97/106/EY: Komission päätös, tehty 17 päivänä heinäkuuta 1996, Sisilian aluelaissa N:o 25/93 säädetyistä tuista (Ainoastaan italiankielinen teksti on todistusvoimainen)



Virallinen lehti nro L 037 , 07/02/1997 s. 0011 - 0019



KOMISSION PÄÄTÖS, tehty 17 päivänä heinäkuuta 1996, Sisilian aluelaissa N:o 25/93 säädetyistä tuista (Ainoastaan italiankielinen teksti on todistusvoimainen) (97/106/EY) EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO, joka ottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 93 artiklan 2 kohdan ensimmäisen alakohdan, ottaa huomioon hedelmä- ja vihannesalan yhteisestä markkinajärjestelystä 18 päivänä toukokuuta 1972 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 1035/72 (1), sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna asetuksella (EY) N:o 1363/95 (2), ja erityisesti sen 31 artiklan, kehotettuaan niitä, joita asia koskee 93 artiklan 2 kohdan mukaisesti esittämään huomautuksensa (3), sekä katsoo seuraavaa: I Italian pysyvä edustusto Euroopan yhteisöissä ilmoitti kirjeellä 25 päivältä lokakuuta 1993 perustamissopimuksen 93 artiklan 3 kohdan mukaisesti komissiolle 1 päivänä syyskuuta 1993 säädetystä Sisilian aluelaista N:o 25, jäljempänä 'laki N:o 25/93'. Koska laki hyväksyttiin ilman, että komissiolla oli tilaisuutta esittää lausuntoa laissa säädettyjen tukien soveltuvuudesta yhteismarkkinoille, kyseiset tuet rekisteröitiin tukina, joista ei ollut ilmoitettu. Siltä osin kuin on kyse laissa säädetyistä maa- ja metsätaloutta koskevista toimenpiteistä Italian viranomaiset lähettivät kirjeellä 3 päivältä toukokuuta 1994 ja 19 päivältä syyskuuta 1994 lisätietoja komission 5 päivänä tammikuuta 1994 ja 28 päivänä heinäkuuta 1994 esittämien pyyntöjen johdosta. Komissio ilmoitti kirjeellä 31 päivältä heinäkuuta 1995 Italialle päätöksestään aloittaa perustamissopimuksen 93 artiklan 2 kohdan mukainen menettely niitä tukia vastaan, joista on säädetty seuraavissa säännöksissä: - lain N:o 25/93 44 artiklassa; - lain N:o 25/93 50 artiklassa sekä 23 päivänä toukokuuta 1991 säädetyn Sisilian aluelain N:o 32, jäljempänä laki N:o 32/91, 21 artiklan 1 a kohdassa; - lain N:o 25/93 84 artiklan 4 ja 5 kohdassa siltä osin kuin on kyse muita kuin epäsuotuisia alueita koskevista tuista; - lain N:o 25/93 85, 86, 88, 90, 96, 103 ja 105 artiklassa. Mainitulla kirjeellä komissio vaati Italian hallitusta esittämään huomautuksensa; mainitulla Euroopan yhteisöjen virallisessa lehdessä julkaistulla kirjeellä se kehotti myös muita asianomaisia ja muita jäsenvaltioita esittämään huomautuksensa. Italia on lähettänyt huomautuksensa kirjeellä 5 päivältä lokakuuta 1995. Huomautuksia on esitetty myös 10 päivänä lokakuuta 1995 ja 22 päivänä tammikuuta 1996 pidetyissä kokouksissa. Muut asianomaiset eivät ole esittäneet huomautuksia. Tämä päätös ei koske aluelain 88 artiklassa tarkoitettuja tukia (Sanderson Agrumaria meridionale Spa -nimisen yrityksen rakenneuudistusta) eikä tukia Siciliana Zootecnica Spa -nimisen yrityksen rakenneuudistuksen hyväksi. Näistä tuista tehdään erillinen päätös. II Lain N:o 25/93 44 artikla Lain N:o 25/93 44 artiklassa säädetään edullisemmista luotoista niiden hedelmiä, vihanneksia ja sitrushedelmiä myyvien yritysten velkojen vakaannuttamiseksi, joissa yrityksissä on vähemmän kuin 20 työntekijää ja jotka ovat taloudellisissa vaikeuksissa. Alue myöntää keskipitkän/pitkän aikavälin luottoja (enimmäispituus 10 vuotta) 7 prosentin korkotuella. Komissio on katsonut, että kyseinen tuki ei ole vaikeuksissa olevien yritysten pelastamiseen ja rakenneuudistukseen myönnettäviä valtion tukia koskevien yhteisön suuntaviivojen, jäljempänä `vaikeuksissa olevia yrityksiä koskevat suuntaviivat` (4), tarkoittamien edellytysten mukainen. Koska kyse on tuesta, joka luonteensa puolesta ei millään tavalla kehitä asianomaista alaa eikä aluetta, mitään poikkeuksia edellytyksiin ei voida myöntää. Italia ei ole esittänyt ainuttakaan huomautusta, jolla osoitettaisiin, että edellä mainittujen suuntaviivojen sisältämät edellytykset ovat täyttyneet tässä erityistapauksessa. Komissio viittaa tältä osin perusteisiin, jotka esitettiin perustamissopimuksen 93 artiklan 2 kohdan mukaisen menettelyn aloittamisen yhteydessä. Lain N:o 25/93 50 artikla Mainitussa artiklassa säädetään lain N:o 32/91 21 artiklan 1 kohtaa varten 18 000 miljoonan Italian liiran menoista ajanjaksolle 1993-1995. Lain N:o 32/91 21 artiklan 1 kohdassa säädetään tuista osuuskuntien tai niiden yhteenliittymien tervehdyttämiseen sellaisella halpakorkoisella (4 prosenttia) lainalla, jolla rahoitetaan jopa 75 prosenttia tukea saavien yritysten rahoitusta koskevan rakenneuudistusohjelman toteuttamisen kustannuksista. Lainat, joiden takaisinmaksuaika on 15 vuotta, voivat liittyä kaikenlaisiin vastattaviin. 14 päivänä joulukuuta 1992 tekemällään päätöksellä, jäljempänä `vuoden 1992 päätös`, komissio hyväksyi nämä tuet vuosiksi 1991-1993, koska Italian viranomaiset olivat täsmentäneet, että kyseessä olevilla toimenpiteillä oli tarkoitus korjata vuosien 1987-1990 kuivuuden aiheuttamia vahinkoja, ja koska Italian viranomaiset olivat antaneet sitoumuksensa niiden yhteisön edellytysten noudattamisesta, joita komissio soveltaa kansallisiin tukiin, joita myönnetään poikkeuksellisten sääolosuhteiden aiheuttamien vahinkojen korvaamiseksi. Säännöksessä, jossa säädetään kyseessä olevien toimenpiteiden jälleenrahoituksesta vuosille 1993-1995 (lain N:o 25/93 50 artikla), ei liitetä millään tavalla yhteen jälleenrahoitettuja toimenpiteitä ja poikkeuksellisia sääolosuhteita, joita voitaisiin pitää perustamissopimuksen 92 artiklan 2 kohdan b alakohdan tarkoittamana luonnonmullistuksena. Näin ollen tukitoimenpide, sellaisena kuin se on voimassa olevien lakien mukaisena, toteutetaan tervehdyttämistukena, ja sitä on arvioitava niiden perusteiden mukaan, jotka komissio on valinnut tämänkaltaisen tuen tutkimiseen perustamissopimuksen 92, 93 ja 94 artiklassa tarkoitetulla tavalla. Koska edellytysten noudattamista ei ole varmistettu, komissio päätti aloittaa 93 artiklan 2 kohdan mukaisen menettelyn. Vastauksena menettelyn aloittamiseen Italia on korostanut kirjeessään 5 päivältä lokakuuta 1995, että: - Lain N:o 32/91 21 artikla tuli voimaan vasta vuonna 1993 (komission vuoden 1992 päätöksen jälkeen ja sen jälkeen, kun soveltamismääräykset oli annettu). Näin ollen suurin osa toimenpiteen soveltamiseen myönnetyistä määristä vuosille 1991, 1992 ja 1993 jäi käyttämättä, eikä niitä voida jatkossakaan käyttää. Tämän nimenomaisen toimenpiteen (lain N:o 32/91 21 artiklan mukainen jälleenrahoitus) tarkoituksena on vuonna 1992 hyväksytyn päätöksen sisältämän tuen täydentäminen sekä tukien maksamisen mahdollistaminen jo valituille tuensaajille kyseisen päätöksen ehtojen perusteella. - Samalla kirjeellä Italia on ilmoittanut komissiolle, että tänä aikana jälleenrahoitustoimenpiteeseen myönnettyä määrää on pienennetty 6 500 miljoonaan liiraan (josta 3 000 miljoonaa liiraa vuoden 1995 ja 3 500 miljoonaa liiraa vuoden 1996 osalta). Itse asian osalta Italia ei kiistä komission menettelyn aloittamisen yhteydessä tekemää arviointia eikä erityisesti sitä, että lain N:o 32/91 21 artiklan sisältämä toimenpide muodostaa vaikeuksissa olevien osuuskuntien tervehdyttämistuen, ja että sitä on näin ollen arvioitava tällaisiin tukiin sovellettavien perusteiden mukaan (eli joko vaikeuksissa olevia yrityksiä koskevien suuntaviivojen ehtojen mukaan tai maatalousyritysten tervehdyttämiseen tarkoitettuihin tukiin liittyvän komission käytännön mukaan). Italian hallituksen kirjeessä ei esitetä ainuttakaan argumenttia siitä, että perusteita on noudatettu. Komissio katsoo, että analyysi, jonka se teki aloittaessaan menettelyn, pitää yhä paikkansa. Näin ollen lain N:o 32/91 21 artiklassa säädetyn toimenpiteen jälleenrahoitusta olisi pidettävä yhteismarkkinoille soveltumattomana. Kysymyksessä olevien säännösten yleisluontoisesti laaditusta sanamuodosta (lain N:o 32/91 21 artiklan 1 ja 1a kohta) voi päätellä, että vuoden 1992 päätöksen, jolla hyväksyttiin kyseisten tukien rahoitus vuosille 1991, 1992 ja 1993 edellisten vuosien kuivuuden Sisilialle aiheuttaman vakavan tilanteen vuoksi, ulkopuolelle jäävä tukien jälleenrahoitus on yhteismarkkinoille soveltumatonta, koska siitä puuttuvat tietyt edellytykset, joilla voidaan varmistaa, että tukien myöntäminen tapahtuu vaikeuksissa oleville yrityksille myönnettäviä tukia koskevia vaatimuksia noudattaen. Italia täsmentää myös, että jälleenrahoitustoimenpiteen tarkoituksena ei ollut mainitussa 21 artiklassa säädetyn järjestelmän voimassaolon pidentäminen vaan ainoastaan se, että tyydytettäisiin niiden mahdollisten edunsaajien vaatimukset, jotka soveltamisen viivästymisen vuoksi ja huolimatta vuoden 1992 päätöksen ehtojen noudattamisesta eivät olleet tukia saaneet. Näistä syistä 21 artiklan 1 ja 1 a kohdan säännöksissä säädettyä toimenpidettä on pidettävä yhteismarkkinoille soveltumattomana ja se on näin ollen kumottava. Kun kuitenkin otetaan huomioon se, että poikkeuksellisten olosuhteiden takia tukien myöntäminen hyväksyttiin määrätylle ajanjaksolle (1991, 1992 ja 1993) tietyin ehdoin sekä se, että teknisistä syistä johtuen kyseistä toimenpidettä ei voitu täysin toteuttaa, tuntuu perustellulta sallia toimenpiteen jälleenrahoitus rajoittaen rahoitus siihen, mikä on ehdottoman välttämätöntä toimenpiteen toteuttamisen varmistamiseksi. Samalla olisi kuitenkin varmistettava lain N:o 32/91 21 artiklassa säädettyjä toimenpiteitä koskevan, komission vuoden 1992 päätöksessä esitettyjen edellytysten noudattaminen. Koska kyse on ainoastaan siitä, että varmistetaan toiminnallinen jatko hankkeille, joita aluehallinto on jo alustavasti tutkinut, jälleenrahoitus on rajoitettava ohjelmiin, joista kyseinen hallinto on ennen 31 päivää joulukuuta 1993 todennut, että ne ovat komission vuoden 1992 päätöksessä esitettyjen edellytysten mukaisia (kyseisessä lain N:o 32/91 21 artiklan tuet sallivassa päätöksessä asetettu määräaika). Koska Italian hallituksen mielestä tätä jälleenrahoitusta ei voida pitää lain N:o 32/91 21 artiklan tarkoittamien toimenpiteiden voimassaolon pidentämisenä, on tarpeellista rajoittaa aikaa, jonka kuluessa maksut voidaan suorittaa. Koska Italian suunnittelema rahoitussuunnitelma koskee vuosia 1995 ja 1996, maksujen suorittamisen aikarajaksi on vahvistettava 31 päivä joulukuuta 1996. Lain N:o 25/93 84 artiklan 4 ja 5 kohta Mainitun 84 artiklan 4 ja 5 kohdassa säädetään, että 25 päivänä maaliskuuta 1986 säädetyssä laissa, jäljempänä `laki N:o 13/86` säädetyt, 10 prosentilla korotetut tuet voidaan myöntää eläinjalostusalan yritysten rakenteiden mukauttamiseen kansallisissa laeissa ja yhteisön lainsäädännössä kyseisestä alasta säädettyihin puhtaus- ja terveysnormeihin. Myönnetty etuisuus vastaa investointiin tarkoitettuja tukia sellaisina kuin maatalouden rakenteiden tehokkuuden parantamisesta 15 päivänä heinäkuuta 1991 annetussa neuvoston asetuksen (ETY) N:o 2328/91 (5), sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna asetuksella (ETY) N:o 2387/95 (6), 12 artiklan 5 kohdassa säädetään. Annettujen tietojen mukaan tukien voimakkuus on 65 prosenttia tai jopa 70 prosenttia hyväksyttävistä kuluista epäsuotuisilla alueilla sillä tavoin kuin ne on määritetty vuoristoalueiden ja eräiden epäsuotuisten alueiden maataloudesta 28 päivänä huhtikuuta 1975 annetussa neuvoston direktiivissä 75/268/ETY (7), sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna direktiivillä 82/786/ETY (8). Hyväksyttyjen tukien enimmäismäärä niiden perusteiden mukaan, joihin komissio on päätynyt investointien tutkimukseen alkutuotannon tasolla, on 75 prosenttia mainitun direktiivin tarkoittamilla epäsuotuisilla alueilla ja 35 prosenttia muilla alueilla. Kyseisessä alueellisessa toimenpiteessä ei noudateta voimakkuuksien enimmäismääriä siltä osin kuin on kyse tuista, jotka on myönnetty muille kuin epäsuotuisille alueille. Italia esittää seuraavat perusteet: - Tutkimuksessaan maatiloille myönnettävistä investointituista, jotka on arvioitava perustamissopimuksen 92 ja 93 artiklan nojalla, komissio vahvisti tukien voimakkuuden enimmäismääräksi 35 prosenttia ja 75 prosenttia (epäsuotuisilla alueilla) investointikustannuksista. Italian hallituksen mukaan näitä olisi voitava mukauttaa, jotta varmistetaan niiden johdonmukaisuus komission asetuksen (ETY) N:o 2328/91 nojalla sallimiin ja yhteisrahoittamiin investointitukiin nähden. Kyseisten tukien määrän rajoittaminen tiukasti 35 prosenttiin muilla kuin epäsuotuisilla alueilla olisi Italian hallituksen mielestä osoitus eriarvoisesta kohtelusta komission perustamissopimuksen 92 ja 93 artiklan ja asetuksen (ETY) N:o 2328/91 12 artiklan 5 kohdan sisältämän viittauksen nojalla arvioimien investointitukien sekä komission, mainitun asetuksen 30 artiklan nojalla hyväksymien investointitukien välillä. - Komissio antoi nimittäin mainitun asetuksen 30 artiklan nojalla Sisilialle luvan korottaa kyseisen asetuksen 7 artiklassa säädettyä tuen määrää 10 prosentilla (tämän poikkeuksen nojalla alueella investointitukiin sovellettava voimakkuus muilla kuin epäsuotuisilla alueilla on 45 prosenttia). - Tämän vuoksi komission olisi otettava huomioon tämä poikkeus suuremman voimakkuuden hyväksymiseksi myös perustamissopimuksen 92 ja 93 artiklan nojalla tutkittujen investointitukien kohdalla. - Lisäksi komissio on hyväksynyt 92 ja 93 artiklan nojalla lain N:o 13/86 4 artiklassa säädettyjen tukien myöntämisen (asetuksen (ETY) N:o 2328/91 12 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan kuuluvat tuet), joiden voimakkuus on vahvistettu 55 prosenttiin (60 prosenttiin epäsuotuisilla alueilla). Tämä viimeinen kohta ei päde tässä yksittäistapauksessa, koska oikeudellinen perusta 92, 93 ja 94 artiklan sovellettavuudesta kiistanalaisiin tukiin ei ole asetuksen (ETY) N:o 2328/91 12 artikla 1 kohta (jossa viitataan 92, 93 ja 94 artiklaan niiden tukien arvioimiseksi, jotka koskevat sitä artiklan tarkoittamaa osaa investoinneista, joka ylittää kyseisen asetuksen 7 artiklan 2 kohdassa vahvistetut rajat) vaan saman asetuksen 12 artiklan 5 kohta. Siltä osin kuin on kyse huomautuksesta, jonka mukaan komission on taattava johdonmukaisuus yhteisön yhteisrahoituksen puitteissa asetuksen (ETY) N:o 2328/91 nojalla hyväksyttyihin tukimääriin sekä kyseisen asetuksen 12 artiklan 5 kohdassa säädettyihin tukiin sovellettavien määrien välillä, on pantava merkille Italian hallituksen päättely ja otettava näin ollen huomioon 23 päivänä marraskuuta 1994 tehdyllä komission päätöksellä, jäljempänä `vuoden 1994 päätös`, kyseiselle alueelle myönnetystä poikkeuksesta. Tämän päätöksen nojalla ja poiketen siitä, mitä asetuksen (ETY) N:o 2328/91 7 artiklan 2 kohdassa säädetään voimakkuuden enimmäismääristä, investointitukien sallittuja määriä korotettiin Sisilian osalta 10 prosenttiyksikköä 31 päivään joulukuuta 1997 saakka. Kyseiseen päivämäärään saakka tuen enimmäismäärää muilla kuin epäsuotuisilla alueilla korotettiin 35 prosentista 45 prosenttiin. Näin ollen on perusteltua laajentaa vuoden 1994 päätöksen tarkoittamaa poikkeusta tässä tapauksessa siten, että se kestää johdonmukaisuuden niiden rajojen kanssa, joita sovelletaan investointitukiin, jotka asetuksen (ETY) N:o 2328/91 mukaan yhteisö osarahoittaa ja niiden rajojen kanssa, jotka 92 ja 93 artiklan mukaan ovat sovellettavia investointitukeen, jotka lankeavat mainitun asetuksen 12 artiklan 5 kohdan soveltamisalaan. Olisi näin ollen hyväksyttävissä, että kiistanalaisen toimenpiteen (lain N:o 25/93 84 artiklan 4 ja 5 kohdan) tarkoittamat investointituet myönnetään 45 prosentin suuruisina alueen muille kuin epäsuotuisille alueille mainitussa päätöksessä mainittuun päivämäärään asti. Toimenpide ei kuitenkaan ole näiden vaatimusten mukainen: ensinnäkin, koska tuen voimakkuus (65 prosenttia) ylittää myös 45 prosentin rajan, joka saadaan soveltamalla vuoden 1994 päätöksessä määrättyä poikkeusta vastaavalla tavalla kyseessä olevaan alueeseen ja toiseksi, koska kyseisessä yksittäistapauksessa ei ole määrätty minkäänlaista ajallista rajoitusta. Näistä syistä lain N:o 25/93 84 artiklan 4 ja 5 kohdassa säädettyjä tukia, jotka koskevat investointitukia muille kuin epäsuotuisille alueille, on pidettävä yhteismarkkinoille soveltumattomana siltä osin kuin on kyse investointikuluihin liitetystä 45 prosentin voimakkuuden ylittävästä osasta. Lain N:o 25/93 85 ja 86 artikla Näissä artikloissa säädetään, että lain N:o 13/88 1 artiklan tarkoittamia tukia myönnetään myös maatiloille, jotka ostavat kasteluvetensä yksityisiltä yrityksiltä. Mainitussa 1 artiklassa säädetään, että ENELille (Ente nazionale per l'energia elettrica) maksetaan määrä, joka vastaa 50 prosentin alennusta tariffeista, joita sovelletaan veden myymiseen maatiloille, maatilaosuuskunnille, niiden yhteenliittymille sekä kasteluveden ottoon ja jakeluun käytettävästä energiasta vastaaville yhteenliittymille. Lain N:o 25/93 85 ja 86 artiklan säännökset muuttavat tukea siitä, millaiseksi se oli säädetty laissa N:o 13/88, siinä mielessä, että toimenpidettä voidaan tästä lähin soveltaa myös muiden maatiloille vettä toimittavien yritysten vesimääriin kuin pelkästään "Consorzi di bonifican" vesimääriin; tukea voidaan myös myöntää suoraan maatiloille kasteluveden määrien perusteella. Tätä tukea on pidettävä toimintatukena, joka pienentää keinotekoisesti tukea saavien maatalousyritysten tuotantokustannushintoja ja suosii niiden tuotteiden tuotantoa ja menekkiä suhteessa vastaavaa tukea vaille jäävien kilpailijoiden tuotteisiin. Kirjeellä 31 päivältä heinäkuuta 1995, komissio ilmoitti Italialle päätöksestään aloittaa 93 artiklan 2 kohdan tarkoittama menettely kyseisessä 85 ja 86 artiklassa säädettyä tukea vastaan (lain N:o 13/88 säätämän tuen laajentaminen koskemaan maatiloja, jotka ostavat kasteluveden muilta yrityksiltä kuin Consorzi di bonificalta) sekä esitti perustamissopimuksen 93 artiklan 1 kohdan nojalla Italian hallitukselle hyödyllisiä toimenpiteitä laissa N:o 13/88 säädettyjen tukien lopettamiseksi (nykyinen tuki N:o E 7/95). Vastauksena komission ehdotukseen hyödyllisistä toimenpiteistä Italia lähetti komissiolle kirjeessä 10 päivältä helmikuuta 1996, ehdotuksen laiksi, jonka tarkoituksena on lakkauttaa laissa N:o 13/88 säädetyt tuet satovuodesta 1995-1996 alkaen niin, että kyseessä olevia tukia ei enää myönnetä sähköenergian kulutusta koskeviin laskuihin 31 päivän joulukuuta 1995 jälkeen. Nykyisen tuen tutkimuksen yhteydessä komissio ilmoitti Italian hallitukselle (kirjeellä 6 päivältä toukokuuta), että suunniteltu kumoaminen on aiheellinen tapa mukautua komission ehdotuksiin ja että ehdotuksista aiheutuvan velvollisuuden katsotaan olevan täytetty sillä hetkellä, kun kumoamista koskeva aluelaki tulee voimaan. Aikaisemmalla kirjeellä 5 päivältä lokakuuta 1995, Italia täsmensi siltä osin kuin on kyse lakiin N:o 25/93 tehdyistä muutoksista, että kyseessä ei olisi uusi tukimuoto vaan päinvastoin vuonna 1988 toteutetun toimenpiteen soveltamisalan tarpeellinen laajentaminen, jotta se sisältää toimenpiteen kaikki "luonnolliset" tuensaajat. Lain N:o 25/93 85 ja 86 artiklalla käyttöön otettua toimenpidettä olisi näin ollen pidettävä 93 artiklan 1 kohdan tarkoittamana olemassa olevana tukena. Tähän kantaan ei voida yhtyä; komission 23 päivänä maaliskuuta 1989 tekemässä päätöksessä hyväksytyn toimenpiteen soveltamisala on selkeästi sen aluelain N:o 13/88 3 artiklan säännöksen rajoittama, joka koskee ainoastaan edellä mainittujen yhteenliittymien kasteluveden oton hintaa. Näin ollen kyseisillä 85 ja 86 artiklalla laajentamalla lain N:o 13/88 säännösten soveltamisalaa otetaan käyttöön uusi toimenpide, jota vuonna 1989 myönnetty lupa ei kata. Pohjimmiltaan menettelyn aloittamisen yhteydessä tehty toimenpiteen arviointi sekä 93 artiklan 1 kohdan tarkoittamiin hyödyllisiin toimenpiteisiin liittyvää ehdotusta koskeva arviointi ovat yhä voimassa. Näin ollen on kyse toimintatuesta, jota on pidettävä yhteismarkkinoille soveltumattomana. Lain N:o 25/93 90 artikla Kyseisessä artiklassa säädetään tuista Sisilian maataloustuotteiden kuljetuskustannuksiin. Tuensaajia ovat: maatalousosuuskunnat ja niiden yhteenliittymät, tunnetut maataloustuottajien yhdistykset ja näiden muodostamat liitot, alan eri järjestöt, jalostus- ja myyntiteollisuus, jotka tekevät Sisilian maataloustuotteiden kuljetusta koskevia sopimuksia rautatie-, lento- tai yhdistelmäkuljetuksesta rautatieyhtiön, merikuljetus- tai lentokuljetusyritysten tai Sisilian maantiekuljetusyhteenliittymän kanssa. Tuen määrä on 50 prosenttia todellisista kuljetuskustannuksista (40 prosenttia, jos kuljetus tapahtuu maanteitse tai lentokoneella). Tätä toimenpidettä on pidettävä yhteismarkkinoille soveltumattomana toimintatukena, ja se ilmenee perustamissopimuksen 92 artiklan 1 kohdan tarkoittamana valtion tukena sekä syrjintänä niitä jalostusyrityksiä ja maataloustuotteiden (jalostettujen ja jalostamattomien) myyjiä kohtaan, jotka ovat kotoisin alueen ulkopuolelta. Lisäksi sen säännöksen muoto, jossa tuen myöntäminen liitetään maantiekuljetussopimusten myöntämiseen sillä ehdolla, että kyseiset sopimukset on tehty "sisilialaisten" yritysten kanssa, herättää epäilyjä siitä, onko kyseinen säännös perustamissopimuksen 52 artiklan mukainen. Italia ei ole esittänyt asiasta ainuttakaan huomautusta. Komissio viittaa tässä menettelyn aloittamisessa esitettyihin argumentteihin. Lain N:o 25/93 96 artikla Kyseisessä artiklassa säädetään tuesta niille vesimelonin tuottajille, joiden maatilojen toiminta on kärsinyt lämpötilan vaihtelun aiheuttamista kasvisairauksista. Alueviranomaisten antaman tuen yksityiskohtaiset säännöt tässä yksittäistapauksessa eivät mahdollista sen tarkistamista, että myönnettyjen korvausten osalta sovellettavia perusteita noudatetaan. Erityisesti minkäänlaiseen ehtoon ei ole varauduttu sen välttämiseksi, että maanviljelijät mahdollisesti saisivat kahden tukitoimenpiteen (valtion tuki ja laina alhaisella korolla) samanaikaisen toteutumisen ansiosta liikaa hyvitystä suhteessa kärsittyihin vahinkoihin. Vastauksena 93 artiklan 2 kohdan tarkoittaman menettelyn aloittamiseen Italia toimitti kirjeellä 5 päivältä lokakuuta 1995 tietoja, jotka osoittavat, että tutkittavana olevan artiklan tarkoittamien tukien myöntämisen yksityiskohtaiset säännöt takaavat, että missään tapauksessa hyvityksenä maksettu korvaus ei ylitä 46,3 prosenttia kärsityistä tappioista. Siltä osin kuin on kyse tuensaajista, Italian viranomaiset täsmentävät, että tuotantohävikki kyseisen viljelyn osalta oli täydellinen. Edellä esitetty huomioon ottaen tätä toimenpidettä vastaan aloitettu menettely, jolle voidaan myöntää 92 artiklan 2 kohdan b alakohdan tarkoittama poikkeus, on lopetettava. Lain N:o 25/93 103 artikla Tässä artiklassa säädetään 7 päivänä elokuuta 1990 annetun aluelain N:o 23, jäljempänä `laki N:o 23/90`, 4 artiklan tarkoittamien tukien jälleenrahoittamisesta vuonna 1993. Nämä tuet, joiden määrä on 60 prosenttia hyväksyttävistä kuluista, on tarkoitettu manteleita, saksanpähkinöitä, vihermanteleita ja johanneksenleipää koskevien viljelytoimenpiteiden toteuttamiseen "herkillä" alueilla, joilla tämänkaltaisella viljelyllä on ympäristöllinen merkitys. Kyseisiä "herkkiä" alueita ovat direktiivin 75/268/ETY tarkoittamat epäsuotuisat alueet, sen köyhyyden torjuntaohjelman tarkoittamat alueet, jotka komissio hyväksyi neuvoston päätöksen 85/8/ETY (9), sellaisena kuin se on muutettuna, päätöksellä 86/657/ETY (10) ja tietyt lain N:o 32/91 13 artiklan tarkoittamat kunnat. Pääasiassa kyse on pinta-alayksiköiden perusteella lasketusta toimintatuesta kyseisten tuotteiden yhteisestä markkinajärjestelystä tehdyt säännökset kattavalla alalla. Tässä yksittäistapauksessa tukea saavilta maanviljelijöiltä ei vaadita minkäänlaista sitoumusta, sillä ainoa ehto myöntämiselle on, että jollakin "herkällä" alueella harjoitetaan jonkin edellä mainitun kasvin viljelyä. Tämän toimenpiteen soveltamisalan rajoittamiseksi maantieteellisesti ei voitu löytää ainuttakaan ympäristöperustetta. Näin ollen tukea ei voi pitää vastineena maanviljelijän ympäristön hyväksi tekemästä toimenpiteestä. Tuki ei siten ole sen ympäristönsuojelun vaatimusten ja maaseutuympäristön hoidon vaatimusten kanssa sopusointuisista maatalouden tuotantomenetelmistä 30 päivänä kesäkuuta 1992 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 2078/92 (11) tavoitteiden mukainen, jonka yleisiä periaatteita sovelletaan arvioitaessa kyseisen asetuksen 10 artiklan tarkoittamia kansallisia tukia. Kyse on toimintatuesta, jolla ei ole kestävää vaikutusta toimenpiteen tarkoittamalla alalla ja jonka vaikutukset (tulojen yhdenmukaistaminen) katoavat samanaikaisesti kuin tuen myöntäminenkin; tuen suora vaikutus on se, että tukea saavien toimijoiden osalta kyseisten tuotteiden menekkimahdollisuudet paranevat suhteessa kyseistä tukea vaille jäävien muiden toimijoiden tuotteisiin. Tukea myönnetään lisäksi tuotteille, jotka ovat yhteisen markkinajärjestelyn alaisia (asetus (ETY) N:o 1035/72); yhteisöjen tuomioistuimen pysyvän oikeuskäytännön mukaan tätä lainsäädäntöä on pidettävä kokonaisuuden muodostavana ja kattavana järjestelmänä, joka poistaa jäsenvaltioilta oikeuden toteuttaa toimenpiteitä, jotka ovat sellaisia, että ne poikkeavat järjestelmästä tai ovat sen vastaisia. Italia esittää seuraavat perusteet: - Asetuksen (ETY) N:o 2078/92 johdanto-osan 9 ja 10 kappaleissa myönnetään yhtäältä, että on tarpeen torjua tiettyjen eroosiouhan alla olevien alueiden autioitumista toimenpiteillä, joiden tarkoituksena on kannustaa maanpinnan hoitoa, ja toisaalta ongelmien laajuuden vuoksi on tarpeen soveltaa järjestelmiä kaikkiin yhteisön maanviljelijöihin, jotka sitoutuvat viljelemään maata siten, että he suojelevat, hoitavat ja parantavat ympäristöä ja maaseutuympäristöä ja välttävät kaikenlaista maataloustuotannon voimaperäistämisen lisäämistä. - Asetuksen (ETY) N:o 2078/92 2 artiklan 1 kohdan b alakohdassa säädettyjä tukia saavien maanviljelijöiden on sitouduttava muun muassa laajaperäisen tuotannon ylläpitämiseen. Kyseisen tuen piiriin kuuluvan viljelyn ylläpitäminen Sisiliassa on edellä mainittujen tavoitteiden mukaista. - Lisäksi asetuksen (ETY) N:o 2078/92 soveltamista Sisiliassa koskeva monivuotinen toimintaohjelma, jonka komissio hyväksyi 10 päivänä lokakuuta 1994 tekemällään päätöksellä, sisältää samankaltaisen toimenpiteen kuin toimenpide, joka on kyseenalaistettu 93 artiklan 2 kohdan nojalla. Näitä kahta toimenpidettä ei voida soveltaa samanaikaisesti. Aluksi on tarpeen mainita eräiden perustavaa laatua olevien erojen olemassaolo asetuksen (ETY) N:o 2078/92 nojalla yhteisrahoitetun toimenpiteen sekä kyseessä olevan toimenpiteen (lain N:o 23/90 4 artiklan jälleenrahoitus) välillä. Edellä mainitun asetuksen soveltamista Sisiliassa koskevan monivuotisen ohjelman B2-toimenpiteellä tarkoitetaan ainoastaan laajaperäistä viljelyä, toisin kuin lain N:o 23/90 4 artiklassa esitetyn toimenpiteen yhteydessä. Lisäksi samaiseen B2-toimenpiteeseen kuuluu palkkion myöntäminen tukea saaville maanviljelijöille vastineeksi eräistä sitoumuksista, joita ovat kuivaviljelyn ylläpitäminen, kemiallisten lannoitteiden käytön kieltäminen, rajoitettu typen käyttäminen, tarpeellisten toimenpiteiden toteuttaminen tulipalojen ehkäisemiseksi ja niin edelleen; tässä tarkasteltavana oleva toimenpide ei puolestaan sisällä mitään erityistä sitoumusta tuensaajien osalta. Italian mielestä jo eräiden viljelmien ylläpitämisellä tietyillä alueilla on ympäristön kannalta myönteinen merkitys. Komission mielestä on kuitenkin tarpeellista, että niiden erityisominaisuuksien avulla, jotka ovat ominaisia kyseisille viljelmille ja alueille, voidaan laatia syy-seuraus-yhteys viljelmien olemassaolon (ylläpidon) ja ympäristötavoitteen välille. Tässä erityistapauksessa ei voitu löytää yhtään tämänkaltaista kohtaa, ei viljelmien eikä alueiden osalta. Italian mielestä tosiasiassa valtaosa alueista, jotka kuuluvat toimenpiteen alueelliseen soveltamisalaan, sijaitsee jyrkillä rinteillä, joilla mekaanisten työkalujen käyttö on erittäin rajoitettua; kyseisten viljelmien hylkääminen tai kitkentä aiheuttaisi vakavia ympäristöllisiä vahinkoja. On kuitenkin ilmeistä, että toimenpiteen alueelliseen soveltamisalaan kuuluu myös muita alueita, joilla toimenpiteen "ympäristövaikutuksia", siten kuin toimenpide tällä hetkellä määritellään, ei komission tiedossa olevien tietojen perusteella ole osoitettu. Näistä syistä aluelain 25/93 103 artiklan tarkoittama tukitoimenpide (aluelain 23/90 4 artiklan jälleenrahoitus) ei ole kuin osittain asetuksen (ETY) N:o 2078/92 periaatteiden mukainen. Tätä jälleenrahoitusta on pidettävä näin ollen yhteismarkkinoille soveltumattomana. Lain 25/93 105 artikla Kyseisellä artiklalla annetaan IRCACille (Instituto regionale per il credito allo cooperazione, osuuskuntien alueellinen luottolaitos) mahdollisuus myöntää lainoja 10 vuodeksi 4 prosentin korolla osuuskunnille, jotka ovat ottaneet rahoituslaitoksilta (lyhytaikaisia ja edullisia) lainoja voidakseen maksaa takaisin jäsentensä tuomat osuudet ja jotka ostajien konkurssin vuoksi eivät ole kyenneet maksamaan lainojaan. Toisin sanoen alue antaa tukea vakaannuttamalla lainat (hallinnointilainat alhaisella korolla) odotettaessa sitä, että mainitut osuuskunnat saisivat luotonantajien kilpailusääntöjen mukaiset oikeutensa toteutumaan. Mainitussa 105 artiklassa säädetty julkinen tuki antaa tukea saaville osuuskunnille kaksi erillistä etua: yhtäältä vakaannettuja lyhytaikaisia lainoja, sillä on jo sinänsä tavoitteena osuuskunnan rahoituskulujen porrastaminen odoteltaessa asiakkaiden selvitystilan arvioinnin valmistumista; toisaalta korkohyvitys vakaannuttamislainasta (joka vahvistettiin 4 prosentiksi viitekoron ollessa tällä hetkellä 11,35 prosenttia). Toimenpiteen vaikutuksena on näin ollen kulujen maksamisen siirtämisen lisäksi niiden pienentäminen uuden korkotuen avulla. Näin ollen lain N:o 25/93 50 artiklan (vaikeuksissa olevia yrityksiä koskevat suuntaviivat) tarkoittamia tukia koskevat, edellä mainitut perusteet ovat voimassa. Italia ei ole esittänyt ainuttakaan huomautusta osoittaakseen, että edellä mainittujen suuntaviivojen tarkoittamia ehtoja olisi noudatettu. Komissio viittaa tältä osin menettelyn aloittamisen yhteydessä esitettyihin perusteisiin. III Vahvistamalla aluelain N:o 25/93 ilman, että komissiolla oli tilaisuutta antaa lausuntoa laissa säädetyistä toimenpiteistä, Italia laiminlöi velvoitteen, joka sillä on perustamissopimuksen 93 artiklan 3 kohdan nojalla. Laiminlyönti aiheuttaa erityisen vakavan tilanteen, sillä kyseessä olevat tuet, lukuun ottamatta lain N:o 25/93 96 artiklassa säädettyä tukea ja tukea, josta säädetään 50 artiklassa asetetuissa rajoissa, eivät pohjimmiltaan ja syistä, jotka edellä on esitetty, sovellu yhteismarkkinoille perustamissopimuksen 92 artiklan mukaisesti. IV Käsiteltävänä olevat tuet täyttävät perustamissopimuksen 92 artiklan 1 kohdassa määrätyt perusteet. Niillä on suora ja välitön vaikutus tuensaajien tuotantokustannuksiin ja siten ne antavat tuensaajille kilpailuedun suhteessa niihin saman tuotteen tuottajiin, jotka eivät pääse osallisiksi vastaavanlaisesta tuesta Italiassa tai muussa jäsenvaltiossa. Tämän takia nämä toimenpiteet voivat heikentää yhteisön sisäistä kyseisten maataloustuotteiden kauppaa, koska kaikella kansalliselle tuotannolle myönnettävällä tuella on vaikutusta kaupankäyntiin. Tuet, jotka täyttävät perustamissopimuksen 92 artiklan 1 kohdassa mainitut perusteet, eivät periaatteessa sovellu yhteismarkkinoille. Saman artiklan 2 ja 3 kohdassa määrätään poikkeuksista yhteismarkkinoille soveltumiseen. Edellä mainitun 92 artiklan 2 kohdassa määrättyjä poikkeuksia ei selvästikään voi soveltaa tähän yksittäistapaukseen, jollei muuta johdu siitä, mitä edellä on sanottu lain N:o 25/93 96 artiklassa säädetyistä tuista, joiden osalta 2 kohdan b alakohdan poikkeuksia sovelletaan. Jotta perustamissopimuksen 92 artiklan 3 kohdassa määrättyjä poikkeuksia voidaan soveltaa, on tarpeen, että on sellaisia tavoitteita, joihin pyritään yhteisen edun, eikä pelkästään jonkin määrätyn kansallisen talousalan edun mukaisesti. Näitä poikkeuksia (joita on tulkittava erittäin ahtaasti) voidaan myöntää ainoastaan siinä tapauksessa, että komissio voi todeta, että tuet ovat välttämättömiä jonkin määräysten tarkoittaman tavoitteen toteuttamiseksi. Poikkeuksista aiheutuvan hyödyn myöntäminen tuille, joihin ei sisälly tällaista vastinetta, tarkoittaisi sitä, että mahdollistettaisiin sellaiset jäsenvaltioiden välisen kaupan rajoitukset ja kilpailun vääristymät, jotka ovat perusteettomia yhteisön edun kannalta, ja sallittaisiin eräiden jäsenvaltioiden toimijoille aiheettomia etuja. Tässä yksittäistapauksessa kyseessä olevien tukien myöntämisedellytyksistä ei voi havaita tällaista vastinetta. Italian hallitus ei ole nimittäin esittänyt ainuttakaan perustetta, jonka avulla voitaisiin todeta, että kyseiset tuet olisivat yhdenkään perustamissopimuksen 92 artiklan 3 kohdassa määrättyjen poikkeuksien soveltamiseen vaaditun edellytyksen mukaisia. Komissio ei ole myöskään löytänyt ainuttakaan tällaista perustetta. Kyseessä ei ole toimenpide, jonka tarkoituksena on 92 artiklan 3 kohdan b alakohdan tarkoittaman Euroopan yhteistä etua koskevan tärkeän hankkeen edistäminen, varsinkaan kun niiden vaikutusten avulla, joita toimenpiteillä voi kaupankäyntiin olla, tuet muodostuvat yhteisen edun vastaisiksi. Kyse ei myöskään ole toimenpiteestä, jolla tähdättiin kyseisen jäsenvaltion taloudessa olevan vakavan häiriön poistamiseen saman määräyksen tarkoittamalla tavalla. Siltä osin kuin on kyse 92 artiklan 3 kohdan a ja c alakohdassa määrätyistä poikkeuksista, jotka koskevat tukea, joiden tarkoituksena on tietyn talousalueen tai tietyn taloudellisen toiminnan taloudellisen kehityksen edistäminen tai helpottaminen, kyseiset tuet eivät toimintatukiluonteensa takia voi korjata kestävällä tavalla kyseessä olevan toimialan tai alueen olosuhteita. Tämän vuoksi tukiin ei voi soveltaa mitään perustamissopimuksen 92 artiklan 3 kohdassa määrättyä poikkeusta. Kyseisiä tukia on näin ollen pidettävä yhteismarkkinoille soveltumattomina. Kuitenkin I osassa tarkoitettujen syiden vuoksi ja määritetyissä lain N:o 25/93 50 artiklassa ja lain N:o 32/91 21 artiklassa säädettyihin tukiin voidaan soveltaa 92 artiklan 3 kohdan c alakohdassa määrättyä poikkeusta 31 päivään joulukuuta 1996 asti, 14 päivänä joulukuuta 1992 tehdyn päätöksen mukaisesti. V Laissa 25/93 säädetyt tuet ovat perustamissopimuksen 93 artiklan 3 kohdan mukaan lainvastaisia, koska ne on myönnetty ilman että komissiolla oli tilaisuutta antaa lausuntoa niiden soveltuvuudesta yhteismarkkinoille. Tässä yhteydessä olisi muistutettava, että ottaen huomioon sen perustamissopimuksen 93 artiklan 3 kohdassa määrätyn menettelyn sääntöjen ehdottoman luonteen, jonka välittömän vaikutuksen yhteisöjen tuomioistuin on tunnustanut (muun ohessa) asiassa 77/72 (Capolongo v. Maya) (12) 19 päivänä kesäkuuta 1973 antamassaan tuomiossa sekä asiassa C-354/90 (Kansallinen elintarvikkeiden ulkomaankauppajärjestö) (13) 21 päivänä marraskuuta 1991 antamassaan tuomiossa, kyseisten tukien lainvastaisuutta ei voida kumota jälkikäteen. Komissio kehotti kirjeellä 23 päivältä lokakuuta 1995 Italian hallitusta täsmentämään, onko laissa N:o 25/93 säädettyjä toimenpiteitä sovellettu (koska aluelaki tuli voimaan ennen kuin komissio oli ottanut kantaa laissa säädettyihin tukiin). Italian viranomaiset tiedottivat komissiolle kirjeellä 6 päivältä joulukuuta 1995, että - 44 artiklassa säädettyjä tukia koskevista talousarviositoumuksista (20 000 miljoonaa liiraa kymmeneksi vuodeksi kaupallisten yritysten velkojen vakaannuttamiseksi) on tullut hyödyttömiä, sillä kyseessä olevaa säännöstä ei ole sovellettu; - 90 artiklassa säädettyjä tukia koskevia talousarviositoumuksia (20 000 miljoonaa liiraa maataloustuotteiden kuljetuskustannuksiin) ei ole käytetty ja niistä on tullut hyödyttömiä; aluehallinnolla ei liene aikomusta jälleenrahoittaa säädöstä. Kyseisessä kirjeessä ei mainita mitään muista kyseisen lain säännöksistä. Jäljempänä olevaa sovelletaan kiistanalaisten alueellisten säännösten mukaisesti maksettuihin tukiin, paitsi jos toisin todetaan. Siinä tapauksessa, että tuet eivät sovellu yhteismarkkinoille tai että ne ovat perustamissopimuksen 93 artiklan 3 kohdan perusteella lainvastaisia, komissio katsoo voivansa turvautua mahdollisuuteen, jonka sille tarjoaa yhteisöjen tuomioistuimen 12 päivänä heinäkuuta 1973 asiassa 70/72 (komissio v. Saksa) (14) antama päätös, joka vahvistettiin asiassa 310/85 (Deufil v. komissio) (15) 24 päivänä helmikuuta 1987 annetulla tuomiolla sekä asiassa C-5/89 (komissio v. Saksa) (16) 20 päivänä syyskuuta 1990 annetulla tuomiolla, sekä velvoittaa jäsenvaltion perimään kaikki lainvastaisesti myönnetyt tuet takaisin tuensaajilta. Tässä nimenomaisessa tapauksessa tuen palautus on välttämätöntä tuen maksamista edeltävän tilanteen palauttamiseksi mahdollisuuksien mukaan poistamalla kaikki rahoitustuet, joista tukien maksupäivästä alkaen ovat hyötyneet ne yritykset, joille on myönnetty tukea väärin perustein. Näistä syistä myönnetyt tuet on maksettava takaisin lain N:o 25/93 44 ja 84 artiklan 4 ja 5 kohdan (siltä osalta, joka ylittää hyväksyttävät voimakkuudet direktiivin 75/268/ETY tarkoittamilla muilla kuin epäsuotuisilla alueilla), 85, 86, 90 ja 105 artiklan säännösten mukaisesti. Takaisinmaksun on tapahduttava Italian lainsäädännön mukaisten menettelyjen mukaan, ja korkoa peritään siitä päivästä alkaen, jona lainvastaiset tuet on maksettu. Korko määritetään kaupallisen kurssin perusteella käyttäen viitteenä tukiekvivalenttien laskuun alueellisten tukien osalta käytettävää korkoa. Seuraavat asiat on otettu huomioon siltä osin kuin on kyse lain N:o 25/93 103 artiklassa säädetyistä tuista: - kiistanalaisen toimenpiteen ympäristön kannalta entistä sopivampi maantieteellinen rajoittaminen, sellaisena kuin se on komission käytännössä muodostunut asetuksessa (ETY) N:o 2078/92 säädettyjen toimenpiteiden soveltamista koskevien ohjelmien arvioinnin osalta, ei välttämättä muuta tuen maantieteellistä soveltamisalaa olennaisesti; - aluelain N:o 23/90 4 artiklassa säädetyn tuen soveltamisen tämänhetkisessä tilanteessa ei ole mahdollista yksilöidä niitä tuensaajia, joiden osalta tuen yhteismarkkinoille soveltumisen vaatimukset eivät täyty. Jotta vältyttäisiin vaarantamasta toimenpiteen mahdollisesti ylläpitämiä myönteisiä vaikutuksia ympäristöön, on tutkittu, onko asianmukaista periä tuet takaisin. Mahdollisen takaisinperimisen olisi koskettava rajoituksetta kaikkia tuensaajia tai se olisi tehtävä sellaisten jälkikäteen määritettyjen valintaperusteiden perusteella (tiettyyn alueeseen kuuluminen ja myöhemmin määritettävien vaatimusten täyttäminen), joiden soveltaminen voi aiheuttaa syrjintää. Ensin mainitussa tapauksessa takaisinperimisellä voitaisiin vaarantaa toimenpiteen soveltamisen myönteiset vaikutukset ympäristöön. Toisessa tapauksessa suhteesta takaisinperimistä "edeltävän tilanteen palauttamisen" vaikutuksen sekä päätösten ja hallinnollisten toimenpiteiden osalta tarvittavan ponnistelun, edellä mainitun syrjinnän välttämiseksi välillä voidaan päätellä, että tässä erityistapauksessa lain N:o 25/93 103 artiklassa tarkoitettujen tukien palauttaminen ei ole asianmukaista, vaikka kyse on toimenpiteistä, joita on pidettävä yhteismarkkinoille soveltumattomina edellä I osassa mainituista syistä. Tällä päätöksellä ei tehdä etukäteen johtopäätöksiä, joita komissio tarvittaessa tekee Euroopan maatalouden ohjaus- ja tukirahaston (EMOTR) suorittaman yhteisen maatalouspolitiikan rahoituksen tasolla. ON TEHNYT TÄMÄN PÄÄTÖKSEN: 1 artikla 1. Aluelain N:o 25/93 44, 85, 86, 90, 103 ja 105 artiklassa säädetyt tuet ovat laittomia, koska kyseiset säännökset tulivat voimaan ennen kuin komissiolla oli mahdollisuutta lausua mielipidettään tukien soveltuvuudesta yhteismarkkinoille. Ne eivät myöskään perustamissopimuksen 92 artiklan 1 kohdan mukaan sovellu yhteismarkkinoille, eivätkä ne täytä saman artiklan 2 ja 3 kohdassa poikkeukselle määrättyjä edellytyksiä. 2. Aluelain N:o 25/93 96 artiklassa säädettyihin tukiin voidaan soveltaa perustamissopimuksen 92 artiklan 2 kohdan b alakohdassa määrättyä poikkeusta. 3. Italian on kumottava 1 kohdassa tarkoitetut tuet kahden kuukauden kuluessa tämän päätöksen tiedoksiantamisesta. 4. Italian on toteutettava tarvittavat toimenpiteet 1 kohdassa mainittujen alueellisten säännösten mukaisesti myönnettyjen tukien takaisinperimiseksi kuuden kuukauden kuluessa tämän päätöksen tiedoksiantamisesta. Takaisinperintävelvollisuus ei koske aluelain N:o 25/93 103 artiklassa säädettyjä tukia. 5. Takaisinperintä suoritetaan Italian lainsäädännön menettelyjen mukaisesti ja korkoa peritään lainvastaisten tukien maksupäivästä alkaen. Korko lasketaan kaupallisen kurssin perusteella käyttäen viitteenä tukiekvivalenttien laskuun alueellisten tukien osalta käytettävää korkoa. 2 artikla 1. Aluelain N:o 32/91 21 artiklassa säädettyjen tukien jälleenrahoitus on lainvastaista, koska säännös, jossa siitä säädetään (lain N:o 25/93 50 artikla), tuli voimaan ennen kuin komissiolla oli tilaisuus lausua sen soveltuvuudesta yhteismarkkinoille. 2. Rajoittamatta 4 kohdan määräyksiä 1 kohdan tarkoittama toimenpide ei ole perustamissopimuksen 92 artiklan 1 kohdan mukaan yhteismarkkinoille soveltuva eikä se täytä saman artiklan 2 ja 3 kohdassa poikkeukselle määrättyjä edellytyksiä. 3. Italian on kumottava 1 kohdan tarkoittamat tuet viimeistään 31 päivänä joulukuuta 1996. 4. Ennen 31 päivää joulukuuta 1996 maksetut tervehdyttämisohjelmien rahoittamiseen tarkoitetut 6 500 miljoonan Italian liiran suuruiset tuet, joiden osalta aluehallinto on todennut, että ne ovat komission 14 päivänä joulukuuta 1992 tekemässä päätöksessä mainittujen edellytysten mukaisia. 3 artikla 1. Aluelain N:o 25/93 84 artiklan 4 ja 5 kohdassa säädetyt tuet ovat lainvastaisia, koska ne tulivat voimaan ennen kuin komissiolla oli tilaisuus lausua niiden soveltuvuudesta yhteismarkkinoille. 2. Direktiivissä 75/268/ETY tarkoitetuille muille kuin epäsuotuisille alueille myönnetyt 1 kohdan tarkoittamat tuet eivät perustamissopimuksen 92 artiklan 1 kohdan mukaan sovellu yhteismarkkinoille siltä osalta, joka ylittää 45 prosentin voimakkuuden, eivätkä ne täytä saman artiklan 2 ja 3 kohdassa poikkeukselle määrättyjä edellytyksiä. 3. Italian on kumottava 2 kohdan tarkoittamat tuet kahden kuukauden kuluessa tämän päätöksen tiedoksiantamisesta. Siinä tapauksessa, että kumoaminen tapahtuisi tuista säätäneiden alueellisten säännösten tarkoittamien tukimäärien mukauttamisella, sovellettava määrä on 45 prosenttia komission 23 päivänä marraskuuta 1994 tekemässä päätöksessä mainittuun määräaikaan asti ja 35 prosenttia tämän määräajan jälkeen. 4. Italian on toteutettava tarvittavat toimenpiteet kuuden kuukauden kuluessa tämän päätöksen tiedoksiantamisesta niiden 2 kohdassa mainittujen alueellisten säännösten mukaisesti myönnettyjen tukien takaisinperimiseksi, jotka ylittävät 3 kohdassa tarkoitetut määrät. 5. Takaisinperintä suoritetaan Italian lainsäädännön menettelyjen mukaisesti, ja korkoa peritään lainvastaisten tukien maksupäivästä alkaen. Korko lasketaan kaupallisen kurssin perusteella käyttäen viitteenä tukiekvivalenttien laskuun alueellisten tukien osalta käytettävää korkoa. 4 artikla 1. Italian on toimitettava komissiolle jatkuvasti tietoa toimenpiteistä, jotka se on toteuttanut tämän päätöksen noudattamiseksi. Ensimmäinen tiedonanto on tehtävä kahden kuukauden kuluessa tämän päätöksen tiedoksiantamisesta. 2. Italian on ilmoitettava komissiolle tiedot, joiden avulla komissio voi tarkistaa ilman lisätutkimuksia, että takaisinperintävelvoitus on täytetty kahden kuukauden kuluessa 1 artiklan 4 kohdassa ja 3 artiklan 4 kohdassa määrätyn määräajan päätyttyä. 5 artikla Tämä päätös on osoitettu Italian tasavallalle. Tehty Brysselissä 17 päivänä heinäkuuta 1996. Komission puolesta Franz FISCHLER Komission jäsen (1) EYVL N:o L 118, 20.5.1972, s. 1 (2) EYVL N:o L 132, 16.6.1995, s. 8 (3) EYVL N:o C 295, 10.11.1995, s. 8 (4) EYVL N:o C 368, 23.12.1994, s. 12 (5) EYVL N:o L 218, 6.8.1991, s. 1 (6) EYVL N:o L 244, 12.10.1995, s. 50 (7) EYVL N:o L 128, 19.5.1975, s. 1 (8) EYVL N:o L 327, 24.11.1982, s. 19 (9) EYVL N:o L 2, 3.1.1985, s. 24 (10) EYVL N:o L 382, 31.12.1986, s. 29 (11) EYVL N:o L 215, 30.7.1992, s. 85 (12) Kok. 1973, s. 611 (13) Kok. 1991, s. I-5505 (14) Kok. 1973, s. 813 (15) Kok. 1987, s. 901 (16) Kok. 1990, s. I-3437