Neuvoston päätöslauselma, annettu 14 päivänä joulukuuta 2000, terveydestä ja ravitsemuksesta



Virallinen lehti nro C 020 , 23/01/2001 s. 0001 - 0002



Neuvoston päätöslauselma, annettu 14 päivänä joulukuuta 2000, terveydestä ja ravitsemuksesta (2001/C 20/01) EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO TOTEAA SEURAAVAA: 1. Euroopan unionin kansalaiset pitävät terveyttä suuressa arvossa ja hyvän elämänlaadun olennaisena tekijänä. 2. Ravitsemusta ja terveyttä koskevasta yhteisön toiminnasta annettiin 3 päivänä joulukuuta 1990(1) päätöslauselma, jonka tavoitteet ovat yleisesti ottaen edelleen voimassa. 15 päivänä toukokuuta 1992 annettiin myös asiaa koskevat päätelmät(2). 3. Ravitsemus vaikuttaa olennaisesti ihmisen terveyteen, ja näin ollen väestön terveyttä voidaan suojella ja parantaa ravitsemukseen vaikuttamalla. 4. Tieteelliset tutkimukset ovat osoittaneet, että sopimaton ruokavalio yhdessä riittämättömän liikunnan kanssa on yksi tärkeimmistä vältettävissä olevista sydän- ja verisuonitautien riskitekijöistä (sydän- ja verisuonitaudit kuuluvat yleisimpiin kuolinsyihin Euroopan unionissa). Lisäksi sopimaton ruokavalio altistaa muille vakaville sairauksille, kuten eräille syöpätyypeille, osteoporoosille, muulle kuin periytyvälle diabetekselle sekä eräille tiettyjen ravintoaineiden puutteesta johtuville sairauksille. 5. Etenkin lasten ja nuorten lihavuus ja ylipainoisuus ovat yleistyneet Euroopan unionissa, minkä seuraukset huolestuttavat. 6. Vaikka Euroopan unionin kansalaisten ravitsemus on parantunut huomattavasti, koko väestö on edelleen alttiina ravitsemuksesta johtuville terveysongelmille, ja tietyt ryhmät, kuten lapset, nuoret, vanhukset ja varattomat, ovat edelleen muita alttiimpia sopimattoman ravinnon vaikutuksille. 7. Epäterveellinen ravitsemus nostaa jäsenvaltioiden sosiaali- ja terveydenhoitokustannuksia. 8. Ruoan ravintosisällön ja ravintotottumusten tunteminen on epätasaista sekä jäsenvaltioiden välillä että niiden sisällä. 9. Euroopan unioniin on kehittynyt erilaisia ruokavalioita ja ruokakulttuureja, joihin liittyy yhä useammin laitosruokailu ja einesten käyttö. 10. Vaikka ravitsemustiedotuksen ja ravintosisältöä koskevien merkintöjen alalla on tapahtunut edistymistä, luotettavan ja johdonmukaisen tiedon saanti elintarvikkeiden ravitsemuksellisista ominaisuuksista ja ruokavalioiden ravintoarvosta ei ole vielä riittävässä määrin taattu. 11. Euroopan unionissa esiintyvä ruokakulttuurien moninaisuus on rikkaus, jota on vaalittava ja joka on otettava huomioon ravitsemusterveyteen liittyvien politiikkojen kehittämisessä ja täytäntöönpanossa. Nämä politiikat on siis ensin määriteltävä kansallisella tasolla. 12. Monet yhteisön politiikat, etenkin kansanterveyteen, maatalouteen, kalastukseen, tutkimukseen, liikenteeseen, kuluttajansuojaan ja sisämarkkinoihin liittyvät politiikat, vaikuttavat kuitenkin niin laaja-alaisesti, että kansalliset ravitsemuspolitiikat eivät voi olla täysin tehokkaita, jollei ravitsemusterveyteen liittyviä näkökohtia oteta huomioon myös kyseisten yhteisön politiikkojen määrittelyssä ja täytäntöönpanossa. 13. Toiminnat, joilla parannetaan terveellisten elintarvikkeiden saatavuutta sekä tiedotusta terveellisestä ruokavaliosta, ovat ravitsemuspolitiikan tärkeitä osia. 14. Ravitsemusterveyteen liittyvät toiminnat on otettava asianmukaisella tavalla huomioon tulevassa kansanterveysalaa koskevassa yhteisön toimintaohjelmassa. 15. Jotta terveyttä ja ravitsemusta koskeva politiikka olisi tehokasta, sen olisi perustuttava muun muassa saatujen kokemusten ja tietojen vaihtoon sekä kaikkien asianosaisten, kuten ravitsemusterveyden alan ammattilaisten, alalla toimivien, kuluttajien ja kansalaisjärjestöjen, yhteistyöhön ja koulutukseen. 16. Jäsenvaltioita kehotetaan ravitsemusterveyttä koskevien kansallisten politiikkojensa mukaisesti i) kehittämään väestön kykyä tehdä varhaislapsuudesta lähtien ja kaikissa elämänvaiheissa tietoisia kulutusvalintoja siten, että tuetaan terveyttä edistäviä asenteita ja tottumuksia ja tiedottamalla asiasta; ii) ottamaan kaikki asianosaiset mukaan pohtimaan ravitsemusterveyttä ja sen edistämistä; iii) jatkamaan ravitsemusterveyteen liittyvien suositusten laatimisen, levittämisen ja täytäntöönpanon kehittämistä vankan tieteellisen asiantuntemuksen pohjalta; iv) parantamaan terveydenhoitoalan ammattilaisten ja elintarvike- ja ravitsemusalan ammateissa toimivien ravitsemustietoutta; v) osallistumaan aktiivisesti ravitsemusta ja liikuntaa koskeviin yhteisön tietojenkeruuverkostoihin; vi) kannustamaan kansallisten asiantuntijoiden osallistumista yhteisön toimiin ja etenkin tieteellisen asiantuntemuksen tuottamiseen. 17. Komissio on elintarviketurvaa koskevassa valkoisessa kirjassaan suunnitellut muun muassa kattavan ja yhdenmukaisen ravitsemuspolitiikan laatimista ja ravitsemukseen liittyvän toimintasuunnitelman esittämistä sekä ruokavalioon liittyviä suuntaviivoja koskevien suositusten antamista. 18. Komissiota kehotetaan tutkimaan mahdollisuuksia edistää parempaa ravitsemusta Euroopan unionissa esittämällä tarvittaessa asiaa koskevia asianmukaisia ehdotuksia ja erityisesti i) ottamaan ravitsemusterveys huomioon yhteisön kaikkien asiaan liittyvien politiikkojen määrittelyssä ja täytäntöönpanossa sekä kehittämään välineitä, joilla voidaan arvioida yhteisön muiden politiikkojen vaikutuksia ravitsemusterveyteen; ii) jatkamaan ravitsemusterveyden ja siihen vaikuttavien tekijöiden seurantamekanismien kehittämistä tukeutuen jäsenvaltioiden käytössä oleviin välineisiin vertailukelpoisten tietojen saamiseksi ja varmistamaan näiden tietojen säännöllinen arviointi jäsenvaltioiden toimintaa täydentäen; iii) tukemaan ja edistämään terveyden ja ravitsemuksen alalla saatujen kokemusten säännöllistä vaihtoa; iv) helpottamaan tieteellisen ravitsemusasiantuntemuksen kehittämistä etenkin kansallisten tai paikallisten ravintosuositusten ja kuluttajalle suunnatun tiedotuksen laatimisen tai ajantasaistamisen helpottamiseksi; v) tukemaan tutkimusta, jonka kohteena ovat terveyden ja ravitsemuksen välinen yhteys, ruokavalioon liittyvät sairaudet, syömiskäyttäytymisen ymmärtäminen ja noudatettujen politiikkojen vaikutus terveyteen ja ravitsemukseen; vi) helpottamaan ravitsemusalan koulutusta ja ammatteja koskevaa tietojen vaihtoa; vii) kehittämään ravintosisältöä koskevien merkintöjen käyttöä mukauttamalla merkinnät kuluttajien tarpeisiin sekä muiden ravintosisältöä koskevien tiedotusmenetelmien käyttöä; viii) tutkimaan mahdollisuutta toteuttaa terveellisen ruokavalion edistämishankkeita, jotka voisivat liittyä niinkin erilaisiin aiheisiin kuin hedelmien ja vihannesten käyttö ja imetys; ix) pohtimaan uuden tietotekniikan käyttöä alan toimijoille samoin kuin väestölle tiedottamisessa; x) huolehtimaan ravitsemusta koskevien toimien seurannasta. 19. Komissiota kehotetaan jatkamaan yhteistyötä toimivaltaisten kansainvälisten järjestöjen ja etenkin WHO:n kanssa, jotta varmistetaan toimintojen tehokas koordinointi ja vältetään päällekkäiset toimet. (1) EYVL C 329, 31.12.1990, s. 1. (2) EYVL C 148, 12.6.1992, s. 2.