YHTEISÖN SUUNTAVIIVAT MAATALOUSALAN VALTIONTUESTA

(2000/C 28/02)

1. JOHDANTO

1.1 Vapaaseen ja vääristymättömään kilpailuun perustuvan järjestelmän ylläpitäminen kuuluu Euroopan yhteisön perusperiaatteisiin. Yhteisön valtiontukia koskevan politiikan tavoitteena on varmistaa vapaa kilpailu, voimavarojen tehokas jako ja yhteisön markkinoiden yhtenäisyys noudattaen samalla yhteisön kansainvälisiä sitomuksia. Komissio on sen vuoksi aina suhtautunut tähän alueeseen erityisellä valppaudella.

1.2 Perustamissopimuksen 33 artiklassa määritellään yhteisen maatalouspolitiikan tavoitteet. Suunniteltaessa yhteistä maatalouspolitiikkaa ja sen soveltamisessa käytettäviä erityisiä menetelmiä on otettava huomioon maatalouselinkeinon erityinen luonne, joka johtuu maatalouden erityisestä rakenteesta sekä rakenteisiin ja luonnonolosuhteisiin liittyvistä maatalousalueiden välisistä eroista, tarve toteuttaa aiheelliset mukautukset asteittain ja se, että maatalous on ala, joka liittyy läheisesti talouteen kokonaisuudessaan.

1.3 Näin ollen turvautuminen valtiontukeen voi olla perusteltua ainoastaan, jos samalla noudatetaan tämän politiikan tavoitteita. Lisäksi valtiontukien on oltava yhteisön kansainvälisten sitoumusten mukaisia. Maatalouden osalta nämä sitoumukset määritellään erityisesti maailman kauppajärjestön (WTO) maataloussopimuksessa. Mainitun sopimuksen mukaisesti tällaiset tuet on ilmoitettava ja luokiteltava niiden mahdollisuuksien mukaan vääristää kauppaa.

1.4 Maatalousalan valtiontukien valvontaa on tähän saakka hoidettu eri välineiden avulla, joita ovat neuvoston ja komission asetukset, direktiivit tai päätökset, erityiset valtiontukia koskevat suuntaviivat, joita sovelletaan tietyntyyppisiin tukiin, ja suuri komission käytäntöjen muodostama kokonaisuus, jota on toisinaan käytetty komission eri valmisteluasiakirjoissa mutta jota ei ole virallisesti julkaistu.

1.5 Agenda 2000 -asiakirjan hyväksymisen jälkeen neuvosto on määritellyt maaseudun kehittämistä koskevan uuden politiikan, jolla pyritään luomaan yhdenmukainen ja kestävä kehys Euroopan maaseutualueiden tulevaisuudelle(1). Se täydentää markkinoilla asteittain toteutettavia uudistuksia tukemalla kilpailukykyisen ja monilla aloilla toimivan maatalouden kehittämistä kattavan ja yhdennetyn maaseudun kehittämisstrategian mukaisesti. Maaseudun kehittämisestä tulee käytännössä yhteisen maatalouspolitiikan toinen pilari. Uudessa politiikassa tunnustetaan nimenomaisesti, että maanviljelyllä on lukuisia tehtäviä, mukaan lukien ympäristön, perinteisten maisemien ja laajemman maaseudun kulttuuriperinnön säilyttäminen. Samalla korostetaan vaihtoehtoisten tulonlähteiden luomista erottamattomana osana maaseudun kehittämispolitiikkaa. Tämän uudistusprosessin tulosta on, että neuvosto on korvannut yhdellä asetuksella maaseudun kehittämisestä useita voimassaolevia joko yhteisön tai yksittäisten jäsenvaltioiden käytössä olevia taloudellisen tuen myöntämistä maatalousalalla sääteleviä välineitä. Asetuksen 51 ja 52 artiklassa on valtiontukea koskevia erityisiä säännöksiä ja 37 artiklassa säädetään, että maaseudun kehittämistoimenpiteisiin myönnettävän tuen on oltava yhdenmukaista muiden yhteisön politiikkojen sekä näiden nojalla toteutettavien toimenpiteiden kanssa.

1.6 Koska tuen taloudelliset vaikutukset eivät ole riippuvaisia siitä, onko tuki osittain yhteisön rahoittamaa tai rahoittaako jäsenvaltio sen kokonaan, komissio katsoo, että on olennaisen tärkeää varmistaa johdonmukaisuus ja yhdenmukaisuus sen itsensä noudattaman valtiontukien valvontaa koskevan politiikan ja niiden tukien välillä, jotka myönnetään osana yhteisön omaa yhteistä maatalouden ja maaseudun kehittämistä koskevaa politiikkaa. Sen vuoksi komissio pitää välttämättömänä tarkistaa maatalousalan valtiontukea koskevaa yleistä politiikkaansa lainsäädännössä tapahtuneen uusimman kehityksen huomioon ottamiseksi. Tämän tarkistuksen tuloksena nykyisten sääntöjen pitäisi myös muuttua yksinkertaisemmiksi ja avoimemmiksi, mikä helpottaa toimivaltaisten viranomaisten työtä komissiolle esitettävien valtiontukijärjestelmiä koskevien ilmoitusten valmistelussa sekä nopeuttaa ja tehostaa näiden järjestelmien hyväksyntää komissiossa.

1.7 Vakaan säädöskehyksen tarjoamiseksi maaseudun kehittämisohjelmien valmistelulle ja toteuttamiselle komissio aikoo soveltaa jäljempänä esitettyjä suuntaviivoja koko seuraavan ohjelmakauden, joka kattaa vuodet 2000-2006. Sen vuoksi komissio esittää näihin suuntaviivoihin muutoksia vain, jos ne ovat selvästi välttämättömiä taloudellisissa olosuhteissa tapahtuvan odottamattoman kehityksen tai ennakoimattomien muutosten ottamiseksi huomioon.

1.8 Kilpailun edellytyksiä maataloudessa käsittelevää työryhmää kuultiin näistä suuntaviivoista sen 7 ja 8 päivinä syyskuuta 1999 ja 26 ja 27 päivinä lokakuuta 1999 pidetyissä kokouksissa.

2. SOVELTAMISALA

2.1 Näitä suuntaviivoja sovelletaan kaikkiin valtiontukiin, mukaan lukien veroluonteisin maksuin rahoitettavat tukitoimenpiteet, joita myönnetään perustamissopimuksen liitteessä I tarkoitettujen maataloustuotteiden tuotantoon, jalostukseen ja kaupan pitämiseen. Näitä suuntaviivoja ei kuitenkaan sovelleta seuraaviin tukiin:

- kalastus- ja vesiviljelyalan valtiontuet(2)

- tuet metsäalalle, mukaan lukien maatalousmaan metsittämistuet, joihin sovelletaan eri suuntaviivoja.

2.2 Näissä suuntaviivoissa "maataloustuotteella" tarkoitetaan perustamissopimuksen liitteessä I mainittuja tuotteita, CN-koodeihin 4502, 4503 ja 4504 kuuluvia tuotteita (korkkituotteet) sekä maitoa ja maitotuotteita vastaavia tuotteita tai niiden korvikkeita(3), lukuun ottamatta yhteisestä kalastus- ja vesiviljelytuotealan markkinajärjestelystä 17 päivänä joulukuuta 1992 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 3759/92 soveltamisalaan kuuluvia tuotteita(4).

2.3 Näissä suuntaviivoissa maataloustuotteen jalostamisella tarkoitetaan sen käsittelyä niin, että tuote säilyy käsittelyn jälkeen samantyyppisenä tuotteena, esimerkiksi puristettaessa hedelmistä mehua tai teurastettaessa eläimiä lihaksi. Liitteen I maataloustuotteiden jalostaminen muiksi kuin liitteen I tuotteiksi ei näin ollen kuulu näiden suuntaviivojen soveltamisalaan.

3. YLEISET PERIAATTEET

3.1 EY:n perustamissopimuksen 36 artiklassa määrätään, että perustamissopimuksen kilpailusääntöjä sovelletaan maataloustuotteiden tuotantoon ja kauppaan vain siltä osin kuin neuvosto määrittää. Sen vuoksi komission toimivalta säädellä ja valvoa maatalousalalle tarkoitettuja valtiontukia ei muista aloista poiketen johdu suoraan perustamissopimuksesta, vaan neuvoston perustamissopimuksen 37 artiklan mukaisesti hyväksymästä lainsäädännöstä, ja siihen sovelletaan kaikkia neuvoston mahdollisesti asettamia rajoituksia. Käytännössä kuitenkin kaikissa asetuksissa yhteisistä markkinajärjestelyistä edellytetään EY:n perustamissopimuksen 87, 88 ja 89 artiklan valtiontukea koskevien määräysten soveltamista kyseisiin tuotteisiin. Lisäksi asetuksen maaseudun kehittämisestä 51 artiklassa säädetään nimenomaisesti, että 87, 88 ja 89 artiklaa sovelletaan jäsenvaltioiden maaseudun kehittämistoimenpiteitä vasten myöntämään tukeen. Näin ollen ottaen huomioon kyseisiin asetuksiin mahdollisesti sisältyvät erityisrajoitukset tai poikkeukset perustamissopimuksen määräyksiä sovelletaan sellaisenaan maatalousalalle tarkoitettuun valtiontukeen, lukuun ottamatta tukia, jotka on erityisesti tarkoitettu koskemaan rajoitettua määrää yhteisten markkinajärjestelyjen piiriin kuulumattomia tuotteita (ks. 3.8 kohta).

3.2 Vaikka 87, 88 ja 89 artiklaa sovelletaan sellaisenaan yhteisten markkinajärjestelyjen piiriin kuuluviin aloihin, niiden soveltaminen riippuu kuitenkin kyseisissä asetuksissa vahvistetuita säännöksistä. Toisin sanoen jäsenvaltion turvautumista 87, 88 ja 89 artiklan määräyksiin ei voida asettaa etusijalle kyseisen markkinoiden alan markkinajärjestelystä annetun asetuksen säännöksiin nähden(5). Näin ollen komissio ei voi missään olosuhteissa hyväksyä tukea, joka olisi ristiriidassa yhteisiä markkinajärjestelyjä koskevien säänösten kanssa tai joka häiritsisi yhteisen markkinajärjestelyn asianmukaista toimivuutta.

3.3 Näitä suuntaviivoja sovelletaan kaikkiin tukitoimenpiteisiin, jotka voivat olla minkä muotoisia tahansa ja jotka kuuluvat EY:n perustamissopimuksen 87 artiklan 1 kohdassa annetun valtiontukia koskevan määritelmän piiriin. Tässä yhteydessä on korostettava, että yhteisen maatalouspolitiikan vuoksi komissio on noudattanut johdonmukaista käytäntöä, jonka mukaan kaikkien tietyille tai tiettyjen tuotteiden tuottamiseen tarkoitettujen maatalouden alan tukien, olivatpa ne kuinka pieniä tahansa, on katsottava mahdollisesti uhkaavan vääristää kilpailua ja vaikuttavan jäsenvaltioiden väliseen kauppaan. Sen vuoksi niin kutsuttua sääntöä vähämerkityksellisestä tuesta(6) ei sovelleta maatalouden alaan.

3.4 Näitä suuntaviivoja sovelletaan, jollei perustamissopimuksissa tai yhteisön lainsäädännössä vahvistetuista nimenomaisista poikkeuksista muuta johdu.

Komissio arvioi tapauskohtaisesti kaikki tukitoimenpiteet, jotka eivät kuulu näiden suuntaviivojen soveltamisalaan, ottaen huomioon perustamissopimuksen 87, 88 ja 89 artiklassa määrätyt periaatteet sekä yhteisön yhteisen maatalouspolitiikan ja maaseudun kehittämistä koskevan politiikan.

3.5 Jotta tukitoimenpidettä voitaisiin pitää yhteismarkkinoille soveltuvana, siihen on aina sisällyttävä jokin kannustava piirre tai siinä on edellytettävä tuensaajalta jonkinlaista vastasuoritusta. Ellei yhteisön lainsäädännössä tai näissä suutaviivoissa ole erityisesti mainittu poikkeuksesta, yksinomaan tuottajien taloudellisen aseman parantamiseen tarkoitetut yksipuoliset valtiontuet, jotka eivät millään tavoin edistä alan kehitystä, ja erityisesti pelkästään hinnan, määrän, tuotantoyksikön tai tuotantovälineyksikön perusteella myönnettävät tuet katsotaan toimintatuiksi, jotka eivät sovellu yhteismarkkinoille. Lisäksi jo kyseisten tukien luonteeseen kuuluu, että ne todennäköisesti vaikuttavat myös yhteisten markkinajärjestelyjen mekanismeihin.

3.6 Samasta syystä tuensaajan jo toteuttamia toimenpiteitä varten taannehtivasti myönnetyn tuen ei voida sisältävän tarpeellista kannustavaa piirrettä, vaan se on katsottava toimintatueksi, jonka ainoana tarkoituksena on keventää tuensaajan taloudellista taakkaa. Korvaavia tukijärjestelmiä lukuun ottamatta kaikissa tukijärjestelmissä olisi sen vuoksi edellytettävä, että tukea ei saa myöntää aloitettuun työhön tai toteutettuihin toimenpiteisiin ennen kuin tukihakemus on toimitettu asianmukaisesti toimivaltaiselle viranomaiselle.

3.7 Koska maataloustuotannolle ominaiset hyvin erityiset olosuhteet on otettava huomioon arvioitaessa epäsuotuisille alueille myönnettäväksi tarkoitettua tukea, alueellisia valtion tukia koskevia komission suutaviivoja(7) ei sovelleta maatalousalalla. Maataloutta koskevat aluepoliittiset näkökohdat on sisällytetty näihin suutaviivoihin. Maatalousyritysten erityisen rakenteen vuoksi ei myöskään pienten ja keskisuurten yritysten valtion tukia koskevia yhteisön suuntaviivoja(8) sovelleta maatalousalalla.

3.8 Kuten 3.1 kohdassa todetaan, tietyntyyppisiin liitteessä I lueteltuihin maataloustuotteisiin ei vielä sovelleta yhteistä markkinajärjestelyä; tällaisia tuotteita ovat erityisesti muut perunat kuin tärkkelysperunat, hevosenliha, hunaja, kahvi, maataloudesta peräisin oleva alkoholi ja etikat, jotka on valmistettu alkoholista, sekä korkki. Jos yhteistä markkinajärjestelyä ei ole tiettyjen kilpailusääntöjen soveltamisesta maataloustuotteiden tuontantoon ja kauppaan, 4 päivänä huhtikuuta 1962 annetun neuvoston asetuksen N:o 26(9) 4 artiklan säännöksiä sovelletaan edelleen valtiontukiin, joita nämä tuotteet erityisesti saavat. Mainitun asetuksen 4 artiklassa säädetään, että vain perustamissopimuksen 88 artiklan 1 ja 3 kohdan ensimmäisen virkkeen määräyksiä sovelletaan näihin tukiin. Sen vuoksi jäsenvaltioita kehotetaan antamaan komissiolle tarpeelliset tiedot hyvissä ajoin, jotta se voi antaa huomautuksensa mahdollisista tuen myöntämistä tai muuttamista koskevista suunnitelmista. Komissio ei puolestaan voi vastustaa kyseisten tukien myöntämistä, vaikka se voi antaa huomautuksia. Kyseisiä tukia arvioidessaan komissio ottaa huomioon yhteisön tasolla sovellettavan yhteisten markkinajärjestelyjen puutumisen. Näin ollen ja edellyttäen, että kansallisilla tukijärjestelmillä on vastaavat vaikutukset kuin yhteisön tasolla toteutettavilla toimenpiteillä, joilla tuetaan muiden alojen tuottajien tuloja, ja edellyttäen, että tukijärjestelmillä pyritään samanlaisiin päämääriin kuin yhteisillä markkinajärjestelyillä, komissio ei anna huomautuksia, vaikka kyseiset toimenpiteet sisältäisivät tavallisesti kiellettyä toimintatukea.

3.9 EY:n perustamissopimuksen 6 artiklassa määrätään, että "ympäristönsuojelua koskevat vaatimukset on sisällytettävä 3 artiklassa tarkoitetun yhteisön politiikan ja toiminnan määrittelyyn ja toteuttamiseen, erityisesti kestävän kehityksen edistämiseksi". Perustamissopimuksen 3 artiklassa tarkoitetut toimet kattavat sekä maatalous- että kilpailupolitiikan. Näin ollen tulevissa ilmoituksissa valtiontuesta on kiinnitettävä erityistä huomiota ympäristönäkökohtiin, vaikka tukijärjestelmät eivät varsinaisesti koskisi ympäristönäkökohtia. Esimerkiksi tuotannon parantamiseen tähtäävien investointitukien, joihin liittyy niukkojen voimavarojen kasvava käyttö tai saasteiden lisääntyminen, kohdalla on tarpeen osoittaa, että kyseinen järjestelmä ei riko ympäristönsuojelua koskevaa yhteisön lainsäädäntöä tai aiheuta ympäristöongelmia. Kaikkien tulevien ilmoitusten valtiontuesta on sisällettävä arviointi tuettavan toimen mahdollisista ympäristövaikutuksista. Monissa tapauksissa tämä on ainoastaan vakuutus siitä, että ympäristövaikutuksia ei odoteta syntyvän.

3.10 Jollei toisin ole ilmoitettu, kaikki näissä suutaviivoissa esitetyt tukimäärät ilmaistaan prosenttiosuuksina kaikista tukikelpoisista kustannuksista (bruttotukiekvivalentteina).

4. INVESTOINTITUET

4.1 MAATILOJEN INVESTOINTITUET

4.1.1 YLEISET PERIAATTEET

4.1.1.1 Maatalousalan yleisen kehityksen helpottamiseksi maatalousyrityksiin tehtäviä investointeja varten tarkoitettujen tukien tulisi parantaa maatalousalan tuloja sekä elinoloja, työympäristöä ja tuotantoedellytyksiä. Investoinnin päämääränä pitäisi olla vähintään yksi seuraavista tavoitteista: tuotantokustannusten alentaminen, tuotannon parantaminen ja uudelleen suuntaaminen, laadun parantaminen, luonnonympäristön, hygieniaolosuhteiden ja eläinten hyvinvointia koskevien vaatimusten tason turvaaminen ja parantaminen tai maatilan toimintojen monipuolistaminen. Investointitukien, joilla ei pyritä yhteenkään näistä tavoitteista, erityisesti pelkkiin korvaaviin investointeihin tarkoitettujen tukien, jotka eivät millään tavalla paranna maatalouden tuotantoedellytyksiä, ei voida katsoa helpottavan alan kehitystä eivätkä ne sen vuoksi kuulu perustamissopimuksen 87 artiklan 3 kohdan c alakohdassa määrätyn poikkeuksen soveltamisalaan.

4.1.1.2 Julkinen tuki saa olla 4.1.2 kohdassa mainitut poikkeukset huomioon ottaen tukikelpoisen investoinnin määrästä enintään 40 prosenttia tai epäsuotuisilla alueilla enintään 50 prosenttia, kuten asetuksen maaseudun kehittämisestä 17 artiklassa säädetään(10). Nuorten viljeljöiden viiden vuoden kuluessa toiminnan aloittamisesta tekemien investointien osalta tuen enimmäismäärä on kuitenkin nostettu 45 prosentiin tai epäsuotuisilla alueilla 55 prosenttiin.

4.1.1.3 Investointitukea voidaan myöntää ainoastaan maatiloille, jotka pystyvät osoittamaan taloudellisen elinkelpoisuutensa tilan tulevaisuudennäkymistä tehtävällä arvioinnilla(11) ja joiden viljelijällä on riittävä ammattitaito ja pätevyys. Tilan on täytettävä ympäristöä, hygieniatasoa ja eläinten hyvinvointia koskevat yhteisön vähimmäisvaatimukset. Jos investoinnit kuitenkin tehdään hiljattain käyttöönotettujen ympäristöä, hygieniaa ja eläinten hyvinvointia koskevien vähimmäisvaatimusten täyttämiseksi, näiden uusien vaatimusten täyttämiseen voidaan myöntää tukea(12).

4.1.1.4 Tukea ei myönnetä investointeihin, jotka johtaisivat sellaisen tuotannon lisäämiseen, jolle ei ole mahdollista löytää tavanomaisia markkinoita. Tavanomaisten markkinoiden olemassaolo arvioidaan ottaen riittävässä määrin huomioon kyseiset tuotteet, investointityypit ja nykyiset sekä ennakoidut toimintamahdollisuudet. Mahdolliset tuotantorajoitukset tai yhteisissä markkinajärjestelyissä yhteisön tuelle asetetut rajoitukset on myös otettava huomioon. Jos yhteiseen markkinajärjestelyyn sisältyviä tuotantoa tai yhteisön tukea koskevia rajoituksia sovelletaan yksittäisiin viljelijöihin, maatiloihin tai tuotantolaitoksiin, tukea ei saa myöntää investointeihin, jotka lisäisivät tuotantoa niin, että se ylittäisi kyseiset rajoitukset.

4.1.1.5 Tukikelpoiset kustannukset voivat sisältää

- kiinteän omaisuuden rakentamista, hankintaa tai parantamista,

- uusien koneiden ja laitteiden hankintaa(13), mukaan lukien tietokoneohjelmistot,

- yleiskuluja kuten arkkitehtien, insinöörien ja konsulttien palkkioita, toteutettavuustutkimuksia sekä patenttien ja käyttölupien hankintakuluja, jotka käsittävät enintään 12 prosenttia edellä mainituista kustannuksista.

- maanhankintaa, mukaan lukien oikeudelliset kustannukset, verot ja maan rekisteröinnistä aiheutuvat kustannukset.

4.1.1.6 Tuotanto-oikeuksien hankintakustannuksiin myönnettään tukea ainoastaan, jos kyseisiä markkinoita koskevien yhteisten markkinajärjestelyiden erityissäännöksiä ja perustamissopimuksen 87, 88 ja 89 artiklassa määrättyjä periaatteita noudatetaan.

4.1.1.7 Eläinten hankinnan osalta tämän jakson mukaista tukea voidaan myöntää eläinten ensimmäistä hankintaa varten ja investointeihin, joiden tavoitteena on parantaa eläinten perimän laatua hankkimalla valiolaatuisia (uros- tai naaraspuolisia) siitoseläimiä, jotka on merkitty kantakirjaan, tai niitä vastaavia eläimiä(14).

4.1.1.8 Tukikelpoisten kustannusten enimmäismäärä ei saa ylittää jäsenvaltion asetuksen maaseudun kehittämisestä 7 artiklan mukaisesti asettamaa tukikelpoisten kokonaisinvestointien enimmäismäärää.

4.1.1.9 Komissio soveltaa tässä jaksossa esitetyjä sääntöjä vastaavasti myös investointeihin, jotka kohdistuvat maatalouden alkutuotantoon ja jotka eivät ole viljelijöiden tekemiä, esimerkiksi tuottajaryhmien hankkiessa laitteita yhteiskäyttöön.

4.1.2 ERITYISTAPAUKSET

4.1.2.1 Edellä 4.1.1.2 kohdassa mainittuja tuen enimmäismääriä ei sovelleta asetuksen maaseudun kehittämisestä 51 artiklan 2 kohdan mukaisesti investointitukiin, jotka kohdistuvat

- investointeihin, jotka toteutetaan etupäässä yleisen edun vuoksi maa- ja metsätaloustoimintojen muovaamien perinteisten maisemien säilyttämiseksi tai maatilan rakennusten uudelleen sijoittamisen yhteydessä,

- ympäristön suojeluun ja parantamiseen,

- karjankasvatustilojen hygieniaolosuhteiden ja eläinten hyvinvoinnin parantamiseen.

Arvioidessaan ovatko tällaiset tuet perustamissopimuksen 87, 88 ja 89 artiklan mukaisia, komissio noudattaa seuraavia periaatteita.

4.1.2.2 Perinteisten maisemien säilyttäminen

Kultuuriperinnön säilyttämisen edistämiseen tarkoitetut tuet mainitaan nimenomaisesti perustamissopimuksen 87 artiklan 3 kohdan d alakohdassa. Komissio suhtautuu sen vuoksi myönteisesti tällaiseen tukeen.

Komissio sallii jopa 100 prosenttia todellisista kustannuksista olevan tuen myöntämisen investoinneille tai perustamistöihin, joiden tavoitteena on tuotannolliseen toimintaan liittymättömän kultuuriperinnön säilyttäminen maatiloilla, esimerkiksi arkeologiset tai historialliset kohteet. Näihin kustannuksiin voi kuulua kohtuullinen korvaus viljelijän itsensä tai tämän työntekijöiden tekemästä työstä.

Komissio sallii enintään 60 prosenttia tai epäsuotuisilla alueilla enintään 75 prosenttia tukikelpoisista kustannuksista olevan tuen myöntämisen investoinneille tai infrasttruktuuri-investoinneille, joiden tavoitteena on tuotanto-omaisuuteen liittyvän kulttuuriperinnön säilyttäminen maatiloilla, esimerkiksi maatilan rakennusten säilyttäminen, ja edellyttäen, että investointi ei lisää maatilan tuotantokapasiteettia.

Tapauksissa, joissa tuotantokapasiteetti lisääntyy, ja muissa tapauksissa asianomaisen jäsenvaltion pyynnöstä komissio soveltaa 4.1.1.2 kohdassa vahvistettuja tavanomaisia tukimääriä. jotka lasketaan tarvittavan työn suorittamisesta nykyisin käytössä olevia tavanomaisia materiaaleja käyttäen aiheutuvien tukikelpoisten lisätuen myöntämisen ylimääräisiin kustannuksiin, jotka aiheutuvat rakennukseen kuuluvan kulttuuriperinnön säilyttämistä varten tarvittavien perinteisten materiaalien käytöstä.

4.1.2.3 Maatilan rakennusten siirtäminen yleisen edun vuoksi

Maatilan rakennusten siirtäminen yleisen edun vuoksi voi tulla tarpeelliseksi monista eri syistä.

Jos siirtämistarve johtuu pakkolunastuksesta, joka kyseisen jäsenvaltio lainsäädännön mukaan oikeuttaa korvaukseen, tällaisen korvauksen maksamista ei yleensä katsota perustamissopimuksen 87 artiklan 1 kohdassa tarkoitetuksi valtiontueksi.

Jos siirtäminen merkitsee vain olemassa olevien rakennusten purkamista, siirtoa toiseen paikkaan ja uudelleen pystyttämistä, viljelijän toimenpiteestä saama välitön hyöty on hyvin vähäinen. Komissio sen vuoksi katsoo, että todellisiin kustannuksiin voidaan hyväksyä jopa 100-prosenttinen tuki ilman, että tämä uhkaa vääristää kilpailun edellytyksiä.

Muissa tapauksissa siirrosta voi kuitenkin koitua viljelijälle hyötyä uudenaikaisempien tuotantotilojen muodossa. Tällöin tuen määrää olisi mukautettava niin, että viljelijän osuus vastaa vähintään 60 prosenttia (epäsuotuisilla alueilla 50 prosenttia) kyseisten tuotantotilojen siirrosta aiheutuvasta arvonnoususta. Kun kyseessä ovat nuoret viljelijät, osuus on 55 prosenttia tai epäsuotuisilla alueilla 45 prosenttia.

Jos siirtäminen lisää tuotantokapasiteettia, tuensaajan rahoitusosuuden on oltava vähintään 60 prosenttia tai epäsuotuisilla alueilla vähintään 50 prosenttia kustannuksista. Kun kyseessä ovat nuoret viljelijät, osuus on 55 prosenttia tai epäsuotuisilla alueilla 45 prosenttia.

4.1.2.4 Ympäristönsuojeluun ja parantamiseen, kotieläintuotantotilojen hygieniaolosuhteiden parantamiseen ja eläinten hyvinvointiin liittyvät investoinnit

Jos investoinneista aiheutuu lisäkustannuksia, jotka liittyvät ympäristönsuojeluun ja sen parantamiseen, kotieläintuotantotilojen hygieniaolosuhteiden parantamiseen tai tilalla kasvatettavien eläinten hyvinvointiin, voidaan 4.1.1.2 kohdassa vahvistettuja tuen 40 ja 50 prosentin enimmäismääriä korottaa vastaavasti 20 tai 25 prosenttiyksikköä.

Tämä korotus voidaan myöntää ainoastaan investointeihin, joilla ylitetään yhteisön voimassa olevat vähimmäisvaatimukset. Korotus voidaan myöntää myös investoinneille, jotka tehdään hiljattain käyttöönotettujen vähimmäisvaatimusten täyttämiseksi, soveltamisasetuksen 2 artiklassa vahvistettujen edellytysten mukaisesti. Korotuksen on rajoituttava tiukasti niihin tukikelpoisiin lisäkustannuksiin, jotka ovat tarpeen mainitun tavoitteen saavuttamiseksi, eikä sitä sovelleta tuotantokapasiteetia lisääviin investointeihin.

4.2 INVESTOINTITUET, JOTKA LIITTYVÄT MAATALOUSTUOTTEIDEN JALOSTUKSEEN JA KAUPAN PITÄMISEEN

4.2.1 Maataloustuotteiden jalostukseen ja kaupan pitämiseen liittyvien investointitukien osalta komissio on menetellyt koko ajan johdonmukaisesti pyrkien varmistamaan yhdenmukaisen lähestymistavan yhteisen maatalouspolitiikan ja kilpailupolitiikan soveltamisessa noudattamalla rinnakkaisia menettelyjä määriteltäessä maksettavien investointitukien suuruutta samoin tukikelpoisiksi hyväksyttäviä investointeja. Ottaakseen samalla huomioon aluepoliittiset näkökohdat komissio on sallinut jonkin verran joustavuutta sellaisten tukien määrissä, joita voidaan maksaa aluetukijärjestelmien osana toteutettavien investointien edistämiseksi(15).

4.2.2 Menettelyjen rinnakkaisuuden säilyttämiseksi tämäntyyppisiä valtiontukia koskevia suuntaviivoja on tarpeen muuttaa ottaen huomioon yhteisön asetuksissa Agenda 2000 -ohjelmaan sisältyvien ehdotusten hyväksymisen vuoksi tapahtuneet muutokset.

4.2.3 Yleisenä sääntönä on, että maataloustuotteiden jalostukseen ja kaupan pitämiseen liittyvien investointien edistämiseen tarkoitettuja tukia voidaan myöntää vain yrityksille, joiden voidaan yrityksen tulevaisuudennäkymistä tehtävän arvioinnin perusteella osoittaa olevan taloudellisesti elinkelpoisia(16) ja jotka täyttävät ympäristöä, hygieniaa ja eläinten hyvinvointia koskevat vähimmäisvaatimukset. Jos investoinnit kuitenkin tehdään hiljattain käyttöönotettujen ympäristöä, hygieniaa ja eläinten hyvinvointia koskevien vähimmäisvaatimusten täyttämiseksi, näiden uusien vaatimusten täyttämiseen voidaan myöntää tukea. Tuki saa olla enintään 50 prosenttia tukikelpoisista investoinneista tavoite 1 -alueilla ja 40 prosenttia muilla alueilla. Tässä yhteydessä tukikelpoiset kustannukset voivat sisältää muun muassa

- kiinteän omaisuuden rakentamista, hankintaa tai parantamista,

- uusien koneiden ja laitteiden hankintaa, tietokoneohjelmistot mukaan lukien,

- yleiskuluja kuten arkkitehtien, insinöörien ja konsulttien palkkioita, toteutettavuustutkimuksia sekä patenttien ja lisenssien hankintakuluja, jotka käsittävät enintään 12 prosenttia edellä mainituista kustannuksista.

4.2.4 Maataloustuotteiden jalostukseen ja kaupan pitämiseen liittyviin investointeihin tarkoitettujen valtiontukien osalta, jotka on myönnetty osana komission alueellisia valtiontukia koskevien suuntaviivojen(17) mukaisesti aiemmin hyväksymää aluetukijärjestelmää, tukea voidaan kuitenkin myöntää kyseisessä järjestelmässä hyväksyttyä valtiontuki-intensiteettiä vastaavaan määrään saakka. Tällaisissa tapauksissa tukikelpoiset kustannukset ovat samoja kuin alueellisia valtiontukia koskevissa suuntaviivoissa määritellään, ja tukea voidaan osoittaa mainittujen suuntaviivojen mukaisesti myös aineettomiin investointeihin ja työpaikkojen luomiseen, jos tuki liittyy alkuinvestointien toteuttamiseen.

4.2.5 Tukea ei saa myöntää 4.2.3 tai 4.2.4 kohdan mukaisesti, ellei voida osoittaa riittävällä tavalla, että kyseisille tuotteille on olemassa tavanomaiset markkinointikanavat. Tämä arvioidaan ottaen riittävässä määrin huomioon kyseiset tuotteet, investointityypit ja nykyiset sekä ennakoidut toimintamahdollisuudet. Sen vuoksi on otettava huomioon mahdolliset tuotantorajoitukset tai yhteisissä markkinajärjestelyissä yhteisön tuelle asetetut rajoitukset. Mitään tukea ei saa myöntää, jos se on ristiriidassa yhteisissä markkinajärjestelyissä(18) säädettyjen kieltojen tai rajoitusten kanssa.

Tukea ei saa myöntää, jos se koskee maitoa tai maitotuotteita vastaavien tuotteiden tai niiden korvikkeiden valmistusta tai kaupan pitämistä.

4.2.6 Investointeihin, joiden tukikelpoiset kustannukset ylittävät 25 miljoonaa euroa, tarkoitetut tuet ja tuet, joiden tosiasiallinen määrä ylittää 12 miljoonaa euroa, on aina ilmoitettava komissiolle erikseen perustamissopimuksen 88 artiklan 3 kohdan mukaisesti.

4.3 INVESTOINTITUET MAATILOJEN TOIMINNAN MONIPUOLISTAMISEEN

4.3.1 Maatilojen toimintojen monipuolistamisen edistäminen on tärkeä osa yhteisön maaseudun kehittämispolitiikkaa. Sen vuoksi komissio suhtautuu myönteisesti tukiin, joiden se katsoo todennäköisesti hyödyttävän maaseudun talouden kehitystä kokonaisuudessaan.

4.3.2 Tukiin, jotka on tarkoitettu edistämään toiminnan monipuolistamista liitteen I maataloustuotteiden tuotantoon, jalostukseen tai kaupan pitämiseen liittymättömiin toimintoihin, kuten maatilamatkailuun, käsiteollisuuden edistämiseen tai vesiviljelyyn, ei sovelleta näitä suuntaviivoja, vaikka ne kuuluvatkin asetuksen maaseudun kehittämisestä soveltamisalaan. Sen vuoksi näitä tukia arvioidaan komission tavallisesti muiden kuin maatalousalan tukien arvioinnissa noudattamien periaatteiden mukaisesti, erityisesti säännön vähämerkityksellisestä tuesta, pienten ja keskisuurten yritysten valtion tukia koskevien yhteisön suuntaviivojen, alueellisia valtiontukia koskevien suuntaviivojen ja tarvittaessa päälinjojen kalastus- ja vesiviljelyalan valtiontukien tutkimiseksi, mukaisesti.

4.3.3 Toiminnan monipuolistamiseen muihin, liitteen I maataloustuotteiden tuotantoon, jalostukseen tai kaupan pitämiseen liittyviin toimintoihin tarkoitettujen tukien osalta on aiemmin esitetty joitakin kysymyksiä, jotka koskevat näiden tukien oikeaa arviointiperustaa. Esimerkiksi ei ole ollut selvää, olisiko maatilalla tapahtuvaan jalostus- ja kaupanpitämistoimintaan tarkoitettuja tukia arvioitava maatilojen investointitukina vai maataloustuotteiden jalostukseen ja kaupan pitämiseen liittyviin investointeihin tarkoitettuina tukina. Tulevaisuudessa komissio noudatta kyseisten tukien arvioinnissa seuraavaa lähestymistapaa.

Pienimuotoisiin investointeihin tarkoitettujen tukien yhteydessä eli silloin kun tukikelpoisten kustannusten kokonaismäärä ei ylitä jäsenvaltion asetuksen maatalouden kehittämisestä 7 artiklan mukaisesti asettamaa tukikelpoisen kokonaisinvestoinnin enimmäismäärää, komissio pitää kyseisiä toimenpiteitä maatilojen investointitukina ja arvioi niitä sen vuoksi 4.1 kohdan mukaisesti. Suurempiin investointeihin tarkoitettuja tukia arvioidaan jalostus- ja kaupanpitämistoimintaan tarkoitettuina tukina 4.2 kohdan mukaisesti.

5. YMPÄRISTÖTUKI

5.1 YLEISET PERIAATTEET

5.1.1 EY:n perustamissopimuksen 174 artiklan mukaisesti yhteisön ympäristöpolitiikalla pyritään suojelun korkeaan tasoon yhteisön eri alueiden tilanteiden erilaisuus huomioon ottaen. Ympäristöpolitiikka perustuu ennalta varautumisen periaatteelle ja periaatteille, joiden mukaan ennalta ehkäiseviin toimiin olisi ryhdyttävä, ympäristövahingot olisi torjuttava ensisijaisesti niiden lähteellä ja saastuttajan olisi maksettava.

5.1.2 Maaseudun kehittämistä koskevassa asetuksessa tunnustetaan maatalouden ja ympäristön välillä vallitsevat hyvin läheiset yhteydet, ja se sisältää erityisiä säännöksiä, joiden mukaan yhteisön rahoittaman tuen saajien olisi noudatettava ympäristönsuojelun vähimmäisvaatimuksia. Komissio soveltaa vastaavasti näitä säännöksiä valtiontukijärjestelmiä arvioidessaan.

5.1.3 Kaikkien maatalousalalla myönnettävien ympäristötukien olisi oltava yhteisön ympäristöpolitiikan yleisten tavoitteiden mukaisia. Varsinkaan tukia, joissa ei ole otettu riittävällä tavalla huomioon ympäristöongelmien torjumista niiden lähteellä koskevaa periaatetta tai saastuttaja maksaa - periaatteen asianmukaista noudattamista, ei voida pitää yhteisen edun mukaisina eikä niille sen vuoksi voida antaa komission hyväksyntää.

5.2 TUKI YMPÄRISTÖINVESTOINTEIHIN

Koska ympäristöinvestoinnit on otettu täysin huomioon edellä esitetyissä investointitukia koskevissa suuntaviivoissa, tätä tukityypiä koskevia erityispoikkeuksia ei ole enää syytä säilyttää. Näitä tukia arvioidaan 4 jaksossa vahvistettujen yleisten sääntöjen mukaisesti.

5.3 TUKI MAATALOUDEN YMPÄRISTÖSITOUMUKSIIN

5.3.1 Asetuksen maaseudun kehittämisestä VI luvun II osastossa määritellään puitteet yhteisön tuelle ympäristön suojeluun ja maaseudun säilyttämiseen tähtääville maatalouden tuotantomenetelmille. Yhteisön tukea myönnetään viljelijöiden vapaaehtoisesti vähintään viideksi vuodeksi tekemiä sitoumuksia varten, ja sen enimmäismäärä hehtaarilta on 600 euroa yksivuotisille viljelmille 900 euroa erikoistuneille monivuotisille viljelmille ja 450 euroa maan muuhun käyttöön. Yhteisön tuen maksamista koskevista edellytyksistä säädetään mainitun asetuksen 22, 23 ja 24 artiklassa ja soveltamisasetuksen(19) 12-20 artiklassa. Valtiontukien myöntäminen muita kuin säädetyt edellytykset täyttäviä maatalouden ympäristösitoumuksia tehneille viljelijöille on asetuksen maaseudun kehittämisestä 51 artiklan 4 kohdan mukaisesti kiellettyä.

5.3.2 Asetuksen maaseudun kehittämisestä 24 artiklan 2 kohdan mukaisesti vahvistetut enimmäismäärät ylittävää lisätukea voidaan kuitenkin myöntää 51 artiklan 4 kohdan mukaisesti, jos se on kyseisen artiklan 1 kohdan mukaan perusteltua, Lisäksi asianmukaisesti perustelluissa erityistapauksissa voidaan sallia poikkeuksia näiden sitoumusten vähimmäiskestoajasta.

5.3.3 Asetuksen maaseudun kehittämisestä 24 artiklan 1 kohdan mukaisesti tuki maatalouden ympäristösitoumuksia varten myönnetään vuosittain, ja sen määrittämisperusteita ovat tulonmenetys, sitoumuksesta aiheutuvat lisäkustannukset ja tarve kannustimen tarjoamiseen. Jos jäsenvaltio näin ollen haluaa myöntää 24 artiklan 2 kohdan mukaisesti vahvistetut enimmäismäärät ylittävää lisätukea, sen on toimitettava todisteet siitä, että toimenpide täyttää kaikki maaseudun kehittämistä koskevassa asetuksessa ja soveltamisasetuksessa säädetyt edellytykset, sekä perustelut lisätuen maksamiselle, mukaan lukien yksityiskohtainen erittely asiaan liittyvistä kustannustekijöistä tulonmenetyksen, sitoumuksesta aiheutuvien lisäkustannusten ja kannustimen tarjoamisen tarpeen perusteella.

Vuotuisen tuen tasoa laskettaessa voidaan ottaa huomioon myös sitoumusten täyttämisen edellyttämistä tuottamattomista perustamistöistä aiheutuvat kustannukset. Tässä yhteydessä infrastruktuuri-investointeja pidetään tuottamattomina, jos ne eivät tavallisesti lisää huomattavasti tilan arvoa tai tuottavuutta.

5.3.4 Arvioidessaan lisätukien soveltuvuutta komissio soveltaa asetuksessa maaseudun kehittämisestä ja soveltamisasetuksessa vahvistettuja periaatteita. Tämä merkitsee erityisesti sitä, että tulonmenetyksiä ja tehdystä sitoumuksesta johtuvia lisäkustannuksia määritettäessä vertailutasona käytetään tavanomaista viljelykäytäntöä alueella, jolla menettelyä sovelletaan. Maan luovuttamisesta tai joistakin viljelykäytännöistä luopumisesta aiheutuvat taloudelliset seuraukset voidaan ottaa huomioon, jos se voidaan perustella maataloudellisilla tai ympäristöllisillä olosuhteilla.

5.3.5 Jäsenvaltio arvioi objektiivisin perustein tarpeen maksaa kannustuslisää. Kannustuslisä saa olla enintään 20 prosenttia tulonmenetyksestä ja tehdystä sitoumuksesta aiheutuvista lisäkustannuksista, jollei suurempaa osuutta voida osoittaa toimenpiteen tehokkaan toteutuksen kannalta välttämättömäksi.

5.3.6 Jos jäsenvaltio esittää valtiontuen myöntämistä poikkeuksellisesti maaseudun kehittämistä koskevassa asetuksessa säädettyä kestoa lyhytaikaisempia sitoumuksia varten, sen on toimitettava yksityiskohtaiset perustelut, mukaan lukien osoitus siitä, että toimenpiteestä ympäristölle koituvat kokonaisvaikutukset voidaan saavuttaa esitetyssä lyhemmässä ajassa. Esitetyn tuen määrän on vastattava tehtyjen sitoumusten lyhempää kestoaikaa.

5.4 TUKI VILJELIJÖILLE ALUEILLA, JOTKA OVAT YHTEISÖN LAINSÄÄDÄNNÖN MUKAAN YMPÄRISTÖRAJOITUSTEN KOHTEENA

5.4.1 Asetuksen maaseudun kehittämisestä 16 artiklassa vahvistetaan uudenlainen viljelijöille myönnettävä yhteisön tuki, jolla korvataan kustannukset ja tulonmenetykset, jotka aiheutuvat yhteisön ympäristölainsäädännöstä johtuvien maatalouden rajoitusten täytäntöönpanosta ympäristörajoitteisilla alueilla silloin, kun korvaukset ovat tarpeen kyseisestä lainsäädännöstä johtuvien erityisongelmien ratkaisemiseksi. Määrät on vahvistettava siten, että liialliset korvaukset vältetään. Tämä on tarpeen erityisesti epäsuotuisilla alueilla suoritettavien maksujen osalta. Yhteisön tuen enimmäismääräksi vahvistetaan 200 euroa hehtaarilta. Asetuksen maaseudun kehittämisestä 21 artiklan mukaan näiden alueiden kokonaispinta-ala yhdessä muiden sellaisten alueiden kanssa, joita voidaan asetuksen 20 artiklan nojalla pitää epäsuotuisiin alueisiin verrattavina, saa olla enintään 10 prosenttia jäsenvaltion pinta-alasta.

5.4.2 Komissio tutkii tällaisille alueille tarkoitetun valtiontuen myöntämistä koskevat ehdotukset tapauskohtaisesti ottaen huomioon edellä esitetyt periaatteet ja periaatteet, jotka on vahvistettu noudatettaviksi myönnettäessä maaseudun kehittämistä koskeviin ohjelmiin liittyvää yhteisön tukea. Tukea arvioidessaan komissio ottaa huomioon viljelijöitä koskevat rajoitukset. Tukea myönnetään yleensä ainoastaan hyvää viljelykäytäntöä laajemmalle ulottuville velvoitteille. Jos tukea myönnetään saastuttaja maksaa -periaatteen vastaisesti, sen tulisi olla poikkeuksellista, väliaikaista ja asteittain alenevaa.

5.5 TOIMINTATUKI

5.5.1 Pitkään noudattamansa politiikan mukaisesti komissio ei tavallisesti hyväksy toimintatukia, jotka vapauttavat yritykset, maataloustuottajat mukaan lukien, kustannuksista, jotka johtuvat niiden itsensä aiheuttamasta saastumisesta tai haitasta. Komissio poikkeaa tästä periaatteesta vain hyvin perustelluissa tapauksissa.

5.5.2 Väliaikaiset tuet uusista voimassa olevia yhteisön sääntöjä ankarammista pakollisista kansallisista ympäristövaatimuksista johtuvien kustannusten korvaamiseksi voivat olla perusteltuja, jos ne ovat tarpeen kilpailukyvyn menetyksen korvaamiseksi kansainvälisellä tasolla. Tuen pitäisi olla sekä väliaikaista että asteittain alenevaa, ja sitä saisi periaatteessa maksaa enintään viiden vuoden ajan. Alkuvaiheessa tuki ei saisi ylittää määrää, joka on tarpeen kyseisten kansallisten säännösten noudattamisesta aiheutuvien lisäkustannusten korvaamiseksi tuottajalle, kun vertailukohtana käytetään vastaavien yhteisön säännösten noudattamisesta aiheutuvia kustannuksia. Lisäksi komissio ottaa huomioon, mitä tuensaajien on tehtävä aiheuttamansa saastumisen vähentämiseksi.

5.5.3 Komissio voi asianmukaisesti perustelluissa tapauksissa, esiemerkiksi tuet biopolttoaineen kehittämiseen, hyväksyä toimintatukia myös, kun niiden voidaan selkeästi osoittaa olevan tarpeellisia ympäristöystävällisten tuotantopanosten käytöstä aiheutuvien lisäkustannusten korvaamiseksi, kun vertailukohtana käytetään perinteisiä tuotantomenetelmiä. Tuki saisi olla ainoastaan lisäkustannuksista aiheutuvia vaikutuksia tasaavaa, ja sitä tulisi arvioida säännöllisesti vähintään viiden vuoden välein eri tuotantopanoksiin liittyvissä kustannuksissa tapahtuvien muutosten ja ympäristöystävällisten tuotantopanosten käytöstä mahdollisesti koituvien kaupallisten etujen huomioon ottamiseksi.

5.5.4 Ympäristökustannusten sisäistämiseksi jäsenvaltiot turvautuvat yhä useammin ympäristöveroihin tai -maksuihin, kuten energiaveroihin tai -maksuihin, joita kannetaan ympäristön kannalta merkityksellisistä maatalouden tuotantopanoksista, kuten tuholaisten tai rikkakasvien torjunta-aineista. Toisinaan taas pyritään varmistamaan, ettei maatalousalan kokonaisveroaste nouse, ja nämä verot tasataan kokonaan tai osittain alentamalla muita veroja, kuten työvoimaan kohdistuvia veroja, omaisuusveroa tai tuloveroa. Jos näitä veronalennuksia sovelletaan tasapuolisesti koko maatalousalalla, komissio suhtautuu kyseisiin toimenpiteisiin yleensä myönteisesti, vaikka ne ovat perustamissopimuksen 87 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuja valtiontukia. Joissakin tapauksissa näistä veroista voidaan kuitenkin myöntää erityisiä täydellisiä tai osittaisia poikkeuksia maataloustuotannon tietyille aloille tai tietyntyyppisille tuottajille. Komissio suhtautuu tällaisiin poikkeuksiin tietyin varauksin, koska niitä yleensä myönnetään tavallista tehokkaammille tuotantojärjestelmille, joiden edustamat ympäristöön, hygieniaan ja eläinten hyvinvointiin liittyvät ongelmat ovat kaikkein suurimmat. Tästä syystä komissio voi hyväksyä vain tukia, jotka on tarkoitettu korvaamaan tuottajille tämäntyyppisiä kustannuksia väliaikaisesti ja asteittain vähenevästi enintään viiden vuoden aikana, jos niiden voidaan osoittaa olevan tarpeen kansainvälisen kilpailukyvyn menetyksen korvaamiseksi ja jos tukijärjestelmä sisältää todellisen kannustimen vähentää kyseisten tuotantopanosten käyttöä.

5.6 MUUT YMPÄRISTÖTUET

5.6.1 Tuet tiedotustoimintaan, koulutukseen ja neuvontapalveluihin maataloustuottajien ja -yritysten auttamiseksi ympäristöasioissa hyväksytään 13 ja 14 jakson mukaisesti.

5.6.2 Muut maatalousalan ympäristötuet arvioidaan tapauskohtaisesti ottaen huomioon perustamissopimuksessa ja asiaa koskevissa yhteisön suuntaviivoissa(20) ympäristönsuojeluun myönnettävistä valtion tuista vahvistetut periaatteet.

6. TUKI EPÄSUOTUISILLA ALUEILLA ESIINTYVIEN HAITTOJEN KORVAAMISEKSI

6.1 Asetuksen maaseudun kehittämisestä 51 artiklan 3 kohdassa kielletään epäsuotuisten alueiden vijelijöille valtiontuen myöntäminen luonnonhaittojen korvaamiseksi, jos tuki ei täytä asetuksen 14 ja 15 artiklassa säädettyjä edellytyksiä.

6.2 Jos valtiontukitoimet yhdistetään asetuksen maaseudun kehittämisestä mukaiseen tukeen, viljelijälle myönnettävän kokonaistuen määrä ei saa ylittää asetuksen 15 artiklan mukaisesti määritettyjä määriä.

7. NUORTEN VILJELIJÖIDEN ALOITUSTUKI

7.1 Tuki nuorten viljelijöiden tilanpidon aloittamiseen edistää yleensä koko alan kehitystä ja ehkäisee maaseutualueiden väestökatoa. Tästä syystä asetuksen maaseudun kehittämisestä 7 ja 8 artiklassa säädetään yhteisön järjestelmästä, jolla nuorten viljelijöiden tilanpidon aloittamista tuetaan.

7.2 Nuorten viljelijöiden tilanpidon aloittamiseen tarkoitettua valtiontukea voidaan myöntää samoin edellytyksin. Asetuksen maaseudun kehittämisestä nojalla myönnetyn tuen ja valtiontukena myönnetyn tuen yhdistetty kokonaismäärä ei tavallisesti saa ylittää asetuksen maaseudun kehittämisestä 8 artiklan 2 kohdassa säädettyjä enimmäismääriä. Komissio sallii kuitenkin kyseiset rajat enintään 25000 eurolla ylittävän lisätuen myöntämisen erityisesti, jos se on perusteltua tilanpidon aloittamiseen kyseisellä alueella liittyvien hyvin korkeiden kustannusten vuoksi.

8. TUKI VARHAISELÄKKEELLE SIIRTYMISEEN TAI VILJELYTOIMINNAN LOPETTAMISEEN

8.1 Komissio suhtautuu myönteisesti tukijärjestelmiin, joiden tarkoituksena on kannustaa ikääntyviä maanviljelijöitä siirtymään varhaiseläkkeelle. Jos näihin tukijärjestelmiin liittyy edellytyksiä, joiden mukaan kaupallisesta viljelytoiminnasta on luovuttava pysyvästi ja lopullisesti, niiden vaikutus kilpailuun jää rajalliseksi, mutta ne edistävät koko alan pitkän aikavälin kehitystä. Tämän vuoksi komissio sallii asetuksen maaseudun kehittämisestä 10, 11 ja 12 artiklassa säädetyn yhteisön tuen lisäksi valtiontuen myöntämisen tämäntyyppisiin toimenpiteisiin.

8.2 Viime vuosina useat jäsenvaltiot ovat ilmoittaneet komissiolle tukijärjestelmistä, joiden tavoitteena on helpottaa taloudellisista syistä viljelytoiminnasta luopumaan joutuvien viljelijöiden vetäytymistä maatalousalalta. Komission mielestä tukijärjestelmät, jotka auttavat kannattamatonta toimintaa harjoittavien viljelijöiden vetäytymistä alalta, edistävät koko alan pitkän aikavälin kehitystä. Lisäksi tällaisilla tukijärjestelmillä voi olla myös merkittävä sosiaalinen ulottuvuus, sillä niiden tavoitteena on helpottaa kyseisten henkilöiden sijoittumista taloudellisen toiminnan muille alueille. Jos näihin tukijärjestelmiin liittyy edellytyksiä, joiden mukaan kaupallisesta viljelytoiminnasta on luovuttava pysyvästi ja lopullisesti, komissio sallii valtiontuen myöntämisen tämäntyyppisiin toimenpiteisiin.

9. TUKI TUOTANNON, JALOSTUKSEN JA KAUPAN PITÄMISEN KAPASITEETIN POISTAMISEEN

9.1 Viime vuosina komissiolle on ilmoitettu lukuisista tukijärjestelmistä, joissa valtiontukea maksetaan tuotantokapasiteetin poistamisen vuoksi. Aikaisemmin komissio on suhtautunut myönteisesti tällaisiin tukijärjestelmiin, jos ne ovat tuotantokapasiteetin vähentämiseen tähtäävien muiden yhteisön järjestelyjen mukaisia ja jos ne täyttävät seuraavat edellytykset:

- tuesta on yleisesti hyötyä kyseisellä alalla,

- tuensaajalta edellytetään vastasuoritusta,

- on poissuljettu mahdollisuus, että tukea käytetään pelastamiseen ja rakennemuutokseen ja

- pääoma-arvon tai tulevien tulojen menetyksestä ei makseta liian isoa korvausta.

9.2 Jollei tukia voida katsoa kyseisille yrityksille tarkoitetuiksi puhtaiksi toimintatuiksi, ne voidaan maksaa, jos niistä on yleisesti hyötyä koko alalla. Jos ylikapasiteettia ei ole ja on selvää, että kapasiteetin poistaminen johtuu terveyteen tai ympäristöön liittyvistä syistä, tämä riittää osoittamaan tämän edellytyksen täyttyneen.

Muissa tapauksissa tukea olisi myönnettävä vain tuotantokapasiteetin poistamiseen aloilla, joilla on selvää ylikapasiteettia alueellisella tai kansallisella tasolla. Tällaisessa tapauksessa voisi olla kohtuullista olettaa, että markkinavoimat saavat lopulta aikaan tarvittavat rakenneuudistukset. Näin ollen kapasiteetin vähentämiseen tähtäävä tuki voidaan hyväksyä vain, jos se kuuluu alalla toteutettavaan rakenneuudistusohjelmaan, jonka tavoitteet ja toteutusaikataulu on määritetty. Tällaisissa tapauksissa komissio ei hyväksy enää tukijärjestelmiä, joiden kestoa ei ole rajoitettu, sillä kokemuksen perusteella ne saattavat lykätä tarvittavien muutosten tekemistä. Komissio varaa itselleen oikeuden asettaa ehtoja tuen myöntämiselle, ja se toivoo saavansa vuosikertomuksen kyseisen järjestelmän soveltamisesta.

9.3 Tukea ei saa maksaa, jos se vaikuttaa yhteisten markkinajärjestelyjen mekanismeihin. Sellaisille aloille tarkoitetut tukijärjestelmät, joihin sovelletaan tuotantorajoituksia tai kiintiöitä, arvioidaan tapauskohtaisesti.

9.4 Tuensaajalta edellytetään riittävää vastasuoritusta. Tämä vastasuoritus sisältää tavallisesti lopullisen ja peruuttamattoman päätöksen kyseisen tuotantokapasiteetin poistamisesta. Se merkitsee joko kyseisen yrityksen kapasiteetin täydellistä poistamista tai tietyn tuotantolaitoksen sulkemista. Tuensaajalta on saatava oikeudellisesti pätevät sitoumukset siitä, että kapasiteetin poistaminen on lopullista ja peruuttamatonta. Näiden sitoumusten on oltava myös kyseisen laitoksen mahdollisia tulevia ostajia sitovia. Jos kuitenkin tuotantokapasiteetti on jo poistettu lopullisesti tai tällainen poisto näyttää väistämättömältä, tuensaaja ei anna vastasuoritusta eikä tukea saa maksaa.

9.5 On poissuljettava mahdollisuus, että tukea myönnetään vaikeuksissa olevien yritysten pelastamiseen ja niiden rakennemuutokseen. Tästä syystä taloudellisissa vaikeuksissa olevin tuensaajien hakema tuki on arvioitava vaikeuksissa olevien yritysten pelastamiseksi ja rakenteiden uudistamiseksi tarkoitettua valtiontukea koskevien yhteisön suuntaviivojen mukaisesti.

9.6 Kyseisen alan kaikkien taloudellisten toimijoiden olisi voitava samoin edellytyksin turvautua järjestelmään. tuen määrä on rajoitettava tiukasti menetetyn omaisuuden arvon korvaamiseen ja kannustuslisään, joka saa olla enintään 20 prosenttia menetetyn omaisuuden arvosta. Tästä huolimatta tukea voidaan myös myöntää järjestelmän soveltamisesta aiheutuvien pakollisten sosiaalikustannusten korvaamiseksi.

9.7 Koska näiden tukitoimenpiteiden tavoitteena on kyseisen alan rakenteen uudistaminen, mikä koituu lopulta alalla edelleen aktiivisesti toimivien taloudellisten toimijoiden eduksi, ja mahdollisten kilpailun edellytysten vääristymisriskin sekä vaaran maksaa liiallisia korvauksia vähentäminen, komissio katsoo, että vähintään puolet näiden tukien kustannuksista olisi saatava kyseiselta alalta joko vapaaehtoisina suorituksina tai pakollisina maksuina. Tätä vaatimusta ei sovelleta, jos kapasiteetin poistaminen johtuu terveydellisistä tai ympäristöllisistä syistä.

10. TUKI TUOTTAJARYHMILLE

10.1 Koska maataloustuotannolla on vertailukelvoton luonne, komissio on perinteisesti suhtautunut myönteisesti sellaisiin toiminnan käynnistystukiin, joiden tavoitteena on kannustaa tuottajaryhmiä, jotka perustetaan, jotta niiden jäsenet voisivat yhdessä toimien keskittää tarjontaansa ja mukauttaa tuotantoaan markkinoiden vaatimuksiin. Aikaisemmin yhteisö on tukenut tuottajajärjestöjen perustamista eräillä alueilla tuottajaryhmistä ja niiden liitoista 20 päivänä lokakuuta 1997 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 952/97(21) mukaisesti. Asetusta maaseudun kehittämisestä hyväksyessään neuvosto katsoi kuitenkin, ettei erityisen tuen antaminen näille ryhmille enää ollut tarpeen maaseudun kehittämisen yhteydessä, koska moniin yhteisiin markkinajärjestelyihin sisältyi tuottajaryhmille ja niiden liitoille tarkoitettuja tukia. Komissio katsoo, että tämä muutos ei saisi estää valtiontuen myöntämistä sellaisille tuottajaorganisaatioille, joiden ansiosta viljelijät voivat mukauttaa tuoantoaan kysyntää vastaavaksi, varsinkaan sellaisilla aloilla, joilla tukea ei myönnetä yhteisten markkinajärjestelyjen puitteissa. Komission tämänkaltaisiin tukiin soveltamaa politiikkaa on kuitenkin tarpeen tarkastella uudelleen ottaen huomioon viime aikoina tapahtunut kehitys.

10.2 Tämä jakso koskee vain käynnistystukea, jota myönnetään tuottajaryhmille tai -liitoille kyseisen jäsenvaltion lainsäädännön mukaisesti. Tuottajaryhmä on ryhmä, joka perustetaan, jotta sen jäsenet voisivat yhdessä toimien mukauttaa tuotantoaan ja tarjontaansa markkinoiden vaatimuksiin erityisesti tarjontaa keskittämällä. Tuottajaliitto muodostuu hyväksytyistä tuottajaryhmistä ja pyrkii suuremmassa mitassa samoihin päämääriin.

10.3 Tuottajaryhmän säännöissä sen jäsenet on velvoitettava pitämään tuotantonsa kaupan niiden toimitusta ja markkinoille saattamista koskevien sääntöjen mukaisesti, jotka ryhmä on vahvistanut. Säännöissä voidaan sallia, että tuottaja saattaa osan tuotannostaan suoraan markkinoille. Säännöissä on edellytettävä, että ryhmän jäseniksi liittyvien tuottajien on oltava jäsenenä vähintään kolme vuotta ja että niiden on ilmoitettava eroamisestaan vähintään 12 kuukautta ennen eroa. Ryhmillä on lisäksi oltava yhteiset säännöt tuotantotavoista, erityisesti tuotteiden laadusta tai luonnonmukaisten tuotantomenetelmien käytöstä, yhteiset tuotteiden markkinoille saattamista koskevat säännöt ja säännöt tuotetiedoista erityisesti sadosta ja sen käyttömahdollisuuksista. Jos näistä vaatimuksista ei muuta johdu, tuottajien olisi kuitenkin edelleen oltava vastuussa tilojensa hoidosta. Tämän jakson mukaisesti tukea ei saa myöntää tuottajaorganisaatioille, esimerkiksi yrityksille tai osuuskunnille, joiden tarkoituksena on hoitaa yhtä tai useampaa tilaa ja jotka ovat näin ollen käytännössä yksittäisiä tuottajia. Kaikissa tapauksissa varmistetaan se, että tuottajaorganisaatiot noudattavat kilpailusääntöjä.

10.4 Jos yhteisissä markkinajärjestelyissä säädetään kyseisen alan tuottajaryhmille tai tuottajaliitoille myönnettävästä tuesta, komissio tutkii valtiontukea koskevat ehdotukset tapauskohtaisesti ottaen huomioon tukitoimenpiteiden yhdenmukaisuuden yhteisen markkinajärjestelyn tavoitteiden kanssa.

10.5 Muissa tapauksissa komissio arvioi valtiontukea koskevat ehdotukset aikaisemmin soveltamiensa periaatteidensa mukaisesti. Tämä merkitsee sitä, että tukea voidaan myöntää väliaikaisena ja asteittain alenevana ryhmän tai liiton toiminnan käynnistämiseen liittyviin hallinnollisiin kustannuksiin. Tässä yhteydessä tukikelpoisiin kustannuksiin kuuluvat asianmukaisten tilojen vuokraaminen(22), toimistolaitteiden hankinta, tietokoneet ja niiden ohjelmistot mukaan lukien, hallinnollisesta henkilöstöstä aiheutuvat kulut, yleiskulut sekä palkkiot oikeudellisista ja hallinnollisista palveluista. Tuen määrä saa periaatteessa olla enintään 100 prosenttia ensimmäisen vuoden kustannuksista, ja se alenee 20 prosenttiyksikköä jokaisena toimintavuonna siten, että viidennen vuoden tuki on enintään 20 prosenttia kyseisen vuoden todellisista kustannuksista. Tukea ei saa maksaa viidennen vuoden jälkeen syntyneistä kustannuksista eikä tukea saa maksaa, kun tuottajaorganisaation hyväksymisestä on kulunut seitsemän vuotta.

10.6 Edellisestä kohdasta poiketen komissio sallii uuden käynnistystuen myöntämisen, jos asianomaisen tuottajaryhmän tai -liiton toimintaa laajennetaan huomattavasti, esimerkiksi laajentamalla ryhmän toimintaa uusiin tuotteisiin tai uusille aloille(23). Uuden tuen kannalta tukikelpoisiksi olisi hyväksyttävä vain sellaiset kustannukset, jotka johtuvat tuottajaryhmän tai -liiton suorittamista lisätehtävistä, ja muut tässä jaksossa asetetut edellytykset olisivat edelleen voimassa.

10.7 Tämän jakson soveltamisalaan eivät kuulu tuet muille maatalousalan liitoille, jotka suorittavat esimerkiksi keskinäiseen avunantoon, lomituspalveluihin ja tilanhoitopalveluihin liittyviä maatalouden tuotantotason tehtäviä jäsenten tiloilla ilman, että liitot osallistuivat tuotannon yhteiseen mukauttamiseen markkinoiden vaatimuksia vastaavaksi. Komissio soveltaa kuitenkin tässä jaksossa vahvistettuja periaatteita tukiin, jotka myönnetään sellaisten tuottajaliittojen toiminnan käynnistämisestä aiheutuviin kustannuksiin, jotka vastaavat alkuperänimitysten tai laatumerkkien käytön valvonnasta.

10.8 Tuottajaryhmille tai -liitoille myönnettävät tuet, jotka on tarkoitettu toiminnan käynnistämiseen liittymättömiin kustannuksiin, kuten investointeihin tai menekinedistämistoimintaan, arvioidaan kyseisiä tukia koskevien sääntöjen mukaisesti. Alkutuotantoa koskevien investointitukien osalta 4.1.1.8 kohdassa tarkoitettujen tukikelpoisten kustannusten enimmäismäärä määritetään ryhmään yksittäisten jäsenten perusteella.

10.9 Tämän jakson mukaisesti hyväksyttyihin tukijärjestelmiin sovelletaan ehtoa, jonka mukaan niitä on mukautettava yhteisistä markkinajärjestelyistä annettuihin asetuksiin mahdollisesti tehtävien muutosten perusteella.

10.10 Tuottajaryhmille tai niiden liitoille myönnettävän tuen asemasta tuki voidaan myöntää suoraan tuottajille, kun kyseessä on tuki, jolla korvataan tuottajan rahoitusosuus ryhmän toimintakustannuksista ryhmän perustamista seuraavien viiden ensimmäisen vuoden aikana. Tuen määrää laskettaessa sovelletaan 10.5 kohdassa vahvistettuja periaatteita.

11. TUET MAATALOUSTUOTANNOLLE TAI MAATALOUDEN TUOTANTOVÄLINEILLE AIHEUTUNEIDEN VAHINKOJEN KORVAAMISEKSI

11.1 YLEISTÄ

11.1.1 Maataloustuotannon alalla myönnettäviin valtiontukiin sisältyy joukko toimenpiteitä, joiden tavoitteena on suojata viljelijöitä maataloustuotannolle tai tuotantovälineille, mukaan lukien rakennukset ja viljelmät, odottamattomien tapahtumien, kuten luonnonmullistusten, epäsuotuisten sääolojen taikka eläin- tai kasvitautien puhkeamisen, vuoksi aiheutuvien vahinkojen varalta(24). Jo perustamissopimuksen 87 artiklan 2 kohdan b alakohdassa määrätään, että tuki luonnonmullistusten tai muiden poikkeuksellisten tapahtumien aiheuttaman vahingon korvaamiseksi soveltuu yhteismarkkinoille. Komissio perustamissopimuksen 87 artiklan 3 kohdan c alakohdan nojalla on hyväksynyt myös kaksi muuta tämänkaltaisten tukien ryhmää:

- tuki, joka edistää kasvi- tai eläintautien puhkeamista ennalta ehkäiseviä toimenpiteitä, mukaan lukien tiettyjen tautien aiheuttamista vahingoista johtuvien vahinkojen korvaaminen, ja

- tuki, joka edistää maataloustuotannon tai maatalouden tuotantovälineiden menettämisriskin kattavien vakuutussopimusten tekemistä.

11.1.2 Kilpailun edellytysten vääristymisriskin välttämiseksi komissio pitää tärkeänä varmistaa, että hallinnolliset ja talousarvioon liittyvät rajoitukset huomioon ottaen maataloustuotannolle aiheutuneista vahingoista viljelijöille korvaukseksi myönnetyt tuet maksetaan mahdollisimman pian kyseisestä tapahtumasta. Jos tuki maksetaan vasta useita vuosia kyseisen tapahtuman jälkeen, on olemassa todellinen vaara, että tällaisen tuen maksaminen aiheuttaa vastaavia taloudellisia seurauksia kuin toimintatuki. Näin on erityisesti silloin, jos tuki maksetaan taannehtivasti sellaisten vaatimusten perusteella, joita ei ollut asianmukaisesti dokumentoitu tapahtuman aikana. Jos esimerkiksi tapahtuman luonteesta ja laajuudesta taikka vahingon vasta myöhemmin ilmenevästä tai sen jatkuvasta luonteesta johtuvaa erityistä perustetta ei ole, komissio ei tästä syystä hyväksy sellaisia tukiehdotuksia, jotka tehdään yli kolmen vuoden kuluttua tapahtuman ilmenemisestä.

11.2 TUKI LUONNONMULLISTUSTEN TAI MUIDEN POIKKEUKSELLISTEN TAPAHTUMIEN AIHEUTTAMAN VAHINGON KORVAAMISEKSI

11.2.1 Koska perustamissopimuksen 87 artiklan 2 kohdan b alakohdassa käytetyt ilmaisut "luonnomullistus" ja "poikkeuksellinen tapahtuma" ovat poikkeuksia 87 artiklan 1 kohdassa määrätystä valtiontuen yhteismarkkinoille soveltumattomuutta koskevasta yleisperiaatteesta, komissio on johdonmukaisesti katsonut, että niitä on tulkittava rajoittavasti. Komissio on toistaiseksi hyväksynyt maanjäristykset, lumivyöryt, maanvyöryt ja tulvat mahdollisiksi luonnomullistuksiksi. Poikkeuksellisia tapahtumia, jotka komissio on toistaiseksi saakka hyväksynyt, ovat sodat, maan sisäiset levottomuudet tai lakot sekä tietyin varauksin ja tapahtuman laajuudesta riipuen suuret ydin- tai teollisuusonnettomuudet sekä tulipalot, jotka aiheuttavat laajoja menetyksiä. Toisaalta komissio ei ole hyväksynyt, että kaupallisin edellytyksin hankitun tavanomaisen vakuutuksen kattama yksittäisessä tuotantolaitoksessa tapahtunut tulipalo voitaisiin katsoa poikkeukselliseksi tapahtumaksi. Pääsääntöisesti komissio ei hyväksy eläin- tai kasvitautien puhkeamista luonnonmullistuksiksi eikä poikkeuksellisiksi tapahtumiksi. Komissio on kuitenkin yhdessä tapauksessa tunnustanut hyvin laajalle levinneen täysin uuden eläintaudin puhkeamisen poikkeukselliseksi tapahtumaksi. Koska tämänkaltaisia tapahtumia on niiden luonteen vuoksi vaikea ennustaa, komissio arvioi 87 artiklan 2 kohdan b alakohdan nojalla myönnettäviä tukia koskevat ehdotukset edelleen tapauskohtaisesti ja ottaa tässä yhteydessä huomioon aikaisemmin noudattamansa käytännön.

11.2.2 Heti kun luonnonmullistus tai poikkeuksellinen tapahtuma on osoitettu, komissio sallii enintään 100-prosenttisen tuen maksamisen aineellisten vahinkojen korvaamiseksi. Korvaus on yleensä laskettava kunkin yksittäisen tuensaajan osalta erikseen, ja liiallisten korvausten välttämiseksi on esimerkiksi vakuutussopimusten perusteella mahdollisesti maksettavat korvaukset vähennettävä tuen määrästä. Komissio hyväksyy myös tuen, jolla viljelijöille korvataan maatalouden tuotantovälineiden tuhoutumisesta aiheutuneet tulonmenetykset edellyttäen, ettei liiallisia korvauksia makseta.

11.3 TUKI EPÄSUOTUISISTA SÄÄOLOISTA AIHEUTUNEIDEN MENETYSTEN KORVAAMISEKSI VILJELIJÖILLE

11.3.1 Komissio on johdonmukaisesti katsonut, että epäsuotuisia sääoloja, kuten hallaa, rakeita, jäätä, sadetta tai kuivuutta, ei voida sinänsä pitää 87 artiklan 2 kohdan b alakohdassa tarkoitettunina luonnonmullistuksina. Koska tällaiset tapahtumat voivat kuitenkin vahingoittaa maataloustuotantoa tai maatalouden tuotantovälineitä, komissio on hyväksynyt, että ne voidaan rinnastaa luonnonmullistuksiin, jos vahinkojen taso ylittää tietyn vähimmäismäärän, joka on vahvistettu 20 prosentiksi tavanomaisesta tuotannosta epäsuotuisilla alueilla ja 30 prosentiksi muilla alueilla. Koska maataloustuotanto on luonnostaan vaihtelevaa, kyseisen vähimmäismäärän noudattaminen vaikuttaa myös tarpeelliselta sen varmistamiseksi, ettei sääolosuhteita voida käyttää tekosyynä toimintatuen maksamiselle. Jotta komissio voisi arvioida tällaisia tukijärjestelmiä, epäsuotuisien sääolojen aiheuttamien vahinkojen korvaamiseksi toteutettavia tukitoimenpiteitä koskeviin ilmoituksiin olisi liitettävä asianmukaiset säätieteelliset lisätiedot.

11.3.2 Jos vahingot kohdistuvat yksivuotisiin viljelmiin, menetyksiin sovellettava 20 tai 30 prosentin vähimmäismäärä olisi määritettävä vertaamalla viljelykasvista kyseisenä vuotena saatua kokonaissatoa tavanomaisena vuotena saatuun vuotuiseen kokonaissatoon. Tavanomaisen vuoden kokonaistuotannon määrä olisi periaatteessa laskettava käyttäen viimeksi kuluneiden kolmen vuoden keskimääräistä tuotantoa ottamatta huomioon sellaista vuotta, jolta on mahdollisesti maksettu korvausta epäsuotuisien säälolojen vuoksi. Komissio hyväksyy kuitenkin muut tavanomaisen tuotannon laskentaperusteet, esimerkiksi alueelliset viitearvot, jos se katsoo, että ne ovat edustavia eivätkä perustu epätavallisen suuriin satoihin. Kun tuotannonmenetys on määritetty, lasketaan maksettavan tuen määrä. Maksettava tuki ei saa liiallisten korvausten välttämiseksi ylittää määrää, joka lasketaan kertomalla tavanomaisena kautena saavutettava keskimääräinen tuotantomäärä samana kautena sovellettavalla keskihinnalla ja vähentämällä tästä tapahtumavuoden tosiasiallinen tuotantomäärä kerrottuna kyseisen vuoden keskihinnalla. Tästä tuesta olisi vähennettävä mahdolliset suoraan maksetut tuet.

11.3.3 Menetykset olisi pääsääntöisesti laskettava yksittäisen tilan osalta erikseen. Näin on erityisesti silloin, jos tukea maksetaan paikallisesti vaikuttaneista tapahtumista johtuneiden vahinkojen korvaamiseksi. Jos epäsuotuisten sääolojen vaikutukset ovat kuitenkin olleet samat laajalla alueella, komissio hyväksyy tukien maksamisen keskimääräisten tappioiden perusteella, jos ne ovat edustavia eivätkä johda liiallisten korvausten maksamiseen yhdellekään tuensaajalle.

11.3.4 Jos tuotantovälineet vahingoittuvat siten, että vaikutukset kohdistuvat useammalle vuodelle (esimerkiksi hallan tuhottua osan puuistutuksista), epäsuotuisaa tapahtumaa seuraavan ensimmäisen sadon edellisssä kohdissa esitettyä periaatetta noudattaen määritetyn todellisen prosentuaalisen menetyksen tavanomaiseen vuoteen verrattuna on oltava yli 10 prosenttia ja todellisen prosentuaalisen menetyksen kerrottuna niiden vuosien lukumäärällä, joina satoa menetetään, on oltava yli 20 prosenttia epäsuotuisilla alueilla ja yli 20 prosenttia muilla alueilla.

11.3.5 Komissio soveltaa vastaavasti edellä vahvistettuja periaatteita tapauksissa, joissa tukea maksetaan karjaan kohdistuneiden epäsuotuisista sääoloista aiheutuneiden menetysten korvaamiseksi.

11.3.6 Maksettavasta tuesta olisi liiallisten korvausten välttämiseksi vähennettävä vakuutussopimusten perusteella mahdollisesti saadut korvaukset. Lisäksi olisi otettava huomioon myös tavanomaiset kustannukset, joilta viljelijä on säästynyt esimerkiksi sen takia, että satoa ei ole korjattu. Jos tälläiset kustannukset kuitenkin nousevat epäsuotuisten sääolojen vuoksi, niiden kattamiseksi voidaan myöntää lisätukea.

11.3.7 Epäsuotuisasta säästä johtuvien tapahtumien vuoksi rakennuksille ja laitteille aiheutuneiden vahinkojen, esimerkiksi rakeiden lasisille kasvihuoneille aiheuttamien vahinkojen, korvaamiseen tarkoitetut tuet hyväksytään enintään 100 prosentin suuruisina todellisista kustannuksista ilman, että vahinkojen määrään sovelletaan vähimmäismääriä.

11.3.8 Tämän jakson mukaista tukea voidaan maksaa ainoastaan viljelijälle tai vaihtoehtoisesti tuottajaorganisaatiolle, jonka jäsen viljelijä on. Viimeksi mainitussa tapauksessa tuen määrä ei saa ylittää viljelijälle aiheutunutta tosiasiallista vahinkoa.

11.4 TUKI ELÄIN- JA KASVITAUTIEN TORJUNTAAN

11.4.1 Jos viljelijä menettää karjaa eläintaudin vuoksi tai jos viljelijän sato vahingoittuu kasvitaudin vuoksi, aiheutunutta vahinkoa ei yleensä pidetä perustamissopimuksessa tarkoitettuna luonnonmullistuksena eikä poikkeusellisena tapahtumana. Tällaisissa tapauksissa komissio voi hyväksyä menetysten korvaamiseksi maksettavat tuet ja uusien menetysten estämiseksi maksettavat tuet ainoastaan perustamissopimuksen 87 artiklan 3 kohdan c alakohdan mukaisesti. Mainitussa alakohdassa määrätään, että yhteismarkkinoille soveltuvana voidaan pitää tukea tietyn taloudellisen toiminnan kehityksen edistämiseen, jos tuki ei muuta kaupankäynnin edellytyksiä yhteisen edun kanssa ristiriitaisella tavalla.

11.4.2 Näiden periaatteiden mukaisesti komissio katsoo, että tuen maksaminen viljelijöille eläin- tai kasvitautien aiheuttamien menetysten korvaamiseksi voidaan hyväksyä ainoastaan osana yhteisön, jäsenvaltion tai alueen tasolla toteutettavaa asianmukaista ohjelmaa, jonka tarkoituksena on kyseisen taudin ennaltaehkäisy, valvonta tai hävittäminen. Tuet, joilla viljelijöille korvataan ainoastaan aiheutuneet vahingot ilman, että ongelman syiden korjaamiseksi ryhdyttäisiin mihinkään toimenpiteisiin, on katsottava puhtaiksi toimintatuiksi, jotka eivät sovellu yhteismarkkinoille. Tästä syystä komissio vaatii, että yhteisön tai jäsenvaltioiden tasolla on oltava lakien, asetusten tai hallinnollisten toimenpiteiden muodossa vahvistetut säännökset, joiden perusteella toimivaltaiset kansalliset viranomaiset puuttuvat kyseiseen ongelmaan joko järjestemällä toimia sen hävittämiseksi kokonaan erityisesti pakollisin toimenpitein, joiden perusteella voidaan maksaa korvauksia, tai alkuvaiheessa perustamalla varojärjestelmän, joka yhdistetään tarvittaessa tukeen yksityisten kannustamiseksi osallistumaan vapaaehtoisesti ennaltaehkäiseviin toimenpiteisiin(25). Näin ollen tukitoimenpiteitä voidaan soveltaa ainoastaan sellaisiin tauteihin, joihin viranomaisten on puututtava, mutta ei toimenpiteisiin, jotka viljelijöiden on kohtuuden nimessä itse otettava vastuulleen.

11.4.3 Tukitoimenpiteiden tavoitteiden olisi oltava

- ennalta ehkäiseviä siten, että niihin liittyy seulontatoimia tai analyysejä, tautia mahdollisesti levittävien tuholaisten torjuntaa, eläinten ennalta ehkäiseviä rokotuksia tai viljelmien käsittelemistä ja karjan ennalta ehkäiseviä teurastuksia tai viljelmien hävittämistä, taikka

- korvaavia silloin, kun taudin saastuttama karja teurastetaan tai viljelmät hävitetään viranomaisten määräyksestä tai suosituksesta tai karja kuolee toimivaltaisten viranomaisten suosituksesta tai määräyksestä toteutettujen rokotusten tai muiden toimenpiteiden seurauksena, taikka

- yhdistettyjä siten, että taudista aiheutuneet menetykset korvaavan tukijärjestelmän edellytykseksi asetetaan tuensaajan sitoutuminen toteuttamaan tulevaisuudessa viranomaisten määräämät asianmukaiset ennalta ehkäisevät toimenpiteet.

11.4.4 Jäsenvaltion on tuesta ilmoittaesssaan osoitettava, että eläin- ja kasvitautien torjuntaan myönnettävät tuet ovat sekä yhteisön eläinlääkintää ja kasvinsuojelua koskevan lainsäädännön tavoitteiden että tällaisessa lainsäädännössä vahvistettujen erityissäännösten mukaisia. Kyseiset eläin- tai kasvitaudit on yksilöitävä selkeästi ja toteutettavista toimenpiteistä on esitettävä kuvaus.

11.4.5 Jos edellä esitetyistä periaatteista ei muuta johdu, voidaan myöntää enintään 100-prosenttista tukea terveystarkastuksista, testeistä ja muista seulontatoimista aiheutuneisiin tosisasiallisiin kustannuksiin, rokotteiden, lääkkeiden ja kasvinsuojeluaineiden hankintaan ja annosteluun, teurastuskuluihin ja viljelmien tuhoamiskustannuksiin. Tukea ei kuitenkaan voi myöntää ennalta ehkäiseviin toimenpiteisiin, jos yhteisön lainsäädännössä määritellään tietyntyyppisistä tautien torjuntatoimenpiteistä perittävät erityiset maksut. Tukea ei myöskään saa myöntää, jos yhteisön lainsäädännössä edellytetään tilan vastaavan toimenpiteiden kustannuksista, elleivät tuottajilta perittävät pakolliset maksut kata kokonaan kyseisistä tukitoimenpiteistä aiheutuvia kustannuksia.

Korvaus voidaan myöntää hävitetyn viljelmän tai teurastettujen eläinten tavanomaiseen arvoon saakka. Siihen voi kuulua kohtuullinen korvaus tulonmenetyksestä ottaen huomioon uusien eläinten hankintaan tai uuden viljelmän istutukseen liittyvät vaikeudet ja mahdollinen toimivaltaisten viranomaisten määräämä tai suosittama karanteeni- tai odotusaika, joka tarvitaan taudin hävittämiseksi ennen kuin tilalle voidaan hankkia uutta karjaa tai istuttaa uusia viljelmiä.

Jos tuki myönnetään yhteisön ja/tai jäsenvaltion ja/tai alueellisen tukijärjestelmän mukaisesti, komissio vaatii todisteet siitä, että eri tukijärjestelmiä yhdistämällä ei ole mahdollista liiallisten korvauksien saanti. Jos yhteisön tukea on myönnetty, on annettava asiaa koskevan komission päätöksen päiväys ja viitetiedot.

11.5 TUKI VAKUUTUSMAKSUJEN SUORITTAMISEEN

11.5.1 Monet jäsenvaltiot ovat ottaneet käyttöön luonnonmullistusten aiheuttamista menetyksistä jälkikäteen maksettavien korvausten vaihtoehdoksi tukijärjestelmiä, joilla viljelijöitä kannustetaan ottamaan vakuutuksia kyseisten tapahtumien varalta. Edellä 11.2 kohdassa tarkoitettujen luonnonmullistusten ja poikkeuksellisten tapahtumien sekä 11.3 kohdassa tarkoitettujen luonnonmullistuksiin rinnastettavissa olevien epäsuotuisien sääolojen aiheuttamien menetysten varalta tehtyjen vakuutussopimusten mukaisista vakuutusmaksuista aiheutuneisiin kuluihin voidaan komission johdonmukaisesti noudattaman periaatteen mukaisesti maksaa enintään 80-prosenttista tukea. Jos vakuutus kattaa myös muut aiheutuneet menetykset, jotka ovat aiheutuneet epäsuotuisien sääolojen taikka eläin- tai kasvitautien vuoksi, tukiosuus on 60 prosenttia vakuutusmaksuista aiheutuneista kustannuksista.

11.5.2 Komissio tutkii tapauskohtaisesti muut tukitoimenpiteet, jotka liittyvät luonnonmullistusten ja poikkeuksellisten tapahtumien varalta otettuihin vakuutuksiin, erityisesti jälleenvakuutusjärjestelmät ja muut tukitoimenpiteet, joilla erityisenriskialttiiden alueiden tuottajia tuetaan.

11.5.3 Vakuutusmaksujen suorittamiseeen myönnettävä tuki ei saa muodostaa estettä vakuutuspalvelujen sisämarkkinoilla tapahtuvalle toimelle. Näin tapahtuisi, jos esimerkiksi mahdollisuudet myöntää vakuutuksia rajoittuisivat ainoastaan yhteen yhtiöön tai yhtiöryhmään tai jos tuen saamisen edellytyksenä olisi vakuutuksen ottaminen kyseiseen jäsenvaltioon sijoittautuneesta vakuutusyhtiöstä.

12. TUKI MAAN UUDELLEEN JAKAMISEEN

Jäsenvaltion lainsäädännön mukaisten menettelyjen puitteissa toteutettu maan uudelleen jakamisen toimenpiteisiin liittyvä maapalstojen vaihto mahdollistaa taloudellisesti elinkelpoisten tilojen perustamisen ja edistää siten koko maatalousalan kehitystä samalla kun sen vaikutukset kilpailuun ovat vähäiset. Komissio hyväksyy tästä syystä enintään 100-prosenttisen tuen myöntämisen uudelleen jakamisen oikeudellisesta ja hallinnollisesta toteuttamisesta aiheutuneisiin tosiasiallisiin kustannuksiin, mukaan lukien selvityskustannukset. Jos jaon puitteissa kuitenkin myönnetään investointitukia, maanhankintaan tarkoitettu tuki mukaan lukien, kyseisiin investointeihin sovelletaan 4.1 kohdassa vahvistettuja tuen enimmäismääriä.

13. TUET MAATALOUDEN LAATUTUOTTEIDEN TUOTANNON JA KAUPAN PITÄMISEN EDISTÄMISEEN

13.1 Maataloustuotteiden laadun parantamiseen tarkoitetut tuet lisäävät yleensä maataloustuotannon arvoa ja auttavat koko alaa mukautumaan kuluttajien vaatimuksiin, joissa korostetaan yhä enenevässä määrin laatua. Komissio on yleensä suhtautunut myönteisesti tällaisiin tukiin. Kokemus on kuitenkin osoittanut, että tällaiset tukitoimenpiteet saattavat vääristää kilpailun edellytyksiä ja voivat vaikuttaa jäsenvaltioiden väliseen kauppaan yhteisen edun kanssa ristiriitaisella tavalla. Näin tapahtuu erityisesti silloin, kun tukea myönnetään suuria määriä tai jos tuen maksaminen jatkuu, vaikka tuki on lakannut vaikuttamasta kannustavasti ja muuttunut näin luonteeltaan toimintatueksi. Sen vuoksi komissio on päättänyt arvioida uudelleen näiden tukien suhteen noudattamaansa politiikkaa.

13.2 Komissio hyväksyy myös tuet, jotka on tarkoitettu konsulttipalveluihin ja niiden kaltaiseen apuun, mukaan lukien tekniset tutkimukset, toteutettavuuteen ja suunnitteluun liittyvät tutkimukset sekä markkinatutkimukset, ja jotka myönnetään laadukkaiden maataloustuotteiden kehittämiseen, mukaan lukien:

- markkinatutkimukset, tuoteideointi ja -suunnittelu(26), mukaan lukien tuet hakemusten laatimiseksi alkuperänimitysten tunnustamiseksi tai erityisluonnetta koskevien todistusten saamiseksi asiaa koskevien yhteisön säännösten mukaisesti,

- laadunvarmistusjärjestelmien kuten ISO 9000 tai 14000-sarjan, ja riskianalyysiin tai kriittisten kohtien analysointiin (HACCP) perustuvien järjestelmien tai ympäristöauditointijärjestelmien käyttöönotto,

- henkilöstön kouluttamisesta laadunvarmistus- ja HACCP-tyypisten järjestelmien soveltamiseen aiheutuvat kustannukset.

Tukea voidaan myös myöntää tunnustettujen varmentamislaitosten laadunvarmistus- ja vastaaville järjestelmille ensimmäistä kertaa annetuista varmentamisista perimiin maksuihin.

Jotta suurille yrityksille ei myönnetä suuria tukia, tämän jakson mukaisesti myönnettävän tuen kokonaismäärä saa olla enintään 100000 euroa tuensaajaa kohti minä tahansa kolmen vuoden kautena, tai jos tukea myönnetään komission pienten ja keskisuurten yritysten määritelmän mukaisille yrityksille(27), enintään 50 prosenttia tukikelpoisista kustannuksista sen mukaan, kumpi mainituista määristä on suurempi. Tukea laskettaessa tuensaaja katsotaan palveluista nauttivaksi tahoksi.

Tuotantolaitosten nykyaikaistamiseen tarvittavia investointitukia, dokumentointijärjestelmän hoitamiseen sekä menetelmä, ja tuotevalvonnan toteuttamiseen tarkoitetut investoinnit mukaan lukien, voidaan myöntää ainoastaan 4.1 ja 4.2 kohdassa vahvistettujen asiaa koskevien sääntöjen mukaisesti.

13.3 Komissio on aiemmin suhtautunut myönteisesti laadunvalvontatoimista aiheutuvien kustannusten kattamiseksi myönnettyihin tukiin ja sallinut enintään 100-prosenttisen tuen myöntämisen pakollisten tarkastusten ja 70-prosenttisen tuen myöntämisen muiden kuin pakollisten tarkastusten kustannusten kattamiseksi. Ottaen kuitenkin huomioon maataloustuotteiden turvallisuuden ja laadun kasvaneen merkityksen ja erityisesti velvoitteen käyttää elintarvikehygienian varmistamisessa HACCP-tyyppisiä järjestelmiä, tuotantoprosessin aikana rutiininomaisesti toteutettujen tarkastusten määrä on kasvanut merkittävästi ja kyseisten tarkastusten kustannukset ovat tulleet osaksi tavanomaisia tuotantokustannuksia. Koska laadunvalvontakulut vaikuttavat suoraan tuotantokustannuksiin, niihin tarkoitetut tuet merkitsevät todellista kilpailun vääristymisen uhkaa erityisesti, jos ne maksetaan valikoiden. Tästä syystä komissio katsoo, että tukea ei pitäisi myöntää tuotantoprosessin kuluessa rutiininomaisesti toteutettaviin laaduntarkastuksiin eikä valmistajan toteuttamiin rutiininomaisiin tuotetarkastuksiin riippumatta siitä, suoritetaanko ne vapaaehtoisina vai pakollisina ja osana HACCP- tai vastaavaa järjestelmää. Tukea tulisi myöntää vain tarkastuksiin, joiden tekijät tai teettäjät ovat kolmansia, kuten toimivaltaisia sääntelyviranomaisia tai näiden nimissä toimivia elimiä taikka riippumattomia laitoksia, jotka vastaavat alkuperänimitysten, luonnonmukaista tuotantotapaa osoittavien merkintöjen tai laatumerkkien valvonnasta.

13.4 Koska toimivaltaisten viranomaisten tekemistä tai teettämistä yhteisön tai jäsenvaltioiden lainsäädäntöön perustuvista pakollisista tarkastustoimista aiheutuvien kustannuksien edelleensiirtämistä koskevat jäsenvaltioiden politiikat poikkeavat toisistaan, komissio sallii edelleen enintään 100-prosenttisen tuen myöntämisen kyseisten tarkastusten kustannuksiin, jollei tarkastustoimenpiteistä tuottajilta perittäviä maksuja ole vahvistettu yhteisön lainsäädännössä. Jos yhteisön lainsäädännössä edellytetään, että tuottajien on vastattava tarkastusten kustannuksista mutta siinä ei vahvisteta maksujen määrää, komissio sallii tuen maksamisen ainoastaan osana tukijärjestelmää, jota rahoitetaan veroluontoisin maksuin ja jolla varmistetaan, että kaikki tarkastusten taloudelliset kustannukset tulevat tuottajien maksettaviksi. Komissio tutkii tapauskohtaisesti ehdotukset sellaisten väliaikaisten ja asteittain alenevien tukien myöntämiseksi, joilla tuottajille annetaan aikaa sopeutua kyseisiin tarkastuksiin, ottaen huomioon asiaa koskevat säännökset.

Erityistapauksissa, joissa tuki on tarkoitettu asetusten (ETY) N:o 2081/92(28) ja (ETY) N:o 2082/92(29) mukaisten alkuperänimitysten tai erityisluonnetta koskevien todistusten aitouden varmistamiseksi toteutetuista toimenpiteistä aiheutuneiden kustannusten kattamiseen, komissio sallii väliaikaisten ja asteittain alenevien tukien maksamisen tarkastuskustannusten kattamiseksi ensimmäisten kuuden vuoden ajan siitä, kun tarkastusjärjestelmä on otettu käyttöön. Tällaisiin tarkastuskustannuksiin nykyisin maksettavia tukia on alennettava asteittain siten, että ne poistuvat kuuden vuoden kuluessa näiden suuntaviivojen voimaantulosta.

Koska luonnonmukaisten tuotantomenetelmien kehityksen varmistaminen(30) on herättänyt erityistä kiinnostusta yhteisössä, komissio sallii edelleen tuet, jotka on tarkoitettu asetuksen (ETY) N:o 2092/91(31) mukaisesti suoritetusta luonnonmukaisten tuotantomenetelmien valvonnasta aiheutuviin kustannuksiin enintään 100-prosenttisina todellisista kustannuksista.

13.5 Komissio sallii alkuvaiheessa enintään 100-prosenttiset tuet, jotka on tarkoitettu tunnustettuihin laadunvarmistusjärjestelmiin kuuluvien laatumerkkien ja etikettien käytön valvonnasta vastaavien muiden elinten suorittamista tarkastuksista aiheutuneisiin kustannuksiin. Näitä tukia on alennettava asteittain niin, että ne ovat poistuneet tuen aloittamisesta seitsemänteen vuoteen mennessä. Kyseisten elinten suorittamien tarkastusten kustannuksiin maksettavia nykyisiä tukia on alennettava asteittain siten, että ne poistuvat kuuden vuoden kuluessa näiden suuntaviivojen voimaantulosta.

14. TEKNISEN TUEN ANTAMINEN MAATALOUSALALLA

14.1 Komissio suhtautuu myönteisesti tukijärjestelmiin, joiden tarkoituksena on teknisen tuen antaminen maatalousalalla. Tällaiset pehmeät tuet parantavat yhteisön maatalouden toiminnan tehokkuutta ja ammattimaisuutta sekä edistävät tällä tavoin sen elinkelpoisuutta pitkällä aikavälillä samalla, kun niiden vaikutukset kilpailuun jäävät hyvin vähäisiksi. Näin ollen enintään 100-prosenttista tukea voidaan myöntää kustannuksiin, jotka aiheutuvat seuraavista toimista:

- opetus ja koulutus: tukikelpoisiin kustannuksiin voivat kuulua varsinaiset koulutusohjelman järjestämiskustannukset, matka- ja oleskelukustannukset sekä lomituspalveluista viljelijän tai maataloustyöntekijän poissaolon aikana aiheutuneet kustannukset,

- tilanhoitopalvelut ja maatilojen lomituspalvelut,

- konsulttien palkkiot,

- kilpailujen, näyttelyiden ja messujen järjestäminen, mukaan lukien tuki tällaisiin tapahtumiin osallistumisesta aiheutuneista kustannuksista,

- muut toimet uusien tekniikoiden tunnetuksi tekemiseksi, kuten pienimuotoiset pilottihankkeet tai kokeiluhankkeet.

14.2 Jotta vältettäisiin kilpailun vääristyminen, kaikilla kyseisen alueen tukikelpoisilla toimijoilla olisi periaatteessa oltavat samat, objektiivisin perustein määritellyt edellytykset osallistua tämäntyyppisiin tukitoimenpiteisiin. Ainoastaan tietyille ryhmille näiden jäsenten tukemiseksi myönnettävien tukien ei voida katsoa edistävän koko alan kehitystä, ja niitä on pidettävä toimintatukina. Jos tässä yhteydessä tarjottavien palvelujen suorittajat ovat tuottajaryhmiä tai muita maatalouden keskinäistä tukea tarjoavia järjestöjä, komissio varmistaa, että kaikilla tukikelpoisilla viljelijöillä on mahdollisuus kyseisiin palveluihin. Tällaisissa tapauksissa osallistuminen ryhmän tai järjestön hallinnollisiin kustannuksiin on rajoitettava palvelun tarjoamisesta aiheutuviin kustannuksiin.

14.3 Tämän jakson mukaisesti myönnettävän tuen kokonaismäärä saa olla enintään 100000 euroa tuensaajaa kohti minä tahansa kolmen vuoden kautena, tai jos tukea myönnetään komission pienten ja keskisuurten yritysten määritelmän mukaisille yrityksille(32), enintään 50 prosenttia tukikelpoisista kustannuksista sen mukaan, kumpi mainituista määristä on suurempi. Tukea laskettaessa tuensaaja katsotaan palveluista nauttivaksi henkilöksi.

15. TUKI KOTIELÄINTUOTANNON ALALLE

15.1 Edellä kuvattujen tukitoimenpiteiden lisäksi komissio hyväksyy kotieläintuotannon alalla myönnettävät seuraavat lisätuet, jotka on tarkoitettu edistämään yhteisön eläinkantojen perimän laadun säilyttämistä ja parantamista:

- enintään 100-prosenttinen tuki kantakirjojen hallinnollisiin perustamis- ja ylläpitokustannuksiin,

- enintään 70-prosenttinen tuki kokeisiin, joilla määritetään kotieläinten perimän laatu tai niiden tuotto,

- enintään 40-prosenttinen tuki eläinten jalostuskeskuksiin tehdyistä investoinneista aiheutuneisiin ja innovatiivisten kotieläinten jalostustekniikoiden tai -käytäntöjen käyttöönotosta tilalla aiheutuneisiin tukikelpoisiin kustannuksiin,

- enintään 30-prosenttinen tuki kustannuksiin, jotka aiheutuvat yksittäisten perimältään korkealaatuisten urospuolisten siitoseläinten pitämisestä kantakirjaan merkittyinä.

Uhanalaisten lajien tai rotujen säilyttämiseen tarkoitetut tuet arvioidaan asetuksen maaseudun kehittämisestä II osaston VI luvun mukaisesti.

16. VALTIONTUET ERITYISEN SYRJÄISILLE ALUEILLE JA EGEANMEREN SAARILLE

16.1 Asetuksen maaseudun kehittämisestä hyväksymisen myötä kumoutuvat monet poikkeukset, jotka perustuvat erityisen syrjäisten alueiden ja Egeanmeren saarten hyväksi annettuihin nykyisin voimassa oleviin sääntöihin ja joissa sallitaan tietyissä olosuhteissa ylimääräisiä valtiontukia. Asetus pohjautuu kuitenkin periaatteeseen, jonka mukaan näiden alueiden maaseudun kehittämisohjelmia laadittaessa on vahvistettava uudet riittävän joustavat säännökset, jotka mahdollistavat kyseisten alueiden erityistarpeita vastaavat mukautukset ja poikkeukset. Sen vuoksi komissio tutkii valtiontuen myöntämistä näiden alueiden tarpeiden täyttämiseksi koskevat ehdotukset tapauskohtaisesti ottaen huomioon, ovatko kyseiset toimenpiteet näiden alueiden maaseudun kehittämistä koskevien ohjelmien mukaisia, ja niiden vaikutuksen kilpailuun.

16.2 Poiketen näissä suuntaviivoissa vahvistetusta yleisestä toimintatukia koskevasta kiellosta komissio tutkii tapauskohtaisesti erityisen syrjäisiä alueita koskevat ehdotukset, jotka liittyvät toimintatuen myöntämiseen näillä alueilla, ottaen huomioon perustamissopimuksessa vahvistetut periaatteet ja erityisesti toimenpiteiden mahdolliset vaikutukset kilpailuun kyseisillä alueilla ja muualla yhteisössä.

17. TUET TUTKIMUS- JA KEHITYSTYÖHÖN

Tutkimus- ja kehitystyöhön tarkoitetut tuet tutkitaan yhteisön puitteissa(33) tutkimus- ja kehitystyöhön myönnettävälle valtion tuelle vahvistettujen perusteiden mukaisesti. Pienille ja keskisuurille yrityksille tarkoitettujen tukien 10 prosenttiyksikön korotusta, josta säädetään pienten ja keskisuurten yritysten valtiontukia koskevien yhteisön suuntaviivojen(34) 4.2.6 kohdassa, sovelletaan myös maatalousalalla.

18. TUET MAATALOUSTUOTTEIDEN MENEKINEDISTÄMISEEN JA MAINONTAAN

Maataloustuotteiden menekinedistämiseen ja mainontaan tarkoitetut tuet arvioidaan maataloustuotteiden ja, kalastustuotteita lukuun ottamatta, tiettyjen perustamissopimuksen liitteeseen I kuulumattomien tuotteiden menekinedistämiseen ja mainontaan tarkoitettua valtiontukea koskevien suuntaviivojen mukaisesti(35).

19. TUET TUETTUINA LYHYTAIKAISINA LAINOINA

Tukia maataloudelle myönnettyinä tuettuina lyhytaikaisina lainoina ("käyttöluotot") arvioidaan sovellettavien valtiontukea koskevien suuntaviivojen mukaisesti: maataloudelle myönnetyt tuetut lyhytaikaiset lainat(36).

20. TUET VAIKEUKSISSA OLEVIEN YRITYSTEN PELASTAMISEKSI JA RAKENTEIDEN UUDISTAMISEKSI

Vaikeuksissa olevien yritysten pelastamiseksi ja rakenteiden uudistamiseksi tarkoitettuja tukia arvioidaan voimassa olevien vaikeuksissa olevien yritysten pelastamiseksi ja rakenteiden uudistamiseksi tarkoitettua valtion tukea koskevien yhteisön suuntaviivojen(37) mukaisesti.

21. TYÖLLISYYSTUET

Työllisyyden edistämiseen tarkoitettuja tukia arvioidaan voimassa olevien suuntaviivojen työllisyystuesta(38) mukaisesti.

22. VOIMASSAOLEVIEN TEKSTIEN KUMOAMINEN

Kumotaan ja korvataan näillä suuntaviivoilla sekä asianmukaisilla toimenpiteillä seuraavat tekstit:

- ehdotus tarvittaviksi toimenpiteiksi, jotka koskevat jäsenvaltioiden kotieläintuotannolle ja kotieläintuotteille myöntämiä tukia(39),

- maataloustuotannolle tai maatalouden tuotantovälineille aiheutuneiden vahinkojen korvaamiseksi tarkoitettujen kansallisten tukien sekä osan tällaisten riskien varalta tehtyjen vakuutussopimusten kustannuksista korvaavien tukien myöntämistä koskevat säännöt(40),

- tuottajaorganisaatioille tarkoitettuja kansallisia tukia koskeva kehys(41),

- maataloustuotteiden jalostamiseen ja kaupan investointeihin liittyviä valtion tukia koskevat suuntaviivat(42).

Sen jälkeen kun nämä suuntaviivat tulevat voimaan ja jollei 5.6.2 kohdasta muuta johdu, yhteisön suuntaviivoja ympäristönsuojeluun myönnettävistä valtion tuista ei sovelleta maatalousalaan(43).

23. MENETTELYKYSYMYKSET

23.1 ILMOITUSMENETTELY

23.1.1 Jollei 23.1.2 kohdassa muuta johdu, kaikista uusista tukijärjestelmistä ja kaikista uusista yksittäisistä tuista on perustamissopimuksen 88 artiklan 3 kohdan ja Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 93 artiklan soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä 22 päivänä maaliskuuta 1999 annetun asetuksen (EY) N:o 659/1999(44).

23.1.2 Perustamissopimuksen 88 artiklan 3 kohdassa määrättyä erillistä ilmoitusta ei asetuksen maaseudun kehittämisestä 52 artiklan mukaisesti vaadita, kun valtiontuen tavoitteena on tarjota lisärahoitusta maaseudun kehittämistoimenpiteisiin, joille on myönnetty yhteisön tukea, jos kyseisestä tuesta on ilmoitettu komissiolle ja tämä on sen hyväksynyt asetuksen säännösten mukaisesti osana asetuksen 40 artiklassa tarkoitettua ohjelmaa.

Tämän poikkeuksen hyödyntämiseksi kyseiset toimenpiteet ja kullekin toimenpiteelle osoitetun ylimääräisen valtiontuen määrä on selvästi yksilöitävä maaseudun kehittämissuunnitelmassa asetuksen maaseudun kehittämisestä soveltamisasetuksessa säädetyllä tavalla. Komission suunnitelmalle antama hyväksyntä koskee vain näin yksilöityjä toimenpiteitä. Muita toimenpiteitä varten myönnettäviin valtiontukiin, riippumatta siitä, kuuluvatko kyseiset toimenpiteet suunnitelmaan vai eivät, tai toimenpiteitä varten, joita koskevat muut kuin suunnitelmassa määritellyt edellytykset, myönnettäviin valtiontukiin on sovellettava 88 artiklan 3 kohdassa määrättyä komissiolle tehtävää erillistä ilmoitusta koskevaa menettelyä.

Lisäksi komission suunnitelmalle antama hyväksyntä koskee ainoastaan jäsenvaltion ilmoittamaa tuen määrää. Komission on hyväksyttävä sellaiset muutokset, jotka lisäävät rahoitusta joko yli 25 prosenttia suhteessa kyseiselle vuodelle kyseistä toimenpidettä varten ennakoituun määrään tai yli 5 prosenttia suhteessa ennakoituun kokonaismäärään(45).

Samoja sääntöjä sovelletaan vastaavasti maaseudun kehittämissuunnitelmien muutoksiin.

23.2 VUOSIKERTOMUKSET

23.2.1 Neuvoston 2 päivänä lokakuuta 1974 pitämässä kokouksessa jäsenvaltioiden hallitukset päättivät antaa komissiolle tiedon kaikista vuonna 1974 voimassa olevista maatalouden valtiontuista. Komissio katsoi, että nämä tiedot olivat ensiarvoisen tärkeä väline, jonka avulla voitiin varmistaa kansallisten tukitoimenpiteiden suurempi avoimuus, arvioida niitä yhteisin perustein ja varmistaa yhteisten maatalousmarkkinoiden asianmukainen toiminta. Tästä syystä komissio pyysi kirjeellä(46) 24 päivältä kesäkuuta 1976 kaikkia jäsenvaltioita toimittamaan kunkin vuoden toukokuun loppuun mennessä ajan tasalle saatetun luettelon kansallisista tukijärjestelmistä.

23.2.2 Tämä järjestely on sittemmin korvattu asetuksen (EY) N:o 659/1999 21 artiklalla, jossa säädetään, että jäsenvaltioiden on toimitettava komissiolle vuosittaiset kertomukset kaikista voimassa olevista tukijärjestelmistä, joiden osalta ehdollisessa päätöksessä ei ole asetettu erityistä velvollisuutta toimittaa kertomusta.

23.2.3 Maatalousalalla annettavissa vuosikertomuksissa on otettava huomioon asetuksen maaseudun kehittämisestä V luvussa säädettyihin maaseudun kehittämissuunnitelmiin liittyvät seuranta- ja arviointimenettelyt sekä WTO-sopimusten mukaiset ja OECD:n noudattamat eri raportointijärjestelmät. Mahdollisuuksien mukaan raportointijärjestelyissä olisi pyrittävä välttämään päällekkäistä työtä tai saman tiedon esittämistä moneen kertaan useassa eri muodossa.

23.2.4 Nämä kertomukset on toistaiseksi esitettävä seuraavien suuntaviivojen mukaisesti. Komissio varaa kuitenkin itselleen oikeuden jäsenvaltioita kuultuaan ehdottaa muutoksia näihin suuntaviivoihin erityisesti asetuksessa maaseudun kehittämisestä säädettyjen seuranta- ja arviointimenettelyjen täytäntöönpanossa saadun kokemuksen huomioon ottamiseksi.

a) Kertomus on esitettävä komissiolle ensimmäistä kertaa ennen 1 päivää heinäkuuta 2001 ja sen jälkeen kunkin vuoden 30 päivään kesäkuuta mennessä; kertomuksen on sisällettävä kaikki kyseisessä jäsenvaltiossa voimassa olevat maatalouden tukijärjestelmät. Kertomuksen on käsiteltävä kaksi osaa, yleinen osa ja yksittäiset kertomukset jokaisesta voimassa olevasta tukijärjestelmästä.

b) Yleisessä osassa, jonka pituus on noin 5-10 sivua, on esitettävä yleiskatsaus jäsenvaltion maatalousalalle tarkoitettua tukea koskevan julkisen politiikan yleisestä kehityksestä. Sen on sisällettävä yhteenveto kyseisenä vuonna tapahtuneista merkittävistä muutoksista, mukaan lukien lyhyt kuvaus merkittävien uusien tukijärjestelmien käyttöönoton tai voimassa olevien tukijärjestelmien lopettamisen syistä, sekä kuvaus merkittävistä muutoksista, joita voimassa olevien tukijärjestelmien mukaisesti myönnettyjen tukien määrässä on tehty.

Jos vastuu maatalousalan valtiontukea koskevan politiikan soveltamisesta on siirretty alueille, jäsenvaltio voi näin halutessaan esittää kansallisen ja alueellisen tason toimista erilliset yleiskertomukset.

Yleiseen osaan on liitettävä kattavat taloudelliset tiedot, joista käy ilmi maatalousalalle myönnetyn julkisen rahoitustuen kokonaismäärä. Näissä tiedoissa olisi eriteltävä

- kansalliset osuudet sellaisten toimenpiteiden rahoituksesta, joita yhteisö tukee asetuksen maaseudun kehittämisestä tai muiden yhteisön asetusten nojalla,

- valtiontukitoimenpiteisiin myönnetyt tuet, jotka komissio on hyväksynyt osana maaseudun kehittämisohjelmia asetuksen maaseudun kehittämisestä 52 artiklan mukaisesti (ks. 23.1.2 kohta),

- muut valtiontukitoimenpiteet.

Nämä kattavat taloudelliset tiedot olisi mahdollisuuksien mukaan esitettävä alustavan kokonaisrahoitustaulukon muodossa(47).

c) Erilliset kertomukset on toimitettava jokaisesta olemassa olevasta tukijärjestelmästä(48), jota komissio ei ole hyväksynyt osana maaseudun kehittämisohjelmia asetuksen maaseudun kehittämisestä 52 artiklan mukaisesti(49).

Maataloustuotteiden jalostukseen ja kaupan pitämiseen tehtäviin investointeihin liittyvien tukijärjestelmien osalta kertomukset on esitettävä liitteessä olevassa 1 jaksossa vahvistetussa muodossa. Lisäksi komissiolle olisi toimitettava tarvittavat tiedot sen arvioimiseksi, täyttääkö järjestelmä näiden suuntaviivojen 4.2.4 kohdassa asetetut rajoitukset kyseisen tukijärjestelmän hyväksynnässä asetettujen edellytysten mukaisesti.

Muissa tapauksissa kertomukset olisi toimitettava liitteessä olevassa 2 jaksossa esitetyssä yksinkertaistetussa muodossa. Maatalouden alkutuotantoon tarkoitettuja investointeja koskevien tukijärjestelmien osalta komissiolle olisi myös toimitettava tarvittavat tiedot sen arvioimiseksi, täyttääkö järjestelmä näiden suuntaviivojen 4.1.1.3 ja 4.1.1.4 kohdassa asetetut rajoitukset kyseisen tukijärjestelmän hyväksynnässä asetettujen edellytysten mukaisesti.

Kokonaan tai osittain veroluonteisina maksuina rahoitettujen tukijärjestelmien osalta olisi myös tarkennettava verokertymä ja järjestelmästä aiheutuneet julkiset kustannukset ilman alan maksamaa osuutta.

23.2.5 Komissio varaa itselleen oikeuden hankkia voimassa olevista tukijärjestelmistä tapauskohtaisesti lisätietoja, jos tämä on tarpeen sille perustamissopimuksen 88 artiklan 1 kohdassa määrättyjen velvoitteiden täyttämiseksi.

23.2.6 Jos vuosikertomuksia ei toimiteta näiden suuntaviivojen mukaisesti, komissio voi toimia asetuksen (EY) N:o 659/1999 18 artiklan mukaisesti.

23.2.7 Jäsenvaltioiden toimittamien vuosikertomusten perusteella komissio pyrkii toteuttamaan asianmukaisia toimenpiteitä maatalousalan valtiontukia koskevien tietojen avoimuuden lisäämiseksi.

23.3 SOVELTAMINEN UUSIIN TUKIIN

Komissio soveltaa näitä suuntaviivoja uusiin valtiontukiin, mukaan lukien jäsenvaltioiden toimittamat vireillä olevat ilmoitukset, 1 päivästä tammikuuta 2000 alkaen.

23.4 EHDOTUKSET AIHEELLISIKSI TOIMENPITEIKSI

Perustamissopimuksen 88 artiklan 1 kohdan mukaisesti komissio ehdottaa jäsenvaltioille, että ne muuttaisivat liitteen I maataloustuotteiden tuotantoon, jalostukseen tai kaupan pitämiseen liittyviä nykyisiä tukijärjestelmiään siten, että ne vastaavat näitä suuntaviivoja 30 päivään kesäkuuta 2000 mennessä, ja että ne muuttaisivat näiden suuntaviivojen soveltamisalaan kuuluvia muita tukijärjestelmiään 31 päivään joulukuuta 2000 mennessä.

Jäsenvaltioita kehotetaan vahvistamaan kirjallisesti 1 päivään maaliskuuta 2000 mennessä, että ne hyväksyvät nämä ehdotukset aiheellisiksi toimenpiteiksi.

Jos jäsenvaltio ei vahvista hyväksymistään kirjallisesti ennen edellä mainittua päivää, komissio katsoo kyseisen jäsenvaltion hyväksyneen nämä ehdotukset, ellei se ilmoita kirjallisesti nimenomaisesti vastustavansa niitä.

Jos jäsenvaltio ei edellä mainittuun päivään mennessä hyväksy näitä ehdotuksia kokonaan tai osaa niistä, komissio toimii asetuksen (EY) N:o 659/1999 19 artiklan mukaisesti.

(1) Euroopan maatalouden ohjaus- ja tukirahaston (EMOTR) tuesta maaseudun kehittämiseen ja tiettyjen asetusten muuttamisesta ja kumoamisesta 17 päivänä toukokuuta 1999 annettu neuvoston asetus (EY) N:o 1257/1999 (EVVL L 160, 26.6.1999, s. 80), jäljempänä asetus "maaseudun kehittämisestä".

(2) Kalastus- ja vesiviljelyalan valtiontukia tarkastellaan päälinjojen kalastus- ja vesiviljelyalan valtion tukien tutkimiseksi (EYVL C 100, 27.3.1997, s. 12) ja yhteisön kalastus- ja vesiviljelyalaa sekä niiden tuotteiden jalostusta ja kaupan pitämistä koskevien rakenteellisten tukitoimenpiteiden perusteista ja edellytyksistä 3 päivänä marraskuuta 1998 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 2468/98 (EYVL L 312, 20.11.1998, s. 19) puitteissa.

(3) Näissä säännöksissä maitoa ja/tai maitotuotteita vastaavilla tuotteilla tarkoitetaan sellaisia tuotteita, joita voidaan harhaanjohtavasti luulla maidoksi ja/tai maitotuotteiksi ja jotka koostumukseltaan eroavat edellä mainituista tuotteista siten, että niiden rasva- ja/tai proteiinipitoisuus on peräisin muusta kuin maitotuotteesta ja jotka sisältävät tai eivät sisällä maidosta peräisin olevaa proteiinia [maidon ja maitotuotteiden kaupan pitämisessä käytettävien nimitysten suojelemisesta 2 päivänä heinäkuuta 1987 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 1898/87 3 artiklan 2 kohdassa tarkoitetut "muut kuin maitotuotteet" (EYVL L 182, 3.7.1987, s. 36)].

(4) EYVL L 388, 31.12.1992, s. 1.

(5) Euroopan yhteisöjen tuomioistuimen tuomio 26.6.1979 asiassa C 177/78, Pigs and Bacon Commission v. McCarren, Kok. 1979, s. 2161.

(6) Komission tiedonanto vähämerkityksellisestä tuesta, EYVL C 68, 6.3.1996, s. 6.

(7) EYVL C 74, 10.3.1998, s. 9.

(8) EYVL C 213, 23.7.1996, s. 4.

(9) EYVL 30, 20.4.1962, s. 993/62.

(10) Asetuksen maaseudun kehittämisestä 51 artiklan 2 kohta.

(11) Taloudellisissa vaikeuksissa oleville maatiloille voidaan myöntää tukea vain, jos tuki vastaa vaikeuksissa olevien yritysten pelastamiseksi ja rakenteiden uudistamiseksi tarkoitettua valtion tukea koskevissa yhteisön suuntaviivoissa asetettuja edellytyksiä (EYVL C 283, 19.9.1997, s. 2).

(12) Tässä tapauksessa huomioon otetaan mikä tahansa määräaika, josta säädetään Euroopan maatalouden ohjaus- ja tukirahaston (EMOTR) tuesta maaseudun kehittämiseen annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1257/1999 soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä 23 päivänä heinäkuuta 1999 annetun komission asetuksen (EY) N:o 1750/1999 (EYVL L 214, 13.8.1999, s. 31, jäljempänä "soveltamisasetus") 2 artiklan toisen kohdan mukaisesti.

(13) Käytettyjen laitteiden hankintaa voidaan asianmukaisesti perustelluissa tapauksissa pitää tukikelpoisena, jos seuraavat neljä edellytystä täyttyvät samanaikaisesti: laitteen myyjän antamassa ilmoituksessa vahvistetaan laitten tarkka alkuperä ja se, ettei laite ole vielä saanut kansallista tai yhteisön tukea; laitteen hankinnasta koituu erityistä etua ohjelmalle tai hankkeelle taikka se on tarpeen poikkeuksellisten olosuhteiden vuoksi (uusia laitteita ei ole sillä hetkellä saatavilla, joten hankkeen moitteeton toteutuminen vaarantuu); kustannukset ovat pienemmät (ja näin ollen myös tuen määrä) verrattuna saman laitteen uutena hankkimisesta aiheutuviin kustannuksiin ja kustannus-hyötysuhde säilyy hyvänä; käytettyinä hankittujen laitteiden on oltava teknisiltä ja/tai teknologisilta ominaisuuksiltaan hankkeen vaatimuksia vastaavia.

(14) Uusien eläinten hankkimiseen eläintaudin puhkeamisen vuoksi tarkoitettu tuki kuuluu 11.4 jakson soveltamisalaan.

(15) Maataloustuotteiden jalostamiseen ja kaupan investointeihin liittyviä valtiontukia koskevat suuntaviivat (EYVL C 29, 2.2.1996, s. 4), jotka korvataan näillä suuntaviivoilla.

(16) Taloudellisissa vaikeuksissa oleville yrityksille voidaan myöntää tukea ainoastaan, jos tuki vastaa vaikeuksissa olevien yritysten pelastamiseksi ja rakenteiden uudistamiseksi tarkoitettua valtiontukea koskevissa yhteisön suuntaviivoissa asetettuja edellytyksiä (EYVL C 283, 19.9.1997, s. 2).

(17) Ks. alaviite 7.

(18) Komissio katsoo, että ottaen huomioon asianmukaiseen lainsäädäntöön nimenomaisesti sisältyvät poikkeukset erityisesti sokerialan jalostus- ja kaupanpitämistoimien investointeihin myönnettävät tuet kielletään kyseistä alaa koskevassa yhteisessä markkinajärjestelyssä.

(19) Ks. alaviite 12.

(20) Nykyisin EYVL C 72, 10.3.1994, s. 3.

(21) EYVL L 142, 2.6.1997, s. 30.

(22) Jos tilat ostetaan, tukikelpoisiksi kustannuksiksi hyväksytään enintään markkinahintojen mukaiset vuokrakulut.

(23) Uusien jäsenten liittymistä ryhmään ei sinänsä pidetä ryhmän toiminnan huomattavana laajentamisena, jollei se laajenna ryhmän toimintaa vähintään 30 prosentilla.

(24) Tässä jaksossa kasvitaudeiksi katsotaan myös kasvituholaiset.

(25) Jos eläin- tai kasvitaudin puhkemisen osoitetaan johtuneen epäsuotuisista sääoloista, komissio arvioi tukitoimenpidettä 11.3 kohdan mukaisesti ja siihen sovelletaan näitä vaatimuksia.

(26) Menekinedistämistoimiin tarkoitettua tukea voidaan myöntää ainoastaan asiaa koskevien suuntaviivojen mukaisesti.

(27) EYVL L 107, 30.4.1996, s. 4.

(28) EYVL L 208, 24.7.1992, s. 1.

(29) EYVL L 208, 24.7.1992, s. 9.

(30) Ks. asetuksen maaseudun kehittämisestä johdanto-osan 41 kappale.

(31) EYVL L 198, 22.7.1991, s. 1.

(32) Ks. alaviite 27.

(33) EYVL C 45, 17.2.1996, s. 5, sellaisena kuin ne ovat myöhemmin muutettuina niiden maatalousalalla soveltamisen osalta (EYVL C 48, 13.2.1998, s. 2).

(34) Nykyisin EYVL C 213, 23.7.1996, s. 4.

(35) Nykyisin EYVL C 302, 12.11.1987, s. 6.

(36) Nykyisin EYVL C 44, 16.2.1996, s. 2.

(37) Nykyisin EYVL C 288, 9.10.1999, s. 2.

(38) Nykyisin EYVL C 334, 12.12.1995, s. 4.

(39) Komission kirje jäsenvaltioille SG(75) D/29416, 19.9.1975.

(40) Valmisteluasiakirja VI/5934/86-Rev. 2.

(41) Valmisteluasiakirja VI/503/88.

(42) EYVL C 29, 2.2.1996, s. 4.

(43) Ks. alaviite 20.

(44) EYVL L 83, 27.3.1999, s. 1.

(45) Soveltamisasetuksen 35 artikla.

(46) SG(76) D/6717.

(47) Ks. asetuksen (EY) N:o 1750/1999 liitteen 8 ja 16 kohta.

(48) Tukijärjestelmän ulkopuolella myönnettyjä yksittäisiä tukia koskevat kertomukset on toimitettava vain, jos tämä on komission tuelle antaman hyväksynnän ehtona.

(49) Kertomukset tukijärjestelmistä, jotka on hyväksytty asetuksen maatalouden kehittämisestä 52 artiklan mukaisesti, on toimitettava maaseudun kehittämisohjelmien täytäntöönpanoa koskevien kertomusten yhteydessä.

LIITE

EY:n perustamissopimuksen 88 artiklan 1 kohdan mukaiset tiedot tukijärjestelmästä, järjestelmän mukaisesta yksittäisestä tuesta tai hyväksytyn tukijärjestelmän ulkopuolisesta yksittäisestä tuesta

I YKSITYISKOHTAISEN VUOSIKERTOMUKSEN MALLI

1. Tukijärjestelmän tai yksittäisen tuen nimike alkukielellä:

1a Päätavoite ja muut tavoitteet

2. Komission viimeksi antaman hyväksynnän päivämäärä ja tuen numero:

3. Järjestelmän kustannukset

Jokaisesta järjestelmään liittyvästä tukivälineestä (esimerkiksi avustus, matalakorkoinen laina, takaus) on toimitettava erilliset tiedot. Tiedot on toimitettava myös kustannuksista tai maksusitoumuksista, tulon menetyksistä ja muista tuen myöntämiseen liittyvistä taloudellisista seikoista (esimerkiksi laina-aika, korkotuki, maksamaton osuus lainasta vähennettynä perityillä määrillä, maksamaton osuus takauksista vähennettynä takauspalkkiolla ja perityillä määrillä).

Nämä tiedot kustannuksista on toimitettava seuraavasti:

3.1 Vuoden n(1) osalta toimitetaan kustannusarvio tai arvio verotulojen menetyksestä.

3.2 Vuoden n-1 osalta ilmoitetaan:

3.2.1 Tehtyjen maksusitoumusten arvo tai arvio verotulojen menetyksestä uusien tukihankkeiden osalta ja toteutuneet maksut uusien ja nykyisten hankkeiden osalta(2).

3.2.2 Uusien tuensaajien ja uusien tukihankkeiden määrä.

3.2.3 Edellä 3.2.1 kohdassa tarkoitettujen määrien alueellinen jakautuminen ta