toteaa, että Buonotourist teki itse aloitteen toimiluvan uusimiseksi kaikkina seitsemänä vuonna tarkastelujaksolla.

(81) Todisteita ei ole esitetty myöskään tueksi Buonotouristin käsitykselle, jonka mukaan toimijoilta edellytettiin reittien liikennöintiä julkisen palvelun velvoitteiden puitteissa, vaikka alue supisti useaan otteeseen standardikustannusten määrää ja toimijoista olisi tehty kantelu julkisen palvelun keskeyttämisen seurauksena. Tämän vuoksi tätä näkemystä ei voida käyttää tapauksessa todisteena yksipuolisen julkisen palvelun velvoitteen asettamisesta.

ii) Hyvityksen soveltuminen yleiseen hyvitysmenettelyyn

(82) Jos voitaisiin osoittaa, että Buonotouristille on osoitettu julkisen palvelun velvoitteita yksipuolisesti (vaikka näin ei ole), tällaisista palveluista maksettavan hyvityksen olisi noudatettava asetuksen (ETY) N:o 1191/69 IV jaksossa vahvistettuja yhteisiä hyvitysmenettelyjä, jotta se voitaisiin vapauttaa kyseisen asetuksen 17 artiklan 2 kohdassa tarkoitetusta alustavasta ilmoitusmenettelystä. Komissio katsoo, ettei tämä edellytys täyty.

(83) Komissio toteaa ensinnäkin, että asetuksessa (ETY) N:o 1191/69 tarkoitetussa yhteisessä hyvitysmenettelyssä vahvistetaan menettely, jolla lasketaan hyvitys julkisen palvelun velvoitteesta aiheutuvan taloudellisen rasituksen vähentämiseksi. Asetuksen (ETY) N:o 1191/69 1 artiklan 5 kohdan a alakohdassa säädetään, että jos kuljetusyritys harjoittaa sekä liikennettä, jota koskee julkisen palvelun velvoite, että myös muuta toimintaa, julkisiin palveluihin kuuluvan toiminnan on 1 päivästä heinäkuuta 1992 alkaen täytettävä vähintään seuraavat edellytykset: i) kustakin toiminnasta pidetään erikseen kirjanpitoa ja kuhunkin toimintaan kuuluvaa osaa varoista käsitellään voimassa olevien kirjanpitosäännösten mukaisesti, ja ii) menot katetaan käyttötuloilla ja julkisten viranomaisten suorittamilla avustuksilla ja korvauksilla ilman mahdollisuutta siirtää niitä yrityksen eri toimintalohkojen välillä.

(84) Lisäksi komissio toteaa, että unionin tuomioistuimen asiassa Antrop antaman tuomion mukaan tämän säännöksen vaatimukset eivät täyty, jos ”yrityksen kirjanpitotiedoista ei voida tarkasti eritellä sen toiminnasta konsession kohteena olevalla alueella aiheutuneiden kustannusten ja vastaavasta toiminnasta saatujen tulojen välistä erotusta, eikä siten voida laskea niitä lisäkustannuksia, jotka aiheutuvat tämän yrityksen täyttämistä julkisen palvelun velvoitteista” (18).

(85) Komissio katsoo, ettei Buonotouristille myönnetty hyvitys täytä näitä vaatimuksia. Buonotourist on vahvistanut, että sillä oli mahdollisten julkisen palvelun velvoitteiden lisäksi myös vuokraustoimintaa. Lisäksi alueen mukaan Buonotouristilla on ollut myös muuta toimintaa alueiden välisten ja kansainvälisten linja-autoliikennepalvelujen alalla (ks. johdanto-osan 50–52 kappale). Italian viranomaiset tai Buonotourist eivät kuitenkaan ole osoittaneet, että tästä toiminnasta olisi pidetty erillistä kirjanpitoa. Buonotourist vaikuttaa vahvistavan tämän epäsuorasti mainitessaan, että alueelle vuosittain lähetetyissä E-malleissa ilmoitettuihin määriin sisältyivät myös muiden kuin toimilupien alaisten reittien tuotot (ks. johdanto-osan 45 kappale).

(86) Komissio katsoo, että Buonotouristin ilmoitus siitä, että tarkastelujaksoa koskevien kirjanpito- ja hallintoasiakirjojen säilyttämisvaatimuksen määräaika on päättynyt, ei riitä perusteluksi lisähyvityksen määrän laskemiselle jälkikäteen induktiivisella menetelmällä. Vaikka osoitettaisiin, että kansallisessa laissa on tällainen vaatimus, se ei saa estää unionin tuomioistuimen oikeuskäytännöstä ja asetuksesta (ETY) N:o 1191/69 johtuvaa velvoitetta, jonka olisi täytyttävä, ennen kuin liikennepalvelujen harjoittajalle maksetaan hyvitystä julkisen palvelun velvoitteista.

(87) Toiseksi komissio toteaa, että asetuksen (ETY) N:o 1191/69 13 artiklan mukaan hyvitys on määrättävä etukäteen. Lisähyvityksen laskeminen jälkeenpäin Consiglio di Staton määräämällä tavalla ei noudata tätä säännöstä, kuten johdanto-osan 62 ja 63 kappaleessa on jo esitetty.

(88) Komissio katsoo edellä esitetyn perusteella, että hyvitystä, joka Consiglio di Staton mukaan on maksettava Buonotouristille, ei ollut vapautettu asetuksen (ETY) N:o 1191/69 17 artiklan 2 kohdassa tarkoitetusta ennakkoilmoitusvelvollisuudesta.

6.3 TUEN SOVELTUVUUS SISÄMARKKINOILLE

(89) Koska ei ole osoitettu, että toimenpide olisi vapautettu ennakkoilmoitusvelvollisuudesta asetuksen (ETY) N:o 1191/69 17 artiklan 2 kohdan nojalla, on tarpeen tarkastella maksujen soveltuvuutta sisämarkkinoille, koska ne ovat SEUT-sopimuksen 107 artiklan 1 kohdan mukaista valtiontukea 6.1 kohdassa esitetyllä tavalla.

(90) SEUT-sopimuksen 93 artiklassa on sääntöjä, joiden mukaan valtiontuen voidaan katsoa soveltuvan sisämarkkinoille, jos se on tarpeen liikenteen yhteensovittamiseksi tai korvausta julkisten palvelujen käsitteeseen kuuluvien velvoitteiden täyttämisestä, ja se muodostaa erityismääräyksen (lex specialis) suhteessa SEUT-sopimuksen 107 artiklan 3 kohdan suhteen sekä 106 artiklan 2 kohdan suhteen, sillä se sisältää valiontukien soveltumista koskevia erityisiä sääntöjä. Unionin tuomioistuin on todennut, että mainitussa artiklassa katsotaan liikenteelle myönnetty tuki sisämarkkinoille soveltuvaksi ainoastaan tarkoin määritetyissä tapauksissa, jos se ei vahingoita [unionin] yleisiä etuja (19).

(91) Asetus (EY) N:o 1370/2007 tuli voimaan 3 päivänä joulukuuta 2009, ja sillä kumottiin neuvoston asetukset (ETY) N:o 1191/69 ja (ETY) N:o 1107/70 (20). Asetusta (EY) N:o 1370/2007 sovelletaan hyvityksiin, joita maksetaan julkisen palvelun velvoitteista rautateiden ja maanteiden julkisten henkilöliikennepalvelujen osalta.

(92) Komissio katsoo, että ilmoitetun toimenpiteen soveltuvuuden perustana olisi oltava asetus (EY) N:o 1370/2007, sillä se on tämän päätöksen tekemisajankohtana voimassa oleva säädös (21). Se toteaa myös, että Consiglio di Staton Buonotouristille myöntämä lisähyvitys maksettiin 21 päivänä joulukuuta 2012. Tämä tarkoittaa, että asetus (EY) N:o 1370/2007 oli ollut voimassa jo yli kolme vuotta, kun myönnetty tuki tuli voimaan (22).

(93) Asetuksen (EY) N:o 1370/2007 9 artiklan 1 kohdan mukaan ”julkisen henkilöliikenteen harjoittamista tai yleisissä säännöissä vahvistettujen hintavelvoitteiden täyttämistä koskevien julkisista palveluista tämän asetuksen mukaisesti maksettavien korvausten on sovelluttava [sisä]markkinoille. Tällaisista korvauksista ei tarvitse antaa perustamissopimuksen [108 artiklan] 3 kohdassa tarkoitettua tietoa.”

(94) Komissio katsoo jäljempänä esitettävistä syistä, että ilmoitettu hyvitys ei ole asetuksen (EY) N:o 1370/2007 mukainen. Tämän vuoksi sitä ei voida katsoa sisämarkkinoille soveltuvaksi asetuksen 9 artiklan 1 kohdan nojalla.

(95) Ensinnäkin asetuksen (EY) N:o 1370/2007 3 artiklassa säädetään, että kun toimivaltainen viranomainen päättää myöntää valitsemalleen liikenteenharjoittajalle minkä tahansa luonteisen yksinoikeuden ja/tai korvauksen julkisen palvelun velvoitteiden täyttämisestä, tämän viranomaisen on myönnettävä se julkisia palveluhankintoja koskevan sopimuksen puitteissa, ellei julkisen palvelun tarkoituksena ole vahvistaa enimmäishintoja eikä sitä aseteta toimenpiteellä, jota sovelletaan erotuksetta kaikkiin samantyyppisiin julkisiin henkilöliikennepalveluihin tietyllä maantieteellisellä alueella (yleinen sääntö).

(96) Komissio katsoo, ettei tässä asiassa ole esitetty todisteita, jotka osoittaisivat, että Buonotouristin ja alueen välillä on sopimuskehys tai että voimassa olisi yleisiä sääntöjä kaikkia matkustajia tai joitakin matkustajaluokkia koskevien enimmäishintojen vahvistamiseksi. Komissio on saanut ainoastaan vuosia 1972–1973 koskevan toimilupasopimuksen mallin, joka liittyy toiseen yritykseen ja josta ei ole mahdollista saada luotettavia tietoja Buonotouristin ja alueen suhteesta tarkastelujaksolla vuosina 1996–2002. Lisäksi komissio huomauttaa, että aluelain nro 16/1983 – jonka sekä alue että Buonotourist ovat ilmoittaneet tarkastelujaksoa koskevaksi oikeusperustaksi (ks. johdanto-osan 21 ja 39 kappale) – 2 §:n mukaan paikallisliikennepalvelujen tarjoajien saama tuotto perustuu alueen vahvistamiin vähimmäishintoihin, kun taas enimmäishintoja ei mainita lainkaan.

(97) Komissio toteaa näin ollen, ettei asetuksen (EY) N:o 1370/2007 3 artiklaa ole noudatettu.

(98) Toiseksi komissio katsoo, että riippumatta siitä, oliko Buonotourist tehnyt julkisia palveluja koskevan sopimuksen tai oliko sille asetettu hintavelvoite yleisten sääntöjen soveltamisen perusteella, tapauksessa ei ole noudatettu kaikkia asetuksen (EY) N:o 1370/2007 4 artiklan sääntöjä, joissa määritellään julkisia palveluhankintoja koskevien sopimusten ja yleisten sääntöjen pakollinen sisältö. Esimerkiksi 4 artiklan 1 kohdan b alakohdan mukaan parametrit, joiden perusteella mahdollinen korvaus lasketaan, on määritettävä etukäteen puolueettomalla ja avoimella tavalla siten, että vältetään liiallisia korvauksia. Asetuksen 4 artiklan 1 kohdan c alakohdassa ja 2 kohdassa taas määritellään kustannusten ja tulojen jakamista koskevat järjestelyt. Kuten unionin tuomioistuimen Altmark-tuomion toisen perusteen analysoinnin yhteydessä 6.1 kohdassa on todettu, parametrejä, joiden perusteella toinen asiantuntija laski hyvityksen oletetusti liian vähäisen määrän, ei ollut määritelty etukäteen, eikä asetuksen (EY) N:o 1370/2007 4 artiklaa ole näin ollen noudatettu.

(99) Kolmanneksi asetuksen (EY) N:o 1370/2007 6 artiklan 1 kohdassa säädetään, että jos julkisia palveluhankintoja koskeva sopimus on tehty ilman tarjouskilpailua, hyvitys on laskettava asetuksen ja sen liitteen sääntöjen mukaisesti, jotta voidaan varmistaa, etteivät ne ylitä sitä, mikä on tarpeen julkisen palvelun velvoitteiden täyttämisen vuoksi. Asetuksen (EY) N:o 1370/2007 liitteen mukaan korvaus ei saa ylittää määrää, joka vastaa seuraavien taloudellisten vaikutusten määrää yhteensä: julkisen palvelun velvoitteen täyttämisestä johtuvat kustannukset, joista vähennetään kyseessä olevan julkisen palvelun velvoitteen täyttämiseen käytetyssä verkossa syntyneet mahdolliset positiiviset taloudelliset vaikutukset, ja joihin lisätään kohtuullinen voitto. Lisäksi liitteessä vahvistetaan, että kustannukset ja tulot on laskettava voimassa olevien kirjanpito- ja verotussääntöjen mukaisesti. Julkisista palveluista on avoimuussyistä pidettävä erillistä kirjanpitoa (asetuksen (EY) N:o 1370/2007 liitteen 5 kohta).

(100) Kuten johdanto-osan 85 kappaleessa on todettu, Buonotouristilla ei ole ollut riittävää erillistä kirjanpitoa. Tämän vuoksi on mahdotonta osoittaa, ettei hyvitys – siitä riippumatta, minkälainen hyvitys lopulta myönnetäänkään – ylitä sitä taloudellisten nettovaikutusten määrää, joka vastaa julkisen palvelun velvoitteen täyttämisestä julkisen liikenteen harjoittajan kustannuksiin ja tuloihin aiheutuvia positiivisia tai negatiivisia kokonaisvaikutuksia (liitteen 2 kohta).

(101) Jos hyvityksen parametreja ei ole vahvistettu ennalta, kustannukset on jaettava jälkikäteen sattumanvaraisten olettamien perusteella, kuten on tehty induktiivista menetelmää käyttäen.

(102) Tämän vuoksi komissio katsoo, ettei Consiglio di Staton määräämää lisähyvitystä ole maksettu asetuksen (EY) N:o 1370/2007 mukaisesti, eikä se näin ollen sovellu sisämarkkinoille.

6.4 CONSIGLIO DI STATON MYÖNTÄMÄ HYVITYS EI OLE VAHINGONKORVAUS

(103) Komissio pyysi menettelyn aloittamista koskevassa päätöksessä asianomaisia esittämään näkemyksensä siitä, onko Consiglio di Staton tuomiossa kyse ennemminkin vahingonkorvauksesta, joka maksetaan oletetun oikeuden rikkomisesta, kuin voimassa olevien neuvoston asetusten mukaisesti julkisista palveluista maksettavasta hyvityksestä. Italian viranomaiset tai Buonotourist eivät esittäneet huomautuksissaan tätä koskevia näkemyksiä.

(104) Komissio katsoo, että tietyissä olosuhteissa vahingonkorvaus, joka on maksettu kansallisten viranomaisten virheen tai sellaisen erityisen menettelytavan vuoksi (23), josta näiden voidaan katsoa olevan vastuussa, ei aiheuta etua eikä sitä sen vuoksi katsota SEUT-sopimuksen 107 artiklan 1 kohdassa tarkoitetuksi valtiontueksi (24). Vahingonkorvaus poikkeaa valtiontuista siten, että sen tarkoituksena on saattaa vahinkoa kärsinyt osapuoli tilanteeseen, joka vallitsi ennen kuin vahinko tapahtui, niin kuin sitä ei olisi tapahtunutkaan (oikeuksien ennalleen palauttaminen). Lisäksi komissio katsoo, että vahingonkorvauksen on perustuttava vahingonkorvauksien yleisiin sääntöihin, jotta sen ei katsottaisi kuuluvan valtiontukisääntöjen soveltamisalaan (25). Komissio muistuttaa, että unionin tuomioistuin on vahvistanut asiassa Lucchini antamassaan tuomiossa, ettei kansallinen tuomioistuin voi soveltaa kansallista lakia, kun tämä soveltaminen ”estäisi esillä olevassa asiassa yhteisön oikeuden soveltamisen, koska sen vuoksi olisi mahdotonta periä takaisin yhteisön oikeuden vastaisesti myönnetty valtiontuki” (26). Tuomion taustalla on periaate, ettei kansallista oikeutta voida soveltaa, jos soveltaminen estää unionin oikeuden asianmukaisen soveltamisen (27).

(105) Komissio toteaa Consiglio di Staton Buonotouristille myöntämästä lisähyvityksestä, että vaikka Consiglio di Staton tuomiolauselmassa ei viitata asetukseen (ETY) N:o 1191/69, tuomiossa mainitaan Buonotouristin oikeus saada asetuksen (ETY) N:o 1191/69 6, 10 ja 11 artiklan nojalla hyvitys, jonka määrä hallintoviranomaisten on määriteltävä tiettyjen luotettavien tietojen perusteella. Tämä vaikuttaisi osoittavan, että Buonotouristin oikeus saada lisähyvitystä johtuu Consiglio di Staton mukaan yhtä lailla kansallisten viranomaisten virheen tai erityisen menettelytavan aiheuttamaa vahingonkorvausta koskevasta yleisestä säännöstä kuin asetuksesta (ETY) N:o 1191/69 johtuviksi katsotuista oikeuksista.

(106) Komissio katsoo joka tapauksessa, että vahingonkorvaus, jonka Italian viranomaiset ovat myöntäneet Buonotouristille yksipuolisen ja sääntöjenvastaisen julkisen palvelun velvoitteiden asettamisen vuoksi ja joka on laskettu asetuksessa (ETY) N:o 1191/69 säädetyn yhteisen hyvitysmenettelyn perusteella, on SEUT-sopimuksen 107 ja 108 artiklan vastainen. Tämä johtuu siitä, että se aiheuttaisi Buonotouristille tarkastelujaksolla täysin saman tuloksen kuin julkisen palvelun velvoitteesta annettu hyvitys, vaikka kyseisten palvelujen taustalla olevien toimilupien eritelmiä ei ole vapautettu ennakkoilmoitusvelvollisuudesta eivätkä ne ole asetuksen (ETY) N:o 1191/69 tai asetuksen (EY) N:o 1370/2007 sisältöä koskevien vaatimusten mukaiset, kuten edellä on osoitettu. Tällaisen hyvityksen saaminen edistäisi tosiasiallisesti sekä valtiontukisääntöjen että niiden sääntöjen kiertämistä, jotka unionin lainsäätäjä on vahvistanut ja joiden nojalla toimivaltaiset viranomaiset korvaavat toimijoille julkisen palvelun velvoitteen noudattamisesta aiheutuvia kustannuksia näitä velvoitteita asettaessaan tai niitä koskevia sopimuksia tehdessään. Sellaisten vahingonkorvausten myöntäminen, jotka vastaavat yhteensä aiottujen tukien määriä, olisi tosiasiallisesti epäsuoraa valtiontukea, joka katsotaan sääntöjenvastaiseksi ja sisämarkkinoille soveltumattomaksi (28). Unionin yleinen tuomioistuin on katsonut vastaavin perusteluin, että valtiontuen takaisinperimistä koskevat vahingonkorvauslausekkeet ovat valtiontukea (29).

(107) Joka tapauksessa vuotta 1972 koskevan toimilupasopimuksen mallissa, jonka mukaisesti Buonotourist tarjosi kyseisiä liikennepalveluja, ei mainittu taloudellisen hyvityksen maksamista. Buonotourist suostui tarjoamaan palvelunsa toimiluvassa vahvistetuin edellytyksin omalla riskillään. Tätä päätelmää vahvistaa myös aluelain nro 16/1983 2 §, jonka mukaan yritykset vastaavat itse mahdollisista tappioista ja maksuvajeista, joita julkiset rahoitusosuudet eivät kata.

(108) Komissio katsoo sen vuoksi, että Consiglio di Staton tuomiossa ei myönnetä hyvitystä Buonotouristin kansallisten viranomaisten virheen tai erityisen menettelytavan vuoksi kärsimästä vahingosta, vaan siinä myönnetään sääntöjenvastaista valtiontukea, joka ei sovellu sisämarkkinoille ja joka kielletään SEUT-sopimuksen 107 artiklan 1 kohdassa.

(109) Komissio katsoo edellä esitetyn perusteella, että ilmoittamatta jätetty toimenpide on SEUT-sopimuksen 107 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua valtiontukea, joka ei sovellu sisämarkkinoille.

7. TUEN TAKAISINPERIMINEN

(110) SEUT-sopimuksen ja unionin tuomioistuimen vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan komissiolla on toimivalta päättää, että jäsenvaltion on poistettava tuki tai muutettava sitä (30), jos komissio on todennut, ettei tuki sovellu sisämarkkinoille. Tuomioistuin on johdonmukaisesti katsonut, että valtion velvollisuudella lakkauttaa tuki, jota komissio pitää sisämarkkinoille soveltumattomana, pyritään palauttamaan aiemmin vallinnut tilanne (31). Tuomioistuin on todennut, että tällainen tavoite on saavutettu, kun tuensaaja on palauttanut sääntöjenvastaisesti myönnetyt tuet ja tämän myötä menettänyt markkinoilla kilpailijoihinsa nähden saamansa edun ja kun ennen tuen maksamista vallinnut tilanne on palautettu (32).

(111) Asetuksen (EY) N:o 659/1999 (33) 14 artiklassa säädetään kyseisen oikeuskäytännön perusteella seuraavaa: ”Sääntöjenvastaista tukea koskevissa kielteisissä päätöksissä komissio päättää, että asianomaisen jäsenvaltion on toteutettava kaikki tarpeelliset toimenpiteet tuen perimiseksi takaisin tuensaajalta.”

(112) Tämän seurauksena Italian on perittävä tämän päätöksen kohteena oleva valtiontuki takaisin siltä osin, kun se on jo maksettu Buonotouristille. Italian on myös lisättävä tuen määrään viivästyskorko, joka lasketaan siitä päivästä, jona säännönvastainen valtiontuki on annettu tuensaajan käyttöön (eli 21 päivästä joulukuuta 2012) sen takaisinperintään saakka (34) komission asetuksen (EY) N:o 794/2004 (35) V luvun mukaisesti.

(113) Tämän perusteella komissio

ON HYVÄKSYNYT TÄMÄN PÄÄTÖKSEN:

1 artikla

Italian tasavallan Buonotouristille Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 108 artiklan 3 kohdan vastaisesti myöntämä 1 1 11 572 euron valtiontuki ei sovellu sisämarkkinoille.

2 artikla

1. Italian tasavallan on perittävä 1 artiklassa tarkoitettu tuki takaisin tuensaajalta.

2. Takaisinperittävistä määristä on maksettava korkoa 21 päivästä joulukuuta 2012 niiden täysimääräiseen takaisinperintään saakka.

3. Korot on laskettava asetuksen (EY) N:o 794/2004 V luvun ja asetuksen (EY) N:o 794/2004 muuttamisesta annetun komission asetuksen (EY) N:o 271/2008 (36) mukaisesti.

4. Italian tasavallan on peruutettava 1 artiklassa tarkoitetun tuen vielä maksamattomat maksusuoritukset, joiden eräpäivä on tämän päätöksen tekopäivän jälkeen.

3 artikla

1. Edellä 1 artiklassa tarkoitettu tuki on perittävä takaisin välittömästi ja tehokkaasti.

2. Italian tasavallan on varmistettava, että tämä päätös pannaan täytäntöön neljän kuukauden kuluessa sen tiedoksiantamisesta.

4 artikla

1. Italian tasavallan on toimitettava komissiolle kahden kuukauden kuluessa tämän päätöksen tiedoksiantamisesta seuraavat tiedot:

a) tuensaajalta takaisinperittävä kokonaismäärä (tuki ja siitä perittävä korko);

b) tarkka kuvaus toimenpiteistä, jotka on jo toteutettu tai joita suunnitellaan tämän päätöksen noudattamiseksi,

c) asiakirjat, jotka osoittavat, että tuensaaja on määrätty maksamaan tuki takaisin.

2. Italian tasavallan on ilmoitettava komissiolle tämän päätöksen täytäntöön panemiseksi toteutettavien kansallisten toimenpiteiden edistymisestä siihen saakka, kunnes 1 artiklassa tarkoitetun tuen takaisinperintä on saatettu loppuun. Sen on annettava viipymättä komission pyynnöstä tiedot toimenpiteistä, jotka on jo toteutettu tai joita suunnitellaan tämän päätöksen noudattamiseksi. Sen on annettava myös tarkat tiedot tuensaajalta jo perityistä tukimääristä ja koroista.

5 artikla

Tämä päätös on osoitettu Italian tasavallalle.

Tehty Brysselissä 19 päivänä tammikuuta 2015. Komission puolesta Margrethe VESTAGER Komission jäsen

(1) Komission päätös, annettu 20 päivänä helmikuuta 2014, valtiontuesta SA.35843 (2014/C) (ex 2012/NN) – Italia – Buonotouristille julkisen palvelun velvoitteesta maksettava korvaus (EUVL C 156, 23.5.2014, s. 51).

(2) Komissio muistuttaa, että Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 108 artiklan soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä 22 päivänä maaliskuuta 1999 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 659/1999 (EYVL L 83, 27.3.1999, s. 1) 15 artiklan mukaan komission toimivaltuuksiin periä tuki takaisin sovelletaan kymmenen vuoden vanhentumisaikaa, joka alkaa päivästä, jona sääntöjenvastainen tuki on myönnetty tuen saajalle joko yksittäisenä tukena tai osana tukiohjelmaa. Sääntöjenvastaista tukea koskevat komission toimet tai jäsenvaltion komission pyynnöstä toteuttamat toimet keskeyttävät vanhentumisajan.

(3) Neuvoston asetus (ETY) N:o 1191/69, annettu 26 päivänä kesäkuuta 1969, julkisten palvelujen käsitteeseen rautatie-, maantie- ja sisävesiliikenteessä olennaisesti kuuluvia velvoitteita koskevista jäsenvaltioiden toimenpiteistä (EYVL L 156, 28.6.1969, s. 1).

(4) Asetuksen (ETY) N:o 1191/69 4 artiklan 1 kohdassa säädetään seuraavaa: ”Kuljetusyritysten asiana on hakea jäsenvaltioiden toimivaltaisilta viranomaisilta julkisen palvelun velvoitteen lakkauttamista kokonaan tai osittain, jos tällainen velvoite aiheuttaa niille taloudellista haittaa.” Asetuksen 6 artiklan 3 kohdassa säädetään seuraavaa: ”Jäsenvaltioiden toimivaltaisten viranomaisten on tehtävä päätöksensä yhden vuoden kuluessa päivästä, jona liikennöinti- tai kuljetusvelvoitetta koskeva hakemus on jätetty, ja kuuden kuukauden kuluessa päivästä, jona hintavelvoitteita koskeva hakemus on jätetty. Oikeus hyvitykseen syntyy päivänä, jona toimivaltaiset viranomaiset tekevät päätöksensä […]”.

(5) Tällä määrällä siis korvattiin Buonotouristin esittämä alkuperäinen hyvitysvaatimus, joka oli 5 5 67 582,57 euroa.

(6) Legge Regionale 25 gennaio 1983, n. 16 Interventi regionali in materia di servizi di trasporto pubblico locale per viaggiatori, saatavissa osoitteessa http://jtest.ittig.cnr.it:8080/cocoon/regioneCampania/xhtml?css=4&doc=/db/nir/RegioneCampania/1983/urn_nir_regione.campania_legge_1983-01-25n16&datafine=19830205

(7) Eikä seuraavien kahden luvun erotus: liikennöintiyksiköiden oletetun määrän ja edullisimman maksun, jota käyttäjät voisivat vaatia, ellei kyseistä velvoitetta olisi, muodostaman määrän tai, jos tällaista maksua ei ole, maksun, jonka yritys olisi perinyt liiketaloudellisin perustein ja ottamalla huomioon sekä kyseisen toiminnan kustannukset että markkinatilanteen.

(8) Eikä tulo, joka saadaan kertomalla liikennöintiyksiköiden todellinen määrä kyseisellä ajanjaksolla perityllä maksulla.

(9) Eikä kustannukset, jotka yritykselle olisivat aiheutuneet, jos olisi käytetty edullisinta maksua tai maksua, jonka yritys olisi perinyt liiketaloudellisin perustein.

(10) Eikä vahvistettua maksua käyttäen tosiasiallisesti aiheutuneilla kustannuksilla.

(11) Asia C-280/00, Altmark Trans v. Regierungspräsidium Magdeburg, ECLI:EU:C:2003:415.

(12) Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EY) N:o 1370/2007, annettu 23 päivänä lokakuuta 2007, rautateiden ja maanteiden julkisista henkilöliikennepalveluista sekä neuvoston asetusten (ETY) N:o 1191/69 ja (ETY) N:o 1107/70 kumoamisesta (EUVL L 315, 3.12.2007, s. 1).

(13) E-malli (modello E) on asiakirja, joka perustuu yrityksen kirjanpitoon ja joka sisältää vuotuisen julkisen rahoitusosuuden laskemiseen tarvittavat tiedot.

(14) Asia C-527/12, komissio v. Saksan liittotasavalta, ECLI:EU:C:2014:2193, 9 kohta ja mainittu oikeuskäytäntö. Ks. myös asia C-119/05, Lucchini, ECLI:EU:C:2007:434, 59 kohta, johon viitataan johdanto-osan 94 kappaleessa.

(15) Asia C-280/00, Altmark Trans v. Regierungspräsidium Magdeburg, ECLI:EU:C:2003:415, 87 ja 88 kohta.

(16) Asia C-172/03, Heiser, ECLI:EU:C:2005:130, 55 kohta.

(17) Asia T-157/01, Danske Busvognmænd, ECLI:EU:T:2004:76, 77–79 kohta.

(18) Asia C-504/07, Associação Nacional de Transportadores Rodoviários de Pesados de Passageiros (Antrop) ym. v. Conselho de Ministros, Companhia Carris de Ferro de Lisboa SA (Carris) ja Sociedade de Transportes Colectivos do Porto SA (STCP), ECLI:EU:C:2009:290.

(19) Asia 156/77, komissio v. Belgia, ECLI:EU:C:1978:180, 10 kohta.

(20) Neuvoston asetus (ETY) N:o 1107/70, annettu 4 päivänä kesäkuuta 1970, tuen myöntämisestä rautatie-, maantie- ja sisävesiliikenteeseen (EYVL L 130, 15.6.1970, s. 1).

(21) Komissio viittaa tässä suhteessa perusteisiin, jotka on esitetty asiassa C 41/08 (ex NN 35/08) Tanskan liikenneministeriön ja Danske Statsbaner -yrityksen välisistä julkisia liikennepalveluja koskevista sopimuksista 24 päivänä helmikuuta 2010 tehdyn päätöksen 2011/3/EU 307–313 kohdassa (EUVL L 7, 11.1.2011, s. 1). Unionin yleinen tuomioistuin kumosi kyseisen päätöksen asiassa T-92/11, Jørgen Andersen v. komissio (ECLI:EU:T:2013:143), antamallaan tuomiolla, johon on haettu muutosta unionin tuomioistuimessa asiassa C-303/13P. Kyseisen muutoksenhaun tuloksella ei ole merkitystä tämän tapauksen tulokseen, koska unionin yleinen tuomioistuin vahvisti tuomiossa, johon haetaan muutosta, että sovellettavat säännöt määräytyvät sen ajankohdan mukaan, jona myönnetty tuki tulee voimaan. Koska tuki on maksettu 21 päivänä joulukuuta 2012, on sovellettava niitä sääntöjä, periaatteita ja arviointiperusteita, joilla valtiontuen soveltuvuutta arvioidaan sinä ajankohtana, jona komissio antaa päätöksensä (ks. tuomion 39 kohta).

(22) Asia C-334/07 P, komissio v. Freistaat Sachsen, ECLI:EU:C:2008:709, 50–53 kohta); asia T-3/09, Italia v. komissio, ECLI:EU:T:2011:27, 60 kohta.

(23) Esimerkiksi rikkomus tai perusteeton etu.

(24) Yhdistetyt asiat 106/87–120/87, Asteris AE ym. vastaan Helleenien tasavalta ja Euroopan talousyhteisö, ECLI:EU:C:1988:457.

(25) Ks. komission 16 päivänä kesäkuuta 2004 tekemä päätös tuesta Akzo-Nobelille kloorin kuljetusten vähentämiseksi (asia N 304/2003), tiivistelmä: EUVL C 81, 2.4.2005, s. 4; ks. myös komission 20 päivänä joulukuuta 2006 tekemä päätös asiassa Bedrijfsverplaatsing van autodemontagebedrijf Steenbergen (asia N 575/2005), tiivistelmä: EUVL C 80, 13.4.2007, s. 1.

(26) Asia C-119/05 Lucchini, ECLI:EU:C:2007:434, 59 kohta.

(27) Ks. edellinen alaviite, tuomion 61 kohta.

(28) Lausunto yhdistetyissä asioissa C-346/03 ja C-529/03, Atzeni, 28.4.2005, ECLI:EU:C:2005:256, 198 kohta.

(29) Asia T-384/08, Elliniki Nafpigokataskevastiki AE Chartofylakeiou v. komissio, ECLI:EU:T:2011:650, ja asia T-565/08, Corsica Ferries v. komissio, ECLI:EU:T:2012:415, 23, 114 ja 120–131 kohta. Vrt. myös asia C-111/10, komissio v. neuvosto, ECLI:EU:C:2013:785, 44 kohta.

(30) Asia C-70/72, komissio v. Saksa, tuomio 12.7.1973, Kok., s. 813, 13 kohta.

(31) Yhdistetyt asiat C-278/92, C-279/92 ja C-280/92, tuomio 14.9.1994, Espanja v. komissio, Kok., s. I-4103, 75 kohta.

(32) Asia C-75/97, Belgia v. komissio, tuomio 12.12.1999, Kok., s. I-3671, 64 ja 65 kohta.

(33) Neuvoston asetus (EY) N:o 659/1999, annettu 22 päivänä maaliskuuta 1999, Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 108 artiklan soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä (EYVL L 83, 27.3.1999, s. 1).

(34) Ks. asetuksen (EY) N:o 659/99 14 artiklan 2 kohta.

(35) Komission asetus (EY) N:o 794/2004, annettu 21 päivänä huhtikuuta 2004, Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 93 artiklan soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 659/1999 täytäntöönpanosta (EUVL L 140, 30.4.2004, s. 1).

(36) Komission asetus (EY) N:o 271/2008, annettu 30 päivänä tammikuuta 2008 , Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 93 artiklan soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 659/1999 täytäntöönpanosta annetun asetuksen (EY) N:o 794/2004 muuttamisesta (EUVL L 82, 25.3.2008, s. 1).