Neuvoston direktiivi 98/29/EY, annettu 7 päivänä toukokuuta 1998, keskipitkän ja pitkän ajan liiketoimien vientiluottovakuutusta koskevien keskeisten säännösten yhdenmukaistamisesta



Virallinen lehti nro L 148 , 19/05/1998 s. 0022 - 0032



NEUVOSTON DIREKTIIVI 98/29/EY, annettu 7 päivänä toukokuuta 1998, keskipitkän ja pitkän ajan liiketoimien vientiluottovakuutusta koskevien keskeisten säännösten yhdenmukaistamisesta EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, joka ottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 113 artiklan, ottaa huomioon komission ehdotuksen, sekä katsoo, että 1) keskipitkän ja pitkän ajan vientiluottovakuutuksilla on merkittävä asema kansainvälisessä kaupassa ja ne ovat kauppapolitiikan tärkeä väline, 2) keskipitkän ja pitkän ajan vientiluottovakuutuksilla on tärkeä osa kehitysmaiden kanssa käytävässä kaupassa, ja niillä edistetään sen vuoksi näiden maiden yhdentymistä maailmantalouteen, mikä on yksi yhteisön kehityspolitiikan tavoitteista, 3) jäsenvaltioissa tällä hetkellä käytössä olevien julkisten keskipitkän ja pitkän ajan vientiluottovakuutusjärjestelmien väliset erot, jotka koskevat vakuutusturvan, vakuutusmaksujen ja vakuutuspolitiikan pääpiirteitä, voivat johtaa yritysten välisen kilpailun vääristymiin yhteisössä, 4) olisi aiheellista, etteivät tässä direktiivissä tarkoitetut toimenpiteet ylittäisi sitä, mitä sellaisen yhdenmukaistamisen tavoitteen saavuttaminen edellyttää, joka on tarpeen sen varmistamiseksi, että vientipolitiikka perustuu yhdenmukaisille periaatteille ja ettei yritysten välinen kilpailu vääristy yhteisössä, 5) nykyisten kilpailun vääristymien vähentämiseksi on suotavaa perustamissopimuksen 112 artiklan mukaisesti yhdenmukaistaa julkisia vientiluottovakuutusjärjestelmiä yhdenmukaisilla periaatteilla ja siten, että niistä tulee yhteisen kauppapolitiikan erottamaton osa, 6) valtioiden (tai erityisten valtioiden valvonnassa olevien laitosten) ylläpitämät vientiluottovakuutus- tai -vakuutusohjelmat, joiden maksut eivät riitä kattamaan ohjelmien pitkän ajan toimintakustannuksia ja tappioita, luokitellaan kielletyksi vientitueksi tukia ja tasoitustulleja koskevassa sopimuksessa, joka tehtiin Uruguayn kierroksen monenvälisten kauppaneuvottelujen (1986-1994) (1) yhteydessä, erityisesti sopimuksen 3 artiklan 1 kohdan a alakohdan ja liitteessä I olevan j kohdan mukaisesti, 7) vientiluottovakuutuksenantajien veloittaman vakuutusmaksun olisi vastattava vakuutettua riskiä, 8) yhdenmukaistamisella edistetään valtion puolesta tai valtion tukemana toimivien vientiluottovakuutuksenantajien yhteistyötä ja tehostetaan yritysten välistä yhteistyötä yhteisössä perustamissopimuksen 130 artiklan mukaisesti, 9) sekä yhdenmukaistaminen että yhteistyö ovat tärkeitä ja ratkaisevia tekijöitä yhteisön viennin kilpailukyvyn kannalta yhteisön ulkopuolisille markkinoille vietäessä, 10) Eurooppa-neuvoston kesäkuussa 1985 hyväksymässä sisämarkkinoiden toteuttamista koskevassa komission valkoisessa kirjassa painotetaan yritysten välistä yhteistyötä suosivan ympäristön merkitystä yhteisössä, 11) neuvosto perusti 27 päivänä syyskuuta 1960 tehdyllä päätöksellä (2) takuiden ja rahoitusluottojen luottovakuutuspolitiikan koordinointiryhmän, 12) mainittu politiikan koordinointiryhmä nimesi 15 päivänä toukokuuta 1991 jokaisesta silloisesta jäsenvaltiosta asiantuntijoita, jotka vuoden 1992 yhtenäismarkkinoiden asiantuntijaryhmänä antoivat 27 päivänä maaliskuuta 1992, 11 päivänä kesäkuuta 1993 ja 9 päivänä helmikuuta 1994 kertomukset, jotka sisälsivät joukon ehdotuksia, 13) neuvosto pani päätöksellä 93/112/ETY (3) yhteisön lainsäädännön tasolla täytäntöön julkisesti tuettujen vientiluottojen suuntaviivoja koskevan OECD:n järjestelyn, 14) yhteisestä luottovakuutuskirjasta keskipitkän ja pitkän ajan liiketoimille julkisten ostajien kanssa 27 päivänä lokakuuta 1970 annettu neuvoston direktiivi 70/509/ETY (4) ja yhteisestä luottovakuutuskirjasta keskipitkän ja pitkän ajan liiketoimille yksityisten ostajien kanssa 27 päivänä lokakuuta 1970 annettu neuvoston direktiivi 70/510/ETY (5) olisi korvattava tällä direktiivillä, ja 15) tätä aloitettua vientiluottovakuutuksen yhdenmukaistamista olisi pidettävä ensimmäisenä toimena jäsenvaltioiden eri järjestelmien lähentymisessä, ON ANTANUT TÄMÄN DIREKTIIVIN: 1 artikla Soveltamisala Tätä direktiiviä sovelletaan jäsenvaltiosta peräisin olevien tavaroiden ja/tai palvelujen vientiä koskevien liiketoimien vakuutusturvaan, jos tämä tuki annetaan suoraan tai välillisesti yhden tai useamman jäsenvaltion puolesta tai tuella ja jos koko riskiajanjakso eli takaisinmaksuaika mukaan lukien valmistusaika on vähintään kaksi vuotta. Tätä direktiiviä ei sovelleta tarjouksen, ennakkomaksun eikä toimitus- tai vastuuajan vastatakuiden vakuutusturvaan. Sitä ei myöskään sovelleta rakennusvälineisiin eikä -aineisiin liittyvien riskien vakuutusturvaan silloin, kun niitä käytetään paikalla kauppasopimuksen täyttämiseksi. 2 artikla Jäsenvaltioiden velvoitteet Jäsenvaltioiden on varmistettava, että laitos, joka suoraan tai välillisesti vientiluottovakuutuksina tai jälleenrahoituksena antaa suojaa riskejä vastaan jäsenvaltion puolesta tai jäsenvaltion tuella ja joka edustaa valtiota itseään tai joka suojan antavan valtion valvomana ja/tai valtuuttamana, jäljempänä `vakuutuksenantaja`, vakuuttaa tavaroiden ja/tai palvelujen vientiä koskevia liiketoimia liitteen säännösten mukaisesti silloin, kun liiketoimet suuntautuvat yhteisön ulkopuolisiin maihin ja kun ne rajoitetaan ostajaluotolla tai toimitusluotolla taikka maksetaan käteisellä. 3 artikla Täytäntöönpanopäätökset Komissio tekee liitteessä olevassa 46 kohdassa tarkoitetut päätökset 4 artiklassa säädettyä menettelyä noudattaen. 4 artikla Komitea Komissiota avustaa komitea, joka muodostuu jäsenvaltioiden edustajista ja jonka puheenjohtaja on komission edustaja. Komission edustaja tekee komitealle ehdotuksen tarvittavista toimenpiteistä. Komitea antaa lausuntonsa ehdotuksesta määräajassa, jonka puheenjohtaja voi asettaa asian kiireellisyyden mukaan. Lausunto annetaan perustamissopimuksen 148 artiklan 2 kohdassa niiden päätösten edellytykseksi määrätyllä enemmistöllä, jotka neuvosto tekee komission ehdotuksesta. Komiteaan kuuluvien jäsenvaltioiden edustajien äänet painotetaan mainitussa artiklassa määrätyllä tavalla. Puheenjohtaja ei osallistu äänestykseen. Komissio päättää toimenpiteistä, joita sovelletaan välittömästi. Jos toimenpiteet eivät kuitenkaan ole komitean lausunnon mukaisia, komissio ilmoittaa niistä viipymättä neuvostolle. Tällöin: - komissio lykkää päättämiensä toimenpiteiden soveltamista enintään yhdellä kuukaudella ilmoituksen tekopäivästä; - neuvosto voi määräenemmistöllä päättää asiasta toisin ensimmäisessä luetelmakohdassa tarkoitetun ajan kuluessa. 5 artikla Kertomus ja tarkistaminen Komissio antaa neuvostolle viimeistään 31 päivänä joulukuuta 2001 kertomuksen tämän direktiivin säännösten soveltamisesta saaduista kokemuksista ja saavutetusta lähentymisestä. 6 artikla Suhde muihin menettelyihin Tässä direktiivissä vahvistetuilla menettelyillä täydennetään päätöksellä 73/391/ETY (6) säädettyjä menettelyjä. 7 artikla Kumoaminen Kumotaan direktiivi 70/509/ETY ja direktiivi 70/510/ETY. 8 artikla Saattaminen osaksi kansallista lainsäädäntöä Jäsenvaltioiden on saatettava tämän direktiivin noudattamisen edellyttämät lait, asetukset ja hallinnolliset määräykset voimaan 1 päivään huhtikuuta 1999 mennessä. Niiden on ilmoitettava tästä komissiolle viipymättä. Näissä jäsenvaltioiden antamissa säädöksissä on viitattava tähän direktiiviin tai niihin on liitettävä viittaus tähän direktiiviin, kun ne virallisesti julkaistaan. Jäsenvaltioiden on säädettävä siitä, miten viittaukset tehdään. 9 artikla Voimaantulo Tämä direktiivi tulee voimaan kahdentenakymmenentenä päivänä sen jälkeen, kun se on julkaistu Euroopan yhteisöjen virallisessa lehdessä. 10 artikla Osoitus Tämä direktiivi on osoitettu kaikille jäsenvaltioille. Tehty Brysselissä 7 päivänä toukokuuta 1998. Neuvoston puolesta M. BECKETT Puheenjohtaja (1) EYVL L 336, 23.12.1994, s. 156 (2) EYVL 66, 27.10.1960, s. 1339/60 (3) EYVL L 44, 22.2.1993, s. 1, päätös sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna päätöksellä 97/530/EY (EYVL L 216, 8.8.1997, s. 77). (4) EYVL L 254, 23.11.1970, s. 1, direktiivi sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna vuoden 1994 liittymissopimuksella. (5) EYVL L 254, 23.11.1970, s. 26. direktiivi sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna vuoden 1994 liittymissopimuksella. (6) EYVL L 346, 17.12.1973, s. 1, päätös sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna päätöksellä 76/641/ETY (EYVL L 223, 16.8.1976, s. 25). LIITE VIENTILUOTTOVAKUUTUSTEN YHTEISET PERIAATTEET I LUKU: VAKUUTUSTURVAN OSATEKIJÄT 1 jakso: Yleiset periaatteet ja määritelmät 1. Yhteisten periaatteiden soveltamisala a) Tässä liitteessä vahvistettuja vakuutusturvan yhteisiä periaatteita on sovellettava julkisten tai yksityisten ostajien kanssa tehtyihin liiketoimiin, jotka rahoitetaan toimitusluotolla, sekä julkisten tai yksityisten luotonsaajien kanssa tehtyihin liiketoimiin, jotka rahoitetaan ostajaluotolla. b) Yhteisiä periaatteita on sovellettava kaikkiin 4 kohdassa määriteltyjen riskien vakuutusturvaan. Vakuutuksenantaja voi kuitenkin jokaisessa yksittäistapauksessa päättää vakuutusturvan rajoittamisesta koskemaan ainoastaan tiettyjä riskejä. c) Kun tämän liitteen 5 kohdan mukaisesti julkisena pidettävä yksikkö takaa yksityisen velallisen kaikki velvoitteet täysin ja ehdottomasti, on sovellettava julkisia velallisia koskevia yhteisiä periaatteita. Tässä liitteessä `velallisella` tarkoitetaan joko 1 kohdan a alakohdassa tarkoitettua ostajaa tai luotonsaajaa taikka näiden vakuutetun liiketoimen takaajaa. 2. Toimitusluoton ominaispiirteet a) Toimitusluotolla tarkoitetaan yhden tai useamman toimittajan ja yhden tai useamman ostajan välistä jäsenvaltiosta peräisin olevien tavaroiden ja/tai palvelujen vientiä koskevaa kauppasopimusta, jossa ostaja sitoutuu tai ostajat sitoutuvat suorittamaan maksun toimittajalle tai toimittajille käteis- tai luottoehdoin. b) Toimitusluoton vakuutusturvaa koskevia säännöksiä on sovellettava silloin, kun vakuutusturva myönnetään jäsenvaltiossa perustamissopimuksen 58 artiklan mukaisesti perustetuille yrityksille. c) Jos kauppasopimus rahoitetaan ostajaluotolla tai jollakin muulla rahoitusjärjestelyllä, viejälle varsinaisen kauppasopimuksen perusteella myönnettävän takuuturvan osalta on noudatettava toimitusluottojen vakuutusturvaa koskevia säännöksiä. 3. Ostajaluoton ominaispiirteet a) Ostajaluotolla tarkoitetaan luottosopimusta, jolla rahoitetaan yhden tai useamman rahoituslaitoksen ja yhden tai useamman luotonsaajan välistä jäsenvaltiosta peräisin olevien tavaroiden ja/tai palvelujen vientiä koskeva kauppasopimus ja jossa luotonantajalaitos sitoutuu tai luotonantajalaitokset sitoutuvat suorittamaan toimittajalle tai toimittajille käteismaksuna kyseisen liiketoimen maksut yhden tai useamman ostajan tai ostajien/luotonsaajan tai luotonsaajien puolesta, kun taas ostaja tai ostajat/luotonsaaja tai luotonsaajat maksaa tai maksavat luoton määrän takaisin luotonantajalaitokselle tai luotonantajalaitoksille luottoehdoin. b) Ostajaluoton vakuutusturvaa koskevia säännöksiä on sovellettava silloin, kun vakuutusturva myönnetään rahoituslaitoksille, riippumatta niiden sijoittautumis- tai rekisteröintipaikasta, jos ostajaluottoon liittyy luotonsaajan ehdoton velvoite maksaa velka takaisin riippumatta rahoitettavan kauppasopimuksen täyttymisestä. c) Ostajaluoton vakuutusturvaa koskevia säännöksiä on sovellettava rahoituslaitoksen asianmukaisesti hallussaan pitämien ja kauppasopimuksen rahoitusjärjestelyn mukaisesti ostajan maksettavaksi tulevien siirtokelpoisten rahoitusvälineiden osalta kyseiselle rahoituslaitokselle annettavaan vakuutusturvaan. 4. Riskien määrittely a) Yksityisten velallisten kaupallinen riski määritellään 14, 15 ja 16 kohdassa. b) Yksityisten velallisten poliittinen riski määritellään 17-22 kohdassa ja julkisten velallisten riski 15-22 kohdassa. c) Valmistusaikainen riski määritellään 6 kohdan b alakohdassa. d) Luottoriski määritellään 6 kohdan c alakohdassa. 5. Velallisen asema a) Yksikköä, joka missä tahansa muodossa edustaa varsinaista julkista valtaa ja jota ei voida oikeudellisesti tai hallinnollisesti julistaa maksukyvyttömäksi, pidetään julkisena velallisena. Se voi olla joko valtiovaltaa edustava velallinen, toisin sanoen yksikkö, jolla on valtion täysi luottamus ja vakuudet, esimerkiksi valtiovarainministeriö tai keskuspankki, tai mikä tahansa muu alisteisessa asemassa oleva julkinen yksikkö, kuten alueellinen, kunnallinen tai puolivaltiollinen viranomainen taikka jokin muu julkinen laitos. b) Velallisen asemaa arvioidessaan vakuutuksenantajan on otettava huomioon: - velallisen oikeudellinen asema, - velalliseen kohdistettavien oikeudellisten toimien tosiasiallinen vaikutus, - velallisen rahoitus- ja tulolähteet; tässä on otettava huomioon, että julkinen velallinen voi suorittaa velkansa myös käyttämällä keskushallinnon varojen ulkopuolisia lähteitä, esimerkiksi paikallisverotuksesta tai julkisten palvelujen tarjoamisesta saatuja tuloja, - kyseisen hallituksen vaikutus- ja valvontavalta velallisen suhteen. c) Velallista, joka ei ole julkinen edellä mainittujen perusteiden mukaisesti, on pääsääntöisesti pidettävä yksityisenä velallisena. 2 luku: Vakuutusturvan soveltamisala 6. Katettu riski a) Katettavia riskejä ovat valmistusaikaisesta ja luottoriskistä johtuvan tappion riskit. b) Valmistusaikaisesta riskistä johtuva tappio toteutuu, kun vakuutuksenottajan sopimusvelvoitteiden täytäntöönpano tai tilattujen tavaroiden valmistus keskeytyy kuuden peräkkäisen kuukauden ajaksi, jos keskeytyksen välittömänä ja yksinomaisena syynä on yhden tai useamman 14-22 kohdassa luetellun vakuutuksella katetun tappion syyn ilmeneminen. c) Luottoriskistä johtuva tappio toteutuu, kun vakuutuksenottaja ei ole kyennyt saamaan asianomaisen kauppasopimuksen tai luottosopimuksen perusteella saatavanaan olevaa määrää kolmen kuukauden kuluessa sen erääntymisestä, jos maksun saamatta jäämisen välittömänä ja yksinomaisena syynä on yhden tai useamman 14-22 kohdassa luetellun vakuutuksella katetun tappion syyn ilmeneminen. d) Jos ostajaluottoon liittyvä riski vakuutetaan ehdottomasti, vakuutuksenantajan on noudatettava 32 ja 33 kohdassa 47 kohdan a alakohdassa säädettyjä periaatteita ja menettelyjä. 7. Vakuutuksen kattavuus a) Valmistusaikaisen riskin vakuutusturvaan kuuluu sopimuksen arvon rajoissa vakuutuksenottajalle sopimuksen velvoitteiden täyttämisestä tai sopimukseen kuuluvien tavaroiden valmistuksesta aiheutuvat kustannukset, jos ne tosiasiallisesti johtuvat sopimuksen täyttämisestä. Valmistusaikaisen riskin vakuutusturvaan eivät kuulu: - tavaroista ja/tai palveluista aiheutuneet kustannukset, joiden osalta luottoriskin vakuutusturva on jo toteutunut, - määrät, jotka vakuutuksenottaja on maksanut vakuutuksella katetun sopimuksen perusteella annetun toimitustakauksen laukeamisen perusteella; tämä ei kuitenkaan estä vakuutuksenantajaa myöntämästä vakuutusturvaa kyseisille riskeille tämän direktiivin soveltamisalan ulkopuolella, ja - vakuutuksenottajan velalliselle maksamia sopimussakkoja ja vahingonkorvauksia vastaavat määrät. b) Luottoriskin vakuutusturvaan kuuluu kauppasopimuksen mukainen saatava ostajalta tai luottosopimuksen mukainen saatava luotonsaajalta (pääoma ja korot), mukaan lukien saatavan erääntymispäivän jälkeen kertyneet korot (viivästyskorot). Luottoriskin vakuutusturvaan eivät kuulu vakuutuksenottajan velalliselle maksamia sopimussakkoja ja vahingonkorvauksia vastaavat määrät. 8. Kateprosentti a) Vakuutuskate ja peruste vakuutuksenantajaa velvoittavan enimmäiskorvausmäärän määrittämiseksi on ilmoitettava selvästi vakuutuksenantajan laatimassa vakuutussopimuksessa. b) Jos vakuutuksenantaja myöntää 95:tä prosenttia korkeamman katteen, vakuutuksenantajan on noudatettava 32 ja 33 kohdassa sekä 47 kohdan a alakohdassa säädettyjä periaatteita ja menettelyjä. 9. Vakuuttamaton prosenttiosuus Vakuutuksenottaja vastaa vakuuttamattomasta prosenttiosuudesta, tämän kuitenkaan rajoittamatta 8 kohdan b alakohdan soveltamista. Vakuutuksenantaja voi päättää sallia sen, että tällainen vakuuttamaton prosenttiosuus ei kokonaan tai osaksi tule vakuutuksenottajan vastattavaksi. 10. Ulkomaan valuutoissa tapahtuvien liiketoimien vakuutusturva Jos liiketoimi on maksettava tai rahoitettava yhdellä tai useammalla ulkomaan valuutalla, vakuutusturva voidaan myöntää minä tahansa tällaisena valuuttana. 11. Ulkomaiset alihankinnat Yhdessä tai useammassa jäsenvaltiossa toimivien osapuolten kanssa tehtävät alihankintasopimukset kuuluvat ilman eri toimenpiteitä katteen piiriin Euroopan yhteisöjen muista jäsenvaltioista tai ulkopuolisista valtioista tuleviin tiettyihin alihankintoihin vientitakuiden ja vientirahoituksen alalla sovellettavasta järjestelmästä 10 päivänä joulukuuta 1982 tehdyn neuvoston päätöksen 82/854/ETY (1) mukaisesti. 12. Vakuutusturvan voimaantulo a) Ostajaluoton vakuutusturva tulee voimaan luottosopimuksen voimaantulopäivänä, jos vakuutussopimuksen ja luottosopimuksen ennakkoehdot ovat täyttyneet. b) Toimitusluoton valmistusaikaisen riskin vakuutusturva tulee voimaan kauppasopimuksen voimaantulopäivänä, jos vakuutussopimuksen ja kauppasopimuksen ennakkoehdot ovat täyttyneet. Luottoriskin vakuutusturva tulee voimaan päivänä, jona vakuutuksenottajan sopimusvelvoitteiden täydellinen noudattaminen antaa tälle oikeuden maksun saamiseen, jos vakuutussopimuksen ja kauppasopimuksen ennakkoehdot ovat täyttyneet. Luottoriskin vakuutusturva voi kuitenkin tulla voimaan kunkin osatoimituksen tai osalähetyksen päivänä, jos takuunottaja on sopimusehtojen mukaisesti oikeutettu kiinteään ja lopulliseen maksun määrään, joka vastaa toimitettujen tai lähetettyjen tavaroiden ja/tai palvelujen arvoa. 3 luku: Tappion syyt ja vapautus vastuusta 13. Vakuutuksenantajan vastuu Vakuutuksenantaja on vastuullinen, jos tappio johtuu suoraan ja yksinomaan yhdestä tai useammasta 14-22 kohdassa tarkoitetusta tappion syystä. 14. Maksukyvyttömyys Yksityisen velallisen ja tämän takaajan, jos sellainen on, oikeudellinen tai tosiasiallinen maksukyvyttömyys. 15. Maksamatta jättäminen Velallisen ja tämän takaajan, jos sellainen on, maksamatta jättäminen. 16. Mielivaltainen sopimuksen rikkominen tai kieltäytyminen Kun kyseessä on toimitusluotto, ostajan päätös keskeyttää tai peruuttaa kauppasopimus taikka kieltäytyä ottamasta vastaan tavaroita ja/tai palveluja ilman oikeutta tehdä näin. 17. Kolmannen maan päätös Muun maan kuin vakuutuksenantajan maan taikka vakuutuksenottajan maan valtiovallan toimenpide tai päätös, mukaan lukien valtiovallan toteuttamina toimenpiteinä pidettävät julkisten viranomaisten toimenpiteet tai päätökset, jolla estetään luottosopimuksen tai kauppasopimuksen täytäntöönpano. 18. Moratorio Yleinen moratorio, jonka määrää velallisen maan valtiovalta tai sellaisen kolmannen maan valtiovalta, jonka kautta luottosopimuksen tai kauppasopimuksen mukaisen maksun on tarkoitus tapahtua. 19. Varojen siirtämisen estyminen tai viivästyminen Poliittiset tapahtumat, taloudelliset vaikeudet taikka lainsäädännölliset tai hallinnolliset toimenpiteet, jotka tapahtuvat tai jotka toteutetaan vakuutuksenantajan maan ulkopuolella ja jotka estävät tai viivyttävät luottosopimuksen tai kauppasopimuksen perusteella maksettujen varojen siirtämistä. 20. Velallisen maan säädökset Velallisen maassa annetut säädökset, joiden mukaan velallisen paikallisessa valuutassa suorittamia maksuja pidetään velan pätevänä suorituksena, vaikka nämä maksut eivät vaihtokurssien vaihtelujen vuoksi kauppasopimuksen tai luottosopimuksen valuutaksi muunnettuina enää kata velan määrää varojen siirtopäivänä. 21. Vakuutuksenantajan maan tai vakuutuksenottajan maan päätös Vakuutuksenantajan maan tai vakuutuksenottajan maan valtiovallan toimenpide tai päätös, mukaan lukien Euroopan yhteisön toimenpiteet ja päätökset, jotka koskevat jäsenvaltion ja kolmansien maiden välistä kauppaa, kuten vientikielto, jos kyseinen valtio ei muulla tavalla kata sen vaikutuksia. 22. Ylivoimainen este Vakuutuksenantajan maan ulkopuolella ilmenevät ylivoimaiset esteet, kuten sota, mukaan lukien kansalaissota, vallankumous, kapina, kansalaislevottomuudet, pyörremyrsky, tulva, maanjäristys, tulivuorenpurkaus, hyökyaalto ja ydinonnettomuus, jos sen vaikutuksia ei ole muuten vakuutuksella katettu. 23. Yleinen vapautus vastuusta Vakuutuksenantajalla olisi oltava oikeus vapautua vastuusta, jos tappion syynä on suoraan tai välillisesti jokin seuraavista tekijöistä: a) vakuutuksenottajan tai tämän puolesta toimivan henkilön toimet tai laiminlyönnit, b) vakuutuksenottajan oikeuksia rajoittava määräys, joka sisältyy luottosopimukseen, kauppasopimukseen tai niihin liittyvään asiakirjaan, mukaan lukien kaikki takuu- tai vakuusjärjestelyihin liittyvät asiakirjat; c) muu luottosopimuksen tai kauppasopimuksen tekemisen jälkeen tehty vakuutuksenottajan ja velallisen välinen sopimus, joka estää velan maksamisen tai viivyttää sitä; d) Kun kysymyksessä on toimitusluottosopimus, alihankkijoiden, sopimuskumppaneiden tai muiden toimittajien velvoitteiden noudattamatta jättäminen, jos laiminlyönti ei johdu 17-22 kohdassa luetelluissa tappion syissä esitetyistä poliittisista tapahtumista. 4 luku: Korvauksia koskevat säännökset 24. Odotusaika a) Korvauksia koskeva odotusaika vastaa 6 kohdan b ja c alakohdassa säädettyä taatun riskin toteutumiselle säädettyä aikaa. b) Odotusaikaa ei tarvitse soveltaa: - yksityisen velallisen maksamatta jättämiseen, joka johtuu tämän oikeudellisesta tai tosiasiallisesta maksukyvyttömyydestä, - kun kyseessä on kahdenvälinen velkojen uudelleenjärjestelysopimus valtioiden kesken. 25. Vahingon korvaaminen ja siirtäminen a) Vakuutuksenottajalla on oikeus korvaukseen 24 kohdassa määritellyn odotusajan päättyessä, jos takuun ja vahingon korvaamisen ennakkoehdot ovat täyttyneet, korvaussaatava on oikeudellisesti pätevä ja jos vakuutuksenottaja on suhtautunut riskiin asianmukaisella huolellisuudella. b) Vakuutuksenantajalla on oikeus siirtää luottosopimuksen tai kauppasopimuksen mukaiset takuunottajan oikeudet. 26. Vakuudelliset velvoitteet Jos velallisen velvoitteet vakuutuksenottajaa kohtaan on turvattu takauksella tai muulla vakuudella, vakuutuksenottajan on toteutettava kaikki takaussopimuksessa vaaditut tarvittavat toimenpiteet sen varmistamiseksi, että takaus tai muu vakuus on voimassa ja pantavissa täytäntöön ja että vakuus todella pannaan täytäntöön. 27. Korvauksen laskeminen Korvaussaatavan mukaista maksua laskettaessa vakuutuksenantaja ei saa maksaa vakuutuksenottajalle määrää, joka ylittää tämän koko tappion tosiasiallisen määrän, ja/tai määrää, joka ylittää määrän, jonka takuuottaja tosiasiallisesti oli oikeutettu saamaan luotonsaajalta luottosopimuksen perusteella tai ostajalta kauppasopimuksen perusteella, ellei 31 kohdan säännöksistä muuta johdu. 28. Korvauksen maksaminen Korvaus on maksettava viipymättä, kuitenkin viimeistään kuukauden kuluessa odotusajan päättymisestä, jos vakuutuksenantajalle on viipymättä ilmoitettu korvaussaatavan ilmaantumisesta ja hän on vastaanottanut ajoissa kaikki tarpeelliset tiedot, asiakirjat ja todisteet voidakseen todeta, että saatava on oikeutettu. Valmistusaikaisen riskin vakuutusturvaa koskeva korvaus on maksettava kuukauden kuluessa joko odotusajan päättymisestä tai mahdollisesti tarvittavan asiantuntijalausunnon vastaanottamisesta tai päivästä, jona vakuutuksenottaja ja vakuutuksenantaja ovat tehneet sopimuksen korvauksen määrästä, sen mukaan, mikä näistä päivämääristä on myöhäisin. 29. Korvaussaatavaa koskevat riidat Jos tappioihin, joiden osalta vakuutuksenottaja hakee korvausta, liittyy riidanalaisia oikeuksia, vakuutuksenantaja voi lykätä korvauksen maksamista, kunnes luottosopimuksessa tai kauppasopimuksessa määrätty tuomioistuin tai välimiesoikeus on ratkaissut riidan vakuutuksenottajan eduksi. 30. Kahdenvälinen velkojen uudelleenjärjestelysopimus valtioiden kesken a) Jos vakuutusturvaan kuuluva luottosopimus tai kauppasopimus kuuluu kahdenkeskisen valtioiden välisen velkojen uudelleenjärjestelysopimuksen piiriin, vakuutuksenottajan on noudatettava velkojen uudelleenjärjestelysopimuksen ehtoja sekä vakuutettujen että vakuuttamattomien luottosopimuksen tai kauppasopimuksen osien osalta. Vakuutuksenottajan on annettava vakuutuksenantajalle velkojen uudelleenjärjestelysopimuksen täytäntöönpanossa tarvittava tuki. b) Jos vakuutettu määrä sisältyy kahdenväliseen velkojen uudelleenjärjestelysopimukseen valtioiden kesken, vakuutuksenantaja voi luopua 28 kohdassa tarkoitetusta yhden kuukauden määräajasta, kun kahdenvälinen sopimus tulee voimaan. 31. Lisäkustannukset Tappion minimoimiseen tai välttämiseen tähtäävistä toimista aiheutuvat lisäkustannukset on katettava suhteellisesti vakuutussopimuksessa sovitun vakuutuskatteen mukaisesti, jos vakuutuksenantaja on hyväksynyt kustannukset. Lisäkustannuksiin kuuluvat oikeudenkäyntikulut ja muista oikeudellisista toimista aiheutuneet kustannukset tappion minimoimiseksi tai välttämiseksi, mutta niihin eivät kuulu kustannukset jotka aiheutuvat saatavan päteväksi toteamisesta. Jos nämä kustannukset kuitenkin liittyvät myös määriin tai juoksuaikoihin, joille vakuutuksenantaja ei ole myöntänyt vakuutusturvaa, ne on laskettava mukaan vakuutettuihin ja vakuuttamattomiin määriin tai juoksuaikoihin niiden suhteessa. II LUKU: VAKUUTUSMAKSU 32. Vakuutusmaksun määrittämisen yleiset periaatteet Vakuutusmaksujen osalta on pyrittävä lähentymiseen. Tätä varten vientiluottovakuutusmaksun on: - vastattava vakuutettua (maa-, valtiovalta-, julkista ja/tai yksityistä) riskiä, - riittävästi vastattava myönnetyn vakuutuksen kattavuutta ja laatua, - oltava riittävä kattamaan myös pitkäaikaiset toimintakustannukset ja tappiot. 33. Vakuutusturvan laatu Määrittäessään 32 kohdassa tarkoitetun vakuutusturvan laatua vakuutuksenantajan on otettava asianmukaisesti huomioon vakuutusturvan kate, vakuutusturvan ehdollisuus ja muut vakuutusturvan laatuun vaikuttavat tekijät. 34. Maariskiarviointi Kunkin maan tai maaryhmän osalta veloitettavan vakuutusmaksun on perustuttava asianmukaiseen maariskiarviointiin. 35. Velallisen luottokelpoisuus Vakuutusmaksua määritettäessä vakuutuksenantajan on asianmukaisesti otettava huomioon velallisen luottokelpoisuus mukaan lukien 5 kohdassa tarkoitettu velallisen asema. 36. Riskikausi Vakuutusmaksun määrittämisessä vakuutuksenantajan on otettava huomioon koko riskikausi ja takaisinmaksusuunnitelma sekä korko. 37. Maksun perusteena oleva määrä a) Vakuutusmaksu on maksettava maksun perusteena olevan määrän osalta ja sen on perustuttava mahdollisimman tarkasti vähimmäisperustakuumaksuun. Perusmaksut ilmoitetaan prosentteina viitearvosta ikään kuin maksut perittäisiin täysimääräisinä vakuutus- tai takauspäivänä; luottoriskin osalta viitearvon on oltava vähintään luottopääoman määrä tai kauppasopimuksen (jälleen)rahoitettu osuus ja valmistusaikaisen riskin osalta sopimuksen kokonaisarvo, josta on vähennetty etumaksu. b) Kun kysymyksessä on valmistusaikainen riski, veloitettava määrä voidaan rajoittaa oletetun enimmäistappion suuruiseksi. 38. Vakuutusmaksun maksaminen a) Vakuutusmaksu erääntyy maksettavaksi kokonaan vakuutussopimuksen tai takauksen päivänä tai sopimuksen tai luottosopimuksen tullessa kaikilta osin voimaan. b) Vakuutusmaksu voidaan maksaa erissä tai lisäämällä korkoa edellyttäen, että tämä vastaa edellä 38 kohdan a alakohdassa tarkoitettua nettonykyarvon mukaista vakuutusmaksun määrää. III LUKU: MAAKATEPOLITIIKKA 39. Maakatepolitiikan määrittely a) Vakuutuksenantajan on kokonsa ja taloutensa rakenteen asettamien rajoitusten perusteella perustettava maakatepolitiikkansa maakohtaiseen riskiarviointiinsa, kokonaisvastuuseensa kustakin maasta ja maariskisalkkunsa koostumukseen. b) Vakuutuksenantajan on otettava maakatepolitiikkansa laatiessaan huomioon kunkin velallismaan luokittelu. c) Vakuutuksenantaja voi kuitenkin keskeyttää johonkin tiettyyn maahan kohdistuvan takuutoimintansa tai rajoittaa sitä maaluokittelusta riippumatta. 40. Kokonaisvastuun määritelmä Kokonaisvastuu on määritettävä vakuutuskatteen rajoissa keskipitkän ja pitkän aikavälin liiketoimintaa koskevien määrien perusteella direktiivin 1 artiklan mukaisesti. 41. Maariski a) Pienimmän riskin maiden ryhmän osalta vakuutuksenantaja ei saa periaatteessa asettaa rajoituksia myönnettävälle takuupolitiikalle. b) Muiden maiden osalta vakuutuksenantaja voi asettaa vakuutuspolitiikalleen rajoituksia. c) Vakuutuksenantaja, joka ei periaatteessa myönnä vakuutusturvaa jonkin maan tai tietyn maaryhmän osalta, voi kuitenkin poikkeuksellisesti myöntää vakuutusturvan tietyille liiketoimille kahdenvälisestä politiikasta tai kansallisesta edusta johtuvista syistä tai jos kyseistä liiketoimintaa varten on käytettävissä tarpeeksi vapaasti vaihdettavaa valuuttaa. d) Edellä b alakohdassa tarkoitettujen maiden osalta vakuutuksenantajat voivat asettaa yhden tai useampia riskirajoja, esimerkiksi: - kokonaisvastuulle kyseisestä maasta, - vakuutustarjousten kokonaisarvolle, - uusien vakuutettavien sopimusten arvolle, - yksittäisille liiketoimille myönnettävän vakuutusturvan enimmäismäärälle. Vakuutuksenantaja voi myös korottaa sovellettavaa vakuutusmaksua. Toimittaessa tietyn maan riskirajan alapuolella ei vakuutusturvalle periaatteessa aseteta rajoituksia. 42. Maakatepolitiikan erityisehdot Maaryhmästä riippumatta vakuutuksenantaja voi joka tapauksessa soveltaa jonkin maan osalta järjestelmällisesti tiettyjä vakuutusehtoja, joita ovat esimerkiksi: - kyseisen maan keskuspankin tai valtionvarainministeriön maksu- ja/tai siirtotakuu, - peruuttamaton remburssi tai pankkitakaus, - odotusajan pidennys, - vakuutuskatteen alentaminen, - tiettyjen toiminta-alojen tai tietynlaisten hankkeiden vakuutusturvan rajoittaminen. IV LUKU: ILMOITUSMENETTELYT 43. Ilmoitusmenettelyn soveltamisala a) Vakuutuksenantajan on sovellettava jäljempänä esitettyjä menettelyjä I, II ja III luvussa säädettyihin yhteisiin periaatteisiin. b) Näillä menettelyillä täydennetään luottovakuutuksen, luottotakuiden ja rahoitusluottojen alan neuvotteluja ja tietojenvaihtoa koskevista menettelyistä tehdyn neuvoston päätöksen 73/391/ETY (2) mukaisesti säädettyjä menettelyjä. 44. Ilmoitusmenettelyjen lajit Komissiolle ja muille vakuutuksenantajille tarkoitettuja ilmoituksia koskevia menettelyjä on neljä lajia: - vuotuinen ilmoitus tiedoksi, - ilmoitus päätöksentekoa varten, - ennakkoilmoitus tiedoksi, ja - jälki-ilmoitus tiedoksi. Toimitettuja tietoja ei saa ilmaista kolmansille osapuolille. 45. Vuotuinen ilmoitus tiedoksi a) Jokaisen vuoden lopussa, kuitenkin viimeistään seuraavan vuoden 30 päivänä huhtikuuta, jokaisen vakuutuksenantajan on annettava toisille vakuutuksenantajille ja komissiolle takautuvasti kertomus edellisen vuoden toiminnastaan. Kertomuksen on sisällyttävä kaikki velallismaat, ja siinä on esitettävä jokaisen velallismaan osalta: - vakuutuksenantajan tarjoaman vakuutusturvan kokonaismäärä, - 40 kohdassa määritelty kokonaisvastuu, - vakuutusmaksutulot, - takaisin perityt määrät, ja - maksettujen korvausten määrä. b) Jokaisen vuoden alussa, viimeistään 31 päivänä tammikuuta, jokaisen vakuutuksenantajan on annettava muille vakuutuksenantajille ja komissiolle maakatepolitiikkaansa koskeva kertomus mukaan lukien vakuutuslimiittien lajit ja tasot sekä ehdot, joita vakuutuksenantajalla on yleensä tarkoitus soveltaa, sellaisina kuin ne on suunniteltu tulevaksi vuodeksi tai sovellettavissa tulevana vuonna. 46. Ilmoitus päätöksentekoa varten a) Kun yhteisön viejiltä tai pankeilta tulee kilpailevia tarjouksia, asianomaisen vakuutuksenantajan on vastattava viipymättä kaikkiin toisen asianomaisen vakuutuksenantajan esittämiin tietoja koskeviin pyyntöihin, jotka koskevat kyseiseen liiketoimeen liittyvän velallisen 5 kohdassa tarkoitettua asemaa. b) Jos velallisen asemasta syntyy erimielisyyttä, asianomaisten vakuutuksenantajien on annettava tiedot muiden vakuutuksenantajien käyttöön, jotta pyrittäisiin sopimaan yhteisesti hyväksyttävästä velallisen asemasta. c) Jos vakuutuksenantajat eivät saavuta yhteisymmärrystä velallisen asemasta 10 työpäivän kuluessa tietoja koskevan pyynnön esittämisestä, asianomaisten vakuutuksenantajien on annettava asia sitä koskevine tietoineen komission käsiteltäväksi, joka tekee päätöksen direktiivin 4 artiklan mukaista menettelyä noudattaen. 47. Ennakkoilmoitus tiedoksi a) Vakuutuksenantajan, joka aikoo poiketa tämän liitteen säännöksistä myöntämällä edullisemmat vakuutusturvaa koskevat ehdot joko tietyn liiketoimen tai liiketoimien kokonaisuuden taikka tietyn alan tai tiettyjen alojen taikka tietyn maan tai tiettyjen maiden taikka koko järjestelmän osalta, on ilmoitettava aikomuksestaan muille vakuutuksenantajille ja komissiolle vähintään seitsemän työpäivää ennen päätöksensä voimaantuloa ja ilmoitettava aiotun poikkeuksen syyt, joita ovat esimerkiksi tarve mukautua kansainväliseen kilpailuun, sekä vastaavan veloitettavan vakuutusmaksun määrä. b) Vakuutuksenantajan, joka aikoo veloittaa pienempää vakuutusmaksua kuin se on ilmoittanut vuosittain 45 kohdan b alakohdan mukaisesti, on ilmoitettava aikomuksestaan muille vakuutuksenantajille ja komissiolle vähintään seitsemän työpäivää ennen päätöksensä voimaantuloa. c) Vakuutuksenantajan, joka edellä a ja b alakohdassa tarkoitetun toisen vakuutuksenantajan ilmoituksen perusteella aikoo myöntää edullisemmat ehdot kuin kyseinen toinen vakuutuksenantaja, on ilmoitettava aikomuksestaan muille vakuutuksenantajille ja komissiolle vähintään seitsemän työpäivää ennen päätöksensä voimaantuloa ja ilmoitettava veloitettavaksi aikomansa vakuutusmaksun määrä. d) Vakuutuksenantajan, joka 41 kohdan c alakohdan mukaisesti aikoo myöntää takuuturvan sellaisten maiden, joiden osalta se ei tavallisesti tarjoa vakuutusturvaa, velallisten kanssa toteutettavalle liiketoimelle, on ilmoitettava aikomuksestaan muille takuunantajille ja komissiolle viimeistään seitsemän työpäivää ennen päätöksensä voimaantuloa ja ilmoitettava veloitettavaksi aikomansa vakuutusmaksun määrä. 48. Jälki-ilmoitus tiedoksi a) Vakuutuksenantajan, joka päättää poiketa tämän liitteen säännöksistä myöntämällä vähemmän edulliset ehdot tietyn liiketoimen tai liiketoimien kokonaisuuden taikka tietyn alan tai tiettyjen alojen taikka tietyn maan tai tiettyjen maiden taikka koko järjestelmänsä osalta, on viimeistään 31 päivänä tammikuuta ilmoitettava asiasta muille vakuutuksenantajille ja komissiolle edellisen kalenterivuoden osalta. b) Vakuutuksenantajan, joka päättää oikaista 45 kohdan b alakohdan mukaisesti vuosittain ilmoitetun maakatepolitiikan yhtä tai useampaa osa-aluetta, on ilmoitettava asiasta viipymättä muille vakuutuksenantajille ja komissiolle. c) Vakuutuksenantajan, joka 47 kohdan a ja/tai b kohdan mukaisen ilmoituksen perusteella päättää myöntää samat ehdot kuin kyseisen ilmoituksen tehnyt vakuutuksenantaja, on ilmoitettava asiasta viipymättä muille vakuutuksenantajille ja komissiolle. d) Jokaisen vakuutuksenantajan on annettava viipymättä yksityiskohtaiset vastaukset jokaiseen selvitystä tai tietoja koskevaan pyyntöön, jonka muut vakuutuksenantajat tai komissio ovat esittäneet sen toiminnasta. 49. Sähköpostijärjestelmän käyttö Kaikki ilmoitukset on tavallisesti tehtävä sähköpostijärjestelmää käyttäen tai tarvittaessa muuta asianmukaista kirjallista pikaviestintätapaa käyttäen. (1) EYVL L 357, 18.12.1982, s. 20 (2) EYVL L 346, 17.12.1973, s. 1, päätös sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna vuoden 1994 liittymisasiakirjalla.