Komission päätös,

tehty 15 päivänä lokakuuta 2003,

toimenpiteistä, jotka Italia on toteuttanut RAI SpA:n hyväksi

(tiedoksiannettu numerolla K(2003) 3528)

(Ainoastaan italiankielinen teksti on todistusvoimainen)

(ETA:n kannalta merkityksellinen teksti)

(2004/339/EY)

EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO, joka

ottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 88 artiklan 2 kohdan ensimmäisen alakohdan,

ottaa huomioon Euroopan talousalueesta tehdyn sopimuksen ja erityisesti sen 62 artiklan 1 kohdan a alakohdan,

on mainittujen artiklojen mukaisesti kehottanut asianomaisia esittämään huomautuksensa(1) ja ottanut huomioon nämä huomautukset,

sekä katsoo seuraavaa:

1. MENETTELY

(1) RTI SpA (Reti Televisive italiane), Mediaset-konserniin(2) kuuluva yritys, jonka määräysvallassa on Italiassa kolme valtakunnallista televisiokanavaa, ilmoitti komissiolle 17 päivänä kesäkuuta 1996, että Italia oli toteuttanut toimenpiteitä RAI-Radiotelevisione italiana SpA:n (Italian julkinen yleisradioyhtiö, jäljempänä "RAI") hyväksi. Ilmoitus koski RAI:lle lupamaksujen muodossa myönnettyä tukea sekä useita Italian hallituksen RAI:n hyväksi 1990-luvun alkupuoliskolla toteuttamia toimenpiteitä.

(2) Komissio pyysi Italian viranomaisilta tietoja 15 päivänä heinäkuuta ja 4 päivänä syyskuuta 1996 päivätyillä kirjeillä, joihin ne vastasivat 30 päivänä elokuuta ja 4 päivänä marraskuuta 1996 päivätyillä kirjeillä.

(3) Mediaset teki 23 päivänä toukokuuta 1997 oman ilmoituksensa, jossa se esitti lisää asiakirjoja.

(4) Komissio lähetti Italian viranomaisille uuden tiedustelun 1 päivänä heinäkuuta 1998. Italian viranomaiset toimittivat osan pyydetyistä tiedoista 31 päivänä heinäkuuta 1998 pidetyssä kokouksessa ja 7 päivänä elokuuta 1998 päivätyllä kirjeellä. Ilmoituksen tekijän kanssa on lisäksi pidetty useita kokouksia.

(5) Mediaset esitti 19 päivänä lokakuuta 1998 komissiolle lisäselvityksen samoista tukitoimenpiteistä, jotka mainittiin alkuperäisessä ilmoituksessa. Mediaset toimitti 8 päivänä tammikuuta 1999 lisäasiakirjoja tähän uuteen selvitykseen, ja 15 päivänä helmikuuta 1999 pidettiin Mediasetin ja komission välinen kokous.

(6) Komissio määräsi 3 päivänä helmikuuta 1999 Italian toimittamaan sille kaikki tiedot, jotka tarvitaan sen arvioimiseksi, ovatko käsiteltävät toimenpiteet voimassa olevaa tukea vai uutta tukea (jäljempänä "välipäätös"). Tämä päätös annettiin Italialle tiedoksi 26 päivänä helmikuuta 1999 päivätyllä kirjeellä. Italia toimitti osan pyydetyistä tiedoista ja esitti omat huomautuksensa 26 päivänä maaliskuuta päivätyllä kirjeellä. Komissio pyysi lisätietoja 28 päivänä huhtikuuta päivätyllä kirjeellä, johon Italian viranomaiset vastasivat 16 päivänä kesäkuuta päivätyllä kirjeellä.

(7) Toukokuun 17 päivänä 1999 päivätyssä kirjeessään komissiolle Mediaset käsitteli kysymystä, ovatko käsiteltävät toimenpiteet voimassa olevaa tukea vai uutta tukea, ja Mediasetin ja komission välinen kokous pidettiin 18 päivänä toukokuuta 1999.

(8) Komissio ilmoitti 27 päivänä syyskuuta 1999 päivätyllä kirjeellä Italialle päätöksestään aloittaa EY:n perustamissopimuksen 88 artiklan 2 kohdassa tarkoitettu menettely, joka koskee joitakin Mediasetin valtiontueksi mainitsemia tapauskohtaisia toimenpiteitä (jäljempänä "päätös menettelyn aloittamisesta").

(9) Komission päätös menettelyn aloittamisesta on julkaistu Euroopan yhteisöjen virallisessa lehdessä(3). Komissio on kehottanut asianomaisia esittämään huomautuksensa kyseisestä tuesta.

(10) Komissio sai Italian huomautukset 2 päivänä joulukuuta 1999.

(11) Komissio on saanut asianomaisilta huomautuksia seuraavasti:

- RAI:n huomautukset 2 päivänä joulukuuta 1999 päivätyllä kirjeellä (toimitettu Italialle 6 päivänä joulukuuta 1999 päivätyllä kirjeellä).

- Federazione Radio Televisioni (FRT) esitti huomautuksensa 19 päivänä tammikuuta 2000 päivätyllä kirjeellä.

- Euroopan kaupallisten tv-yhtiöiden yhteenliittymä Association of Commercial Television in Europe (ACT) esitti huomautuksensa 1 päivänä helmikuuta 2000 päivätyllä kirjeellä.

- Mediaset esitti huomautuksensa 28 päivänä tammikuuta 2000 päivätyllä kirjeellä.

(12) Asianomaisten huomautukset toimitettiin Italialle 6 päivänä joulukuuta 1999 ja 23 päivänä helmikuuta 2000 päivätyillä kirjeillä. Italialle annettiin näin mahdollisuus esittää omat huomautuksensa, jotka saatiinkin 5 päivänä toukokuuta 2000 päivätyllä kirjeellä.

(13) Lisäksi komissio sai Italian ympäristönsuojelu- ja kuluttajajärjestöjen kattojärjestön (Coordinamento delle associazioni per la difesa dell'ambiente e la tutela dei diritti degli utenti e dei consumatori eli Codacons) huomautukset myöhässä, 12 päivänä kesäkuuta 2000.

(14) Komissiolla oli kokous RAI:n kanssa 26 päivänä tammikuuta 2000 ja 4 päivänä joulukuuta 2000.

(15) Komissio tapasi Italian viranomaiset 5 päivänä kesäkuuta 2000.

(16) Lisäksi komissiolla oli kokous Mediasetin kanssa seuraavina päivinä: 20 päivänä maaliskuuta ja 20 päivänä kesäkuuta 2000, 2 päivänä toukokuuta 2001, 20 päivänä kesäkuuta 2001 ja 25 päivänä lokakuuta 2001. Komissio sai ilmoituksen tekijältä kirjeet 8 päivänä marraskuuta 2000 ja 25 päivänä toukokuuta 2001. Mediaset esitti 20 päivänä kesäkuuta 2001 pidetyssä kokouksessa Charles River Associatesin laatiman selvityksen RAI:n rakenneuudistuksesta. Lisäksi Mediaset kirjoitti komissiolle 12 päivänä kesäkuuta 2002 ja 20 päivänä huhtikuuta 2003.

(17) Amsterdamin sopimuksen voimaantulon myötä EY:n perustamissopimukseen liitettiin pöytäkirja jäsenvaltioiden julkisen palvelun yleisradiotoiminnasta (jäljempänä "Amsterdamin pöytäkirja").

(18) Komission tiedonannossa valtiontukisääntöjen soveltamisesta julkiseen yleisradiotoimintaan(4) (jäljempänä "tiedonanto") esitetään periaatteet, joita komissio aikoo noudattaa soveltaessaan valtiontukisääntöjä julkisen yleisradiotoiminnan valtiolta saamaan rahoitukseen.

(19) Kyseisen tiedonannon pohjalta komissio pyysi Italialta lisätietoja 13 päivänä syyskuuta 2002 päivätyllä kirjeellä. Tämän jälkeen komissiolla oli kokous Italian viranomaisten kanssa 8 päivänä joulukuuta 2002, ja komissio sai joitakin pyydetyistä tiedoista 3 päivänä ja 11 päivänä joulukuuta 2002.

(20) Lisäksi komissio kirjoitti Italian viranomaisille 14 päivänä marraskuuta 2002 ja pyysi joitakin asiakirjoja. Italian viranomaiset vastasivat 5 päivänä toukokuuta 2003.

2. TILANNE ITALIASSA

2.1 Julkisen palvelun yleisradiotoiminnan säädösperustan historiallinen kehitys Italiassa

(21) Italian valtio on varannut itselleen radiosähkötyspalveluiden järjestämisen vuodesta 1910 lähtien. Halutessaan se voi kuitenkin myöntää toimilupia yksityisille ja julkisille operaattoreille. Vuonna 1924 julkisen palvelun radiolähetystoiminnan yksinomainen toimilupa annettiin URI:lle, josta tuli myöhemmin EIAR ja lopulta RAI. Vuodesta 1927 yleisradiotoimintaa koskeva valtion monopoli oikeutettiin lailla sen yleishyödyllisyyden sekä kaikkia kansalaisia palvelevien sivistyksellisten, taiteellisten ja kulttuuristen tavoitteiden perusteella.

(22) Vuonna 1948 tuli voimaan Italian tasavallan perustuslaki, johon julkisen palvelun yleisradiotoiminta kirjattiin sananvapauden ja tiedonvälityksen vapauden periaatteiden muodossa, jotta kansalaiset voisivat osallistua maan yhteiskuntaelämään demokraattisesti. Perustuslain tultua voimaan radio- ja tv-lähetystoiminta jäivät edelleen valtion hoidettavaksi perustuslain 43 pykälän nojalla. Kyseisessä pykälässä viitataan keskeisiin yleishyödyllisiin julkisiin palveluihin. RAI oli useitten sopimusten perusteella ainoa toimiluvan haltija.

(23) Tilanne kodifioitiin 14 päivänä huhtikuuta 1975 annetulla lailla nro 103 radio- ja tv-lähetystoiminnan uusista säännöistä (jäljempänä "laki nro 103/75"). Laki vahvisti yhteyttä, joka julkisen palvelun yleisradiotoiminnalla, perustuslain 43 pykälällä, keskeisten yleishyödyllisten julkisten palveluiden käsitteellä ja alan valtionmonopolilla oli. Lain nro 103/75 15 pykälässä, jolla olennaisin osin vahvistettiin 26 päivänä tammikuuta 1952 annetun asetuksen nro 180 7 pykälän säännökset (jäljempänä "asetus nro 180/1952"), säädettiin, että RAI:ta rahoitetaan lupamaksuin, mainostuloin ja muin laillisin tuloin.

(24) Radio- ja tv-toiminnan markkinat muuttuivat vähitellen. 1970-luvun jälkipuoliskolla yksityiset yhtiöt alkoivat de facto lähettää omia lähetyksiään aluksi paikallisesti ja sitten valtakunnallisesti.

(25) Perustuslakituomioistuin hyväksyi tällaisen kehityksen. Kuten Mediaset on itse korostanut, on selvää, että perustuslakituomioistuimen ratkaisu nro 202/1976 oli ensimmäinen ratkaisu, joka olennaisesti vaikutti Italian radio- ja tv-lähetysmarkkinoiden avaamiseen kilpailulle. Tuomioistuin totesi radio- ja tv-lähetysmonopolin paikallisella tasolla olevan perustuslain vastaista mutta vahvisti valtion yleisradiomonopolin oikeutuksen valtakunnan tasolla, koska kyseessä on keskeinen yleishyödyllinen julkinen palvelu. Ratkaisun nro 202/1976 jälkeen paikallisten toiminnanharjoittajien määrä moninkertaistui koko maassa, ja joitakin vuosia myöhemmin videonauhojen ja radiolinkkien käytön ansiosta ne saattoivat lähettää samanaikaisesti samaa ohjelmaa laajalla maantieteellisellä alueella (ns. yhteislähetys). Perustuslakituomioistuin vahvisti valtakunnallisen yleisradiomonopolin laillisuuden vuonna 1981 ratkaisullaan nro 148/1981, jossa se vahvisti monopolin väliaikaisesti (ts. siihen asti, kunnes alaa koskeva kilpailulainsäädäntö tulee voimaan) sillä perusteella, että valtakunnallinen yleisradiotoiminta on keskeinen yleishyödyllinen julkinen palvelu. Valtakunnallinen monopoli ja yksityiset toiminnanharjoittajat, jotka lähettivät ohjelmia valtakunnan laajuisesti yhteislähetysten avulla, harjoittivat 1980-luvulla toimintaansa rinnakkain.

(26) Julkisesta ja yksityisestä radio- ja tv-lähetysjärjestelmästä 6 päivänä elokuuta 1990 annettu laki nro 223/1990 (jäljempänä "laki nro 223/90") on ensimmäinen yleislaki julkisen ja yksityisen radio- ja tv-lähetystoiminnan sääntelemiseksi. Laissa otettiin huomioon radio- ja tv-lähetystoiminnan markkinoilla 1980-luvulla vallinnut tilanne ja kodifioitiin se. Laissa annettiin julkisen palvelun toimiluvan haltijan lisäksi myös yksityisille toimiluvan haltijoille mahdollisuus harjoittaa radio- ja tv-lähetystoimintaa valtakunnan tasolla (eikä vain paikallisesti).

(27) Laissa on myös tärkeitä säännöksiä mainonnasta. Lain 8 pykälän 6 momentissa rajoitetaan mainontaa RAI:n ja yksityisten toimiluvan haltijoiden osalta siten, että mainosten osuus saa olla RAI:n osalta enintään 4 prosenttia viikoittaisesta ohjelma-ajasta ja enintään 12 prosenttia kunkin tunnin aikana ja valtakunnallisesti toimivien yksityisten toimiluvan haltijoiden osalta enintään 15 prosenttia päivittäisestä ohjelma-ajasta ja enintään 18 prosenttia kunkin tunnin aikana. Lain 8 pykälän 16 momentissa säädetään RAI:n mainostulojen enimmäismäärästä, jota sittemmin nostettiin asetuksella nro 408/1992 1 päivästä tammikuuta 1994 lähtien(5).

2.2 RAI

(28) RAI perustettiin alun perin vuonna 1924. Sen nimi oli tuolloin URI (Unione Radiofonica italiana). Vuonna 1927 nimeksi tuli EIAR, vuonna 1944 RAI (Radio Audizioni Italia) ja lopulta vuonna 1954 RAI-Radiotelevisione italiana SpA. Se aloitti televisiolähetykset 3 päivänä tammikuuta 1954 RAI 1 -kanavalla yleisradiotoimintaluvan RAI:lle antavan asetuksen nro 180/1952 nojalla. Vuodesta 1957 RAI:n lähetykset ovat kattaneet koko Italian. Vuonna 1961 perustettiin toinen kanava RAI 2 ja vuonna 1979 alueellinen kanava RAI 3. Vuodesta 1934 lähtien radiolähetystoiminta oli jaettu kolmelle kanavalle, joita kutsuttiin nimillä Primo programma, Secondo programma ja Terzo programma.

(29) RAI:n perussäännössä kuvattu yhteiskunnallinen tehtävä muodostuu ohjelmien ja ääni- ja kuvasignaalien lähettämisestä, jakelusta ja siirtämisestä yleisradioverkon ja satelliittien välityksellä tai jollakin muulla tavalla, tähän toimintaan tarvittavien varusteiden ja välineiden asentamisesta, kehittämisestä ja käyttämisestä, tähän toimintaan soveltuvien teosten, ohjelmien ja palveluiden tuotannosta, hankinnasta ja myynnistä sekä mahdollisista muista toiminnoista, joita tarvitaan tämän toiminnan toteuttamisessa.

(30) RAI on Italian codice civile -lain 2461 pykälässä tarkoitettu kansallisen edun mukainen osakeyhtiö. Aikana, jota tämä päätös koskee, RAI:n osakepääoma oli kokonaan julkisen sektorin hallussa(6). RAI on osakeyhtiö, mutta siihen sovelletaan myös erityissäännöksiä. Esimerkiksi parlamentti valvoo ja ohjeistaa sitä erityisvaliokunnan välityksellä, ja 25 päivänä kesäkuuta 1993 annetun lain nro 203 tultua voimaan parlamentin kahden kamarin puhemiehet ovat nimittäneet RAI:n hallituksen.

(31) Valtion ja RAI:n välillä 1 päivänä elokuuta 1988 tehdyn sopimuksen (hyväksytty 1 päivänä elokuuta 1988 asetuksella nro 367, jäljempänä "vuonna 1988 tehty sopimus") mukaan RAI hoitaa vähintään kolmea radiokanavaa ja kolmea tv-kanavaa. Yhtä tv-kanavaa voidaan käyttää myös alueelliseen tai paikalliseen lähetystoimintaan. Valtion ja RAI:n välillä vuonna 1994 tehtyyn sopimukseen (hyväksytty asetuksella 28 päivänä maaliskuuta 1994) sisältyy vastaavia säännöksiä: RAI hoitaa kolmea radiokanavaa ja kolmea tv-kanavaa sekä tuotannon ja jakelun yhdistämiseen tarvittavia välineitä. Yhtä tv-kanavaa voidaan käyttää myös alueelliseen tai paikalliseen lähetystoimintaan.

(32) Vuosina 1992-1995 julkisen palvelun yleisradiotoiminta oli uskottu RAI:lle. Se harjoitti myös kaupallista toimintaa, joka ei kuulunut julkisen palvelun määritelmään, lähinnä erillisten oikeudellisten yksiköiden välityksellä. Niistä merkittävimmät olivat Sipra, Nuova Fonit, Nuova Eri ja Sacis.

3. YKSITYISKOHTAINEN KUVAUS TOIMENPITEISTÄ

3.1 Päätöksen kohde

(33) Komissio mainitsi välipäätöksessä useita toimenpiteitä, jotka Mediasetin mukaan ovat ristiriidassa perustamissopimuksen 87 artiklan kanssa. Nämä ovat:

a) lupamaksu;

b) RAI:n omaisuuden vapautus uudelleenarvostuksesta aiheutuvista veroista;

c) vuosien 1992 ja 1993 toimilupamaksujen muuttaminen Cassa Depositi e Prestitin (jäljempänä "CDDPP") myöntämäksi lainaksi vuonna 1995;

d) RAI:n pääomankorotus vuonna 1992;

e) RAI:n valtiolle maksaman toimilupamaksun alentaminen (154 miljardista Italian liirasta 40 miljardiin liiraan);

f) Cofiri Factorin vuonna 1990 myöntämä factoring-laina;

g) Cofirin vuonna 1997 myöntämä laina.

(34) Välipäätöksen seurauksena saatujen tietojen perusteella komissio on alustavasti päätellyt, että a kohdan toimenpide on olemassa oleva tuki ja että e, f ja g kohdan toimenpiteet eivät ole valtiontukea, kun taas b, c ja d kohdan toimenpiteet ovat uusia ja niissä voi olla kyseessä valtiontuki. Päätöksellä menettelyn aloittamisesta komissio käynnisti 88 artiklan 2 kohdassa tarkoitetun muodollisen tutkintamenettelyn, joka koskee RAI:n omaisuuden vapautusta uudelleenarvostuksesta aiheutuvista veroista, vuosien 1992 ja 1993 toimilupamaksujen muuttamista CDDPP:n myöntämäksi lainaksi vuonna 1995 ja RAI:n pääomankorotusta vuonna 1992(7) (jäljempänä "tapauskohtaiset toimenpiteet"). Päätöksessä menettelyn aloittamisesta komissio myös selvitti yksityiskohtaisesti, miksi e, f ja g kohdan toimenpiteet eivät ole valtiontukea ja miksi niitä ei ole viety tuomioistuimeen. Koska lupamaksu on olemassa oleva tuki, se on nimenomaisesti jätetty menettelyn aloittamisesta tehdyn päätöksen soveltamisalan ulkopuolelle.

(35) Komission muodollisen tutkintamenettelyn kohteena olevat tapauskohtaiset toimenpiteet on otettu käyttöön vuosina 1992-1995. Näin ollen tässä päätöksessä keskitytään RAI:n ja Italian taloudellisiin suhteisiin tuona aikana.

(36) Menettelyn aloittamisesta tehdyn päätöksen tapaan tässäkään päätöksessä ei käsitellä kysymystä lupamaksun laillisuudesta eikä sen perustamissopimuksen mukaisuutta. Koska lupamaksua pidetään lähtökohtaisesti olemassa olevana tukena, näitä kysymyksiä tarkastellaan EY:n perustamissopimuksen 93 artiklan soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä 22 päivänä maaliskuuta 1999 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 659/1999(8) 17 artiklassa tarkoitetussa erillisessä menettelyssä. Jotta Italian ja RAI:n välisistä taloudellisista suhteista tämän tutkinnan kohteena olevalta ajanjaksolta saataisiin täydellinen kuva, komission on tapauskohtaisten toimenpiteiden lisäksi otettava huomioon myös RAI:lle lupamaksumekanismin muodossa myönnetty taloudellinen tuki. Näin ollen komissio käsittelee tässä päätöksessä lupamaksua vain siinä määrin kuin se on tarpeellista tapauskohtaisia toimenpiteitä koskevan tarkastelun selventämiseksi.

(37) Edellä mainittujen säädösten lisäksi valtion ja RAI:n suhteita säänneltiin tutkintajaksolla valtion ja RAI:n välillä 1 päivänä elokuuta 1988 tehdyllä sopimuksella, joka hyväksyttiin asetuksella nro 367 (jäljempänä "vuonna 1988 tehty sopimus") ja joka oli voimassa elokuuhun 1994, sekä RAI:n ja Italian viranomaisten maaliskuussa 1994 allekirjoittamalla sopimuksella (jäljempänä "vuonna 1994 tehty sopimus"), joka hyväksyttiin asetuksella 28 päivänä maaliskuuta 1994 ja joka tuli voimaan 1 päivänä syyskuuta 1994.

3.1.1 Lupamaksu

(38) Lupamaksu on RAI:n tärkein rahoitusmekanismi. Laissa lupamaksu liitetään selvästi siihen, että julkisen palvelun yleisradiotoiminta annetaan tehtäväksi toimiluvan haltijalle, siis RAI:lle. Lupamaksu on peräisin vuodelta 1938 asetuksesta nro 246, joka muutettiin samana vuonna laiksi nro 880. Siinä kaikki sellaisten laitteiden haltijat, joilla voi vastaanottaa radiosignaalia, velvoitetaan maksamaan valtiolle lupamaksu, joka valtion on luovutettava yksikölle, jolle julkisen palvelun yleisradiotoiminta on annettu tehtäväksi.

3.1.2 RAI:n omaisuuden vapautus uudelleenarvostuksesta aiheutuvista veroista

(39) RAI SpA:n tervehdyttämisestä ja uudelleenjärjestelystä 30 päivänä joulukuuta 1993 annetussa asetuksessa nro 558 (jäljempänä "asetus nro 558/1993") säädettiin toimenpiteistä RAI:n uudistamiseksi. Asetuksen säännökset on toistettu myöhemmissä asetuksissa ja muutettu lopulta laiksi nro 650/1996.

(40) Asetuksen nro 558/1993 2, 3 ja 5 pykälän mukaan RAI:n on arvostettava uudelleen vuoden 1993 taseeseen kirjatut omaisuuserät. Mahdollista uudelleenmääriteltyjen arvojen ja viimeisessä taseessa esitettyjen arvojen välistä positiivista erotusta varten voidaan tehdä erityisvaraus. Nämä toimenpiteet on vapautettu veroista.

(41) RAI teki omaisuuserien uudelleenarvostuksen yhteydessä 677 miljardin Italian liiran suuruisen uudelleenarvostusvarauksen, jonka se käytti vuoden 1993 tappioiden kattamiseen.

3.1.3 Vuosien 1992 ja 1993 toimilupamaksujen muuttaminen CDDPP:n myöntämäksi lainaksi vuonna 1995

(42) Kuten päätöksessä menettelyn aloittamisesta todettiin, toimilupamaksu on tv-lähetystoiminnan harjoittajien valtiolle maksama korvaus tietyn lähetystaajuuden käytöstä. RAI:n ja valtion välillä vuonna 1988 tehdyssä sopimuksessa määrättiin RAI:n valtiolle maksamasta toimilupamaksusta vuosien 1992 ja 1993 osalta. Asetuksen nro 367/1988 24 pykälän mukaisesti määritetty RAI:n toimilupamaksu vuosilta 1992 ja 1993 oli noin 154 miljardia Italian liiraa vuotta kohti(9). Se oli maksettava 30 päivän kuluessa RAI:n vuositilinpäätöksen hyväksymisestä.

(43) Asetuksen nro 558/1993 4 pykälässä säädettiin, että valtion toimilupamaksusaatavat vuosilta 1992 ja 1993 luovutetaan Cassa depositi e prestitille, joka muuntaa velan pääomaksi, sillä edellytyksellä, että tietyt ehdot täyttyvät. Tämän jälkeen asetuksen nro 134/1995 4 pykälässä säädettiin mahdollisuudesta muuntaa CDDPP:n saatava lainaksi. Tämän seurauksena laiksi nro 650/1996 muutetun asetuksen nro 252/1995 4 pykälässä säädettiin vuosia 1992 ja 1993 koskevien valtion toimilupamaksusaatavien luovuttamisesta CDDPP:lle sekä saatavien muuntamisesta RAI:n saamaksi lainaksi(10).

(44) CDDPP myönsi RAI:lle 6 päivänä heinäkuuta 1995 kymmenen vuoden lainan kiinteällä 9 prosentin korolla. RAI maksoi koko lainan 31 päivänä joulukuuta 1997 toisella, Cofirin myöntämällä lainalla. Päätöksessä menettelyn aloittamisesta komissio piti tätä toista lainaa markkinaehtojen mukaisena.

3.1.4 RAI:n ns. pääomankorotus vuonna 1992

(45) Heinäkuun 1 päivänä 1992 annetuksi laiksi nro 332 muutetun asetuksen nro 2 1 pykälän mukaisesti valtio myönsi IRI:lle 100 miljardia, jotka sen oli määrä siirtää RAI:lle. Parlamentin säädöksissä tätä kuvataan korvaukseksi inflaation vuoksi riittämättömistä lupamaksutuloista vuonna 1992. IRI siirsi kyseiset 100 miljardia RAI:lle 20 päivänä helmikuuta 1992(11).

4. ASIANOMAISTEN HUOMAUTUKSET

(46) RAI:n esittämät huomautukset ovat olennaisilta osin samat kuin johdanto-osan 55-61 kappaleessa esitettävät Italian viranomaisten huomautukset. Tilan säästämiseksi niitä ei esitetä tässä.

(47) Ilmoituksen tekijän argumentit voidaan tiivistää seuraavasti: Mediaset katsoo, että RAI:n omaisuuserien vapauttaminen uudelleenarvostuksesta aiheutuvasta verosta on tuottanut RAI:lle noin 450,6 miljardin Italian liiran edun. Lisäksi varaus, joka tehtiin uudelleenarvostuksen seurauksena, käytettiin niin ikään RAI:n pääoman vahvistamiseen, ja siitä olisi pitänyt kantaa 1 prosentin rekisteröintivero. Näin ollen verovapautuksesta koitui 1,2 miljardin Italian liiran etu.

(48) Mediaset katsoo, että RAI hyötyy vuosien 1992 ja 1993 toimilupamaksujen muuntamisesta CDDPP:n lainaksi vuonna 1995, sillä operaatio pienensi summaa, joka RAI:n oli maksettava valtiolle lupamaksuina vuosilta 1992 ja 1993 korot mukaan luettuina.

(49) Mediaset toteaa, että aikana, jona toimilupamaksulaina oli maksamatta (eli vuoteen 1995), RAI:n olisi täytynyt maksaa virallisen diskonttokoron mukaista korkoa, johon lisätään 2,5 prosentin viivästyskorko, joka korotetaan ensimmäisen kuukauden jälkeen 5 prosenttiin(12). Koska toimilupamaksuvelka muutettiin lainaksi, tällaista korkoa ei ole sovellettu ja RAI on saanut tästä etua. Lisäksi RAI on saanut lisäetua siitä, että lainan korko (9 prosenttia) oli alhaisempi kuin markkinakorko (12 prosenttia)(13).

(50) Mediaset katsoo, että ns. pääomankorotus ei ole markkinataloudessa vallitsevien sijoituskriteerien mukainen ja näin ollen siinä on kyse valtiontuesta RAI:lle.

(51) Lisäksi Mediaset katsoo, että kansallisella tasolla olisi valvottava, millä tavoin RAI täyttää sille annetun julkisen palvelun tehtävän. Koska tällaista kansallista valvontaelintä ei ole, komission on otettava valvonta tehtäväkseen(14). Mediaset lisäsi, että tiedonannon perusteella komissio ei voi pitää RAI:n julkista rahoitusta yhteismarkkinoille soveltuvana siitä yksinkertaisesta syystä, ettei ole tiedossa, että julkiseen palveluun kohdistuisi todellista valvontaa(15).

(52) Mediaset totesi jo ensimmäisessä ilmoituksessaan 17 päivänä kesäkuuta 1996 RAI:n harjoittavan mainosmarkkinoilla polkumyyntiä, jolla on tuhoisia seurauksia alan yksityisten yritysten rahoitukselle. Lisäilmoituksessaan 19 päivänä lokakuuta 1998 Mediaset esitti uudestaan vastalauseensa väittäen, että RAI:n on mahdollista tarjota mainosaikaa alihintaan sen kannalta toissijaisilla markkinoilla (mainostulojen osuus RAI:n tuloista on vain 33 prosenttia) rahoittamalla tämä toiminta valtion varoista. Tällä pyritään vahingoittamaan Mediasetiä, jonka tulot kertyvät pelkästään mainoksista. Näin tapahtui vuosina 1993 ja 1994 sen jälkeen kun RAI:n mainosrajoitukset poistettiin(16). RAI:n lähetyksissä mainossekuntien määrä lisääntyi merkittävästi 2823000 sekunnista vuonna 1992 3845000 sekuntiin vuonna 1994.

(53) Italian yksityisten radio- ja tv-lähetystoiminnan harjoittajien järjestö Federazione Radio Televisioni (FRT) huomautti, että RAI toimii kuin yksityinen toiminnanharjoittaja pyrkiessään saamaan katsojia ja mainostuloja. Valtiontuen avulla RAI voi palkata uutisankkureita ja hankkia mielenkiintoisia ohjelmia, joiden ansiosta se saa katsojia ja mainostuloja. RAI:n käyttäytyminen markkinoilla on samanlaista kuin tyypillisen kaupallisen toimijan, joka pyrkii lisäämään katsojalukujaan saadakseen lisää mainoksia. Myös tärkeitä urheilutapahtumia käytetään hyväksi mainostulojen kasvattamiseksi. Muita luonteeltaan kaupallisia ohjelmia hankitaan valtion varoin, jos niillä voidaan lisätä katsojalukuja ja mainostuloja. RAI:lle myönnetty valtiontuki on esteenä paikallisen radio- ja tv-toiminnan kehittämiselle. Riippumatta Amsterdamin pöytäkirjasta, jossa jäsenvaltioille annetaan mahdollisuus määritellä luonteeltaan kaupallisia ohjelmia julkiseksi palveluksi ja rahoittaa niitä valtion varoin, kaupallinen tv ja julkinen tv täytyisi pitää selvästi erillisinä ja valtion rahoitusta pitäisi antaa pelkästään palveluihin, joita yksityiset toiminnanharjoittajat eivät tarjoa, ja rahoitukseen olisi selvästi liitettävä yhteiskunnallisen hyödyn tavoite.

(54) Euroopan kaupallisten tv-yhtiöiden järjestön (ACT) mukaan toimenpiteet voivat ilman muuta vaarantaa kilpailun, sillä Italiassa toimii jo joitakin EU:n toimijoita. Kaikki muut toiminnanharjoittajat ovat RAI:n potentiaalisia kilpailijoita. Julkisten toiminnanharjoittajien pitäisi lähettää pelkästään sellaisia ohjelmia, joita markkinat eivät tarjoa. Vaikka komissio ei, Amsterdamin pöytäkirjan mukaan, voi antaa EU:n säädöstä, jossa määriteltäisiin julkisen palvelun yleisradiotoiminnan sisältö ja organisointi, sen täytyisi kuitenkin pyrkiä rajaamaan julkisen palvelun käsite tällä alalla Euroopan yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännön mukaisesti.

5. ITALIAN HUOMAUTUKSET

(55) Italian viranomaiset totesivat, että RAI:lle annettu julkisen palvelun tehtävä kattaa RAI:n kaiken ohjelmatoiminnan. Tilanne on seurausta yleisradiotoiminnan sääntelyn historiallisesta kehityksestä Italiassa ja monista nykyisin voimassa olevista säännöksistä, joissa julkisen palvelun yleisradiotoiminta määritellään.

(56) Italian viranomaiset katsovat, että RAI:n omaisuuserien vapauttaminen uudelleenarvostuksesta aiheutuvasta verosta ei ole valtiontukea seuraavista syistä:

a) Tällainen vapautus on toimenpide, jota on käytetty myös muutettaessa muita julkisia laitoksia osakeyhtiöiksi (kuten IRI, ENEL, ENI ja INA) sekä joissakin pankkisektorin yksityistämistapauksissa. Se ei siis ole mikään erityistoimenpide.

b) RAI ei saa mitään todellista taloudellista etua, vaan kyseessä on yksinkertaisesti yrityksen hallussa jo olevien omaisuuserien arvon määrittäminen uudelleen.

c) Yksityisoikeudessa kielletään omaisuuserien uudelleenarvostus. Toimenpide pakotti siis RAI:n, jolla ei ollut mitään syytä uudelleenarvostukseen, toteuttamaan sen. Mahdollisiin etuihin ei siis pyritty.

d) Aikaisemmin joissakin laeissa säädettiin minkä tahansa yrityksen mahdollisuudesta uudelleenarvostaa omaisuuseriä sekä tällaisen toimenpiteen verokohtelusta, joka oli vapautus veroista tai korvaava vero(17).

e) Vapautus uudelleenarvostuksesta aiheutuvista veroista liittyy RAI:n rakenneuudistukseen, josta säädetään asetuksessa nro 558/93.

(57) Italian viranomaisten mielestä myöskään vuosien 1992 ja 1993 toimilupamaksujen muuntaminen CDDPP:n lainaksi ei ole valtiontukea, koska laina myönnettiin vuonna 1995 RAI:lle markkinaehdoin. Kun otetaan huomioon, että RAI sai vuonna 1998 Comitilta ja Citibankilta 150 miljoonan euron lainan, jonka viitekorkona oli Libor korotettuna 25 peruspisteellä, vuonna 1995 sille olisi voitu myöntää lainaa, jonka viitekorko olisi ollut Ribor korotettuna 60 peruspisteellä, koska se oli tuolloin terve yritys. Kyseinen korko on itse asiassa hyvin lähellä CDDPP:n soveltamaa korkoa(18).

(58) Vaikka todettaisiin, että muuntamisen ansiosta RAI maksoi toimilupamaksuja vuosien 1992 ja 1993 osalta vähemmän kuin sen olisi alun perin pitänyt maksaa, mahdollinen alennus olisi joka tapauksessa oikeutettu sillä perusteella, että RAI:n maksaman toimilupamaksun ja yksityisten toiminnanharjoittajien edellisinä vuosina maksamien toimilupamaksujen välillä vallitsi epäsuhta.

(59) Italian viranomaiset katsovat, että vuonna 1992 toteutettua pääomankorotusta olisi pidettävä osana lupamaksua, koska lupamaksua ei ollut mukautettu inflaatioon, sekä toimenpiteenä, jonka tarkoituksena oli kattaa RAI:lle annetusta julkisen palvelun tehtävästä aiheutuvat kustannukset. Lisäksi Italian viranomaiset totesivat, että pääomankorotus on markkinataloudessa vallitsevien sijoituskriteerien mukainen, sillä RAI:n taloudellinen tilanne alkoi kohentua vuoden 1993 jälkeen(19). Näin ollen pääomankorotusta ei voida pitää valtiontukena.

(60) Italian viranomaiset kiistivät 2 päivänä joulukuuta 1999 päivätyssä kirjeessään, että RAI:n mainoshinnat olisivat olleet korkeampia kuin kilpailijoiden. RAI:lla on käytettävissään vähemmän mainosaikaa kuin yksityisillä toiminnanharjoittajilla, ja siksi sen hintojen on oltava korkeampia, jotta se voi selviytyä kilpailluilla markkinoilla. Edellä mainittuun kirjeeseen liitetystä taulukosta käy ilmi, että RAI:n keskimääräiset mainoshinnat olivat vuonna 1993 jatkuvasti selvästi korkeammat kuin Mediasetin (30 sekunnin hinta parhaaseen katseluaikaan, päivällä ja yöllä).

(61) Italian viranomaiset ja RAI ovat lisäksi todenneet, että tutkittavana olevat toimenpiteet eivät ole valtiontukea, koska ne eivät voi vaikuttaa jäsenvaltioiden väliseen kauppaan ja koska niillä korvataan niitä nettokustannuksia, joita RAI:lle aiheutuu sille annetusta yleisestä palvelutehtävästä eli julkisen palvelun yleisradiotoiminnasta.

6. ARVIOINTI TUESTA

6.1 Onko kyse perustamissopimuksen 87 artiklan 1 kohdassa tarkoitetusta tuesta

(62) Jotta toimenpide olisi 87 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua valtiontukea, kaikkien seuraavien ehtojen on täytyttävä:

a) Se on jäsenvaltion myöntämää taikka valtion varoista muodossa tai toisessa myönnettyä.

b) Se vääristää tai uhkaa vääristää kilpailua jotakin yritystä tai tuotannonalaa suosimalla (valikoiva etu).

c) Se vaikuttaa jäsenvaltioiden väliseen kauppaan.

(63) Komissio käsittelee kutakin toimenpidettä erikseen arvioidakseen, täyttyvätkö a ja b kohdan ehdot. Se arvioi myös, täyttävätkö edellä mainittujen kahden kohdan ehdot täyttävät toimenpiteet myös c kohdan ehdot. Tämän jälkeen komissio arvioi, vaikuttaako yhteisöjen tuomioistuimen viimeaikainen oikeuskäytäntö(20) analyysiin.

6.2 Valtion varat, valikoiva etu ja kilpailun vääristyminen

6.2.1 RAI:n omaisuuserien vapautus uudelleenarvostuksesta aiheutuvista veroista

(64) Kun asetus nro 558/1993 annettiin, omaisuuserien uudelleenarvostus yleensä johti tuloveron maksamiseen, jos operaatiosta oli seurauksena arvonnousu(21).Vaikka vapautus RAI:n omaisuuserien uudelleenarvostuksesta aiheutuvasta verosta ei merkitse suoraa menoerää valtion kassasta, se kuitenkin vaikuttaa suoraan valtion budjettiin. Tällaisessa tapauksessa valtio itse asiassa luopuu verotulosta, johon sillä on laillinen oikeus ja jonka se olisi normaalisti saanut. Yhteisöjen tuomioistuin on toistuvasti todennut, että "toimenpide, jolla viranomaiset myöntävät tietyille yrityksille verovapautuksen, joka vaikka valtion varoja ei siirretäkään, asettaa kyseisen edun saajat muita verovelvollisia edullisempaan taloudelliseen asemaan, on perustamissopimuksen 92 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua valtiontukea"(22). Näin ollen tutkittavana oleva toimenpide on myönnetty valtion varoista.

(65) Toimenpide tuo RAI:lle taloudellista etua, sillä yrityksen tuloslaskelmasta poistuu yksi kuluerä. Mikä tahansa muu yritys olisi maksanut tavanomaisen veron taseen omaisuuserien uudelleenarvostuksesta aiheutuvista veroista; tästä valtiolle maksettavasta verosta olisi muodostunut yritykselle kuluerä. RAI on asetuksen nro 558/1993 nojalla välttynyt maksamasta näitä veroja, minkä vuoksi se on saanut välitöntä rahoituksellista ja taloudellista hyötyä, jota mikään muu yritys ei olisi vastaavassa tilanteessa saanut. Koska kilpailu vääristyy aina, kun tuki vahvistaa tuensaajayrityksen kilpailuasemaa muihin kilpailijoihin nähden, tällainen etu vääristää RAI:n ja muiden yritysten välistä kilpailua(23).

(66) Italia ja RAI ovat esittäneet uudelleenarvostuksen osalta perusteluksi lähinnä seuraavia seikkoja:

a) Tällainen verovapautus on toimenpide, jota on käytetty muutettaessa julkisia laitoksia osakeyhtiöiksi sekä joissakin pankkisektorin yksityistämistapauksissa. Se ei siis ole mikään erityistoimenpide.

b) RAI ei saa mitään todellista taloudellista etua, vaan kyseessä on yksinkertaisesti jo yrityksen hallussa olevien omaisuuserien arvon määrittäminen uudelleen.

c) Yksityisoikeudessa kielletään omaisuuserien uudelleenarvostus. Toimenpide pakotti siis RAI:n, jolla ei ollut mitään syytä uudelleenarvostukseen, toteuttamaan sen. Näin ollen mahdollisiin etuihin ei pyritty.

d) Aikaisemmin joissakin ennen asetusta nro 558/1993 annetuissa laeissa säädettiin minkä tahansa yrityksen mahdollisuudesta uudelleenarvostaa omaisuuseriä sekä tällaisen toimenpiteen verokohtelusta, joka oli vapautus veroista tai korvaava vero(24).

e) Vapautus uudelleenarvostuksesta aiheutuvista veroista liittyy RAI:n rakenneuudistukseen, josta säädetään asetuksessa nro 558/93.

(67) Edellä johdanto-osan 66 kappaleen a alakohdassa esitetty väite ei ole pätevä, koska se, että verovapautusta voidaan soveltaa myös muihin tapauksiin (jotka sitä paitsi eivät millään tavalla muistuta RAI:n tilannetta) ei muuta kyseisen toimenpiteen valikoivaa luonnetta, ellei toimenpiteen osoiteta olevan yleisen mallin tai järjestelmän luonteen mukainen. Italia ei ole osoittanut näin olevan.

(68) Edellä 66 kappaleen b alakohdassa esitettyä väitettä ei voida hyväksyä, koska edussa ei ole kyse siitä, että RAI:lle tulisi uutta omaisuutta tai että se siirtäisi omaisuutta toiselle oikeudelliselle yksikölle, vaan yksinkertaisesti siitä, että RAI ei maksa veroja, joita tällaisen operaation yhteydessä yleensä maksetaan. RAI:n omaisuuserien uudelleenarvostus kohentaa sen tasetta ja taloudellista tilannetta kokonaisuudessaan. RAI ei maksa veroja, jotka yleensä kannetaan uudelleenarvostuksen yhteydessä, minkä seurauksena taseesta poistuu kuluerä, joka siinä muuten olisi.

(69) Myöskään 66 kappaleen c alakohdassa esitettyä väitettä ei voida hyväksyä. Valtiontuen käsite on oikeuskäytännön mukaisesti määritelty toimenpiteen vaikutusten perusteella eikä muiden seikkojen, kuten toimenpiteen tavoitteiden tai päämäärien tai sen pakollisuuden tai valinnaisuuden perusteella. Tuen pakollisuus ei muuta sitä, että RAI saa etua, jota se ei olisi saanut tavanomaisissa markkinaolosuhteissa. Tarkasteltaessa toimenpidettä, jossa RAI saa etua erityisen laissa säädetyn verokohtelun ansiosta, on yhtä lailla merkityksetöntä se, että uudelleenarvostusta ei ole yksityisoikeudessa sallittu.

(70) Edellä 66 kappaleen d alakohdassa esitetty väite vahvistaa komission tästä toimenpiteestä tekemän analyysin. Ennen lain nro 558/1993 säätämistä muissa laeissa säädettiin kaikkien yritysten suopeasta kohtelusta omaisuuserien uudelleenarvostuksen yhteydessä. Kyseisissä laeissa säädettiin kaikkia koskevasta verovapautuksesta tai korvaavasta verosta sen sijaan, että sovellettaisiin tavanomaisia verosäännöksiä. Tutkittavana olevassa tapauksessa kyseinen verokohtelu on tarjolla pelkästään RAI:lle. Näin ollen toimenpide on valikoiva.

(71) Edellä 66 kappaleen e alakohdassa esitettyä väitettä ei käsitellä tässä, sillä se koskee toimenpiteen soveltuvuutta yhteismarkkinoille.

(72) Yhteenvetona voidaan todeta, että valtion varoista myönnetty RAI:n omaisuuserien vapautus uudelleenarvostuksesta aiheutuvista veroista näyttää tuottavan RAI:lle etua ja vääristää kilpailua.

6.2.2 Vuosien 1992 ja 1993 toimilupamaksujen muuttaminen CDDPP:n myöntämäksi lainaksi vuonna 1995

(73) Kuten päätöksessä menettelyn aloittamisesta todettiin, komissio katsoo, että toimilupamaksu on tv-lähetystoiminnan harjoittajien valtiolle maksama korvaus tietyn lähetystaajuuden käytöstä(25).

(74) Kuten Italian viranomaiset ilmoittivat, toimilupamaksu on ollut käytössä vuodesta 1924. Ensin sitä maksoi URI ja sittemmin RAI(26). Vuonna 1993 RAI:n toimilupamaksuvelka vuodelta 1992 oli 152703 miljoonaa Italian liiraa ja vuodelta 1993 154245 miljoonaa Italian liiraa. Toisaalta yksityiset toiminnanharjoittajat eivät maksaneet toimilupamaksua ennen lain nro 223/90 voimaantuloa. Lain voimaantulon jälkeen yksityisten toiminnanharjoittajien täytyi maksaa valtakunnallista toimilupamaksua, jonka määrä kuitenkin poikkesi RAI:n maksamasta. Yksityisen toiminnanharjoittajan toimilupamaksu oli noin 0,5 miljardia Italian liiraa lähetystaajuutta kohti.

(75) Päätöksessä menettelyn aloittamisesta komissio päätteli, että RAI:n toimilupamaksun alentaminen ei ole valtiontukea. Komissio totesi tästä seuraavaa:

"Ajankohtana, jolloin toimenpide toteutettiin, RAI:n toimilupamaksu oli huomattavasti suurempi kuin sen kilpailijoiden maksama toimilupamaksu (RAI maksoi 140 miljardia Italian liiraa vuodessa kolmea taajuutta koskevasta toimiluvasta(27). Muut toimiluvan haltijat maksoivat noin 0,5 miljardia kustakin taajuudesta) ... RAI:n toimilupamaksun alentamisesta ei ole ollut tälle taloudellista etua, koska todellisuudessa tällä tavoin vähennettiin vain valtion yritykselle aiheuttamaa haittaa ... Vaikka toimilupamaksun alentaminen 154 miljardista Italian liirasta 40 miljardiin Italian liiraan vuotta kohti keventääkin RAI:n kustannuksia, se ei ole perustamissopimuksen 87 artiklassa tarkoitettua valtiontukea, koska tuensaaja ei ole saanut siitä taloudellista etua verrattuna kilpailijoihinsa" tai mihin tahansa vastaavissa olosuhteissa olevaan yrityksiin(28).

(76) Edellä mainitun, vuonna 1988 tehdyn sopimuksen mukaisen toimilupamaksun alentamista koskevan komission päätelmän mukaisesti komissio toteaa, että vuotta 1992 ja 1993 koskevan RAI:n toimilupamaksun alentaminen ei ole valtiontukea, jos alennus ei ole suurempi kuin määrä, jonka yksityinen toiminnanharjoittaja olisi vastaavassa tilanteessa toimilupamaksuna suorittanut.

(77) Sen vuoksi on tutkittava, alentaako vuosien 1992 ja 1993 toimilupamaksun muuntaminen lainaksi RAI:n toimilupamaksun määrää näiltä kahdelta vuodelta ja onko alennus suurempi kuin yksityisen toiminnanharjoittajan vastaavassa tilanteessa maksama toimilupamaksu. Ennen kaikkea on tutkittava, kattaako CDDPP:n myöntämän lainan määrä vuosien 1992 ja 1993 lupamaksusumman, johon lisätään korko maksun erääntymisajalta eli lainan myöntämispäivästä lähtien. Toiseksi on tutkittava, onko CDDPP:n lainan korko alempi kuin korko, jolla RAI olisi saanut lainaa markkinoilta.

(78) Vuosien 1992 ja 1993 toimilupamaksu muunnettiin 6 päivänä heinäkuuta 1995 CDDPP:n RAI:lle myöntämäksi 10 vuoden lainaksi. Lainasumma muodostui CDDPP:lle luovutetuista 345810892000 Italian liiran saatavista ja noin 39 miljardin Italian liiran korosta, joka on laskettu toimilupamaksun eräpäivästä lukien. Lupamaksusumman eräännyttyä virallinen diskonttokorko laski 9 prosentista 7 prosenttiin ja nousi taas uudelleen 9 prosenttiin(29). Komission laskelmien perusteella RAI:lta veloitettava korko on hieman suurempi kuin virallista diskonttokorkoa soveltaen saatava tulos(30).

(79) Kuten 47-52 kappaleessa esitettiin, Mediasetin mukaan aikana, jona toimilupamaksulaina oli maksamatta (eli vuoteen 1995), RAI:n olisi vuonna 1988 tehdyn sopimuksen 27 pykälän mukaisesti täytynyt maksaa virallisen diskonttokoron mukaista korkoa, johon lisätään 2,5 prosenttia viivästyskorkoa, joka korotetaan ensimmäisen kuukauden jälkeen 5 prosenttiin(31). On korostettava, että ilmoituksen tekijän mainitseman säännöksen mukaan RAI on toimilupamaksun myöhästyessä velvollinen maksamaan viivästyskorkoa, joka perustuu diskonttokorkoon ja on enintään 2,5 prosenttia ja joka korotetaan ensimmäisen kuukauden jälkeen enintään 5 prosenttiin. Säännöksessä ei siis velvoiteta soveltamaan viivästyskoron enimmäismäärää, vaan viivästyskorko voi harkinnan mukaan vaihdella nollasta viiteen prosenttiin. Ilmoituksen tekijä ei ole esittänyt tukea väitteelle, jonka mukaan olisi sovellettava tiettyä korkokantaa. Näissä olosuhteissa komissio ei voi hyväksyä ilmoituksen tekijän väitettä, että muunnettaessa vuosien 1992 ja 1993 toimilupamaksusummat CDDPP:n myöntämäksi lainaksi RAI olisi saanut etua siitä, että se ei ole maksanut viivästyskorkoa.

(80) CDDPP:n lainalla oli kiinteä 9 prosentin korko. Laina myönnettiin 10 vuodeksi, mutta RAI maksoi sen takaisin 31 päivänä joulukuuta 1997 eli noin kahden ja puolen vuoden jälkeen. Banca d'Italian mukaan keskipitkän ja pitkän aikavälin lainoihin sovellettu korko oli vuonna 1995 11,71 prosenttia, vuonna 1996 9,10 prosenttia ja vuonna 1997 8,28 prosenttia(32).

(81) Kuten 57 kohdassa todettiin menettelyn aloittamisesta tehtyyn päätökseen viitaten, Italian viranomaiset ovat todenneet, että CDDPP on myöntänyt lainan markkinaehdoin. Kun otetaan huomioon, että RAI sai vuonna 1998 Comitilta ja Citibankilta 150 miljoonan euron lainan, jonka viitekorkona oli Libor korotettuna 25 peruspisteellä, vuonna 1995 sille olisi voitu myöntää laina, jonka viitekorko olisi ollut Ribor korotettuna 60 peruspisteellä. Kyseinen korko on hyvin lähellä CDDPP:n soveltamaa korkoa.

(82) Edellä 73-81 kappaleessa esitetyn perusteella ei näytä siltä, että toimilupamaksun muuntaminen lainaksi olisi alentanut summaa, joka RAI:n olisi pitänyt maksaa vuosina 1992 ja 1993 toimilupamaksuina korot mukaan luettuina. Vaikka oletettaisiin, että summa olisi pienentynyt, edellä mainituissa olosuhteissa on selvää, ettei alennus voinut olla kovin merkittävä. Ennen kaikkea, kun otetaan huomioon epäsuhta RAI:n toimilupamaksun ja yksityisten toiminnanharjoittajien lupamaksun välillä, RAI:n vuosilta 1992 ja 1993 maksama toimilupamaksu ei (mahdollisen) alennuksen seurauksena muodostu pienemmäksi kuin vastaavassa tilanteessa olevan yksityisen toiminnanharjoittajan toimilupamaksu samaan aikaan(33). Koska vuosia 1992 ja 1993 koskevan RAI:n toimilupamaksun alentaminen ei ole valtiontukea, jos alennus ei ole suurempi kuin määrä, jonka yksityinen toiminnanharjoittaja olisi vastaavassa tilanteessa toimilupamaksuna suorittanut, komissio katsoo, että vuosien 1992 ja 1993 toimilupamaksujen muuttaminen CDDPP:n myöntämäksi lainaksi vuonna 1995 ei tuo RAI:lle etua muihin vastaavassa tilanteessa oleviin yrityksiin nähden. Näin ollen kyseinen toimenpide ei ole 87 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua valtiontukea.

6.2.3 RAI:n pääomankorotus vuonna 1992

(83) Helmikuussa 1992 IRI siirsi RAI:lle valtion puolesta 100 miljardia Italian liiraa. Ei ole epäilystäkään, etteikö toimenpide ole valtion varojen käyttöä (varat tulevat suoraan valtion budjetista), josta valtio on vastuussa (asiasta säädetään valtion laissa).

(84) Voidakseen ratkaista, merkitseekö viranomaisten toteuttama pääomankorotus tuensaajalle valikoivaa etua (eli sellaista, jota yritys ei olisi saanut tavanomaisin markkinaehdoin), komissio soveltaa markkinataloudessa toimivan yksityisen sijoittajan kriteeriä. Kriteeriä sovelletaan taloudelliseen toimintaan kohdistuviin sijoituksiin, joista valtio voi odottaa tuottoa. Tässä tarkastellaan yritystä, jonka päätehtäväksi valtio on määritellyt julkisen palvelun, minkä vuoksi valtio rahoittaa sen toimintaa. Komissio toteaa, että Italian viranomaisten väitteet tuntuvat ristiriitaisilta. Niiden mukaan tätä varojen siirtoa olisi pidettävä kaupallisena sijoituksena, vaikka RAI ei harjoita päätehtäväänsä ensisijaisena tavoitteenaan saada voittoa ja sitä kautta tuottoa sijoitetulle pääomalle.

(85) Vaikka Italian viranomaisten väitteet myönnettäisiin perustelluiksi, on joka tapauksessa huomattava, että pääomankorotuksen toteaminen markkinataloudessa toimivan yksityisen sijoittajan periaatteiden mukaiseksi edellyttää RAI:n taloudellisten tunnuslukujen analysointia toimenpidettä edeltäneeltä ajalta sekä sen talousnäkymien arviointia markkinaennusteiden pohjalta. Analyysi on esitetty seuraavassa taulukossa.

Taulukko 1

RAI:n konsolidoidut tiedot vuosilta 1990-1995

>TAULUKON PAIKKA>

Huom:

Vuosien 1992 ja 1993 tietoja ei ole konsolidoitu.

Lähde:

Päätös menettelyn aloittamisesta.

(86) Edellä olevasta taulukosta käy ilmi, että RAI ei ollut kannattava yritys ns. pääomankorotusta edeltävinä vuosina. Kun Italian viranomaiset päättivät korottaa pääomaa, yksityinen sijoittaja ei olisi sijoittanut tällaiseen yritykseen, koska olisi saanut paremman tuoton muista yrityksistä tai muista sijoituksista. Tuottoa ei voinut odottaa myöskään yrityksen talousnäkymien tai markkinakehityksen perusteella.

(87) Yksityinen sijoittaja ei olisi myöskään korottanut RAI:n pääomaa ilman realistista ja järkevää taloussuunnitelmaa, joka olisi vahvistanut RAI:n ennusteet sijoitetun pääoman tuotosta. Tässä tapauksessa Italian viranomaiset eivät ole toimittaneet mitään todisteita tällaisen suunnitelman olemassaolosta. Ainoa taloutta koskeva suunnitelma, jonka Italian viranomaiset ovat RAI:n yhteydessä maininneet, on rakenneuudistussuunnitelma, jonka RAI:n hallitus valmisteli vuosina 1993 ja 1994 asetuksen nro 558/93 1 pykälän mukaisesti ja jonka Italian viranomaiset hyväksyivät lokakuussa 1994. Kyseistä toimenpidettä ei näin ollen voida liittää tähän suunnitelmaan, koska toimenpide hyväksyttiin vuoden 1992 alussa. Italian viranomaiset ja RAI eivät myöskään tuolloin esittäneet toimenpidettä sijoituksena, josta valtio odottaisi tuottoa. Parlamentin säädöksissä Italian viranomaiset mainitsivat, että pääomankorotus oli välttämätön korvaukseksi inflaation vuoksi riittämättömistä lupamaksutuloista vuonna 1992. RAI itse on esittänyt pääomankorotuksen kirjanpidossa avustuksena(34) ja määritellyt sen "avustukseksi, jota ei makseta takaisin"(35). On kuitenkin huomattava, että jos toimenpide katsotaan pelkäksi avustukseksi, valikoivan edun kriteeri kuitenkin täyttyy, koska vain RAI on saanut tällaisen avustuksen, joka on parantanut sen taloudellista asemaa.

(88) Komissio vahvistaa menettelyn aloittamisesta tehtyyn päätökseen sisältyvän alustavan päätelmän, jonka mukaan RAI:n ns. pääomankorotus oli valikoiva etu, jota RAI ei olisi saanut tavanomaisin markkinaehdoin ja joka parantaa RAI:n talousnäkymiä lisäämällä sen rahavaroja. Koska kilpailu vääristyy aina kun tuki vahvistaa tuensaajayrityksen kilpailuasemaa muihin kilpailijoihin nähden, tällainen etu vääristää RAI:n ja muiden yritysten välistä kilpailua(36).

(89) Komissio katsoo, että se ei voi hyväksyä Italian viranomaisten väitettä, jonka mukaan pääomankorotusta on pidettävä osana lupamaksuja (koska se oli tarkoitettu korvaamaan lupamaksujen reaaliarvon alentumista)(37). Itse asiassa pääomankorotus on selvästi lupamaksusta erillinen toimenpide ja sen laillinen perusta ei liity mitenkään lupamaksun perustaan.

(90) Komission päätelmä on, että RAI:n pääomankorotus on toteutettu valtion varoin ja näyttää tuovan RAI:lle etua ja vääristävän kilpailua.

6.3 Vaikutus jäsenvaltioiden väliseen kauppaan

6.3.1 RAI:n omaisuuserien vapautus uudelleenarvostuksesta aiheutuvista veroista ja RAI:n ns. pääomankorotus vuonna 1992

(91) "Kun valtion taloudellinen tuki vahvistaa yrityksen asemaa jäsenvaltioiden välisessä kaupassa muihin, kilpaileviin yrityksiin verrattuna, tuen on katsottava vaikuttavan jäsenvaltioiden väliseen kauppaan"(38), vaikka tukea saava yritys ei itse olisi suoraan mukana vientitoiminnassa(39). Samoin jos jäsenvaltio myöntää tukia palvelualalla ja tuotteiden jakelussa toimiville yrityksille, ei ole välttämätöntä, että tuensaajayritykset itse harjoittavat toimintaa tämän jäsenvaltion ulkopuolella, jotta tuki voisi vaikuttaa jäsenvaltioiden väliseen kauppaan(40). Tätä oikeuskäytäntöä noudattaen tiedonannossa selitetään, että "julkiseen yleisradiotoimintaan myönnetyn valtion rahoituksen voidaan yleensä katsoa vaikuttavan jäsenvaltioiden väliseen kauppaan. Tämä koskee erityisesti ohjelmaoikeuksien ostoa ja myyntiä, mikä tapahtuu usein kansainvälisellä tasolla. Niiden julkisten yleisradioyhtiöiden osalta, jotka saavat myydä mainosaikaa, myös mainostamisella on rajatylittäviä vaikutuksia varsinkin kansalliset rajat ylittävillä yhtenäisillä kielialueilla. Lisäksi kaupallisten radio- ja televisioyhtiöiden omistajana voi olla useampi kuin yksi jäsenvaltio"(41).

(92) Tarkasteltavassa tapauksessa RAI itse toimii kansainvälisillä markkinoilla. Euroopan yleisradioliiton välityksellä se osallistuu televisio-ohjelmien vaihtoon ja Eurovisio-järjestelmään(42). Lisäksi RAI on suorassa kilpailutilanteessa kansainvälisillä radio- ja tv-lähetysmarkkinoilla toimivien ja kansainvälisessä omistuksessa olevien kaupallisten toiminnanharjoittajien kanssa(43).

(93) RAI on merkittävä toimija kansainvälisillä, kilpailluilla tv-lähetystoiminnan markkinoilla(44).

(94) Komissio katsoo, että kyseiset toimenpiteet vaikuttavat jäsenvaltioiden väliseen kauppaan 87 artiklan 1 kohdassa tarkoitetulla tavalla.

6.4 Todellinen etu Altmark-oikeuskäytännön mukaan

6.4.1 RAI:n omaisuuserien vapautus uudelleenarvostuksesta aiheutuvista veroista ja RAI:n ns. pääomankorotus vuonna 1992

(95) Kuten on jo todettu, RAI on yritys, jolle on annettu tehtäväksi yleishyödyllisen palvelun tarjoaminen eli julkisen palvelun yleisradiotoiminnan harjoittaminen. Käsiteltävät toimenpiteet on Italian mukaan tarkoitettu korvaamaan niitä nettokustannuksia, joita RAI:lle aiheutuu sille annetun yleisen palvelutehtävän hoitamisesta. Valtion toimenpiteet, joiden tarkoituksena on korvata yleishyödyllisen palvelun tuottamisesta aiheutuvia ylimääräisiä nettokustannuksia, eivät ole 87 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua valtiontukea, jos korvaus määritetään sillä tavoin, että yritys ei saa konkreettista etua. Yhteisöjen tuomioistuin on Altmark-tuomiossaan(45) maininnut edellytykset, joiden täyttyessä yrityksen saamaa korvausta ei luokitella valtiontueksi. Nämä ovat:

- ensinnäkin edunsaajayrityksen tehtäväksi on tosiasiassa annettava julkisen palvelun velvoitteiden täyttäminen, ja nämä velvoitteet on määriteltävä selvästi,

- toiseksi ne parametrit, joiden perusteella korvaus lasketaan, on etukäteen vahvistettu objektiivisesti ja läpinäkyvästi, siten että korvaus ei anna sellaista taloudellista etua, joka olisi omiaan suosimaan edunsaajayritystä suhteessa sen kilpailijayrityksiin,

- kolmanneksi korvaus ei saa ylittää sitä, mikä on tarpeen, jotta voidaan kattaa kaikki ne kustannukset tai osa niistä kustannuksista, joita julkisen palvelun velvoitteiden täyttäminen aiheuttaa, kun otetaan huomioon kyseisestä toiminnasta saadut tulot ja kyseisten velvoitteiden täyttämisestä saatava kohtuullinen voitto,

- neljänneksi silloin, kun julkisen palvelun velvoitteiden täyttämisestä vastaavaa yritystä ei valita julkisia hankintoja koskevassa menettelyssä, jonka avulla voitaisiin valita yritys, joka tarjoaa palvelut ostajayhteisön kannalta halvimmalla, tarvittavan korvauksen taso on määritettävä tarkastelemalla sellaisia kustannuksia, joita hyvin johdetulle ja asetettujen julkisen palvelun velvoitteiden täyttämisen kannalta riittävillä tuotantovälineillä varustetulle keskivertoyritykselle aiheutuu kyseisten velvoitteiden täyttämisestä, kun otetaan huomioon toiminnasta saadut tulot ja kyseisten velvoitteiden täyttämisestä saatava kohtuullinen voitto.

(96) "... Sellaista valtion toimenpidettä, joka ei vastaa yhtä tai useampaa mainituista edellytyksistä, on pidettävä kyseisessä määräyksessä [87 artiklan 1 kohdassa] tarkoitettuna valtiontukena"(46).

(97) Kun ensimmäinen ja kolmas edellytys jätetään vielä huomiotta, komissio toteaa, että tässä tapauksessa parametreja, joiden perusteella näiden käsiteltävänä olevien toimenpiteiden muodossa myönnetty taloudellinen tuki (toisin sanoen korvaus) lasketaan, ei ole etukäteen vahvistettu objektiivisesti ja läpinäkyvästi, siten että korvaus ei anna sellaista taloudellista etua, joka olisi omiaan suosimaan edunsaajayritystä suhteessa sen kilpailijayrityksiin. RAI:ta ei ole myöskään valittu julkisen palvelun yleisradiotoiminnan harjoittajaksi julkisia hankintoja koskevassa menettelyssä eikä tarvittavan korvauksen tasoa ole määritetty tarkastelemalla sellaisia kustannuksia, joita hyvin johdetulle ja asetettujen julkisen palvelun velvoitteiden täyttämisen kannalta riittävillä tuotantovälineillä varustetulle keskivertoyritykselle aiheutuu kyseisten velvoitteiden täyttämisestä, kun otetaan huomioon toiminnasta saadut tulot ja kyseisten velvoitteiden täyttämisestä saatava kohtuullinen voitto.

(98) Koska kaikki 87 artiklan 1 kappaleen edellytykset täyttyvät ja koska kaksi yhteisöjen tuomioistuimen Altmark-tuomiossa esittämistä edellytyksistä ei täyty, komissio päättelee, että RAI:n omaisuuserien vapautus uudelleenarvostuksesta aiheutuvista veroista ja RAI:n ns. pääomankorotus vuonna 1992 ovat 87 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua valtiontukea(47).

7. TUEN PITÄMINEN PERUSTAMISSOPIMUKSEN 86 ARTIKLAN 2 KOHDASSA TARKOITETTUNA TUKENA

(99) Yhteisöjen tuomioistuin on toistuvasti todennut, että perustamissopimuksen 86 artikla voi tarjota poikkeuksen kiellosta myöntää valtiontukea yrityksille, joille on uskottu yleishyödyllisten palvelujen tuottaminen. Altmark-tuomiossa on implisiittisesti todettu, että valtiontukea, joka on tarkoitettu korvaamaan yritykselle yleishyödyllisten palveluiden tarjoamisesta aiheutuvia kustannuksia, voidaan pitää yhteismarkkinoille soveltuvana, jos 86 artiklan ehdot täyttyvät(48). Tuomioistuin on selventänyt, että jotta toimenpiteeseen voidaan soveltaa kyseistä poikkeusta, sen on täytettävä määritelmäehto, tehtävänantoehto ja suhteellisuusehto. Komissio katsoo, että jos nämä ehdot täyttyvät, tuella ei ole vaikutusta kaupan kehitykseen yhteisön etujen vastaisella tavalla. Tiedonannossa selitetään, miten näitä ehtoja sovelletaan radio- ja tv-lähetystoiminnan alalla.

(100) Nämä seikat huomioon ottaen komission on tutkittava, onko(49):

- jäsenvaltio selvästi määritellyt julkisen palvelun yleisradiotoiminnan yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyväksi palveluksi (määritelmä),

- jäsenvaltio virallisesti antanut RAI:n tehtäväksi kyseisen palvelun tarjoamisen (tehtävänanto),

- valtion rahoituksen määrä suurempi kuin julkisen palvelun nettokustannukset, kun otetaan huomioon myös muut julkisesta palvelusta johtuvat välittömät ja välilliset tulot (suhteellisuus).

(101) Jotta analyysi olisi täydellinen, komission on otettava huomioon myös Amsterdamin pöytäkirja, jonka perusteella julkinen yleisradiotoiminta liittyy suoraan jokaisen yhteiskunnan demokraattisiin, yhteiskunnallisiin ja kulttuurisiin tarpeisiin samoin kuin tarpeeseen turvata viestinnän moniarvoisuus. Tarkemmin sanoen jäsenvaltioilla on toimivalta "rahoittaa julkista yleisradiotoimintaa, siinä määrin kuin rahoitus myönnetään yleisradioyritykselle kunkin jäsenvaltion antaman, määrittelemän ja järjestämän julkisen palvelun tehtävän täyttämiseksi, ja siinä määrin kuin rahoitus ei vaikuta yhteisön kauppa- ja kilpailuolosuhteisiin sellaisessa laajuudessa, että se olisi yleisen edun vastaista, kun samalla otetaan huomioon tällaisen julkisen palvelun tehtävän toteuttaminen".

7.1 Määrittely ja tehtävänanto

(102) Julkisen palvelun tehtävän määrittely kuuluu jäsenvaltioiden toimivaltaan. Kun otetaan huomioon radio- ja tv-lähetystoiminnan erityisluonne, jäsenvaltiot voivat antaa toiminnalle laaja-alaisen määrittelyn ja komission tehtävä rajoittuu selvien virheiden valvontaan(50).

(103) Kuten jo todettiin, yleisradiotoimintaa on pidetty viime vuosisadan alusta lähtien yleishyödyllisenä palveluna, ja sen vuoksi valtion tehtävänä. Yleisradiotoimintaa koskeva valtion monopoli perusteltiin palvelun yleishyödyllisyydellä sekä kaikkia kansalaisia palvelevilla sivistyksellisillä, taiteellisilla ja kulttuurisilla tavoitteilla. Italian tasavallan perustuslain voimaantulon yhteydessä julkisen palvelun yleisradiotoimintaa pidettiin perusoikeuksiin ja -vapauksiin välittömästi liittyvänä toimintana ja siksi valtiolle kuuluvana toimintana perustuslain 43 pykälän nojalla. Kyseisessä pykälässä viitataan keskeisiin yleishyödyllisiin julkisiin palveluihin. RAI oli ainoa toimiluvan haltija. Tiedonannon mukaisesti ja näiden lainsäädännöllisten tekijöiden perusteella komissio hyväksyy Italian viranomaisten teesit, joiden perusteella julkisen palvelun yleisradiotoimintaa pidettiin Italian oikeusjärjestyksessä 86 artiklan 2 kohdassa tarkoitettuna yleishyödyllisenä palveluna.

(104) Tutkintajaksolla julkisen palvelun yleisradiotoiminta oli annettu RAI:n tehtäväksi vuonna 1988 ja vuonna 1994 tehtyjen sopimusten nojalla.

7.1.1 Julkisen palvelun toimilupa vuodesta 1992 elokuuhun 1994

(105) Vuodesta 1992 alkaen valtion ja RAI:n suhteita säänneltiin vuonna 1988 tehdyllä sopimuksella, joka oli voimassa elokuuhun 1994.

(106) Vuonna 1988 tehdyn sopimuksen 1 pykälässä todetaan, että julkisen palvelun yleisradiotoiminta annetaan erityisellä toimiluvalla yksinomaan RAI:n hoidettavaksi kaikkialla maassa. Kyseinen palvelu muodostuu radio- ja tv-ohjelmien lähettämisestä yleisradioverkon, kaapelin tai satelliittien välityksellä tai jollakin muulla tavalla.

(107) Kuten edellä on esitetty, kansallisten yleisradiopalveluiden valtion monopoli on laillistettu perustuslakituomioistuimessa ja Italian lainsäädännössä perustuslain 43 pykälässä säädetyn keskeisten yleishyödyllisten julkisten palveluiden käsitteen perusteella. Perustuslakituomioistuin ei ole eritellyt, kuinka paljon ja minkälaisia ohjelmia edellä mainitun käsitteen piiriin kuuluu, eikä näin tehdä myöskään laissa nro 103/75(51). Perustuslakituomioistuin sen sijaan viittasi tiedonvälitykseen, kulttuuriin ja viihteeseen jo vuonna 1960 ratkaisussa nro 59. Samoin vuonna 1988 tehdyssä sopimuksessa todetaan, että radio- ja televisio-ohjelmien lähettäminen kaikkialle Italiaan on julkinen palvelu, joka on annettu RAI:n tehtäväksi (1 pykälä). Tämän perusteella komissio päättelee, että Italian julkisen palvelun yleisradiotoiminnan määrittely kattaa, kuten Italian viranomaiset ovat todenneet, vuonna 1988 tehdyn sopimuksen mukaisesti kaiken RAI:n ohjelmatoiminnan.

(108) RAI:lle annetun julkisen palvelun tehtävän yhteydessä sille määrättiin monia velvoitteita. Vuonna 1988 tehty sopimus sisältää investointeihin, laatuun ja signaalin kattavuuteen liittyviä (9, 10, 15 ja 16 pykälä) sekä tutkimukseen liittyviä velvoitteita (11 ja 12 pykälä).

(109) Laki nro 103/75, joka on yhä voimassa, sisältää seuraavat velvoitteet ja erityissäännökset:

- yleinen velvoite noudattaa puolueettomuutta ja moniarvoisuutta (1 pykälän 2 momentti),

- parlamentin erityisvaliokunta (1 pykälän 3 ja 4 momentti) määrittää suuntaviivat, joita RAI:n on noudatettava, ja valvoo RAI:n tarjoamaa radio- ja tv-lähetyspalvelua,

- velvoite varata vähintään 5 prosenttia tv-ohjelmien kokonaislähetysajasta ja vähintään 3 prosenttia radio-ohjelmien lähetysajasta poliittisille puolueille, uskonnollisille ryhmille, ammattiliitoille ja vastaaville, ja antaa niille teknistä apua veloituksetta,

- RAI:n on asennettava omat lähetyslaitteensa ja hoidettava kolmansien laitteita kaksikielisillä alueilla voidakseen lähettää ulkomaisten toiminnanharjoittajien ohjelmia; sen on myös tuotettava muihin maihin tarkoitettuja televisio- ja radio-ohjelmia Italian kielen ja kulttuurin levittämiseksi ulkomaille; sen on toteutettava televisio- ja radio-ohjelmia saksaksi, latinaksi, ranskaksi ja sloveeniksi niillä alueilla, joilla on tällaisia kielivähemmistöjä (19 pykälä)(52),

- RAI:n on lähetettävä tasavallan presidentin, edustajainhuoneen ja senaatin puhemiesten, perustuslakituomioistuimen sekä neuvoston puheenjohtajan viestejä (22 pykälä).

(110) Vuonna 1988 tehdyn sopimuksen 3 pykälässä RAI:lle annetaan lupa harjoittaa muuta kaupallista toimintaa (kuten äänilevyjen valmistus, ohjelmien myynti, elokuva-, teatteri- ja konserttioikeuksien käyttö) julkisen palvelun ohessa kuitenkin yhteiskunnalliseen tavoitteeseen liittyen, kunhan tällainen toiminta ei vaaranna tehtävän hoitoa. Tarkasteluaikana RAI toimi myös mainosmarkkinoilla.

7.1.2 Julkisen palvelun toimilupa syyskuusta 1994 vuoden 1995 loppuun

(111) Vuonna 1994 tehty sopimus on voimassa 20 vuotta. Siinä julkisen palvelun yleisradiotoiminta annetaan RAI:lle yksin hoidettavaksi ja viitataan erikseen palvelusopimukseen oikeudellisena välineenä, jossa kyseisen sopimuksen säännöksiä täsmennetään. Vuonna 1994 tehdyn sopimuksen 3 pykälässä todetaan, että vuosia 1994-1996 koskeva palvelusopimus on tehtävä kesäkuun 1994 loppuun mennessä.

(112) Vuonna 1994 tehdyn sopimuksen 1 pykälässä todetaan, että julkisen palvelun yleisradiotoiminta annetaan erityisellä toimiluvalla yksinomaan RAI:n hoidettavaksi kaikkialla maassa. Palvelu muodostuu radio- ja televisio-ohjelmien lähettämistä kaikin mahdollisin tavoin.

(113) Vuonna 1994 tehdyssä sopimuksessa säädetään yleiseksi velvoitteeksi objektiivinen, perusteellinen ja puolueeton tiedonvälitys, alueellisten erojen huomioon ottaminen, kansallisten ja alueellisten kulttuurien vaaliminen ja sivistyksellinen tehtävä. Vuonna 1994 tehtyyn sopimukseen sisältyy myös joitakin julkisen palvelun tehtävästä seuraavia velvoitteita. RAI:n on lähetettävä signaaliaan mahdollisimman laajalle ja noudatettava vähimmäisohjelma-aikaa. Sen on hallituksen pyynnöstä lähetettävä veloituksetta yleistä etua koskevia viestejä, sen on luotava radiotiedotuspalvelu, joka toimii kansallisen moottoritieverkon varrella, ja sen on huolehdittava siitä, että vammaiset voivat hyödyntää sen palveluja (8 pykälä). Lisäksi RAI:n on tuotettava ohjelmia lapsille ja nuorille (11 pykälä), tehtävä tutkimustyötä (12 pykälä) ja luotava asianmukaista tv- ja radiolähetysinfrastruktuuria korkeiden teknisten standardien mukaisesti (14 pykälä).

(114) Vaikka palvelusopimus oli määrä tehdä kesäkuun 1994 loppuun mennessä, todellisuudessa ensimmäinen palvelusopimus allekirjoitettiin vuonna 1996 ja se tuli voimaan suunnilleen puolivälissä vuotta. Sen vuoksi komissio katsoo, että vuonna 1996 tehdyllä sopimuksella ei ole merkitystä määriteltäessä RAI:n julkisen palvelun velvoitteita vuosina 1994 ja 1995. Lopputuloksena on, että RAI:n julkisen palvelun tehtävä ei vuosina 1994 ja 1995 poikennut edellisistä vuosista.

(115) Komissio katsoo, että vuosina 1992-1995 Italian julkisen palvelun yleisradiotoiminnan määritelmä käsitti RAI:n kaiken ohjelmatoiminnan ja siihen liittyi useita tehtävään kuuluvia velvoitteita, kuten Italian viranomaiset ovat todenneet.

(116) Samoin kuin vuonna 1988 tehdyssä sopimuksessa myös vuonna 1994 tehdyn sopimuksen 5 pykälässä RAI:lle sallitaan äänen, kuvan ja tiedon levitykseen liittyvä kaupallinen ja kustannustoiminta sekä muu yhteiskunnalliseen tavoitteeseen liittyvä toiminta, kunhan se ei mene julkisen palvelun yleisradiotoiminnan edelle.

(117) Edellä esitetyn perusteella on selvää, että julkisen palvelun yleisradiotoiminta on yleishyödyllinen palvelu, että julkisen palvelun yleisradiotoiminnan toimilupa on myönnetty RAI:lle ja että RAI:n koko ohjelmatoiminta on julkisen palvelun yleisradiotoimintaa. Vaikka julkisen palvelun yleisradiotoiminta on määritelty laadullisesti ja varsin laaja-alaisesti, komissio pitää Amsterdamin tulkintapöytäkirjan säännöksiä noudattaen tätä laaja-alaista määritelmää perusteltuna(53). Tällaiseen määritelmään ei näytä sisältyvän väärinkäyttöä eikä ilmeisiä virheitä, vaikka mainonnan ja ohjelmien myynnin kaltainen kaupallinen toiminta ei siihen erikseen mainiten sisällykään.

(118) Kuten tiedonannon 41 kohdassa todetaan, julkisen palvelun tehtävän antaminen virallisesti julkiselle yleisradioyhtiölle ei riitä, vaan julkista palvelua on myös käytännössä tarjottava säädetyllä tavalla. On siis toivottavaa, että sopiva viranomainen valvoo soveltamista etenkin siinä tapauksessa, että julkisen palvelun tehtävä on määritelty laaja-alaisesti ja siihen sisältyy laatuvaatimuksia. Riippumaton valvontamekanismi osoittaa riittävästi ja luotettavasti, että julkista palvelua todella tarjotaan säädetyllä tavalla. Se antaa jäsenvaltioille takeet tehtävän hoidosta, ja samalla se voi helpottaa työtä, jota komissio valtiontukisääntöjen nojalla tekee.

(119) Huomattakoon, että RAI on parlamentin erityisvaliokunnan(54) ja Garante per la radiodiffusione e l'editorian(55) alainen. Edellä mainitun valiokunnan toimivalta on määritelty lain nro 103/75 4 pykälässä, jossa säädetään mm., että valiokunta muotoilee yleisohjeet lain 1 pykälän periaatteiden toteuttamisesta RAI:n ohjelmissa. Valiokunta valvoo, että ohjeita noudatetaan ja antaa yleisohjeet RAI:n yksi- ja monivuotisten meno- ja investointisuunnitelmien tekemiselle, hyväksyy ohjelmatoiminnan yksi- ja monivuotiset periaatesuunnitelmat ja valvoo niiden toteuttamista(56). Garantella on monia tehtäviä, joiden avulla se valvoo, että RAI:n toiminta on lain säännösten mukaista. Sen tehtävänä on esim. tarkastaa RAI:n tilit ja tarkistaa, että mainonnalle asetettuja rajoituksia noudatetaan ja että katsojalukuja koskevat tiedot pitävät paikkansa(57). RAI:n toimintaa valvoo myös posti- ja teletoiminnasta vastaava ministeriö(58). Näin ollen komissio katsoo, että Italian viranomaiset ovat tarkastelun kohteena olevana aikana toteuttaneet valvontajärjestelmän, joka antaa riittävän osoituksen siitä, että RAI tarjoaa sille tehtäväksi annettua julkista palvelua laissa säädetyllä tavalla.

7.2 Suhteellisuus

(120) Kun on todettu, että RAI:lle annettu tehtävä on yleishyödyllinen palvelu ja jäsenvaltio on määritellyt sen sellaiseksi ja että Italian viranomaiset ovat virallisesti antaneet palvelun tarjoamisen RAI:n tehtäväksi, komission on varmistettava, että valtion takaama palvelun rahoitus ei ylitä sitä, mikä on tarpeen, jotta voidaan kattaa julkisen palvelun nettokustannukset, kun otetaan huomioon kyseisestä toiminnasta saadut tulot.

(121) Ennen tämän varmistamista on syytä palauttaa mieliin tiedonannossa asetetut kriteerit kustannusten jaottelulle yleisradiotoiminnassa. Tiedonannon mukaan julkisen palvelun tehtävistä aiheutuvat kustannukset on pidettävä selvästi erillään muista tehtävistä aiheutuvista kustannuksista. Tiedonannossa viitataan jäsenvaltioiden ja julkisten yritysten välisten taloudellisten suhteiden avoimuudesta annettuun direktiiviin 80/723/ETY(59) ja siinä säädettyyn erillisen kirjanpidon velvoitteeseen. Velvoitetta pitää erillistä kirjanpitoa julkisesta palvelusta ja toiminnasta, joka ei kuulu julkisen palvelun tehtävään, ei kuitenkaan sovellettu yleisradiotoiminnassa vuosina 1992-1995, eikä sitä sovellettu myöskään 31 päivänä heinäkuuta 2001, jolloin avoimuutta koskevan direktiivin muutettu versio tuli voimaan. Tämä menettely ei kuitenkaan koske avoimuutta koskevan direktiivin noudattamista.

(122) Tiedonannossa esitetään säännöt kulujen kohdentamisesta julkisen palvelun toimintoihin julkisen palvelun yleisradiotoiminnan ominaispiirteiden perusteella. Käsittelytapa perustuu vältettyihin kustannuksiin: kustannukset, jotka olisivat pienemmät hypoteettisessa tilanteessa, jossa julkisen palvelun piiriin kuulumattomat toiminnot lopetettaisiin, on kohdennettava julkisen palvelun piiriin kuulumattomiin toimintoihin kunkin tällaisen toiminnon osalta erikseen. Tällä tarkoitetaan kustannuksia, jotka liittyvät julkisen palvelun piiriin kuulumattomiin toimintoihin, ja yhteisten menojen lisäystä, joka sisältää myös julkiseen palveluun käytettävien voimavarojen, kuten henkilöstön, laitteiston, kiinteiden laitteiden ym. käytön (55-56 kappale). Tällainen menetelmä hyväksytään radio- ja tv-lähetystoiminnan erityisluonteen vuoksi. Suurta osaa julkisen palvelun piiriin kuuluvasta tuotannosta voidaan hyödyntää myös kaupallisesti(60). Tietyt julkisen palvelun ohjelmat yltävät sellaiseen yleisömäärään, että on mahdollista myydä mainosaikaa tai myydä itse ohjelma muille toiminnanharjoittajille. Tällaiset kustannukset voidaan kokonaisuudessaan kohdentaa julkiseen palveluun, sillä näiden kustannusten jakaminen kahteen eri toimintoon olisi keinotekoista ja merkityksetöntä(61). Kustannusten jakamista kirjanpidon avoimuuden vaatimukset huomioon ottaen ei kuitenkaan pidä sekoittaa kustannusten takaisinsaamiseen hinnoittelupolitiikkaa määriteltäessä eikä julkisen palvelun velvoitteista saatavaan korvaukseen.

(123) Korvaus myönnetään pelkästään julkisen palvelun tehtävän hoitamisesta aiheutuviin nettokustannuksiin. Tämä tarkoittaa, että muut julkisen palvelun tehtävistä saadut suorat tai välilliset tulot on otettava huomioon. Toisin sanoen edellä mainitusta julkisen palvelun kustannusten kokonaismäärästä, joka määritetään edellä esitetyllä tavalla, on vähennettävä esim. nettomääräiset mainostulot, jotka saadaan julkisen palvelun tehtävän piiriin kuuluvien ohjelmien lähettämisen yhteydessä, sekä nettotulot tällaisten ohjelmien myynnistä.

(124) Jos julkisen palvelun toiminnasta saatavia tuloja ei tarkoituksellisesti haluta maksimoida (esimerkiksi kilpailijoiden kukistamiseksi), julkisen palvelun nettokustannukset ovat suuremmat ja korvaussumma tarpeettoman suuri, mitä ei voida hyväksyä. Tästä seuraa esim., että RAI:n mainoshinnat eivät voi laskea sitä tasoa alemmaksi, jolla tehokkaasti toimiva kaupallinen toimija voisi kattaa omat kustannuksensa samanlaisessa tilanteessa.

(125) Suhteellisuuden varmistaminen, joka komission on tehtävä, on siis kaksijakoinen. Toisaalta komission on laskettava RAI:lle annetun julkisen palvelun tehtävän nettokustannukset ja tarkistettava, onko kustannuksia korvattu liikaa. Lisäksi komission on tutkittava käytettävissään olevien tietojen perusteella, onko RAI liioitellut edellä mainittuja kustannuksia pitämällä julkisen palvelun toimintojen kaupallisesta hyödyntämisestä saatavat tulot tarkoituksellisesti pieninä. Ilmoituksen tekijä on käsiteltävänä olevassa tapauksessa väittänyt, että RAI harjoittaa mainosmarkkinoilla yksityisten toiminnanharjoittajien rahoitukseen tuhoisasti vaikuttavaa polkumyyntiä tavoitteenaan kukistaa Mediaset, jolle mainonta on ainoa tulonlähde. Sen vuoksi komissio tutkii seuraavissa luvuissa ennen kaikkea, onko julkisen palvelun nettokustannuksia korvattu liiallisesti valtion varoin ja, toiseksi, onko RAI soveltanut mainosmarkkinoilla hintatasoa(62), joka on alhaisempi kuin taso, jolla tehokkaasti toimiva kaupallinen toimija voisi samanlaisessa tilanteessa kattaa omat kustannuksensa (jäljempänä "alihinnoittelu").

7.2.1 RAI:lle annetun julkisen palvelun tehtävän nettokustannukset ja niiden vertaaminen valtion RAI:lle vuosina 1992-1995 myöntämän taloudellisen tuen määrään

(126) Kuten edellä on esitetty, RAI harjoitti vuodesta 1992 vuoteen 1995 kaupallista toimintaa erillisten oikeudellisten yksiköiden välityksellä. Koska RAI:lle annettu palvelutehtävä kattoi kaiken RAI:n ohjelmatoiminnan ja siihen liittyi tästä seuraavia velvoitteita, komissio katsoo, että RAI:lle annetun julkisen palvelun tehtävän nettokustannukset voidaan periaatteessa selvittää vähentämällä yrityksen tilinpäätöksessä esitetyistä RAI:n julkisen palvelun kustannuksista tulot, jotka RAI saa määräysvallassaan olevista yrityksistä, joiden tehtävänä on julkisen palvelun kaupallinen hyödyntäminen.

(127) Komissio pyysi Italian viranomaisilta 13 päivänä syyskuuta 2002 päivätyssä kirjeessään selvitystä kustannusten jakautumisesta edellä esitetyllä tavalla. Italian viranomaiset eivät ole toimittaneet tällaisia laskelmia, mutta ovat lähettäneet komissiolle RAI:n tilinpäätöstiedot. Komissio on tämän vuoksi laskenut itse julkisen palvelun tehtävän nettokustannukset. Välttääkseen kustannusten arvioimisen liian korkeiksi komissio on ottanut mukaan ainoastaan kustannukset, jotka aiheutuvat RAI:n tavanomaisesta radio- ja tv-lähetystoiminnasta, ja jättänyt pois kustannukset, jotka voisivat liittyä julkisen palvelun kaupalliseen hyödyntämiseen tai muuhun kaupalliseen toimintaan (komissio on siksi jättänyt pois RAI:n määräysvallassa olevien yritysten toimintaan liittyvät kustannukset(63) ja kaikki kustannukset, jotka näyttävät liittyvän julkisen palvelun kaupalliseen hyödyntämiseen). Lisäksi komissio on sisällyttänyt julkiseen palveluun suoraan tai välillisesti liittyviin tuloihin, jotka on vähennettävä julkisen palvelun bruttokustannuksista, kaikki kaupallisesta toiminnasta saatavat tulot(64).

(128) Komissio on vähentänyt julkisen palvelun nettokustannuksista RAI:n vuosina 1992-1995 saaman valtion taloudellisen tuen, joka sisältää RAI:n tilinpäätöksessä esitetyt valtiolta peräisin olevat tulot, mutta ei sitä taloudellista etua, jonka RAI on saanut, kun sen omaisuuserät vapautettiin uudelleenarvostuksesta aiheutuvista veroista. Tässä tapauksessa RAI:n verovapautuksen muodossa saamaa etua voidaan pitää korvauksena kustannuksista, jotka olisi muuten täytynyt rahoittaa(65). Toisin sanoen tässä tapauksessa laskettaessa, onko valtion rahoitus oikeassa suhteessa julkisen palvelun tehtävän nettokustannuksiin, ei tarvitse selvittää sen taloudellisen edun määrää, jonka RAI on saanut, kun sen vuoden 1993 taseeseen kirjatut omaisuuserät vapautettiin uudelleenarvostuksesta aiheutuvista veroista, sillä suurempi verorasitus olisi lisännyt suhteellisesti RAI:lle annetun julkisen palvelun tehtävän nettokustannuksia (vaikkakin se, että tämä verorasitus ei näy RAI:n tileissä, on valitettavaa selvyyden ja avoimuuden näkökulmasta).

(129) Komission laskelman tulos on esitetty tiivistettynä seuraavassa taulukossa.

Taulukko 2

RAI:lle annetun julkisen palvelun tehtävän nettokustannukset ja niiden vertaaminen valtion RAI:lle vuosina 1992-1995 myöntämän taloudellisen tuen määrään

>TAULUKON PAIKKA>

7.2.2 RAI:n hinnoittelupolitiikka mainosmarkkinoilla

(130) Ensiksi on korostettava, että on kiistämätön tosiasia, että Italian tv-mainonnan markkinoille on ominaista avoimuuden puute(66). Usein ehdot ja hinnat vaihtelevat huomattavasti asiakkaiden mukaan. Listahinnat ovat suuntaa antavia, sillä toiminnanharjoittajat antavat alennuksia, jotka riippuvat asiakkaan ostamasta mainosajasta. Keskimääräisellä alennuksellakaan ei kuitenkaan ole merkitystä selvitettäessä, harjoittaako julkinen yleisradioyhtiö alihinnoittelua(67). Mainoshintoja koskevien tietojen tulkinnassa on sen vuoksi oltava varovainen.

(131) Mainoshinta on yhteydessä kunkin toiminnanharjoittajan katsojamäärään. Tutkintajaksolla RAI:n ja Mediasetin osuudet olivat seuraavat.

Taulukko 3

Katsojamäärän keskiarvo prosentteina klo 2.00-2.00((Lähde:

Auditel ja Corte dei Conti, raportti RAI:n taloushallintoa tilikausilla 1994, 1995 ja 1996 koskevan tarkastuksen tuloksista.))

>TAULUKON PAIKKA>

Taulukko 4

Katsojamäärän keskiarvo prosentteina klo 20.30-22.30((Lähde:

Auditel ja Corte dei Conti, raportti RAI:n taloushallintoa tilikausilla 1994, 1995 ja 1996 koskevan tarkastuksen tuloksista.))

>TAULUKON PAIKKA>

(132) Lain nro 223/90 8 pykälän 6 momentissa rajoitetaan mainontaa RAI:n ja yksityisten toimiluvan haltijoiden kanavilla siten, että RAI:n kanavilla mainosajan osuus saa olla enintään 4 prosenttia viikoittaisesta ohjelma-ajasta ja enintään 12 prosenttia kunkin tunnin aikana ja yksityisten toimiluvan haltijoiden kanavilla mainosajan osuus saa olla enintään 15 prosenttia päivittäisestä ohjelma-ajasta ja enintään 18 prosenttia kunkin tunnin aikana. Lain 8 pykälän 16 momentissa säädetään RAI:n mainostulojen enimmäismäärästä, jota sittemmin nostettiin asetuksella nro 408/1992 1 päivästä tammikuuta 1994 lähtien.

Taulukko 5

RAI:n ja yksityisten valtakunnallisten toiminnanhar-joittajien lailliset mainosajat

>TAULUKON PAIKKA>

(133) Edellä olevasta taulukosta käy ilmi, että RAI:n tuntikohtainen raja on pienempi kuin Mediasetin. Sen seurauksena mainosmäärä, jonka RAI voi lähettää, on pienempi. Mainonta on joka tapauksessa RAI:lle merkittävä tulolähde. Sen osuus kokonaistuloista on yli 30 prosenttia(68). Huomattakoon myös, että tulokaton poistaminen ei tue Mediasetin väitteitä, joiden mukaan RAI olisi harjoittanut alihinnoittelua. Tulokaton poistaminen antoi RAI:lle mahdollisuuden lisätä mainostulojaan, mutta se ei todista, että RAI olisi harjoittanut alihinnoittelua. Päinvastoin, se että tulokaton poistamisen jälkeen RAI:n mainostulot kasvoivat huomattavasti, näyttää olevan loogista seurausta sellaisen toimenpiteen (mainostulojen katon) poistamisesta, joka rajoittaa toiminnanharjoittajan kaupallista toimintaa. Tosiasiassa edellä mainittu hinta- ja tulokehitys on sopusoinnussa asianmukaisen liiketoimintastrategian kanssa, joka ei estä kilpailua.

(134) On erityisesti huomattava, että RAI:n liiketoimintastrategia mainosmarkkinoilla näyttää muuttuneen vuosien varrella. Ennen vuotta 1994 RAI:lla oli tulokatto, josta se piti kiinni myymällä mainosaikaa rajoituksia noudattaen. Tämän perustella voitaisiin päätellä, että RAI ei olisi harjoittanut alhaisten hintojen politiikkaa ennen vuotta 1994, vaan noudatti asetettua kattoa yhdistäen suhteellisen vähäisen tarjonnan suhteellisen korkeaan hintaan, mikä vaikutti vähäisessä määrin RAI:n kilpailijoiden osuuteen mainosmarkkinoilla ja oli katsojien kannalta parempi(69). Tulokaton poistamisen jälkeen RAI on alentanut hintoja ja lisännyt mainosajan myyntiä, minkä seurauksena mainostulot ovat kasvaneet. Kun otetaan huomioon, että mainosajan rajakustannukset ovat melko vähäiset, se että RAI lisäsi mainostulojaan mainonnan määrää lisäämällä, ei ole ristiriidassa sen näkemyksen kanssa, että RAI noudatti myös vuoden 1994 jälkeen asianmukaista liiketoimintastrategiaa, eikä se riitä osoittamaan, että hinnat olisi asetettu niin alhaiselle tasolle, että tehokkaasti toimiva kaupallinen toimija ei olisi voinut samanlaisessa tilanteessa kattaa omia kustannuksiaan(70).

(135) Lisäksi on korostettava, että Mediasetin huomautukset eivät osoita, että RAI:n hinnoittelukäyttäytymisessä olisi ollut kyse alihinnoittelusta, vaan ennemminkin, että se käyttäytyi mainostulojensa maksimointiin pyrkivän liiketoiminnan harjoittajan kannalta järkevällä tavalla. Esim. 28 päivänä tammikuuta 2000 päivätyssä kirjeessään Mediaset esittää, että ilman tulokattoa "RAI voi nyt nostaa mainoshintoja miten ja milloin vain haluaa ilman kaupallista riskiä". Toiseksi 19 päivänä lokakuuta 1998 päivätyssä ilmoituksessa Mediaset esittää seikkoja, jotka osoittavat, että RAI:n käyttäytyminen mainonnan suhteen vastasi tavanomaista liiketaloudellista käyttäytymistä. Mediaset toteaa 10.5.1 kohdassa, että "RAI on vähitellen muuttanut mainontakäyttäytymistään Mediasetin mallin mukaiseksi", tai vielä selvemmin, että "RAI on muuttanut hinnoittelu- ja markkinointipolitiikkaansa vielä uskollisemmin Mediasetin mainostytäryhtiön mallia noudattaen". Vielä 10.6.2 kohdassa: "RAI:ta rohkaistaan nostamaan hintojaan ja lisäämään yleisömääräänsä kaupallisten ohjelmien tarjonnalla ... tavoitteena mahdollisimman suuret mainostulot". Asiakirjassa, joka on päivätty 8 päivänä tammikuuta 1999, Mediaset toteaa, että "RAI jatkaa parhaansa mukaan kilpailua mainosmarkkinoilla. Hallitus on äskettäin poistanut RAI:n mainostuloille asetetun katon"(71). Mediaset pahoittelee vielä 25 päivänä toukokuuta 2001 päivätyssä kirjeessään, että RAI:n hallitus on päättänyt alkaa harjoittaa selvästi liiketoiminnalliseen lähestymistapaan perustuvaa mainospolitiikkaa(72). Myös FRT (Italian yksityisten radio- ja tv-lähetystoiminnan harjoittajien järjestö) on esittänyt samantapaisia kommentteja menettelyn aloittamiseen liittyvissä huomautuksissaan. Näiden kaikkien seikkojen perusteella voidaan todeta, että RAI:n käyttäytyminen mainosmarkkinoilla oli samanlaista kuin muiden kaupallisten toiminnanharjoittajien eikä sillä tähdätty kohtuuttoman alhaisiin hintoihin, jotka olisivat poikenneet kilpailijoiden hinnoista.

(136) Komission pyynnöistä huolimatta ilmoituksen tekijä ei ole esittänyt mitään täsmällistä asiakirja-aineistoa RAI:n harjoittamasta alihinnoittelusta. Päinvastoin se on nimenomaan osoittanut, että on mahdotonta antaa merkityksellistä näyttöä RAI:n antamista alennuksista(73). Kaksi taulukkoa, jotka ilmoituksen tekijä on liittänyt 19 päivänä lokakuuta 1998 tekemäänsä ilmoitukseen tukemaan väitettään, jonka mukaan RAI olisi alihinnoitellut mainosaikaa, eivät ole tässä yhteydessä ratkaisevia. Ensimmäinen taulukko koskee alennuksia.

Taulukko 6

Keskimääräiset alennukset mainoshinnoista

>TAULUKON PAIKKA>

(137) Taulukosta käy ilmi, että RAI:n keskimääräiset alennukset olivat tarkasteluvuosina huomattavasti suuremmat kuin Mediasetin. Italian mainosmarkkinoiden edellä esitetyn erityisluonteen vuoksi ja koska RAI:n ja Mediasetin absoluuttisista hinnoista ei ole tietoa, kyseinen taulukko ei todista, että RAI olisi harjoittanut alihinnoittelua(74) (ks. 144 kappale).

(138) Toisessa Mediasetin toimittamassa taulukossa vertaillaan RAI:n ja Mediasetin hintoja huhtikuussa 1998. Taulukko on seuraavanlainen:

Taulukko 7

RAI:n ja Mediasetin mainoshinnat vuonna 1998

>TAULUKON PAIKKA>

(139) Kun oletetaan, että katsojamäärä oli vuonna 1998 lähes sama kuin tarkastelukaudella, taulukko ei osoita, että RAI olisi harjoittanut alihinnoittelua. Itse asiassa mainosten hinta oli kaikilla RAI:n kanavilla kalliimpi kuin sen kanssa suoraan kilpailevilla yksityisillä kanavilla.

(140) Monet tekijät puhuvat sen puolesta, että RAI ei ole tarkastelukaudella harjoittanut mainosmarkkinoilla alihinnoittelua. Ilmoituksen tekijä ei myöskään ole esittänyt täsmällistä näyttöä alihinnoittelusta. Siksi komissio on katsonut tarpeelliseksi oman analyysinsä lisäksi vertailla tarkemmin RAI:n ja Mediasetin hintoja vuosina 1992-1995. RAI:n ja Mediasetin katsojamäärä on lähes sama, niillä on samantapainen kolmeen kanavaan perustuva rakenne ja tarkastelukaudella Mediaset(75) on aina tuottanut voittoa (minkä vuoksi sitä on pidettävä mainosajan myynnin suhteen tehokkaasti toimivana kaupallisena toimijana, joka on samanlaisessa tilanteessa kuin RAI). Sen vuoksi komissio katsoo, että näiden kahden toiminnanharjoittajan hintojen vertailu on lähellä tiedonannon 58 kohdassa mainittuja kriteerejä, joiden mukaan julkinen yleisradioyhtiö ei saa käyttää muissa kuin julkisen palvelun tehtävään kuuluvissa toiminnoissa hintoja, jotka ovat alhaisemmat kuin se tarvitsee "kattaakseen yksin toiminnoista aiheutuvat kustannukset, jotka tehokkaasti toimivan kaupallisen yhtiön olisi samanlaisessa tilanteessa saatava takaisin". Komissio on verrannut toisiinsa näiden kahden toiminnanharjoittajan keskimääräisiä päivähintoja katsojaa kohti (jäljempänä "päivähinta katsojaa kohti") ja keskimääräisiä hintoja katsojaa kohti parhaaseen katseluaikaan (jäljempänä "prime time -hinta katsojaa kohti"). Saadakseen lisävalaistusta RAI:n käyttäytymisestä komissio on vertaillut ristiin kummankin toiminnanharjoittajan hintoja katsojaa kohti, kokonaismainosaikaa, mainostuloja sekä mainonnan määrää prime time -aikana ja mainostuloja prime time -aikana.

(141) Komissio pyysi tätä varten Italian viranomaisilta tietoja RAI:n ja Mediasetin hinnoista mainosmarkkinoilla. Italian viranomaiset toimittivat kyseiset tiedot 12 päivänä joulukuuta 2002 AGB:n (johtava mainonnan tavoittamaa yleisöä mittaava riippumaton yritys) ja Nielsenin (johtava tv-yleisötietojen ja vastaavien palveluiden tarjoaja) antamien tietojen perusteella.

(142) Italian viranomaiset ovat selittäneet, että koska RAI:ta koskevat mainonnan rajoitukset (tuntikohtaisten rajoitusten ja vähäisten viikkokohtaisten rajoitusten yhdistelmä) ja Mediasetiä koskevat mainonnan rajoitukset (tuntikohtaisten ja päiväkohtaisten rajoitusten yhdistelmä) poikkeavat toisistaan, Mediaset pyrkii saavuttamaan rajan kaikkina vuorokauden tunteina, kun taas RAI pyrkii keskittämään mainonnan tunteihin, jolloin katsojia on eniten. Komissio katsoo tässä menettelyssä, että RAI:n käyttäytyminen on sopusoinnussa tulojen maksimointitavoitteen kanssa. Koska viikkokohtainen raja on alhainen, toiminnanharjoittajan on tulojen maksimoimiseksi tärkeää keskittää mainonta tunteihin, joina katsojia on paljon.

(143) AGB:n antamien tietojen perusteella Italian viranomaiset ovat esittäneet kaksi taulukkoa, joissa vertaillaan RAI:n ja Mediasetin päivähintaa katsojaa kohti ja prime time -hintaa katsojaa kohti. Taulukot viittaavat RAI:n ja Mediasetin hinnastoihin. Hinnat on ilmaistu euroina tuhatta tv-katsojaa kohti.

Taulukko 8

Päivähinta katsojaa kohti

>TAULUKON PAIKKA>

Taulukko 9

Prime time -hinta katsojaa kohti

>TAULUKON PAIKKA>

(144) Italian viranomaiset ovat lisäksi toimittaneet tietoja nettohinnoista katsojaa kohti. Saadakseen nettohinnan katsojaa kohti Italian viranomaiset ovat yhdistäneet päivähintaan ja prime time -hintaan katsojaa kohti mahdollisesti myönnetyt alennukset käyttäen Nielsenin laskemaa keskimääräistä alennusta. Hinnat on ilmaistu euroina tuhatta tv-katsojaa kohti.

Taulukko 10

Päivähinta (netto) katsojaa kohti

>TAULUKON PAIKKA>

Taulukko 11

Prime time -hinta katsojaa kohti

>TAULUKON PAIKKA>

(145) Edellisistä taulukoista käy ilmi, että sekä RAI:n päivähinta katsojaa kohti että prime time -hinta katsojaa kohti ovat jatkuvasti Mediasetin hintoja korkeammat.

(146) Italian viranomaiset ovat toimittaneet AGB:n ja Nielsenin tietojen perusteella seuraavat RAI:n ja Mediasetin kokonaismainosaikaa ja kokonaismainostuloja koskevat tiedot.

Taulukko 12

RAI:n ja Mediasetin kokonaismainosajan ja bruttotulojen (toimiston palkkiot mukaan luettuina) vertailu

>TAULUKON PAIKKA>

(147) Tiedot osoittavat, että RAI, jonka katsojamäärä on ollut hieman suurempi kuin Mediasetin, on lähettänyt mainoksia noin kolmanneksen Mediasetin lähetysajasta ja sen saamat mainostulot ovat olleet yli puolet Mediasetin mainostuloista. Tiivistettynä RAI on saanut vähemmässä ajassa suhteellisesti enemmän tuloja.

(148) Italian viranomaiset ovat toimittaneet AGB:n ja Nielsenin tietojen perusteella seuraavat prime time -aikana lähetetyn mainonnan määrää ja prime time -aikana saatuja mainostuloja koskevat tiedot.

Taulukko 13

RAI:n ja Mediasetin kokonaismainosajan ja bruttotulojen (toimiston palkkiot mukaan luettuina) vertailu prime time -ajan osalta

>TAULUKON PAIKKA>

(149) Edellä olevat tiedot osoittavat, että RAI, jonka katsojamäärä on ollut hieman suurempi kuin Mediasetin, on lähettänyt prime time -aikana mainoksia vähemmän kuin puolet Mediasetin lähetysajasta ja saanut mainostuloja vuonna 1992 enemmän kuin puolet ja vuosina 1994 ja 1995 enemmän kuin kaksi kolmasosaa Mediasetin mainostuloista. Tässäkin tapauksessa RAI on saanut vähemmässä ajassa suhteellisesti enemmän tuloja.

(150) Yhteenvetona voidaan todeta, että kaikki komission keräämä tieto osoittaa yhdenmukaisesti, että RAI ei ole käyttäytynyt mainosmarkkinoilla niin, että hinnat olisi asetettu niin alhaiselle tasolle, että tehokkaasti toimiva kaupallinen toimija ei olisi voinut samanlaisessa tilanteessa kattaa omia kustannuksiaan. Ennemminkin on niin, että RAI:n käyttäytyminen on johdonmukaista tulojen maksimoinnin kanssa. Ilmoituksen tekijä ei ole pystynyt toimittamaan todisteita tukemaan väitettään, jonka mukaan RAI olisi alihinnoitellut mainosaikaa (ilmoituksen tekijä ei ole pystynyt mainitsemaan yhtään alihinnoittelutapausta). Itse asiassa se on toimittanut tietoja, jotka osoittavat päinvastaista, toisin sanoen, että RAI toimii mainosmarkkinoilla tavanomaisen kaupallisen toimijan tavoin.

(151) Edellä esitetyn perusteella komissio katsoo, että tutkittavana ajankohtana RAI ei ole harjoittanut alihinnoittelua.

8. PÄÄTELMÄ

(152) Komissio katsoo, että Italia on toteuttanut laittomasti asetuksen nro 558/1993 2, 3 ja 4 pykälässä ja laiksi nro 332/1992 muutetun, 2 päivänä tammikuuta 1992 annetun asetuksen nro 2 1 pykälässä tarkoitetut toimenpiteet perustamissopimuksen 88 artiklan 3 kohtaa rikkoen.

(153) Komissio katsoo kuitenkin, että tutkinnan kohteena olleet tuet eivät ole merkinneet RAI:lle liiallista korvausta ja sen vuoksi ne soveltuvat yhteismarkkinoille 86 artiklan 2 kohdan mukaisesti.

(154) Lisäksi komissio katsoo, että vuosien 1992 ja 1993 toimilupamaksujen muuttaminen CDDPP:n myöntämäksi lainaksi vuonna 1995 ei ole 87 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua valtiontukea,

ON TEHNYT TÄMÄN PÄÄTÖKSEN:

1 artikla

RAI SpA:n tervehdyttämisestä ja uudelleenjärjestelystä 30 päivänä joulukuuta 1993 annetun asetuksen nro 558 2, 3 ja 4 pykälässä sekä heinäkuun 1 päivänä 1992 annetuksi laiksi nro 332 muutetun, 2 päivänä tammikuuta 1992 annetun asetuksen nro 2 1 pykälässä tarkoitettu tuki, jonka Italia on toteuttanut RAI-Radiotelevisione italiana SpA:n hyväksi vuosina 1992-1995, soveltuu yhteismarkkinoille perustamissopimuksen 86 artiklan 2 kohdan mukaisesti.

2 artikla

Vuosien 1992 ja 1993 toimilupamaksujen muuttaminen Cassa Depositi e Prestitin myöntämäksi lainaksi vuonna 1995 ei ole perustamissopimuksen 87 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua valtiontukea.

3 artikla

Tämä päätös on osoitettu Italian tasavallalle.

Tehty Brysselissä 15 päivänä lokakuuta 2003.

Komission puolesta

Mario Monti

Komission jäsen

(1) EYVL C 351, 4.12.1999, s. 20.

(2) Tässä päätöksessä ilmoituksen tekijällä viitataan Mediaset SpA:han, koska se on osallistunut komission valtiontukitutkimukseen ja ottanut RTI SpA:n alun perin esittämän ilmoituksen nimiinsä.

(3) Ks. alaviite 1.

(4) EYVL C 320, 15.11.2001, s. 5.

(5) Garante per la radiodiffusione e l'editorian raportti vuodelta 1995, s. 140.

(6) Tällä hetkellä valtiovarainministeriön hallussa on 99,45 prosenttia pääomasta.

(7) 74 kohta päätöksessä menettelyn aloittamisesta.

(8) EYVL L 83, 27.3.1999, s. 1.

(9) 154283 miljoonaa Italian liiraa vuonna 1992 ja 154245 miljoonaa Italian liiraa vuonna 1993. RAI kuitenkin maksoi vuoden 1992 osalta vain 1560 miljoonaa liiraa eli jätti maksamatta 152723 miljoonaa liiraa.

(10) Italian viranomaisten 16 kesäkuuta 1999 päivätty kirje.

(11) Itse asiassa toimenpide on luonteeltaan ennemminkin avustus kuin pääomankorotus. Sitä vastaavaa pääomankorotusta ei toteutettu. Koska toimenpide määriteltiin menettelyn aloittamisen yhteydessä pääomankorotukseksi, ilmaisu on säilytetty käytännön syistä.

(12) Mediasetin 28 tammikuuta 2000 päivätty kirje.

(13) Mediasetin 8 tammikuuta 1999 päivätty kirje.

(14) Mediasetin 12 kesäkuuta 2002 päivätty kirje.

(15) Mediasetin 20 huhtikuuta 2003 päivätty kirje.

(16) 10.4.1 kohta 19 lokakuuta 1998 päivätyssä kirjeessä.

(17) Italian viranomaisten 12 joulukuuta 2002 päivätty kirje.

(18) Italian viranomaisten mukaan Ribor+60-koron ja CDDPP:n soveltaman koron vertailu osoittaa, että CDDPP:n lainan ansiosta RAI säästi 5 miljardia Italian liiraa.

(19) Pääoman tuottoprosentti nousi vuoden 1992 0,0:sta 15,7:ään vuonna 1997.

(20) Asia C-280/00, Altmark Trans, tuomio 24 heinäkuuta 2003, ei vielä julkaistu.

(21) Ks. tuloverosta 22 päivänä joulukuuta 1986 annetun asetuksen nro 917 54 pykälän 1 momentin c alamomentti. Ks. myös Leo, Monacchi, Schiavo "Le imposte sui redditi nel testo unico", Giuffré 1990, s. 551.

(22) Asia C-6/97, Italian tasavalta v. komissio (Kok. 1999, s. I-02981, 16 kohta).

(23) Ks. asia C-730/79, Philip Morris, Euroopan yhteisöjen tuomioistuimen tuomio 17 syyskuuta 1980 (Kok. 1980, s. 2671, 11 kohta) ja julkisasiamiehen ratkaisuehdotus, s. 2698; ks. myös asia C-259/85, Ranskan tasavalta v. komissio, tuomio 11 marraskuuta 1987 (Kok. 1987, s. 4393, 24 kohta). Ks. myös asia C-280/00, Altmark, (ks. alaviite 20), julkisasiamiehen ratkaisuehdotus, 103 kohta. Viimeksi mainitussa ratkaisuehdotuksessa julkisasiamies toteaa, että tällainen vaatimus täyttyy helposti, koska voidaan olettaa, että kaikki valtiontuki vääristää tai uhkaa vääristää kilpailua.

(24) Italian viranomaisten 12 joulukuuta 2002 päivätty kirje.

(25) Ks. päätös menettelyn aloittamisesta.

(26) Italian viranomaisten 16 kesäkuuta 1999 päivätty kirje.

(27) Tässä päätöksessä viitataan suoranaisesti vain RAI:n kolmeen tv-kanavaan, mutta lopputulos olisi sama, vaikka käsiteltäisiin myös RAI:n kolmea radiokanavaa.

(28) 23 ja 24 kohta päätöksessä menettelyn aloittamisesta. Lisäksi komissio totesi, että tilanteessa voitaisiin itse asiassa nähdä valtiontukea RAI:n kilpailijoiden hyväksi, sillä valtio luopuu osasta toimilupamaksuja ja suosii kyseisiä yrityksiä koko summan maksavan RAI:n kustannuksella.On syytä muistaa, että ilmoituksen tekijä ei ole virallisesti kiistänyt tällaista analyysiä eikä RAI:n ja yksityisten toiminnanharjoittajien toimilupamaksujen määrää. Ilmoituksen tekijä ei ole myöskään millään tavoin perustellut RAI:n ja yksityisten toiminnanharjoittajien toimilupamaksun epäsuhtaa.

(29)

>TAULUKON PAIKKA>

(30) Koska Italian viranomaisilta ei ole saatu tarkkaa tietoa erääntyneen saatavan koron laskemisesta, komissio on laskenut koron määrän virallisen diskonttokoron perusteella.

(31) Mediasetin 28 tammikuuta 2000 päivätty kirje.

(32) Markkinakoron ja CDDPP:n veloittaman koron vertailu osoittaa, että RAI on hyötynyt alemmasta korosta vain noin puolet vuodesta 1995. Rohkeamman ja epätodennäköisemmän skenaarion mukaan (jossa RAI saa markkinoilta lainan 11,71 prosentin korolla kahdeksi ja puoleksi vuodeksi eikä uudista sitä, kun korko laskee) RAI olisi maksanut CDDPP:n lainasta noin 27 miljardia Italian liiraa enemmän korkoa.

(33) Itse asiassa RAI on maksanut 300 miljardia Italian liiraa enemmän. Jos se olisi maksanut yksityiseltä toiminnanharjoittajalta perittävän toimilupamaksun, se olisi maksanut enintään 6 miljardia Italian liiraa.

(34) Ks. vuoden 1992 tuloslaskelmassa kohta Toiminta-avustukset.

(35) Ks. RAI:n vuoden 1993 tilinpäätökseen liittyvä Note della gestione.

(36) Asia Philip Morris (ks. alaviite 23) 11 kohta ja julkisasiamiehen ratkaisuehdotus, s. 2698, sekä asia C-259/85 (ks. alaviite 23) 24 kohta. Ks. myös asia C-280/00, Altmark, (ks. alaviite 20), julkisasiamiehen ratkaisuehdotus, 103 kohta. Viimeksi mainitussa ratkaisuehdotuksessa julkisasiamies toteaa, että tällainen vaatimus täyttyy helposti, koska voidaan olettaa, että kaikki valtiontuki vääristää tai uhkaa vääristää kilpailua. On selvää, että päätelmä saa vahvistuksen, jos kyseistä toimenpidettä ei pidetä pääomankorotuksena vaan pelkkänä valtion avustuksena, jonka tarkoituksena on tyydyttää RAI:n rahoitustarvetta (kuten RAI:n tilinpäätöksestä käy ilmi).

(37) Päätöksessä menettelyn aloittamisesta komissio laski, että RAI menetti vuosina 1991-1992 reaalisesti 25 miljardia sen takia, että lupamaksua ei mukautettu inflaatioon. RAI on myös todennut ettei lupamaksua mukautettu myöskään vuonna 1993, jolloin inflaatio oli 4,2 prosenttia. RAI esittää menettäneensä 90 miljardia vuonna 1993 sen takia, että lupamaksua ei päivitetty. Käsiteltävänä ei kuitenkaan ole, palautuiko lupamaksun reaaliarvo vai ei, vaan se, oliko RAI:lle myönnetty julkinen tuki tarkasteltavana olevan toimenpiteen hyväksymisajankohtana suurempi kuin RAI:lle annetun julkisen palvelun tehtävän nettokustannukset samana aikana.

(38) Tuomio asiassa Philip Morris (ks. alaviite 23) 11 kohta ja asia C-259/85 (ks. alaviite 23) 11 kohta.

(39) Yhteisöjen tuomioistuimen tuomio asiassa C-75/97 Maribel kaksi/kolme (Kok. 1999, s. I-3671).

(40) Asia C-310/99 Italia v. komissio, tuomio 7 maaliskuuta 2002, ei vielä julkaistu.

(41) Ks. tiedonannon 18 kohta.

(42) Ks. yhdistetyt asiat T-185/00, T-216/00, T-299/00 ja T-300/00, M6 ja muut v. komissio, ei vielä julkaistu.

(43) Ks. menettelyn aloittamisesta tehdyn päätöksen 43-57 kohta, joissa on tarkempi selvitys vaikutuksesta jäsenvaltioiden väliseen kauppaan.

(44) Ks. esim. vuoden 1992 tilinpäätöstä koskeva RAI:n hallituksen raportti. "kova kilpailu kansallisilla ja kansainvälisillä markkinoilla ..." ja RAI:n hallituksen raportin yleisiä suuntaviivoja ja tavoitteita koskeva viitekehys "voimakas kansallinen ja ylikansallinen kilpailu, joka on ominaista alalle, jolla RAI toimii ..."; vuoden 1994 tilinpäätöstä koskeva RAI:n hallituksen raportti "RAI:n toiminta kansainvälisillä markkinoilla on lisääntynyt ja monipuolistunut vuonna 1994 monilla osa-alueilla ..."; vuoden 1995 tilinpäätöstä koskevan RAI:n hallituksen raportin johdanto "saada yritykselle merkittävä asema kansainvälisillä markkinoilla".

(45) Tuomio Altmark Trans, ks. alaviite 20.

(46) Ibidem 94 kohta.

(47) Parhaassa tapauksessa kyseiset toimenpiteet voivat olla samantyyppisiä kuin tuomioistuimen Altmark-tuomion (ks. alaviite 20) 91 kohdassa mainitut: "Perustamissopimuksen 92 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun valtiontuen käsitteen alaan kuuluu myös rahoituksellinen toimenpide, jolla jäsenvaltio korvaa yrityksen kärsimiä tappioita ilman, että tällaisen korvauksen parametrit on vahvistettu etukäteen, silloin kun jälkikäteen ilmenee, että tiettyjen palvelujen toteuttaminen julkisen palvelun velvoitteiden täytäntöönpanemiseksi ei ole ollut taloudellisesti kannattavaa".

(48) Tuomio Altmark (ks. alaviite 20) 101-109 kohta. Näissä kohdissa tuomioistuin on käsitellyt kysymystä, voidaanko valtiontuiksi luokiteltuja maksuja, jotka valtio suorittaa kuljetusyrityksille korvauksena julkisen palvelun velvoitteiden täyttämisestä, pitää 77 artiklan nojalla yhteismarkkinoille soveltuvina. Tuomioistuin ei sulkenut pois tätä mahdollisuutta, jos kuljetusalaa koskevassa sekundäärilainsäädännössä asetetut ehdot täyttyvät. Tällainen pohdiskelu pätee soveltuvin osin 86 artiklan 2 kohdan yhteydessä myös kuljetusalan ulkopuolisiin yrityksiin, joille on annettu yleishyödyllinen palvelutehtävä.

(49) Ks. yleisradiotoimintaa koskevan tiedonannon 29 kohta.

(50) Ks. yleisradiotoimintaa koskevan tiedonannon 32-39 kohta.

(51) Ks. lain 1 ja 2 pykälä.

(52) Lain 20 pykälässä säädetään vastikkeellisten sopimusten tekemisestä RAI:n ja tällaisia palveluita haluavien hallintoyksiköiden välillä.

(53) Ks. tiedonannon 33 kohta.

(54) Radio- ja tv-lähetystoimintaa ohjaava ja valvova parlamentin valiokunta.

(55) Nykyisin Autorità garante per la radiodiffusione e l'editoria.

(56) Ks. myös vuonna 1988 tehdyn sopimuksen 2 ja 18 pykälä.

(57) Ks. myös vuonna 1994 tehdyn sopimuksen 17 pykälä.

(58) Ks. vuonna 1988 tehdyn sopimuksen 20 pykälä ja vuonna 1994 tehdyn sopimuksen 17 pykälä.

(59) (EYVL L 195, 29.7.1980, s. 35). Direktiivi sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 2000/52/EY (EYVL L 193, 29.7.2000, s. 75).

(60) Yleensä, jos julkiseen palveluun liittyvä kustannus hyödyttää myös kaupallista toimintaa, se kohdennetaan näihin kahteen toimintoon sopivassa suhteessa asianmukaisia kriteerejä noudattaen.

(61) Tämä ei kuitenkaan estä toiminnanharjoittajia kohdentamasta kustannuksia kustannuslaskennan muiden periaatteiden mukaisesti, kunhan periaatteet ilmoitetaan selvästi, niitä sovelletaan johdonmukaisesti ja ne ovat objektiivisesti perusteltuja.

(62) Koska mainosspottien osuus mainontamarkkinoista on suurin (ja koska ilmoituksen tekijä näyttää viittaavaan juurin niihin), komissio on keskittänyt tutkimuksensa spottihintoihin eikä ostoskanavatyyppisten uusien mainonnan muotojen hintoihin.

(63) Koska RAI:n tilinpäätöstietojen perusteella ei ollut mahdollista selvästi erottaa toisistaan RAI:n määräysvallassa olevia julkisen palvelun tarjoamiseen osallistuvia yrityksiä ja palvelun kaupalliseen hyödyntämiseen osallistuvia yrityksiä, komissio on noudattanut varovaista lähestymistapaa ja jättänyt laskelmasta pois kaikki RAI:n tuloslaskelmassa esitetyt kuluerät, jotka liittyvät sen määräysvallassa oleviin yrityksiin.

(64) Koska RAI:n tilinpäätöstietojen perusteella ei ole mahdollista tarkistaa RAI:n ja sen määräysvallassa olevien yritysten välisissä varainsiirroissa sovellettujen hintojen oikeellisuutta, komissio on noudattanut varovaista lähestymistapaa ja vähentänyt kaikki tulot, myös mahdolliset osingot, jotka RAI on saanut määräysvallassaan olevilta yrityksiltä. Edellisessä alaviitteessä mainitusta syystä komissio ei ole tehnyt eroa RAI:n määräysvallassa olevien julkisen palvelun tarjoamiseen osallistuvien yritysten ja palvelun kaupalliseen hyödyntämiseen osallistuvien yritysten välillä.

(65) Ks. komission päätös tuesta C 2/03 (ex NN 22/02) - Tanskan julkisen yleisradioyhtiön TV2:n valtionrahoitus lupamaksuilla ja muilla toimenpiteillä, 69 kohta (EYVL C 59, 14.3.2003, s. 2).

(66) Ks. Italian kilpailuviranomaisen päätös nro 6662, tehty 10 joulukuuta 1998. Sama näkemys esitetään myös toisen italialaisen viranomaisen, Garante per la radiodiffusione e l'editorian (jäljempänä "Garante"), vuotta 1995 koskevassa raportissa, jossa sivuilla 140-143 puhutaan markkinoiden "täydellisestä läpinäkymättömyydestä". Lisäksi Garante toteaa, että radiomainonnasta saatavat tulot ovat vähäinen osa markkinoita ja valtaosa mainosmarkkinoista muodostuu televisiomainonnasta. Garante toteaa vielä, että mainosmarkkinat ovat keskittyneet Sipran ja Pubitalian käsiin. Niistä edellinen on RAI:n mainostoimisto ja jälkimmäinen Mediasetin.

(67) Mediaset toteaa 25 toukokuuta 2001 päivätyssä, mm. kilpailun pääosastolle osoitetussa kirjeessään, että RAI:n antamista alennuksista ei ole mahdollista toimittaa merkityksellistä asiakirja-aineistoa. Se ilmoittaa lisäksi, että RAI on useissa tapauksissa myöntänyt liiallisia alennuksia, yksilöimättä kuitenkaan näitä tapauksia. Mediaset on toimittanut taulukon RAI:n myöntämistä keskimääräisistä alenn