KOMISSION PÄÄTÖS,

tehty 20 päivänä toukokuuta 1998,

Ranskan valtion Crédit Lyonnais-konsernille myöntämistä tuista (tiedoksiannettu numerolla K(1998) 1454) (Ainoastaan ranskankielinen teksti on todistusvoimainen) (ETA:n kannalta merkityksellinen teksti) (98/490/EY)

EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO, joka

ottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 92 ja 93 artiklan,

ottaa huomioon Euroopan talousalueesta tehdyn sopimuksen ja erityisesti sen 61 ja 62 artiklan,

on edellä mainittujen artikloiden mukaisesti kehottanut niitä, joita asia koskee, esittämään huomautuksensa (1),

sekä katsoo seuraavaa:

1. JOHDANTO

Crédit Lyonnais (jäljempänä `CL`) on julkisessa omistuksessa oleva rahoituskonserni, joka toimii pankkialalla. Sillä on vuodesta 1992 alkaen ollut huomattavia vaikeuksia, joiden vuoksi Ranskan valtio päätti vuonna 1994 myöntää sille tukea korottamalla yrityksen pääomaa ja ottamalla käyttöön purkujärjestelyn, johon on tarkoitus siirtää kiinteistöomaisuuseriä noin 40 miljardin frangin arvosta. Vuonna 1995 kyseiseen järjestelyyn siirrettiin muuta omaisuutta yhteensä noin 190 miljardin frangin arvosta (2), josta summasta tappiot oli katettu valtion takauksella. Komissio teki näistä toimenpiteistä 26 päivänä heinäkuuta 1995 päätöksen 95/547/EY, jolla kyseiset valtiontuet hyväksyttiin tietyin edellytyksin, mikäli niistä valtiolle aiheutuvat nettokustannukset eivät ylitä 45 miljardia Ranskan frangia (3). CL:n taloudellisen tilanteen heikennyttyä Ranskan viranomaiset ehdottivat syyskuussa 1996 kiireellisten tukien myöntämistä lähes 4 miljardin frangin arvosta, jotta vakavat kielteiset seuraukset voitaisiin välttää. Komissio päätti hyväksyä 25 päivänä syyskuuta 1996 kyseiset kiireelliset tuet ja aloittaa samalla menettelyn (4) muiden CL:n elvyttämiseksi suositeltujen toimenpiteiden suhteen sekä tarkastella tässä yhteydessä kaikkien CL:n hyväksi toteutettavien rakennemuutostoimenpiteiden soveltuvuutta kaikkien asiaankuuluvien seikkojen perusteella - mukaan lukien seikat, joihin päätös 95/547/EY perustui ja tässä päätöksessä Ranskalle asetetut velvoitteet - sekä kaikkien uusien tosiseikkojen perusteella, mukaan lukien tiettyjen edellytysten laiminlyönti, ehdotetut uudet toimenpiteet ja lisävastikkeet.

Komission jäsen Karel Van Miert lähetti samana päivänä ministeri Arthuisille kirjeen, jossa tiedotettiin pankin uuden rakenneuudistussuunnitelman tarkasteluun liittyvistä väistämättömistä vaikeuksista ottaen huomioon komission jo hyväksymien tukien erittäin suuri määrä, minkä vuoksi oli mahdotonta muodostaa ennakkokäsitystä asiassa tehtävästä lopullisesta päätöksestä. Ranskan viranomaiset vastasivat perustamissopimuksen 93 artiklan 2 kohdan mukaisen menettelyn aloittamisesta ilmoittavaan kirjeeseen muun muassa seuraavilla kirjeillä:

- 8 päivänä marraskuuta 1996 päivätty kirje, jossa esitettiin arvio ensimmäisestä saneeraussuunnitelmasta, CL:n ja Consortium de Réalisations -yhtiön (jäljempänä `CDR`) konsernitilinpäätökset kesäkuussa 1996, selvitys CL:n sisäisistä johtamis- ja tarkastusjärjestelmistä sekä selvitys Établissement Public de Financement et de Restructuration -yhtiölle (jäljempänä `EPFR`) myönnettyyn lainaan liittyvästä osittaisesta arvopaperistamisjärjestelystä,

- 23 päivänä toukokuuta 1997 päivätty kirje, jossa esitettiin muun muassa luonnos tilikautta 1996 koskevaksi CL:n vuosikertomukseksi,

- 31 päivänä heinäkuuta 1997 päivätty kirje, jossa Ranskan viranomaiset esittivät pankin rakenneuudistussuunnitelman, jota komissio oli pyytänyt tämän menettelyn avaamisen yhteydessä.

Komission jäsen Van Miert on lähettänyt Ranskan viranomaisille muitakin kirjeitä, joista voidaan mainita esimerkiksi 25 päivänä kesäkuuta 1997 päivätty kirje, jossa ilmaistaan komission huoli pankin uuden rakenneuudistussuunnitelman toimittamisen viivästymisestä, ja 16 päivänä lokakuuta 1997 päivätty kirje, jossa tarkennetaan periaatteet, joihin komissio nojautuisi päätöksen tekemisessä. Ranskan talous-, rahoitus- ja teollisuusministeri Strauss-Kahn lähetti Van Miertille 31 päivänä maaliskuuta 1998 kirjeen, jossa ilmoitettiin uusista toimenpiteistä, jotka Ranskan hallitus oli valmis toteuttamaan Crédit Lyonnais'lle myönnettyjen tukien ehdollista hyväksymistä varten. Komission hyväksynnän saatuaan Van Miert lähetti 2 päivänä huhtikuuta 1998 Strauss-Kahnille kirjeen edellytyksistä, joiden vallitessa komissio katsoo voivansa pitää kyseisiä tukia yhteisen edun mukaisina. Lisäksi Van Miert lähetti Strauss-Kahnille 6 päivänä huhtikuuta viimeksi mainittua kirjettä täydentävän kirjeen, joissa selvitettiin niitä syitä, joiden vuoksi komissio ei voinut pitää Strauss-Kahnin 31 päivänä maaliskuuta päivätyssä kirjeessä ilmoittamia sitoumuksia riittävinä myönteisen päätöksen tekemiseksi. Strauss-Kahn lähetti 24 päivänä huhtikuuta Van Miertille uuden kirjeen, jossa toistettiin Ranskan viranomaisten kanta ja korostettiin pankin elinkelpoisuusvaatimusta sekä kiistettiin komission laskema tukimäärä. Tämän jälkeen Strauss-Kahn lähetti 4 päivänä toukokuuta 1998 Van Miertille kirjeen, jossa ehdotettiin lisävastikkeita tukien vääristävien vaikutusten korjaamiseksi. Van Miertille osoitetuissa 13 päivänä toukokuuta 1998 päivätyissä kolmessa erillisessä kirjeessä Strauss-Kahn esitteli kaikki Ranskan viranomaisten tekemät sitoumukset.

CL:n rakenneuudistussuunnitelmaa koskevassa arviossaan komissio päätti tukeutua kansainvälisesti maineikkaan liikepankin Lehman Brothersin (jäljempänä `komission neuvonantajapankki`) neuvoihin. Kyseisen pankin tehtävänä oli tarkastella Ranskan viranomaisten esittämää rakenneuudistussuunnitelmaa pankin elinkelpoisuuden kannalta ja ehdottaa tarpeellisiksi arvioimiaan muutoksia. Komission neuvonantajapankkia pyydettiin myös arvioimaan Ranskan viranomaisten ehdottamia uusia vastikkeita sekä tarkastelemaan tarvittaessa niihin tehtäviä lisäyksiä. CL:n toimitettua komissiolle rakenneuudistussuunnitelmansa heinäkuun 1997 lopulla, ja komission neuvonantajapankin analysoitua sitä yksityiskohtaisesti se laati marraskuussa 1997 luottamuksellisen raporttinsa. Ranskan viranomaiset ja Crédit Lyonnais saivat tutustua kyseiseen raporttiin eivätkä ne kiistäneet siinä esitettyjä tärkeimpiä päätelmiä.

Komission jäsen Van Miert tiedotti komissiolle suullisesti asian edistymisestä komission kokouksissa, jotka pidettiin 25 päivänä marraskuuta 1997, 28 päivänä tammikuuta 1998, 25 päivänä helmikuuta 1998, 18 päivänä maaliskuuta 1998, 31 päivänä maaliskuuta 1998 ja 6 päivänä toukokuuta 1998.

Lisäksi komissio on ollut yhteydessä keskuspankkien entisistä korkeista virkamiehistä koostuvaan "viisaiden ryhmään", jonka kanssa se on keskustellut asiaan liittyvistä erilaisista ongelmista ja niistä seurauksista, joita suurikokoisen pankin vararikolla olisi voinut olla.

Kolmansien osapuolten huomautukset esitetään 5 jaksossa.

Tässä päätöksessä tarkasteltavina olevat toimenpiteet, joiden tavoitteena on lisätä komission päätöksellä 95/547/EY ja 25 päivänä syyskuuta 1996 tehdyllä päätöksellä hyväksymiä tukia, liittyvät seuraaviin seikkoihin:

- Consortium de Réalisation -yhtiön (CDR) lisätappiot, jotka Ranskan valtio otti vastuulleen EPFR:n osakkuuslainajärjestelyn avulla,

- EPFR:n siirtokustannukset ja lisätappiot, mukaan lukien CL:n EPFR:lle myöntämän lainan "neutraloiminen" vuosiksi 1997-2014,

- luopuminen vuoden 1995 toimintasuunnitelmassa ja päätöksessä 95/547/EY suunnitellusta nollakuponkilainasta, jonka toteutuneet tulot oli vähennetty hyväksytyistä tuista,

- joukko toimenpiteitä, jotka sisältävät todennäköisesti lisätukea, korottaen mahdollisesti yrityksen pääomaa.

2. TAUSTAA

2.1 Crédit Lyonnais'lle vuosina 1994-1995 myönnetyt tuet

Lähes viiden voimakkaan kasvuvuoden jälkeen CL kirjasi tappiolliset tulokset vuosina 1992 (1,8 miljardia Ranskan frangia) ja 1993 (6,9 miljardia Ranskan frangia). Omiin varoihin nähden erittäin suuret tappiot olisivat laskeneet CL:n vakavaraisuusasteen (omien varojen suhteen riskipainotettuihin vastuisiin) 8 prosentin vähimmäisvaatimuksen alapuolelle, jolleivät Ranskan viranomaiset olisi Ranskan rahoitusjärjestelmän valvontaviranomaisen (pankkivaltuuskunta, Commission Bancaire) kehotuksesta toteuttaneet vuonna 1994 pankin tukitoimenpiteitä. Niiden yhteydessä pankin pääomaa korotettiin 4,9 miljardilla frangilla, valtio otti vastatakseen riskit, jotka liittyivät noin 42,7 miljardin Ranskan frangin järjestämättömiin kiinteistöomaisuuseriin, jotka siirrettiin erityiseen omaisuudenhoitoyhtiöön (Omnium Immobilier de Gestion, OIG). Vuoden 1995 alussa, jolloin kävi ilmi, että CL oli kirjaamassa lisätappioita, jotka olisivat vaarantaneet pankin vakavaraisuuden, Ranskan valtio otti käyttöön uuden saneeraussuunnitelman perustamalla toisen, purkujärjestelyksi kutsutun erityisjärjestelyn. Se muodostui toisaalta CDR:stä, omaisuudenhoitokonsortiosta, jonka tehtävänä oli ottaa haltuun CL:n riskialttiit omaisuuserät, mukaan lukien jo OIG:lle siirretyt omaisuuserät, ja toisaalta hallintayhtiöstä (SPBI), jonka tehtävänä oli varmistaa purkujärjestelyn rahoitus ja jonka valvojina toimivat CL:n suurimmat osakkeenomistajat (valtio, Thomson-CSF, CDC). CDR on CL:n täysin omistama tytäryhtiö, joka ei kuulu konserniin. SPBI on sittemmin (28 päivänä marraskuuta 1995 annetulla lailla) muutettu julkiseksi hallinnosta vastaavaksi laitokseksi EPFR:ksi, mikä on antanut sille mahdollisuuden saada rajoittamaton valtion takaus kaikille CDR:lle siirrettyihin sitoumuksiin liittyville riskeille ja kustannuksille, siirtokustannukset mukaan lukien. Tämän järjestelyn avulla oli mahdollista pitää tappiot 12,1 miljardissa frangissa vuoden 1994 tilinpäätöksessä.

Ranskan viranomaisten toimittaman ja päätöksellä 95/547/EY hyväksytyn suunnitelman mukaisesti CDR osti CL:ltä lähes 190 miljardin Ranskan frangin suuruisen omaisuuserän, johon sisältyi omaisuudenhoitojärjestelyyn vuonna 1994 siirretty omaisuus ja johon liittyi 55 miljardin frangin velat. Omaisuudenhoitojärjestelyyn siirretyn omaisuuden nettoarvo oli tämän perusteella noin 135 miljardia Ranskan frangia. Kaikki kyseiset omaisuuserät oli myytävä tai niihin kuuluvat yhtiöt asetettava selvitystilaan. Vähintään 50 prosenttia omaisuudesta oli myytävä kolmen ensimmäisen vuoden aikana, ja markkinatilanteen salliessa 80 prosenttia oli myytävä viidessä vuodessa. CDR:lle siirrettyjen pankkialan tytäryhtiöiden terveet osat oli joko myytävä ulkopuolisille tai liitettävä takaisin CL:ään 31 päivään joulukuuta 1995 mennessä siten, että tilikauden 1995 lopussa CDR:ään ei enää pitänyt kuulua yhtään pankkitoimintaa harjoittavaa yksikköä.

CL:n omaisuuden ostamista varten CDR saa EPFR:ltä 135 miljardin frangin "osakkuuslainan", jota voidaan korottaa 145 miljardiin Ranskan frangiin 10 miljardin frangin suuruisen lisäerän avulla. EPFR rahoittaa operaationsa CL:ltä saamallaan korkeintaan 145 miljardin frangin lainalla (ei osakkuuslaina). Tämän lainan avulla EPFR pystyi myöntämään 135 miljardin osakkuuslainan CDR:lle ja olisi voinut ostaa noin 10 miljardin frangin arvosta pitkäaikaisia nollakuponkilainoja. Tämän lainajärjestelyn avulla EPFR:n olisi pitänyt vuoden 2014 lopussa saada tuottoa, joka vuonna 1995 arvioitiin noin 35 miljardiksi frangiksi, voidakseen kattaa CDR:n tuolloin todettavat tappiot.

CL:n EPFR:lle myöntämä laina ja EPFR:n CDR:lle myöntämä laina erääntyvät 31 päivänä joulukuuta 2014. CL:n myöntämää lainaa lyhennetään ennen eräpäivää omaisuuserien realisoinnin myötä ja niistä saatujen tulojen suuruisina erinä, kuitenkin sillä edellytyksellä, että CDR:n EPFR:lle suorittamat takaisinmaksut ovat suurempia kuin CL:n lainan korkomaksujen vuotuiset määrät. Vuotuiseksi koroksi vahvistettiin alunperin 7 prosenttia vuoden 1995 osalta ja 85 prosenttia markkinakorosta vuodesta 1996 alkaen. CDR:lle myönnettyä osakkuuslainaa lyhennetään kunkin tilikauden lopussa: EPFR:lle maksetaan kyseisen vuoden aikana myytyjä saatavia vastaava erä takaisin, ja jos myynneissä on syntynyt tappioita, se luopuu CDR:n kirjaamia tappioita vastaavasta määrästä saataviaan (takausvaatimuksen avulla).

Osakkuuslainajärjestelyn avulla EPFR eli viime kädessä valtio vastaa CDR:n tappioista 135 miljardin frangin enimmäismäärään asti. Parlamentti, joka esitti kantansa 28 päivänä marraskuuta 1995 annetussa EPFR:n perustamista koskevassa laissa, ei ole kuitenkaan vahvistanut valtion takaukselle minkäänlaista enimmäismäärää, joten se on tosiasiallisesti rajoittamaton, myös siinä ääritapauksessa, että purkujärjestelystä aiheutuu tappioita, joiden yhteismäärä on osakkuuslainan määrää suurempi. CL:llä on näin ollen valtion takaus EPFR:n lainan takaisinmaksulle, minkä vuoksi CDR:ää ei lueta mukaan CL-konsernin vakavaraisuusasteen laskemisessa eikä tilinpäätöksessä. Tämän järjestelyn ansiosta CL on voinut tehdä pienempiä luottotappiovarauksia ja kirjata pienempiä tappioita kuin muutoin ja näin täyttää vakavaraisuusvaatimuksen. Järjestelyn pääkohdat esitetään seuraavassa kaaviossa.

EPFR:llä puolestaan on CL:ltä tulokseen sidottu saatava. Sen perusteella se saa 34 prosenttia CL:n nettokonsernituloksesta (ennen tämän osuuden ja yleisten pankkiriskien rahastoon maksettavan vuosimaksun sekä Ranskan yritysveron huomioon ottamista) sekä lisäksi 26 prosenttia nettotuloksesta siltä osalta, joka ylittää 4 prosenttia koko konsernin omasta pääomasta.

PURKUJÄRJESTELYN ORGANISAATIOKAAVIO

>KAAVION ALKU>

Pääomarakenteen vahvistaminen VALTIO Talousarviomäärärahat

CRÉDIT LYONNAIS 135 miljardin Ranskan frangin laina EPFR 10 miljardin Ranskan frangin lisäosuus nollakuponkilainaa varten Laina 145 miljardia Tappiot CL:n kokonaan omistama tytäryhtiö CDR omaisuuden- hoitoyhtiö Nettosaatavien sijoitus 135 miljardia PURKUJÄRJESTELY

>KAAVION LOOPU>

Komissiolle vuonna 1995 esitetty CL:n rakenneuudistussuunnitelma sisälsi useita toimenpiteitä, jotka koskevat strategista keskittämistä, tytäryhtiöiden myymistä, kustannusleikkauksia sekä riskien hallintaa ja seurantaa. Näiden toimenpiteiden avulla CL:n olisi pitänyt päästä voitolliseen tulokseen vuodesta 1995 alkaen. Vuoden 1999 lopussa CL:n olisi pitänyt saavuttaa 12,4 prosentin kannattavuus omalle pääomalle. Lausekkeen perusteella CL:n osuuden omaisuudenhoitojärjestelystä olisi pitänyt olla nimellisarvoltaan yhteensä 6 136 miljoonaa Ranskan frangia vuosina 1995-1999.

2.2 Päätös 95/547/EY

Komissio hyväksyi päätöksellään 95/547/EY Ranskan valtion CL:lle vuosina 1994 ja 1995 myöntämät tuet tietyin edellytyksin, ja katsoi, että ne soveltuvat perustamissopimuksen 92 artiklan 3 kohdan c alakohdan perusteella yhteismarkkinoille, ja että ne ovat yhdenmukaisia vaikeuksissa olevien yritysten pelastamiseen ja rakennemuutokseen myönnettävää valtiontukea koskevien suuntaviivojen (5) kanssa. Ranskalle osoitettu päätösteksti on toistettu seuraavassa:

"1 artikla

Crédit Lyonnais'n tervehdyttämissuunnitelmaan sisältyvä tuki, joka koostuu 4,9 miljardin frangin pääoman korottamisesta, omaisuudenhoitojärjestelyyn siirrettyjen omaisuuserien riskien ja kustannusten vastuun otosta (enintään 135 miljardiin frangiin asti) ja verohelpotuksista, jotka liittyvät taloudellisen tilan paranemisesta annettuun lausekkeeseen, jonka kokonaisnettokustannusten on arvioitu olevan valtiolle enintään 45 miljardia frangia sille tulevat tulot huomioon ottaen, soveltuu yhteismarkkinoille ja on sopusoinnussa ETA-sopimuksen kanssa Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 92 artiklan 3 kohdan c alakohdan ja ETA-sopimuksen 61 artiklan 3 kohdan c alakohdan mukaisesti.

2 artikla

Edellä 1 artiklassa tarkoitetun tuen saamisen edellytyksenä on, että Ranska noudattaa seuraavia edellytyksiä ja sitoumuksia:

a) varmistaa kaikkien tervehdyttämistoimenpiteiden ja kaikkien 1 artiklassa tarkoitetusta järjestelystä vahvistettujen määräysten täytäntöönpanon,

b) ei muuta tervehdyttämissuunnitelmassa asetettuja edellytyksiä ilman komission ennalta antamaa lupaa. Joka tapauksessa taloudellisen tilan paranemisesta annetusta lausekkeesta voidaan luopua aikaisintaan Crédit Lyonnais'n yksityistämisen yhteydessä ja ainoastaan markkinahintaan; riippumattomat asiantuntijat tarkistavat hinnan,

c) varmistaa Crédit Lyonnais'n liiketoiminnan supistamisen siten, että se vähentää vähintään 35 prosentilla liiketoimintaa ulkomailla, mukaan lukien Euroopan pankkiverkosto, vuoteen 1998 mennessä Ranskan hallituksen kirjeessään 18 päivänä heinäkuuta 1995 hyväksymien sitoumusten mukaisesti; Ranska ottaa myös huomioon järjestelystä valtiolle aiheutuvat kokonaisuudessaan arviolta 45 miljardiin frangiin nousevat merkittävät kustannukset. Jos tätä tavoitetta ei voida saavuttaa asetetussa määräajassa aiheuttamatta merkittäviä tappioita ja tämän johtamatta siihen, että mainitun osakkeenomistajan on annettava uutta rahoitustukea erityisesti eurooppalaisen vakavaraisuussuhteen noudattamisen takaamiseksi, komissio sitoutuu tarkastelemaan mahdollisuutta jatkaa määräaikaa tarvittaessa. Jos järjestelyn arvioidut 45 miljardin frangin kustannukset ylitetään, olisi tarkasteltava uudelleen Crédit Lyonnais'n liiketoiminnan supistamisen merkitystä sellaisena kuin se edellä mainitussa kirjeessä hyväksytty,

d) poistaa Crédit Lyonnais'lta mahdollisuus hyötyä maksamattomien verojen lykkäämisestä 4,9 miljardin frangin pääoman korottamisella katetun vuoden 1994 verotappioiden kokonaissumman osalta,

e) poistaa Crédit Lyonnais'lta mahdollisuus omaisuudenhoitojärjestelyyn siirretyn teollisuus- ja liikeomaisuuden takaisinostoon, paitsi siihen hintaan, jolla omaisuus on siirretty CDR:iin, tai markkinahintaan, jos se on korkeampi kuin omaisuuden CDR:iin siirtohinta, ja joka tapauksessa kokonaisuudessaan 5 miljardin frangin rajoissa,

f) poistaa Crédit Lyonnais'lta kaikki lisävoitot CDR:in realisointien tuotoista,

g) erottaa CDR ja Crédit Lyonnais toisistaan niiden johtajien, hallinnon sekä omaisuudenhoitojärjestelyyn siirretyn omaisuuden hallinnan valvonta- ja tarkkailujärjestelmän osalta,

h) varmistaa omaisuudenhoitojärjestelyyn siirretyn omaisuuden hallintakomiteoiden riippumattomuus Crédit Lyonnais'n suhteen,

i) poistaa Crédit Lyonnais'lta kaikki mahdollisuudet jäljelle jäävien maksamattomien verojen lykkäämiseen vuotta 1995 edeltävien vuosien osalta, jos yksityistämisen yhteydessä taloudellisen tilan paranemisesta annetusta lausekkeesta luovutaan,

j) valvoo, että Crédit Lyonnais ilmoittaa rakenneuudistukseen ja järjestämättömiin toimintoihin liittyvien omaisuuden luovutusten tuoton,

k) valvoo, että Crédit Lyonnais maksaa SPBI:lle vastikkeen taloudellisen tilan paranemisesta annetun lausekkeen mukaisesti,

l) maksaa SPBI:lle Crédit Lyonnais'n yksityistämisen tuoton, erityisesti sen, joka on saatu SPBI:n hallussa tällä hetkellä olevien osakkeiden myynnistä, ja esittää parlamentille osakkeiden jäljelle jäävän osan yksityistämisestä saadun tuoton maksamista SPBI:lle.

3 artikla

Komissio otti huomioon Ranskan viranomaisten vakuutuksen, jonka mukaan yksityistäminen on selvästi Crédit Lyonnais'lle asetettu tavoite, ja odotetun tervehdyttämisen avulla sen olisi oltava valmis yksityistämiseen viiden vuoden kuluessa. Yksityistämisen siirtämisestä viiden vuoden ajanjaksoa myöhemmäksi on toimitettava tiedonanto komissiolle.

4 artikla

Ranskan viranomaiset toimivat täysin yhteistyössä tämän päätöksen soveltamisen valvomiseksi ja toimittavat komissiolle kuuden kuukauden välein seuraavat asiakirjat 1.3.1995 alkaen:

a) yksityiskohtaisen kertomuksen suunnitelman soveltamisesta sekä parlamentille esitetyt kertomukset,

b) tuloslaskelmat ja taseet sekä omaisuudenhoitojärjestelyssä mukana olevien yhtiöiden, toisin sanoen OIG:n, CDR:in, SPBI:n kuten myös Crédit Lyonnais'n, toimitusjohtajien kertomukset,

c) omaisuudenhoitojärjestelyyn siirrettyjen rahaksi muutettujen tai myytyjen omaisuuserien luettelon, joka sisältää merkinnän myyntihinnasta, ostajien nimet ja pankkien nimet, joille myyntivaltuudet on annettu,

d) yksityiskohtaisen luettelon SPBI:n CDR:ille myöntämään osakkuuslainaan liittyvistä saatavista luopumisesta,

e) CL:n omaisuudenhoitojärjestelyn ulkopuolella myymän pankkiomaisuuden yksityiskohtaisen luettelon, jossa on objektiivisiin ja tarkastettavissa oleviin perusteisiin perustuva arvio ulkomaan liiketoiminnan harjoittamiskeinojen vähentämisestä,

f) yksityiskohtaisen tilinpäätöksen CL:n rahoitusosuudesta omaisuudenhoitojärjestelyyn vastikkeina ja osinkoina.

Komissio voi pyytää, että näitä asiakirjoja ja suunnitelman toteutumista arvioidaan erityistilintarkastuksissa.

5 artikla

Tämä päätös on osoitettu Ranskan tasavallalle."

On syytä todeta, että tämän säädöksen lisäksi Ranska sitoutui 18 päivänä heinäkuuta 1995 päivätyssä kirjeessään huolehtimaan siitä, että CL supistaa liiketoimintaansa Ranskan ulkopuolella Euroopassa 50 prosenttia vuoden 1998 loppuun mennessä edellä 2 artiklan c alakohdassa mainituin edellytyksin.

2.3 Kiireelliset tuet

Ranskan viranomaiset ilmoittivat komissiolle syyskuun 1996 lopulla CL:lle annettavasta lisätuesta, joka on määrältään lähdes 4 miljardia Ranskan frangia. Ranskan viranomaiset vakuuttivat näiden täydentävien tukitoimenpiteiden olevan tarpeen, jotta voitaisiin estää Crédit Lyonnais'lle aiheutuvat merkittävät tappiot ja sen luokituksen heikentyminen, mistä olisi saattanut aiheutua kielteisiä seurauksia muille rahoituslaitoksille. Ranskan viranomaiset korostivat erityisesti seuraavien tukien tarpeellisuutta:

- kiireelliset tuet, joilla on tarkoitus säilyttää luottolaitoksen likviditeetti ja vakavaraisuus ja jotka koskevat vuosia 1995 ja 1996,

- rakennemuutokseen myönnettävät tuet, joiden tarkoitus on tukea Crédit Lyonnais'n tervehtymistä vuoden 1996 jälkeen. Tätä tukea ei myönnetä ennen komission lopullista päätöstä asiassa.

Suunniteltuihin toimenpiteisiin kuului Crédit Lyonnais'n EPFR:lle myöntämän lainan ehtojen muuttaminen, jonka tarkoituksena on "neutraloida CL:n tilejä rasittava aiempi painolasti". Ottaen huomioon muun toiminnan ennakoitua heikompi tulos lainan hoitojärjestely merkitsi Ranskan viranomaisten mukaan Crédit Lyonnais'lle 3 miljardin frangin nettomääräistä rasitetta vuonna 1996, 2,7 miljardin rasitetta vuonna 1997 ja 2,5 miljardin rasitetta vuonna 1998. Nämä luvut on laskettu ottaen huomioon EPFR:lle myönnetyn lainan koron (85 prosenttia markkinakorosta) ja Crédit Lyonnais'n uudelleenrahoituksen keskimääräisen painotetun korkokannan välinen ero suhteessa velkoihin, joihin laina perustuu.

Nämä toimenpiteet toteutettiin 25 päivänä syyskuuta 1996 ja ne koskivat aluksi vuosia 1995 (taannehtivasti, yhdistämällä kertaluontoiset tuotot vuonna 1996) ja 1996. Tämän jälkeen ja ellei komission lopullisesta päätöksestä muuta johdu, ne voitaisiin ottaa käyttöön koko CL:n EPFR:lle myöntämän lainan keston ajaksi rakennemuutostuen muodossa.

Suunniteltujen muutosten tarkoituksena oli korvata täysin Crédit Lyonnais'lle mainitun lainan rasite. Näin ollen oli tarkoitus, että lainan korko määrätään sellaiseksi, että se vastaa lainan rahoittamista edellyttävän CL:n varainhankinnan kustannuksia. Tämän seurauksena Ranskan viranomaiset päättivät nostaa lainan korkoa 7 prosentista 7,45 prosenttiin vuonna 1995 ja 85 prosentista markkinakorkoa 5,84 prosenttiin vuonna 1996. Erityisesti on syytä todeta, että Ranskan viranomaiset eivät vuoden 1996 osalta ainoastaan peruuttaneet alkuperäisen lainakoron 15 prosentin korkoetua, jolloin CL saisi lainasta markkinakoron, vaan aikoivat myös nostaa lainakoron niin monta prosenttia markkinakorkoa korkeammaksi, että se korvaisi CL:n korkeammat, sen pitkäaikaisiin velkoihin liittyvät uudelleenrahoituskustannukset. Tämä korotus markkinakorkoon verrattuna oli noin 2 prosenttia. Näillä vuosia 1995 ja 1996 koskevilla muutoksilla oli tarkoitus antaa CL:lle 3 560 miljoonan frangin etu, jonka oli määrä olla riittävä kaikkien pankin likviditeetti- ja uskottavuusongelmien välttämiseksi vuonna 1996.

Kuten Ranskan viranomaiset ovat myöntäneet, osa komission vuonna 1995 hyväksymästä suunnitelmasta jäi toteuttamatta. Kyse on CL:n EPFR:lle myöntämän 145 miljardin frangin lainan 10 miljardin frangin suuruisesta osasta, jonka avulla jälkimmäisen oli tarkoitus merkitä pitkäaikaisia nollakuponkilainoja, joiden myötä sen oli tarkoitus saada vuonna 2014 nimellisarvoltaan 35 miljardin frangin tuotto eli nykyarvossa 7,8 miljardia. Ranskan viranomaiset suunnittelivat poistavansa tämän osan suunnitelmasta. Kuten muidenkin edellä mainittujen toimenpiteiden tapauksessa tämä muutos toteutettiin ensin 25 päivänä syyskuuta 1996 vuoden 1996 osalta lykkäämällä järjestelyä. Komission lopullisen päätöksen jälkeen Ranskan viranomaiset suunnittelevat muutoksen ulottamista sittemmin seuraaviin vuosiin rakennemuutostukena.

Nollakuponkilainoja koskevan järjestelyn toteuttaminen olisi aiheuttanut edellä mainittujen CL:n tappioiden kasvamisen entisestään asettamalla sille vuotuisen rasitteen 10 miljardin frangin suuruisten lisälainojen siirtämisestä korolla, joka ei olisi kattanut sen jälleenrahoituskustannuksia.

Lisäksi Ranskan viranomaiset väittivät kiireellisiä tukia koskevaa hakemusta esittäessään, että nämä tuet eivät olleet riittäviä CL:n lopullisen selviytymisen tukemiseksi, koska uusi työntekijöiden irtisanomissuunnitelma sekä esitettyihin toimenpiteisiin kuuluva Ranskan ulkopuolisesta vähittäispankkitoiminnasta luopuminen sisälsivät huomattavia varauksia ja tappioita kannattamattomien tai heikosti kannattavien tytäryhtiöiden osalta (noin 6,5 miljardin tappiot). Tästä syystä Ranskan viranomaiset aikoivat todennäköisesti vuoden 1996 tilinpäätöksen yhteydessä tehdä "näitä tappioita suuremman" pääomasijoituksen. Komissio arvioi vuonna 1996 kyseisen lisäoperaation suuruudeltaan 8-10 miljardiksi frangiksi.

Komissio päätti siis 26 päivänä syyskuuta 1996 hyväksyä nämä kiireelliset tuet ja aloittaa menettelyn muiden CL:n hyväksi toteutettavien toimenpiteiden osalta. Se ilmoitti tarkastelevansa kyseisessä menettelyssä kaikkien CL:n hyväksi toteutettavien rakennemuutostoimenpiteiden soveltuvuutta kaikkien asiaankuuluvien seikkojen perusteella - mukaan lukien seikat, joihin päätös 95/547/EY perustui ja tässä päätöksessä Ranskalle asetetut velvoitteet - sekä kaikkien uusien seikkojen perusteella, mukaan lukien tiettyjen edellytysten laiminlyönti, ehdotetut uudet toimenpiteet ja lisävastikkeet.

Tämän lisäksi on korostettava, että vuosille 1995 ja 1996 tarkoitettujen kiireellisten tukien hyväksyminen ei rajoita millään tavoin tämän päätöksen soveltamista, joten Ranskan ja CL:n velvoitteet, jotka liittyvät nollakuponkilainan käyttöönottoon ja EPFR:lle myönnetyn lainan rahoitukseen, sellaisena kuin ne on määritelty päätöksessä 95/547/EY, pysyivät muuttumattomina 1 päivästä tammikuuta 1997.

2.4 Crédit Lyonnais'n rakennemuutokseen myönnettävien lisätukien tarkastelun tausta

CL:lle myönnettäviä lisätukia tarkastellessaan komissio ottaa huomioon sen seikan, että se on jo hyväksynyt Ranskan CL:lle vuonna 1994 ja 1995 myöntämät tuet, koska se katsoi, että ne soveltuvat yhteismarkkinoille perustamissopimuksen 92 artiklan 3 kohdan c alakohdan perusteella ja että ne ovat yhteensopivia erityisesti vaikeuksissa olevien yritysten pelastamiseen ja rakennemuutokseen myönnettävää valtiontukea koskevien yhteisön suuntaviivojen kanssa (6)

Kuten kyseisissä suuntaviivoissa todetaan, rakennemuutoksia varten myönnettävä valtion tuki aiheuttaa erityisiä ongelmia kilpailun kannalta, koska se voi johtaa siihen, että kohtuuton osa rakennesopeutuksesta ja siitä aiheutuvista sosiaalisista ja tuotannollisista ongelmista johtuvista kustannuksista siirretään muiden, ilman tukea toimivien tuottajien ja muiden jäsenvaltioiden kannettavaksi. Yleisperiaatteen olisi siten oltava se, että rakennemuutokseen annettavaa tukea ei hyväksytä kuin tapauksissa, joissa sen voidaan osoittaa olevan yhteisön edun mukaista. Näin ollen rakennemuutokseen myönnettävää tukea ei tavallisesti pitäisi tarvita kuin yhden kerran.

Komissio toteaa, että vuonna 1995 hyväksyttyjen tukien merkittävän määrän lisänä on nykyisin ennennäkemättömän suuria tukia. Komissio huomautti syyskuussa 1996 tehdyssä menettelyn aloittamispäätöksessä näiden näkökohtien johtavan väistämättä siihen päätelmään, että tällaisia lisätukia voidaan pitää perustamissopimuksen valtiontukia koskevien sääntöjen mukaisina ainoastaan, jos niiden vastapainoksi annetaan huomattavia vastikkeita. Tällaisia vastikkeena toimivia toimenpiteitä olisi toteutettava sekä Ranskassa että Ranskan ulkopuolella niin vähittäispankkitoiminnassa kuin muussakin CL:n harjoittamassa toiminnassa. Lisäksi komission arvio lisätukien soveltuvuudesta riippuu niiden lisämäärästä vuonna 1995 hyväksyttyyn määrään verrattuna. Näin ollen komission on valvottava, että kyseisiä tukia ei julisteta yhteismarkkinoille soveltuviksi, vaikka ne sellaisia olisivatkin, ellei CL osallistu niihin erityisen suurella osuudella. Tässä otetaan huomioon tilanne, jossa Ranskan viranomaiset esittivät komissiolle kyseiset tukitoimenpiteet, sekä lisätukien suuruus suhteessa päätöksellä 95/547/EY hyväksyttyyn 45 miljardin määrään ja tuen toistuminen. Komissio huolehtii erityisesti siitä, että CL antaa vastikkeita, jotka on suhteutettu sille myönnettyjen tukien poikkeuksellisuuteen ja suuruuteen. Tällaisten vastikkeiden ei pidä rajoittua toimintoihin, jotka eivät enää kuulu pankin strategisiin prioriteetteihin, vaan niiden on koskettava myös niitä pankin toimintoja, joiden lakkauttaminen voi korvata tuen aiheuttamat vahingot kilpailijoille ja kaikkea sellaista toimintaa, joka ei ole tarkasti ottaen välttämätöntä CL:n perustoiminnan elinkelpoisuuden kannalta.

3. CRÉDIT LYONNAIS JA SEN VIIMEAIKAISET TULOKSET

>TAULUKON PAIKKA>

CL on pankkikonserni, joka toimii rahoituksen välityksen eri aloilla. Sen toimintaan kuuluu liikepankkitoimintaa vähittäis- ja tukkumarkkinoilla, rahamarkkinatoimintaa, omaisuudenhoitoa kolmansien lukuun, leasing- ja factoring-toimintaa sekä vakuutustoimintaa. Vuoden 1997 lopussa CL:n henkilöstön määrä oli 50 789 henkeä, joista vajaat kaksi kolmasosaa työskenteli Ranskassa. CL:n taseen loppusumma vuoden 1997 lopussa oli 1 499 miljardia frangia, joista 692 miljardia liittyi toimintaan Ranskassa (46,2 %) ja 474 miljardia toimintaan muissa Euroopan maissa (32 %). Thomsonin hallussa olleen osakkuuden takaisinoston jälkeen joulukuussa 1996 Ranskan valtio omisti 78,05 % CL:n pääomasta ja 96,01 % äänivallasta (mukaan lukien EPFR:n hallussa olevat osakkeet). Valtion omistama luottolaitos Caisse des dépôts et Consignations omisti 3,7 % pääomasta ja 3,99 % äänivallasta. Loppuosa pääomasta (18,25 %) oli äänivallattomia, pörssissä noteerattuja sijoitustodistuksia. Seuraavissa taulukoissa on esitetty CL:n liiketoiminta-alojen organisointi ja yksiköiden määrä Ranskassa ja ulkomailla vuoden 1997 lopussa, samoin kuin tietyt Crédit Lyonnais'n tärkeimmät rahoitustekijät.

>TAULUKON PAIKKA>

CL:n toimet on järjestetty toiminta-aloittain ja ryhmitelty osastoittain, joita ovat Ranskan asioiden osasto (DCAF), Ranskan ulkopuolisen Euroopan asioiden osasto (DCAE), Euroopan ulkopuolisten kansainvälisten asioiden osasto (DCAI), pääomamarkkinoiden osasto (DCMC), hallinnosta ja suhteista institutionaalisiin sijoittajiin vastaava osasto (DGRI), rahoitussuunnittelusta ja varojen ja hankkeiden rahoituksesta vastaava osasto (IFAP) sekä muista asioista vastaava osasto. Ranskan asioiden osasto on konsernin suurin osasto, sillä se edustaa lähes puolta CL:n konsernituloista ja kolmasosaa sen nettotuloksesta (holding-yhtiöiden ja konserniyritysten sopeutusten jälkeen). Seuraavassa taulukossa (3) esitetään kunkin osaston osuus konsernin määrätyistä taloudellisista yhteenliittymistä vuonna 1996.

Taulukosta 3 käy ilmi, että Euroopan tason toiminnot tuottivat vuonna 1996 hyvin vaatimattoman nettotuloksen suhteessa painotettuihin sitoumuksiin ja myönnettyihin pääomiin, kun taas muiden kansainvälisten toimintojen tilanne oli päinvastainen. Ranskan toiminnot tuottivat puolestaan merkittäviä bruttotuloja mutta eivät yhtä korkeaa nettotulosta, erityisesti yleiskustannusten sekä riskien ja omaisuustappioiden korkean tason vuoksi. Tilanne parani huomattavasti vuonna 1997 (ks. jäljempänä).

CL aloitti ensimmäisten tukien myöntämisen yhteydessä vuonna 1994 merkittävän rakenneuudistuksen, joka kohdistui sen organisaatioon ja kaikkiin sen toimintoihin. Kyseinen rakenneuudistus liittyi strategisiin, toiminnallisiin ja rahoituksellisiin näkökohtiin.

CL on luopunut pyrkimyksestään tulla maailmanlaajuiseksi yleispankiksi. Vaikka se on säilyttänyt tämän tavoitteen Ranskan osalta, jossa se toimii samanaikaisesti yksityisasiakkaiden, pk-yritysten, suurten yritysten ja institutionaalisten asiakkaiden pankkina sekä harjoittaa vakuutus-, liikepankki- ja sijoituspankkitoimintaa, se on vähentänyt liiketoimintaansa muualla maailmassa päätöksen 95/547/EY velvoittamalla tavalla, myymällä ulkomaisia vähittäispankkitoimintaan erikoistuneita tytäryhtiöitään Euroopassa (CLBN, Credito Bergamasco, Woodchester), Latinalaisessa Amerikassa (Banco Frances e Brasileiro) ja Afrikassa. Vuoden 1995 tammikuun 1 päivästä alkaen kansainväliset myynnit koskivat 17,9 prosenttia tämän alan varoista, mikä vastaa noin 171,2 miljardia Ranskan frangia, joista 136,1 miljardia Euroopassa ja 35,2 miljardia muualla maailmassa (pääasiassa Latinalaisessa Amerikassa). Sitä vastoin CL on säilyttänyt ja järjestänyt uudelleen tukkupankki- ja pääomamarkkinatoimintansa koko maailmassa. Lisäksi se solminut liittoutumia sellaisten erikoisalan kumppaneiden kanssa, joilla on paras asema omilla markkinoillaan (mm. Allianz vahinkovakuutusten alalla ja Cetelem Ranskan kulutusluottojen alalla).

>TAULUKON PAIKKA>

Käytännössä on noudatettu kahta pääasiallista toimintalinjaa. Ensinnäkin arvopaperisalkkua on tervehdytetty siirtämällä CDR:lle 190 miljardin frangin arvosta suurelta osin järjestämättömiä saatavia sekä ottamalla käyttöön riskien hallintaan, hoitoon ja valvontaan liittyviä tehokkaampia keinoja ja soveltuvia hallinta- ja valvontajärjestelmiä. Epävarmat saamiset saatiin vuonna 1997 katettua varauksilla 65-prosenttisesti. Myös yleiskustannuksia on pyritty vähentämään merkittävästi. Toisiaan seuranneiden henkilöstösuunnitelmien avulla työntekijöiden määrää voitiin vähentää 59 323 henkilöstä (1995) 50 789 henkilöön (1997), ja henkilöstöön liittyvät kokonaiskustannukset alenivat kyseisellä kaudella 20,6 miljardista frangista 19,8 miljardiin frangiin. CL:n henkilöstömäärä (7) on vähentynyt 14,4 prosenttia vuodesta 1995, muuttumattomat toiminta-alat mukaan lukien, mikä on huomattavasti enemmän kuin sen tärkeimpien ranskalaisten kilpailijoiden vastaavat määrät. Uusia työpaikkojen vähennyksiä on odotettavissa vuonna 1998, jolloin saadaan päätökseen kolmas henkilöstösuunnitelma, joka edellyttää 5 000 työntekijän vähentämistä (vuosina 1996-1998). Vuonna 1996 todetun pankkitoiminnan nettotuottojen alenemisen hillitsemiseksi on toteutettu toimenpiteitä, joiden tavoitteena on asiakaskunnan pysyvyys ja pankkitoiminnan nettotuottojen turvaaminen.

Rahoitusasioissa rakennemuutos on toteutunut hitaammin. CL ei ole voinut noudattaa komissiolle vuonna 1995 esitetyssä raportissa itselleen asettamia päämääriä useista syistä. Vastattavien puolella CL on vastannut edelleen pitkäaikaisista veloistaan, joista on sovittu useita vuosia sitten ja joiden korkorasitus on muuttunut yhä raskaammaksi markkinakorkojen asteittaisen alenemisen vuoksi. CL:n luottokelpoisuusluokitus on pysynyt erityisen alhaisena ja epäedullisena suhteessa pankin noudattamaan strategiaan. Huolimatta CL:n äskettäisestä toimintatuloksen paranemisesta, kansainvälisten luokituslaitosten sen lainoille antama luokitus on nykyään BBB+ (Standard & Poor's) ja A3 (Moody's), joka merkitsee riittävää takaisinmaksukykyä, mutta suurta alttiutta taloudellisille vaikeuksille (8). Tätä luokitusta voidaan verrata Société Généralen luokitukseen AA-/Aa3 ja BNP:n luokitukseen A+/Aa3, sillä nämä kaksi yksityistä ranskalaista pankkia ovat suurin piirtein CL:n kokoisia, sekä muiden valtion omistamien pankkien tavallisesti parempiin luokituksiin. Luokitus asteikolla AAA-A- (S& P) tai Aaa-A3 (Moody's) on yleensä edellytys pankin pitkän aikavälin elinkelpoisuuden vahvistamiselle ja erityisesti sille, että pankki pystyy huolehtimaan markkinoilla omasta rahoituksestaan kilpailukykyisellä tavalla. Tämä luokitus heijastaa myös CL:n heikkoa pääoman muodostusta suhteessa sen harjoittamiin toimintoihin ja sen taloudellisissa vaikeuksissa kaikkialla maailmassa olevan liiketoiminnan laajentamiseen. Vakavaraisuusaste parani vuoden 1995 8,4 prosentista 9,3 prosenttiin (vuonna 1997) ja sen ydinpääoma ("tier one"eli ensisijaiset omat varat) 4,4 prosentista 4,8 prosenttiin. Vaikka nämä suhdeluvut ovat tavallisesti täysin riittäviä keskivertopankille, ne ovat liian pieniä verrattuna siihen, mitä markkinat tavallisesti edellyttävät pankeilta, jotka väittävät noudattavansa CL:n kaltaista laaja-alaista strategiaa. Tammikuussa 1998 luokituslaitos Moody's otti kaikki CL:n arvosanat tarkkailuun sille Aasian tilanteesta aiheutuneiden riskien ja niiden epävarmuuksien johdosta, joita liittyy tukisuunnitelmien hyväksymiseen komissiossa.

Huolimatta vastattaviin liittyvistä ongelmista, CL:n suurimmat ongelmat ovat vastaavien puolella. Ne johtuvat sen liiketoimintaa rasittavasta EPFR:lle myönnetyn lainan takaisinmaksujen viivästymisestä, mutta myös sen markkinaosuuksien pienenemisestä vuosina 1995-1996 (tilanne parani vuonna 1997) ja kyseisten vuosien epäsuotuisista suhdanteista, jotka selittävät riittämättömän pankkitoiminnan nettotuoton ja heikot tulokset, joilla perusteltiin komission vuonna 1996 hyväksymiä pelastamistukia.

Vastaavien osalta todetaan myös, että saatavien tuotto aleni automaattisesti markkinakorkojen alenemisen myötä mutta myös kilpailun kiristymisen vuoksi, joka liittyy rahoituksen välityksen siirtymiseen kehittyneemmille rahoitusmarkkinoille, sekä teknisen kehityksen ja markkinoiden yhdentymisen vuoksi. Korkotuoton vähenemistä (korkotulot, joista vähennetään korkomenot) on asteittain korvattu nostamalla arvopapereihin ja kolmansien osapuolten omaisuuden hoitoon liittyviä provisioita. EPFR:lle myönnetty laina pysyi nimellisarvoltaan korkeana (yli 100 miljardia Ranskan frangia) ja sen markkinakorkoa alhaisempi korko (85 % markkinakorosta) on rasittanut pankin tilejä ja johtanut kiireellisten tukien myöntämiseen vuonna 1996.

CL:n rahoitustilanteesta ja toiminnasta kaudella 1994-1997 tehty analyysi esitetään taulukossa 4.

Olisi korostettava, että CL:n vuosien 1995 ja 1996 tilinpäätöksessä neutraloitiin EPFR:lle myönnetty laina. CL on julkaissut myös vuoden 1997 tilinpäätöksensä sen oletuksen pohjalta, että komissio hyväksyy lainan neutraloinnin. Nämä tulokset julkaistiin 19 päivänä maaliskuuta 1998, minkä jälkeen komissio ilmoitti komission jäsenen Van Miertin antamalla julistuksella, että EPFR:lle myönnetyn lainan neutraloimista vuonna 1997 koskevan tuen sisällyttäminen pankin tuloksiin oli ennenaikaista, että kyseistä tukea ei oltu siihen mennessä hyväksytty, ettei se rajoita tämän päätöksen soveltamista ja että se oli näin ollen valtiontukien alalla sovellettavien sääntöjen mukaisesti kyseisenä ajankohtana laiton. Ilman näitä vuoden 1997 tukia, jotka ovat yhteismäärältään yli 3 miljardia frangia, pankin tulos olisi ollut tappiollinen. Tästä varauksesta huolimatta ja sellaisina kuin nämä tulokset on esitetty, ne ovat verrattavissa vastaavanlaisia tukia sisältäneisiin vuosien 1996 ja 1995 tuloksiin ja tarjoavat tärkeää tietoa CL:n liiketoiminnan kehityksestä.

>TAULUKON PAIKKA>

Tästä taulukosta käy ilmi, että vuonna 1995 kirjatun erittäin merkittävän laskun jälkeen pankkitoiminnan nettotuotto tasapainottui vuonna 1996 ja kasvoi tuntuvasti vuonna 1997. Viimeksi mainittu kasvu selittyy osaksi toimitusmaksujen merkittävällä kasvulla (11,5 % olosuhteiden pysyessä muuttumattomina), joka puolestaan johtuu hyvästä toiminnasta rahoitusmarkkinoilla vuonna 1997. Toimitusmaksut muodostavat tästedes 33,8 % CL:n pankkitoiminnan nettotuotosta ja niiden osuus on lisääntynyt kaikissa pankin merkittävissä toiminnoissa Ranskassa (jossa toimitusmaksut ovat nousseet 6,6 miljardista frangista 7,1 miljardiin frangiin) sekä kansainvälisellä tasolla. Toisaalta antolainaustoiminta oli vuonna 1997 voimakasta: antolainaus kasvoi sekä Euroopassa (11 % vertailukelpoisissa oloissa) että muualla maailmassa (7,6 %). Lainojen määrän kasvu Euroopassa selittyy Saksan BfG-pankin antolainaustoiminnan voimakkaalla kasvulla ja Englannin punnan valuuttakurssin vaikutuksella (punta vahvistui 20 %). Muun maailman lukuun sisältyy dollarin vaikutus (dollari vahvistui 14 %). Pääomamarkkinoiden ja muiden ulkomaisten, erityisesti Yhdysvaltojen ja Aasian tytäryhtiöiden toiminta vaikutti osaltaan myönteisesti pankin tulokseen.

CL:n mukaan sen Ranskan markkinaosuudet ovat vakiintuneet vuosina 1995-1996 kirjattujen menetysten jälkeen sekä luotonannon että varainhankinnan osalta.

>TAULUKON PAIKKA>

Ranskan liikepankkitoiminnan kannattavuus parani nopeasti vuonna 1997: Ranskan pankkitoiminnan nettotuotto on pysynyt vakaana asiakkaille myönnettyjen lainojen hienoisen vähenemisen (2,6 % arvopaperistamisjärjestelyn jälkeen) ja korkomarginaalien pienentymisen vuoksi (lainakorkojen ja talletuskorkojen välinen marginaali), mutta Ranskan toimintoihin liittyviin, 1,4 prosenttia alentuneisiin yleiskustannuksiin kohdistettu valvonta on vaikuttanut myönteisesti, samoin kuin paremmasta riskien valvonnasta johtuva varausten pienentyminen. Ranskan liikepankkitoimintaan liittyvien varausten taso on laskenut huomattavasti. Vuonna 1996 se oli 3,7 miljardia frangia eli noin 1 prosentti riskipainotetuista saatavista, ja vuonna 1997 se laski alle 2 miljardiin frangiin edistäen osaltaan tuloksen paranemista (tulos ennen veroja on parantunut 2 miljardia frangia).

Konsernin yleiskustannukset ovat kokonaisuudessaan alentuneet merkittävästi vuodesta 1995 alkaen, mikä johtuu erityisesti henkilöstömäärän ja -kulujen pienentymisestä. Käyttökerroin on näin ollen alentunut 84,7 prosentista 76 prosenttiin. Se on yhä kuitenkin erityisen korkea Ranskassa (noin 82 %), verrattuna CL:n tärkeimpien kilpailijoiden käyttökerrointasoon (noin 70-72 %). Yleiskustannukset ovat sitä vastoin vuonna 1997 nousseet erittäin tuntuvasti kansainvälisellä tasolla, joten käyttökerroin (yleiskustannusten suhde pankkitoiminnan nettotuottoon) alenee kokonaisuudessaan vain hitaasti pankkitoiminnan nettotuoton kasvusta huolimatta. Tilanne on paljon parempi kuin se, jota suunnitelmassa ennustettiin vuodelle 1997 (80 %), mutta Crédit Lyonnais on vielä kaukana tärkeimpien kilpailijoidensa suhdeluvuista ja sen itselleen asettamasta tavoitteesta (70 prosentin käyttökerroin vuonna 2000).

Varausten yhteismäärä oli vuonna 1997 yli 8 miljardia frangia eli kaksi kertaa odotettua enemmän. Tämä nousu johtuu pääasiassa 3 miljardin suuruisesta Aasiaa koskevasta erityisvarauksesta. Muut kuin Aasiaa koskevat varaukset ovat vuodesta 1996 vähentyneet 5,7 miljardista frangista 5,1 miljardiin frangiin. Ne ovat kuitenkin miljardi frangia suunnitelmassa esitettyä suurempia ja nousseet olosuhteiden muutoin pysyessä muuttumattomina, mikä johtuu erityisesti riskialttiita maita varten vuonna 1997 tehdystä merkittävästä, suurusluokaltaan 900 miljoonan frangin varauksesta (vuonna 1996 tehdyn 333 miljoonan frangin varauksen täydentämiseksi).

Pankin nettotulos parani vuonna 1997 erittäin merkittävästi, mutta sitä on vaikea tulkita poikkeuksellisten kertaluonteisten tapahtumien vuoksi (EPFR:n lainan neutraloiminen, Aasiaa koskevat varaukset, luovutusvoitot). Vakavaraisuusaste ("Cooken aste"), jossa otetaan huomioon tuloksen paraneminen (osoittajaan kohdistuva myönteinen vaikutus tuloksen jakamisen jälkeen) ja riskipainotettujen saatavien vakaus (suhdeluvun nimittäjä), on noussut tuntuvasti 4,6 prosentista 4,8 prosenttiin (ensisijaiset omat varat) ja 8,7 prosentista 9,3 prosenttiin (vakavaraisuusaste).

Tällä hetkellä tiedossa olevat tulokset osoittavat, että CL:n elpyminen on vielä vähäistä ja sen kannattavuus riittämätöntä siihen, että oman pääoman tuotto vastaisi yksityisen sijoittajan yleensä saamaa tuottoa. Ellei komissio olisi hyväksynyt vuonna 1996 kiireellisten tukien myöntämistä, pankin tulos olisi jäänyt tappiolliseksi. On lisäksi huomattava, että ilman lainan neutraloimista (odotettavissa oleva tuki, joka on tässä vaiheessa valtiontukien alalla sovellettavien sääntöjen mukaisesti laiton) CL olisi kirjannut myös 1997 tappiollisen tuloksen.

Komissio ei voi näin ollen yksinomaan tällä perusteella päätyä siihen, että CL:n viimeaikainen kehitys osoittaa sen saaneen kannattavuutensa ja elinkelpoisuutensa takaisin. Tätä varten on tarkasteltava viranomaisten heinäkuussa 1997 esittämää rakenneuudistussuunnitelmaa (ks. jäljempänä).

4. ARVIO PÄÄTÖKSESSÄ 95/547/EY SÄÄDETTYJEN TOIMENPITEIDEN TOTEUTTAMISEN EDISTYMISESTÄ

Komissio asetti päätöksessä 95/547/EY tuille määrätyt edellytykset, joiden noudattamista tarkastellaan jäljempänä. Näistä edellytyksistä tärkeimpiä ovat seuraavat:

a) komissiolle esitetyn rakenneuudistussuunnitelman toteuttaminen kokonaisuudessaan,

b) pankin liiketoiminnan supistaminen Ranskan ulkopuolella 35-prosenttia suhteessa taseeseen,

c) EPFR:n lainan ja nollakuponkilainan käyttöönotto,

d) taloudellisen tilan paranemista koskevan lausekkeen maksaminen,

e) CL:n osinkojen maksaminen osakkeenomistajana olevalle valtiolle,

f) myyntitulojen käyttäminen rakenneuudistukseen,

g) tukiin liittyvien lykkäämiskelpoisten maksamattomien verojen poistaminen.

a) Komissiolle esitetyn rakenneuudistussuunnitelman toteuttaminen

Sen jälkeen, kun komissio hyväksyi heinäkuussa 1995 CL:ää koskevan tukisuunnitelman sekä purkujärjestelystä Ranskan valtion ja CL:n välillä 5 päivänä huhtikuuta 1995 tehdyn sopimuspöytäkirjan, Ranskan viranomaiset ovat toimittaneet komissiolle useita lisäyksiä mainittuun pöytäkirjaan, joista osa liittyy päätökseen 95/547/EY (CL:n ja CDR:n erottaminen toisistaan) ja syyskuussa 1996 tehtyyn komission päätökseen (kiireelliset tuet). Tässä yhteydessä on mainittava 6 päivänä toukokuuta 1997 päivätty lisäys n:o 9, jolla CL muutti EPFR:lle suoritettavaa osakkuuslainan takaisinmaksua koskevia menettelyjä poistamalla CDR:n velvoitteen maksaa EPFR:lle vuosittain ennakolta takaisin summa, joka vastaa saatavista saatuja summia, joista on vähennetty tytäryhtiöiden käyttöön asetetut varat, toimintakustannukset ja EPFR:lle maksettavana olevat korot. Lisäyksen päivämäärän jälkeen CDR:n on toimitettava EPFR:lle vuosittain monivuotinen rahoitus- ja varainhallintosuunnitelma, jonka mukaisesti CDR:n on maksettava EPFR:lle ennakolta takaisin joka vuoden 30 päivänä kesäkuuta määrä, joka vastaa arviota sen käteisvaroista kyseisenä päivänä, ja josta on vähennetty 1/6 kuluvan vuoden talousarviossa ennakoiduista myyntivoitoista.

Samalla lisäyksellä otettiin käyttöön EPFR:n CDR:lle tarjoama takuujärjestelmä, jonka tarkoituksena on helpottaa CDR:n ulkoista rahoitusta 10 miljardin Ranskan frangin rajoissa. Niiden EPFR:n luottojen lisänostojen määrä, joita CDR voi tehdä 1 päivästä tammikuuta 1998 alkaen yhteensä 10 miljardin Ranskan frangin arvosta, vähennetään kunakin nostopäivänä voimassa olevien takuiden määrästä. Nämä muutokset heijastavat CDR:n kasvaneita maksuvalmiustarpeita, jotka olivat osasyynä osakkuuslainan takaisinmaksun myöhästymiseen ja näin ollen myös CL:n EPFR:lle myöntämän lainan takaisinmaksun myöhästymiseen.

Ranskan viranomaiset ilmoittivat 16 päivänä joulukuuta 1997 komissiolle CDR:n toimintaa ja valvontarakenteita koskevasta uudistuksesta, jonka ministeri Strauss-Kahn oli esittänyt Ranskan kansalliskokouksen talousvaliokunnalle. Ranskan viranomaisten mukaan tämä uudistus oli tarpeen edellisen järjestelmän puutteiden korjaamiseksi, joista suurimpia ovat seuraavat:

- yksinomaan realisointiin tähtäävä tavoite ja velvoittava aikataulu,

- CDR:n vastuullisuuden puuttuminen,

- valvontaelimien ja -menettelyjen moninaisuus,

- asioihin puuttuminen poliittisista syistä,

- asioiden oikeudellista käsittelyä koskevat epävarmuudet.

Uudistus nojautuu kolmeen periaatteeseen: riippumaton ja vastuullinen hallinto, tiukka ja tehokas valvonta sekä puolueeton ja oikeudenmukainen valtio. Käytännössä tämä tarkoittaa seuraavaa:

- omaisuuden hallinnassa ei enää pyritä yksinomaan realisointiin, sillä tavoitteena on sen paras mahdollinen hyödyntäminen ja valtion saaman taloudellisen tuloksen optimoiminen,

- CDR on yksin vastuussa myyntiprosessista vuosittain ehdotetun strategian mukaisesti, ja käyttöön otetaan tuloksiin sidottujen lisävoittojen järjestelmä,

- sisäistä valvontaa tehostetaan muuttamalla CDR yhtiöksi, jolla on valvonta- ja hallintoneuvosto, siirtämällä neuvoa-antavan valvontakomitean tehtävät hallintoneuvostolle, perustamalla riskejä käsittelevä osasto ja yksinkertaistamalla sisäistä kirjanpitojärjestelmää ja yhtiön keskijohdon rakenteita,

- EPFR käyttää suhteissaan CDR:ään osakkeenomistajana olevan valtion etuoikeuksia ja valvontavaltaa, jota varten se voi kääntyä ulkopuolisten asiantuntijoiden puoleen,

- poliittiset toimenpiteet kielletään ja asiat saatetaan tuomioistuimien käsiteltäviksi systemaattisesti, minkä vuoksi niiden voimavaroja vahvistetaan.

Komissio kannattaa valtion taloudellisten etujen suojeluun liittyvää periaatetta, jonka ansiosta valtion CL:lle myöntämät tuet on saatava vähennettyä minimiin purkujärjestelyn avulla. Komissio huomauttaa, että CDR:n tilikausien 1996 ja 1997 aikana suorittamat operaatiot olivat jo etääntyneet realisointitavoitteesta ja korostaa, että CDR on luopunut joistakin saatavistaan ja vahvistanut pääomapohjaansa sekä myöntänyt tytäryhtiöilleen tai niiden ostajaehdokkaille uusia takuita sellaisin edellytyksin, jotka voivat sisältää valtion tuen myöntämisen näiden operaatioiden edunsaajille. Komissio korostaa, että tästä realisointiajattelusta luopumisen myötä on epätodennäköisempää, että voitaisiin noudattaa sitä (ohjeellista) aikataulua, jossa esitettiin tavoite omaisuudenhoitojärjestelyyn siirretyn omaisuuden myymisestä 80-prosenttisesti viiden vuoden kuluessa (eli vuoteen 2000 mennessä). Etuja, jotka viranomaiset ilmoittavat saavansa tällaisesta muuhun kuin realisointiin tähtäävästä hallinnosta, on arvioitava suhteessa siirtokustannusten lisääntymiseen, joka liittyy tiettyjen varojen omaisuudenhoitojärjestelyyn siirtämisen viivästymiseen. Viranomaiset eivät ole esittäneet tältä osin minkäänlaisia perusteita, jotka osoittaisivat niiden alentavan kyseiset tuet tällä tavoin mahdollisimman pieniksi.

Komissio muistuttaa, että CDR:n varat ovat perustamissopimuksen 92 artiklassa tarkoitettuja valtion varoja. Tämä ei johdu ainoastaan siitä, että CDR on valtion omistaman yrityksen kokonaan omistama tytäryhtiö, vaan myös siitä, että sitä rahoitetaan valtion takaamalla osakkuuslainalla ja sen tappiot ovat valtion vastuulla. Komissio huomauttaa, että kyseisiin toimiin ei voida soveltaa minkäänlaista poikkeusta, joka vapauttaisi ne perustamissopimuksen 92 ja 93 artiklan mukaisista velvoitteista ja korostaa, että Ranskan viranomaisia ja CDR:ää ei voida vapauttaa näistä velvoitteista päätöksen 95/547/EY tai tämän päätöksen nojalla. Erityisesti olisi pantava merkille, että CDR:n tytäryhtiöihinsä kohdistamien operaatioiden ei katsota sisältävän minkäänlaista tukea, mikäli niissä noudatetaan "markkinataloudessa toimivan yksityisen sijoittajan" periaatetta ja mikäli pääomansijoitukset (tai saatavista luopumiset) toteutetaan tämän periaatteen mukaisesti. Komissio arvioi jäsenvaltioille osoitetussa tiedonannossaan (9), jossa käsitellään julkisen intervention tueksi määrittelemistä varten sovellettavia periaatteita, että valtion omistamiin yrityksiin tehtävät pääomansijoitukset sisältävät valtiontukea, jos yksityinen sijoittaja ei olisi vastaavissa oloissa pääoman sijoittamisesta saatava voitto huomioon ottaen, toteuttanut kyseistä pääomansijoitusta. Komission jäsen Karel Van Miert muistutti 16 päivänä lokakuuta 1997 päivätyssä Ranskan talous-, rahoitus- ja teollisuusministerille osoittamassaan kirjeessä, että CDR:n operaatiot, joihin sisältyy sen pääomarakenteen vahvistamista, alhaiseen hintaan myymistä tai velkojen anteeksiantamista, saattavat sisältää tukea, joten ne on annettava komissiolle tiedoksi. Myös niistä CDR:n omaisuuserien myynneistä, joissa ei noudateta avoimia tarjouspyyntömenettelyjä, on ilmoitettava komissiolle. Tästä velvoitteesta vapautetaan ainoastaan ne operaatiot, jotka ovat kiistatta vähämerkityksisen tuen raja-arvon, 100 000 ecun, alapuolella.

Komissiolle vuonna 1995 esitetyn rakenneuudistussuunnitelman täytäntöönpanon muut näkökohdat esitellään jäljempänä.

b) CL:n liiketoiminnan supistaminen Ranskan ulkopuolella

Ranskan hallituksen tekemien 18 päivänä heinäkuuta 1995 päivätyssä ministeri Madelinin kirjeessä esitettyjen sitoumusten mukaisesti päätöksessä 95/547/EY vaadittiin CL:ää supistamaan vähintään 35 prosentilla ulkomaista liiketoimintaansa, Euroopan konttoriverkosto mukaan lukien, vuoden 1998 loppuun mennessä. Kyseisessä kirjeessä todetaan, että tätä supistamista tarkastellaan taseen avulla ja että kansainvälisen liiketoiminnan vähentäminen 35 prosentilla vastaa Euroopan verkoston supistumista 50 prosentilla. Huomautetaan, että kansainvälisen omaisuuden osuus pankin kokonaisomaisuudesta vuoden 1994 lopulla oli 960 miljardia frangia, josta eurooppalaisen omaisuuden osuus oli 620 miljardia frangia. Näin ollen 35 prosenttia kansainvälisestä omaisuudesta vastaa 336 miljardia frangia, josta 310 miljardia Ranskan frangia vastaa 50 prosenttia CL:n eurooppalaisesta omaisuudesta (Ranskan ulkopuolisesta).

CL oli myynyt omaisuuttaan 31 päivään lokakuuta 1997 mennessä 171,2 miljardin Ranskan frangin arvosta (tasearvo 1 päivänä tammikuuta 1995), joka vastaa 17,9 prosenttia kansainvälisestä omaisuudesta. Tämä liiketoiminnan supistuminen oli seurausta kaupoista, joita oli tehty Euroopassa 136,1 miljardin frangin arvosta ja muualla maailmassa 35,2 miljardin frangin arvosta. CL:n liiketoiminta väheni Euroopassa 22 prosenttia, joten velvollisuutensa täyttääkseen sen on myytävä vielä ennen 31 päivää joulukuuta 1988 Euroopassa sijaitsevaa omaisuuttaan lähes 174 miljardin frangin edestä.

c) EPFR:lle myönnetyn lainan ja nollakuponkilainan käyttöönotto

Voidakseen ostaa 135 miljardin frangin arvosta netto-omaisuutta CL:n purkujärjestelyssä siirretyistä velkaeristä CDR sai EPFR:ltä 145 miljardin frangin suuruisen osakkuuslainan (josta 10 miljardia on muunnettu takauksiksi, jotka EPFR myöntää CDR:n kolmansilta osapuolilta ottamille lainoille). EPFR sai puolestaan CL:ltä lainan (ei osakkuuslaina), jonka määrä on 145 miljardia frangia. Molemmat lainat erääntyvät 31 päivänä joulukuuta 2014. CL:n EPFR:lle myöntämään lainaan sovellettava vuotuinen korko vahvistettiin alunperin 7 prosenttiin vuonna 1995, ja sen jälkeen 85 prosenttiin markkinakorosta vuodesta 1996 alkaen (10). Koska suurimmalla osalla tästä lainasta (135 miljardilla frangilla) mahdollistettiin omaisuudensiirron rahoitus, EPFR:n olisi pitänyt käyttää sen loppuosa (10 miljardia frangia) nollakuponkilainojen ostamiseen kyseisellä summalla, jolloin sen olisi pitänyt voida saada vuonna 2014 nimellisarvoltaan 35 miljardin frangin tuotto, jonka komissio arvioi päätöksessään 95/547/EY vastaavan nykyarvossaan noin 8 miljardia frangia.

Suunnitelmaan on tehty useita muutoksia. CL:n EPFR:lle myöntämä laina on otettu käyttöön, mutta ainoastaan ensimmäiseltä 135 miljardin frangin osaltaan, mikä ei antanut EPFR:lle mahdollisuutta nollakuponkilainan käyttöönottoon. Koska komissio oli laskenut EPFR:lle nollakuponkilainasta aiheutuvat tulot vähentämällä niistä CL:lle myönnetyt bruttotuet, se seikka, että CL ei myöntänyt EPFR:lle 10 miljardin frangin suuruista luottoa ja että nollakuponkilainaa ei tästä johtuen otettu käyttöön, merkitsee lisäkustannuksia valtiolle ja tarjoaa CL:lle vuonna 1995 hyväksyttyyn tukeen verrattuna lisätukea, jonka määrä vastaa vuonna 1995 laskettua noin 8 miljardin frangin vähennystä. Yksi osa tästä tuesta, joka arvioidaan 400 miljoonaksi frangiksi ja joka liittyy velvoitteen laiminlyömiseenvuosina 1995-1996, on kuitenkin hyväksytty komission CL:lle myönnettävistä kiireellisistä tuista syyskuussa 1996 tekemällä päätöksellä.

Samalla päätöksellä hyväksytään noin 3,5 miljardin frangin arvosta muita kiireellisinä annettavia tukia, jotka olivat tarpeen CL:n EPFR:lle myöntämälle lainalle vuosiksi 1995 (jälkikäteen) ja 1996 vahvistetun korkoprosentin nostamisen vuoksi. Lisäksi komissio oli päättänyt aloittaa menettelyn, joka koskee tällaisen muutoksen ulottamista tuleville vuosille.

Ranskan valtion ja CL:n väliseen sopimuspöytäkirjaan toimitettiin sen allekirjoittamisen jälkeen lisäyksiä, joiden tavoitteena oli muuttaa muita komission hyväksymiä lausekkeita. Näin ollen purkujärjestelyn rahoittamisjärjestelmän osalta se seikka, että EPFR jätti nostamatta CL:n myöntämän 10 miljardin frangin lainan, ei antanut aihetta vastaavan määrän vähentämiseen EPFR:n CDR:lle myöntämästä osakkuuslainasta, vaan tämä CDR:n lisänostomahdollisuus muutettiin samankokoiseksi takaukseksi, jonka ansiosta se voi lainata suoraan kolmansilta osapuolilta.

Lisäksi, vaikka CDR:n myyntiprosessin edistyminen onkin yhdenmukaista alkuperäisen myyntitavoitteen kanssa, jonka mukaisesti omaisuudenhoitojärjestelyyn siirretystä omaisuudesta oli myytävä 80 prosenttia viidessä vuodessa ja 50 prosenttia kolmessa vuodessa, EPFR:n saamien myyntitulojen kasvu ja näin ollen myös lainan takaisinmaksu CL:lle on ollut alunperin odotettua paljon hitaampaa ja rajoittuneempaa, sillä CDR on säilyttänyt pääosan myyntituloistaan rahoittaakseen käyttökustannuksensa, omaisuutensa siirtoa koskevat kustannukset (erityisesti velkojen takaisinmaksu kolmansille osapuolille) ja tukeakseen määrättyjä omaisuudenhoitojärjestelyyn siirrettyjä omaisuuseriä eri tavoin (pääomarakenteen vahvistaminen, ennakot, saatavista luopuminen).

Takaisinmaksujen viivästyminen ja korkojen odottamaton kehitys on rasittanut CL:n tilejä. CDR:lle siirrettyä omaisuutta rahoitettiinkin osittain purkujärjestelyyn siirtämättä jääneillä pitkän aikavälin lainoilla, joita CL oli ottanut laajentumisvaiheessaan (1988-1993) ja joiden korot ovat korkeampia kuin EPFR:n lainan tuotto vuoden 1995 jälkeen (85 prosenttia markkinakorosta). Tämän olisi pitänyt vuodesta 1996 alkaen aiheuttaa CL:lle siirtokustannuksia (joiden määrän ennakoitiin tuolloin olevan 2,1 miljardia frangia vuonna 1997, 1,8 miljardia vuonna 1998 ja 1,4 miljardia vuonna 1999). Ranskan viranomaisten suunnitelmien mukaan tämä oli CL:n osuus järjestelmän ja näin ollen sen oman uudelleenjärjestelyn kustannuksista. Pankkitoiminnan nettotuottoa koskevissa vuoden 1995 arvioissa ennustettiin, että CL pystyisi vastaamaan kaikista näistä kustannuksista. Todellisuudessa EPFR:lle myönnetyn lainan takaisinmaksujen viivästyminen sekä markkinakorkojen odottamaton kehitys nostivat näitä kustannuksia. Tämä ei olisi kuitenkaan edellyttänyt kiireellisiä tukia, jos CL olisi toiminut pankkitoiminnan nettotuottoa koskevien ennusteidensa mukaisesti. Juuri viimeksi mainittu tekijä, eli pankkitoiminnan nettotuoton alentuminen ennusteisiin verrattuna, teki kiireellisistä tuista tarpeellisia. Itse asiassa komissio arvioi vuoden 1996 päätöksessään Ranskan viranomaisten toimittamien tietojen perusteella, että korkovaikutuksesta aiheutuisi CL:lle kaudella 1996-1998 lisäkustannuksia ainoastaan 1 miljardin frangin verran (11).

d) Taloudellisen tilan paranemista koskeva lauseke ("osuuslauseke")

Osuuslausekkeen ehtoja on sovellettu oikein päätöksen 95/547/EY tekemisestä alkaen. CL suoritti tämän lausekkeen nojalla maksuja kuitenkin ainoastaan 6 miljoonan frangin edestä vuonna 1995 ja 107 miljoonan frangin edestä vuonna 1996, joten nämä määrät ovat selvästi niitä 339 ja 505 miljoonan frangin määriä alempia, jotka alunperin arvioitiin näille vuosille pankin alunperin ennakoitua huonomman tuloksen vuoksi. Heinäkuussa 1997 esitetyssä uudessa suunnitelmassa, joka perustui EPFR:n lainan täydelliseen neutraloimiseen ja omaisuuserien myyntiä koskeviin muihin olettamuksiin, ennakoitiin pankin tuloksen paranevan vuodesta 2000 alkaen vuoden 1995 suunnitelmaan verrattuna, jolloin myös kyseisen lausekkeen nojalla suoritettavat maksut nousevat, jos lauseke säilytetään.

>TAULUKON PAIKKA>

Kyseisen tilanteen paraneminen kompensoi ensimmäisten maksujen pienuuden, mikäli lauseke säilytetään. Komissiolle heinäkuussa 1997 toimitetusta suunnitelmasta (ks. jäljempänä) käy kuitenkin ilmi epäilys lausekkeen säilyttämisestä tai sen korvaamisesta vaihtoehtoisella ratkaisulla.

e) Osinkojen maksaminen osakkeenomistajana olevalle valtiolle

Samoin kuin osuuslausekkeen tapauksessa se, että CL:n tulos on ollut ennakoitua huonompi, on johtanut siihen, että CL:n osakkeenomistajana olevalle valtiolle maksamat osingot ovat olleet pienempiä ja valtion hallussa olevien osakkeiden arvo on laskenut alunperin tehtyihin arvioihin verrattuna. Komissio huomauttaa arvioineensa päätöksessään 95/547/EY, että CL:n tulosten valtiolle kuuluvan osan arvo olisi nykyarvoltaan 10 miljardia frangia. Seuraavassa taulukossa esitetään CL:n nettotuloksia lausekkeen soveltamisen jälkeen koskevat alkuperäiset suunnitelmat ja uudet arviot.

>TAULUKON PAIKKA>

f) Myyntitulojen käyttö rakenneuudistukseen

CL on ilmoittanut käyttäneensä myyntituloista saamansa 14,8 miljardia frangia kaikkien rakenneuudistustoimenpiteiden rahoittamiseen 7,5 miljardilla frangilla ja loput käteisvaroihin tai velan jälleenrahoittamiseen. On kuitenkin otettava huomioon, että CL on investoinut myös lähes 254 miljoonaa frangia ulkomaille. Nämä investoinnit ovat olleet pieniä ja vastaavat ainoastaan 1,7 prosenttia vuoden 1995 alusta alkaen saaduista myyntituloista.

g) Tukiin liittyvien lykkäämiskelpoisten maksamattomien verojen poistaminen

Komissio oli rakenneuudistustukia koskevan järjestelyn periaatteiden mukaisesti velvoittanut Ranskan valtion poistamaan CL:ltä mahdollisuuden hyötyä tappioihinsa liittyvien maksamattomien verojen lykkäyksestä sen osuuden osalta, joka katettiin 4,9 miljardin frangin suuruisella pääoman korotuksella vuonna 1994. Lisäksi komissio oli kehottanut Ranskan viranomaisia poistamaan yksityistämisen yhteydessä CL:n muihin maksamattomiin veroihin liittyvän lykkäysmahdollisuuden, jos osuuslausekkeesta luovutaan.

Ensimmäisen edellytyksen osalta CL on ilmoittanut katsoneensa, että se koskee ainoastaan vuoden 1994 tappioita, jotka vastaavat valtion ja Caisse des Dépôts et Consignationsin pääoman korotuksella rahoittamaa osuutta (3,75 miljardia frangia). Komissio huomauttaa arvioineensa päätöksessään 95/547/EY, että kaikkia CL:n osakkeenomistajien toimenpiteitä, mukaan lukien Thomson-konserni, jonka osakkeista suurin osa oli valtion hallussa ja jonka varat ovat tästä syystä valtion varoja EY:n perustamissopimuksen 92 artiklan 1 kohdan merkityksessä, olisi pidettävä valtiontukena. Näin ollen se vahvistaa, että tätä edellytystä sovelletaan yhteismäärältään 4,9 miljardin frangin suuruiseen pääoman korotukseen, ja korostaa lisäksi tarvetta noudattaa toista edellytystä.

5. SELVITYS KOLMANSIEN OSAPUOLTEN HUOMAUTUKSISTA

5.1 Kolmansien osapuolten huomautukset

Komissio on saanut tämän menettelyn aikana huomautuksia Société Générale -pankilta (jäljempänä `SG`) 21 päivänä tammikuuta 1997 päivätyllä kirjeellä ja Yhdistyneen kuningaskunnan viranomaisilta 23 päivänä tammikuuta 1997 päivätyllä kirjeellä. Nämä huomautukset on toimitettu Ranskan viranomaisille, jotka ovat vastanneet niihin 10 ja 27 päivänä helmikuuta 1997 päivätyillä kirjeillä. Muiden kirjallisten huomautusten esittäjiä ovat olleet "British Bankers' Association" 19 päivänä toukokuuta 1997, "Nederlandse Vereniging van Banken" 2 päivänä heinäkuuta 1997 ja "Bundesverband deutscher Banken" 26 päivänä elokuuta 1997. Näitä huomautuksia ei voida kuitenkaan ottaa huomioon tässä menettelyssä, koska ne on toimitettu Euroopan yhteisöjen virallisessa lehdessä julkaistussa komission tiedonannossa ilmoitettujen vastausmääräaikojen päätyttyä.

SG päätti antaa CL:lle myönnettävien kiireellisten tukien hyväksymisestä syyskuussa 1996 tehdyn komission päätöksen yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen käsiteltäväksi, samoin kuin se oli toiminut päätöksen 95/547/EY kanssa.

Tämän menettelyn kohteena olevien rakennemuutokseen myönnettävien lisätukien osalta SG katsoi, että tuen tavoitteena ei ole helpottaa tietyn toiminnan kehitystä perustamissopimuksen 92 artiklan 3 kohdan c alakohdan mukaisesti, joskin se myönsi, että jo pelkkä CL:n maksukyvyttömyyskriisin mahdollisuus oikeuttaa ja jopa velvoittaa valtion osakkeenomistajana ja rahamarkkinoiden vakauden valvojana toteuttamaan toimenpiteitä tämän suuren laitoksen talletusasiakkaiden ja velkojina toimivien muiden pankkien rauhoittamiseksi.

SG katsoo, että komission on velvoitettava Ranskan viranomaiset tarkastelemaan vaihtoehtoisia hallitun selvitystilan tai myynnin käsittäviä ratkaisuja. Niiden tarkasteleminen olisi perusteltua, varsinkin kun otetaan huomioon tuen uusiminen. SG:n pääperusteena on yhä se, että ainoastaan edellä tarkoitetut vaihtoehtoiset ratkaisut ovat perustamissopimuksen mukaisia, mutta se väittää lisäksi, että komission olisi korvattava kilpailijoille aiheutuneet vahingot velvoittamalla CL:ää luopumaan kaiken ulkomaisen liiketoimintansa lisäksi (myös Yhdysvalloissa ja Kaakkois-Aasiassa, missä se on kannattavinta) myös määrätyistä Ranskassa harjoittamistaan toimista, joita ovat esimerkiksi (kollektiivisen tai yksityisen) omaisuudenhoito kolmansien osapuolten lukuun, kulutusluottolaitosten ja henkivakuutusyhtiöiden tytäryhtiöt tai vielä muutamat osat vähittäispankkiverkostosta. Samoin SG huomauttaa, että Ranskan viranomaisten ja komission CL:n suunnittelemiin henkilöstöleikkauksiin tarjoama tuki ei muodosta tälle laitokselle rahoitustukien myöntämisen velvoittavaa vastiketta, vaan pikemminkin ylimääräisen tukimuodon, sikäli kuin tämä tuki evättäisiin yksityisiltä pankeilta, jotka olisivat näin estyneet nostamasta kannattavuuttaan eurooppalaisten kilpailijoidensa tasolle.

Lopuksi SG kiinnittää komission huomion tulevaisuudessa tapahtuvan CL:n yksityistämisen edellytyksiin, erityisesti suunnitelmaan pankin vakavaraisuusasteen vahvistamisesta lähelle 6 prosenttia ensisijaisten omien varojen osalta (omien varojen ydinpääoma ilmaisun rajoitetussa merkityksessä) ennen yksityistämistä, mikä aiheuttaisi erittäin vakavaa kilpailun vääristymistä, ottaen huomioon luokituslaitosten antamien luokitusten vaikutukset ja verrattuna SG:n yksityistämiseen vuonna 1987, jolloin sen vakavaraisuusaste oli vain 3 prosenttia, jonka se on pystynyt nostamaan 6 prosenttiin vasta 10 vuotta myöhemmin.

Yhdistyneen kuningaskunnan viranomaiset tukevat komission tekemää perinpohjaista tutkimusta ja huomauttavat, että tuen uusiminen voi luoda odotuksia tulevista, pankin hallintoon liittyvistä tuista, millä voi olla kilpailua vääristävä vaikutus. Kyseiset viranomaiset korostavat tarvetta CL:n todellisiin ja merkittäviin vastikkeisiin, jotka liittyvät kaikkiin sellaisiin pankin toimintoihin, jotka eivät ole ehdottoman välttämättömiä perustoiminnan elinkelpoisuuden kannalta. Tästä syystä viranomaiset ehdottavat, että tulevaisuudessa toteutettavia tukia vähennettäisiin asteittain ja että tukien hyväksyminen edellyttäisi rakennemuutostoimenpiteiden toteuttamista ja vastikkeiden tarjoamista.

5.2 Ranskan viranomaisten ja Crédit Lyonnais'n esittämät huomautukset

CL:n pääjohtaja ilmoitti komissiolle 6 päivänä joulukuuta 1996 päivätyssä kirjeessään tiedottaneensa hallitukselle tilikaudeksi 1996 odotettavissa olevasta tilanteesta hyvin aikaisin samana vuonna ja uudestaan heinäkuussa sekä maininneensa pikaisen päätöksen tarpeesta. Lisäksi hän kieltäytyi hyväksymästä CL:n Ranskan ulkopuolisen liiketoiminnan vähentämisen määräpäivää väittäen, että ministeri Madelinin 18 päivänä heinäkuuta 1995 päivätyssä kirjeessä, joka toimitettiin CL:lle vasta useita kuukausia sen komissioon lähettämisen jälkeen, ei määritelty millään tavoin noudatettavaa määräpäivää ja että pankin rakenneuudistus aloitettiin vuoden 1993 lopulla.

Ranskan viranomaiset ovat esittäneet huomautuksia komission niille toimittamaan SG:n kirjeeseen korostaen kantaneensa täysin sekä osakkeenomistajan että valvojan vastuunsa, jotka SG asetti niille kiireellisten tukien tiedoksiannon yhteydessä. Ne eivät hyväksyneet SG:n ja Yhdistyneen kuningaskunnan viranomaisten analyysiä kiireellisten tukien kilpailua vääristävästä luonteesta ja vastikkeiden tarpeesta väittäen, että CL:n toimintaa olisi vähennetty merkittävästi vuoden 1995 suunnitelmassa ja että uudessa rakenneuudistussuunnitelmassa määrättäisiin tiettyihin ydintoimintoihin keskittymisestä. Viranomaiset korostivat kuitenkin tarvetta rakenneuudistustukiin, jotka voitaisiin toteuttaa muun muassa neutraloimalla CL:n EPFR:lle myöntämä laina, mutta myös vahvistamalla mahdollisesti pankin pääomarakennetta summalla, joka on tarpeen pankin elinkelpoisuuden varmistamiseksi ja oikeassa suhteessa CL:n rahoitustarpeisiin pikaisen yksityistämisen kannalta. Lisäksi viranomaiset vakuuttivat, että ne ottavat CL:lle myönnettävän rahoitustuen menettelyjä tarkastellessaan huomioon tarpeen jaksottaa valtion avustukset sen mukaan, miten CL on noudattanut strategisessa suunnitelmassaan esitettyjä tavoitteita.

5.3 Komission huomiot esitetyistä huomautuksista

Tämän päätöksen seuraavissa jaksoissa tarkastellaan kolmansien osapuolten esittämiä huomautuksia.

Komissio tekee seuraavat huomiot CL:n esittämistä huomautuksista. Mitä tulee päivämäärään, jolloin CL tiedotti Ranskan viranomaisille pankin taloudellisen tilanteen huonontumisesta ja valtiontuen tarpeesta, komissio voi vain pahoitella niiden Ranskan viranomaisten menettelyä, jotka salasivat pankin todellisen tilanteen huolimatta velvoitteestaan esittää komissiolle säännöllisin aikavälein kertomuksia komission heinäkuussa 1997 hyväksymän suunnitelman toteuttamisen edistymisestä. Vaikka tämä ei millään lailla poista komission syyskuussa 1996 hyväksymien tukien tarvetta erityisesti sen vuoksi, että komissio ei voinut jättää kokonaan huomiotta tukien myöntämättä jättämisestä CL:lle aiheutuvien vakavien seurausten uhkaa, on selvää, että Ranskan viranomaisten olisi pitänyt tiedottaa kyseisistä tuista hyvin paljon aiemmin.

Komissio ei voi oikeudellisesta näkökulmasta katsottuna hyväksyä CL:n ulkomaisen liiketoiminnan vähentämisen arviointia koskevaksi määräpäiväksi Crédit Lyonnais'n esittämää 1 päivää tammikuuta 1994. Olisi muistettava, että Ranskan viranomaiset eivät olleet ilmoittaneet vuonna 1994 komissiolle CL:n hyväksi tehdystä ensimmäisestä valtion tuki toimesta ja että rakenneuudistussuunnitelma esitettiin komissiolle tämän sitä pyydettyä vasta vuonna 1995, jolloin uusi tukisuunnitelma oli jo otettu käyttöön. Se seikka, että ministeri Madelinin 18 päivänä heinäkuuta 1995 päivätyssä kirjeessä esittämät ehdot annettiin virallisesti CL:n tiedoksi myöhässä, ei myöskään ole syy, jota voitaisiin käyttää komissiota vastaan. Olisi myös huomattava, että asianmukaisin oikeudellinen perusta sen päivämäärän määrittelemiseksi, jona kyseisen velvoitteen on oltava täytetty, on yhä ministerin Madelinin 18 päivänä heinäkuuta 1995 päivätty kirje, jonka ilmaisu "vuoden 1998 loppuun mennessä" on yksiselitteinen.

Tästä syystä komissio nojautuu CL:n ulkomaisen liiketoiminnan supistamisen arvioinnissa eri maantieteellisten alueiden osuuteen pankin kaikista omaisuuseristä 31 päivänä joulukuuta 1994, sellaisena kuin se esitetään Crédit Lyonnais'n vuosikertomuksessa, sillä vuoden 1994 lopun tase on näissä oloissa ainoa ja viimeinen objektiivinen julkinen peruste, joka voidaan ottaa huomioon.

6. RANSKAN VIRANOMAISTEN HEINÄKUUSSA 1997 KOMISSIOLLE TOIMITTAMA RAKENNEUUDISTUSSUUNNITELMA

6.1 Suunnitelman pääkohdat

Komissiolle heinäkuussa 1997 toimitetun suunnitelman tavoitteena oli valmistautuminen Crédit Lyonnais'n omistuspohjan asteittaiseen laajentamiseen, jonka perusperiaatteet Ranska oli määritellyt jo edellisen, komission vuonna 1995 hyväksymän rakenneuudistus- suunnitelman yhteydessä. Vuoden 1997 suunnitelma perustui bruttokansantuotteen 2,3 prosentin keskimääräiselle kasvulle Ranskassa ja noin 2 prosentin vuotuiseen inflaatioon. Strategiassa keskitytään kahteen pääasialliseen toimintaan: pankkipalveluiden tarjoamiseen yksityisasiakkaille, ammatinharjoittajille ja pk-yrityksille Ranskassa sekä suuryritysten ja yhteisöjen asiakkaille suunnatun tukkupankkitoiminnan harjoittamiseen maailman keskeisillä talousalueilla, mukaan lukien Ranska ja Eurooppa. Kyseiset toiminta-alat perustuvat CL:n asiantuntemukseen rahamarkkinatoiminnan, uusien rahoituspalveluiden ja kolmansille tarjottavien omaisuudenhoitopalveluiden aloilla, joilla CL aikoo toimia myös jatkossa.

Suunnitelma rakentuu lisäksi seuraavien lähtökohtien varaan:

- Crédit Lyonnais'n EPFR:lle myöntämän lainan siirrosta aiheutuvien nettokustannusten neutraloiminen

- luopuminen suuresta osasta Euroopassa harjoitettavaa vähittäispankkitoimintaa

- myyntituoton liittäminen CL:n kassavaroihin.

Ranskan viranomaisten esittämässä strategiassa otettiin lähtökohdaksi talouden kasvuvauhdin säilyminen suurin piirtein ennallaan ja keskityttiin etenkin Crédit Lyonnais'n elinkelpoisuuden palauttamiseen. Pankkitoiminnan nettotuoton kasvun odotettiin pysähtyvän nimellisesti konsernitasolla (ottaen huomioon myyntijärjestelyt) verrattuna vuoden 1996 tasoon ja yleiskulujen ennustettiin laskevan lähes 4 miljardia Ranskan frangia, jolloin pankin käyttökerroin (yleiskulujen osuus nettotuotosta) laskisi vuoden 1996 79 prosentista noin 70 prosenttiin vuoteen 2000 mennessä. Kyseinen taso vastaa suunnilleen Crédit Lyonnais'n tärkeimpien ranskalaisten kilpailijoiden Société Généralen ja BNP:n käyttökerrointa. Suunnitelman mukaan pankkitoiminnan nettotuotto paranisi kuitenkin käytännössä siten, että vuonna 1997 tapahtuvaksi ennustettu jyrkkä lasku (7 prosenttia arvon mukaan mitattuna ja 9 prosenttia määrällisesti mitattuna) tasaantuisi vuoden 1998 aikana ja kääntyisi sittemmin nousuun vuosina 1998 ja 1999. Nettotuoton odotetaan kasvavan merkittävästi Ranskassa harjoitettavan pankkitoiminnan osalta vuodesta 1998 lähtien, mutta Euroopan pankkiverkostoa koskevat myyntijärjestelyt aiheuttavat todennäköisesti jakson lopulla eroja kasvuvauhdissa koko konsernin tasolla.

>TAULUKON PAIKKA>

Riskienhallinnan paraneminen merkitsee pankin varausasteen (12) alenemista 0,78 prosentista 0,55 prosenttiin, minkä odotetaan edistävän huomattavasti pankin tuloskehitystä tarkastelujakson aikana. Crédit Lyonnais pyrkii parantamaan kannattavuuttaan pääasiassa kahden toimenpiteen avulla:

i) Ranskan pankkiverkoston käyttökustannusten huomattava alentaminen

Kansallisten viitemarkkinoiden olemassaolosta on merkittävää etua Crédit Lyonnais'n kaltaiselle pankille, jonka toimintakenttä kattaa koko maailman. Crédit Lyonnais'n kotimaan markkinoiden on taattava suhteellisen vakaa määrä liiketoimintaa. Crédit Lyonnais'n kannalta onkin erittäin tärkeää kuulua Ranskan markkinoiden menestyksekkäimpiin yksiköihin sellaisella kannattavuudella, mikä vahvistaa sen asemaa Ranskan pankkimarkkinoiden tukipylväänä ja strategisena johtajana. Tavoitteena onkin oikaista suunnitelman voimassaoloaikana se, että Crédit Lyonnais'n ei kykene saamaan riittäviä katteita Ranskan pankkimarkkinoilla. Crédit Lyonnais'n odotetaan tulevaisuudessa saavan jälleen huomattavan katteen kansallisilta markkinoiltaan, erityisesti vähittäispankkitoiminnasta, ja hankkivan siitä suurimman osan kassatuloistaan.

>TAULUKON PAIKKA>

Suunnitelmaan sisältyy useita toimenpidekokonaisuuksia, joiden tarkoituksena on parantaa CL:n toimintaedellytyksiä Ranskan markkinoilla. Päätöksenteon uudistamista edistävän hankkeen (hankkeista käytetään nimitystä "haaste") tavoitteena on CL:n liiketoiminnan rakenteiden ja tietojenkäsittelyjärjestelmän perinpohjainen uudistaminen. Pk-yrityksille suunnattuun luotonantoon liittyvien riskien arvioimiseksi otetaan käyttöön uusia välineitä. Kulutusluottoalan asiantuntijan Cetelemin kanssa tehdyllä sopimuksella pyritään lujittamaan CL:n asemaa kulutusluottomarkkinoilla, joita ovat tähän mennessä hallinneet erikoistuneet rahoituslaitokset. Lisäksi CL aikoo ottaa käyttöön puhelinpankkipalvelun, joka helpottaa yksityisasiakkaiden tarkempaa seurantaa.

Ranskan viranomaisten toimittamaan suunnitelmaan sisältyy merkittävänä osana henkilöstösuunnitelma. Tavoitteena on vähentää henkilöstöä vuoden 1996 puolivälissä alkaneen kolmannen henkilöstösuunnitelman yhteydessä ja vuoden 1998 loppuun mennessä 5 000 työntekijällä. Suurin osa vähennyksistä kohdistuu suurkaupungeissa sijaitseviin CL:n toimipisteisiin. Henkilöstöä vähennetään sekä konttoreissa (3 140 työntekijää) että CL:n toiminnallisissa yksiköissä (1 860 työntekijää). Komissiolle toimitetun suunnitelman mukaan tarkoituksena ei ollut vähentää merkittävästi CL:n liiketoimintaa vaan tärkeimpänä tavoitteena oli kustannusten alentaminen ja käyttökertoimen parantaminen.

>TAULUKON PAIKKA>

Vuoden 1998 jälkeen henkilöstöä on tarkoitus vähentää vielä vuosina 1999-2000 [ . . . ] työntekijällä, joista [ . . . ] konttoriverkostosta ja [ . . . ] CL:n toiminnallisista yksiköistä. Verrattuna vuoden 1996 lopun tilanteeseen CL:n henkilöstöä Ranskassa olisi näin ollen vähennetty kaiken kaikkiaan [ . . . ] prosenttia (ja koko konsernin tasolla [ . . . ] prosenttia ottaen huomioon tytäryhtiöitä koskevat myyntijärjestelyt). Ranskan konttoriverkoston henkilöstökuluja voidaan näiden vähennysten ansiosta supistaa noin 9 prosenttia henkilöstösuunnitelman kattaman jakson aikana, mikä edistää huomattavasti kustannussäästöjä ja CL:n kannattavuuden palauttamista.

>TAULUKON PAIKKA>

Suunnitelman mukaan CL:n Ranskan toimipisteverkostoa järkeistetään sulkemalla vuosina 1998-1999 243 tappiollista konttoria (yksityisasiakkaille tarkoitettuja konttoreita oli vuonna 1996 yhteensä 1 954) ja uusimalla yrityksille ja ammatinharjoittajille tarkoitettua toimipisteverkostoa (taulukko 12). Emoyhtiön Ranskan toimipisteiden määrää on tarkoitus vähentää vuosina 1996-2000 2 100:sta 1 750:een, mikä merkitsee lähes 17 prosentin vähennystä. CL:n komission neuvonantajapankille toimittamista tiedoista ilmenee kuitenkin, että CL:n toimipisteiden kokonaismäärä Ranskassa laskisi vuoden 1996 2 298 konttorista 2 146:een vuoden 2000 loppuun mennessä, mikä merkitsisi vain 6,6 prosentin vähennystä. Komissiolle heinäkuussa annettujen tietojen ja CL:n toimittamien tietojen välinen ristiriita johtuu ilmeisesti sitoumusten erilaisesta soveltamisalasta, sillä CL:n antamien tietojen mukaan vähennykset koskevat CL:n kaikkia toimipisteitä Ranskassa tekemättä eroa emoyhtiön ja tytäryhtiöiden välillä.

Näiden toimenpiteiden tavoitteena on parantaa CL:n Ranskan konttoriverkoston kannattavuutta. CL:n tavoitteena on nostaa DCAF:n nettotulos 1 miljardista Ranskan frangista 4,3 miljardiin frangiin vuoteen 2000 mennessä. Jos tämä tavoite saavutetaan, CL on onnistunut, paitsi palauttamaan Ranskan toimipisteiden liikevaihtoon suhteutetun osuuden konsernin kokonaistuloksesta entiselle tasolleen, tekemään Ranskan yksiköstä yhden konsernin kannattavimmista yksiköistä.

>TAULUKON PAIKKA>

CL:n laatimasta herkkyysanalyysistä ilmeni, että jos kulutusluotot kasvaisivat kaksi kertaa oletettua vauhtia hitaammin, jolloin uusien hankkeiden osuus CL:n nettotuoton rahoittamisesta (DCAF:n osalta) jäisi kaksi kertaa arvioitua pienemmäksi ja rahoitusaste alenisi ennakoitua heikommin, Ranskan verkoston osuus konsernin kokonaistuloksesta puolittuisi mutta pysyisi kuitenkin positiivisena.

ii) EPFR:lle myönnetyn lainan neutraloiminen

Yksi CL:n vuoden 1995 pelastussuunnitelmaan sisältyneistä toimenpiteistä oli muun muassa purkujärjestelyn rahoittaminen CL:n myöntämällä 145 miljardin Ranskan frangin lainalla, josta perittäisiin markkinakorkoa edullisempaa korkoa. Valtio, joka joutuu EPFR:n kautta viime kädessä vastaamaan CDR:n tappioista, voi tämän edullisen lainan kautta keventää CL:n omaisuuserien siirrosta sille aiheutuvia kustannuksia.

Kuten edellä todettiin, tavoitteena oli, että CL:n EPFR:lle myöntämän lainan korko olisi vuonna 1995 7 prosenttia ja vuodesta 1996 lähtien 85 prosenttia markkinakorosta (lyhytaikainen rahamarkkinakorko). Valtio pitää tätä lainajärjestelyä edullisena: EPFR:n voidaan arvioida saavan järjestelystä vuosittain hyödyn, jonka arvo voidaan laskea CL:n lainasta perittävän lyhyen koron ja sen pitkän koron välisen erotuksen perusteella, jonka se olisi ilman CL:ltä saatua lainaa joutunut rahoittamaan itse. Hyödyn arvo on tällä hetkellä vuosittain noin 2,5-3 prosenttiyksikköä lainan korosta. Lainojensa kokonaismäärän perusteella tästä valtion käyttöönottaman järjestelmän mukaisesta korosta EPFR:n saaman hyödyn arvo oli vuonna 1997 noin 2,8-3,3 miljardia Ranskan frangia. CL:lle tämä laina, joka rahoitettiin osittain korkeammalla korolla otetulla velalla ja joka otettiin jo ennen vuoden 1995 purkujärjestelyjä, aiheuttaa sitä vastoin rasitetta, ja sen negatiivinen vaikutus CL:n tulokseen voidaan arvioida lainan rahoittamiseksi otetusta velasta maksettavan koron ja EPFR:lle myönnetystä lainasta perittävän koron välisen erotuksen perusteella. Koska CL maksaa suurimmasta osasta lainaa varten ottamastaan velasta kiinteää korkoa, korkojen lasku kasvattaa lainan siirrosta aiheutuvia nettokustannuksia EPFR:lle myönnetyn lainan koron määräytymisperusteen vuoksi.

CL on ilmoittanut ottaneensa syyskuun 1995 ja loppuvuoden 1996 välisenä aikana käyttöön suojautumisvälineitä, joilla pyrittiin kattamaan osittain EPFR:n lainaa varten otetusta velasta aiheutuva korkoriski. Näiden swap-järjestelyiden avulla lainan siirtokustannuksia voitiin vuosina 1995-1996 alentaa noin 670 miljoonalla Ranskan frangilla (mikä summa kattaa vain pienen osan korkoriskistä, kuten voidaan todeta sittemmin toteutettuun neutralointiin sisällytettyjen määrien perusteella), minkä CL otti huomioon laskiessaan (EPFR:n lainaan liittyvästä) kiireellisestä tuesta vuonna 1996 aiheutuneita korkokustannuksia (korko oli 5,84 prosenttia). Ottaen huomioon nämä seikat ja sen, että riskit katettiin vuonna 1995 käyttöönotetulla järjestelyllä vain osittain, näyttää kuitenkin siltä, että CL oletti selviytyvänsä pienemmillä korkokustannuksilla. Purkujärjestelyihin tarkoitetusta lainasta CL:lle aiheutuneiden tappioiden huomattava määrä voidaan ainakin osittain kirjata sen omaksi syyksi sen ottaman korkoriskin suuruuden perusteella. Ranskan viranomaiset teettivät vuoden 1997 loppupuolella eräällä riippumattomalla konsulttitoimistolla EPFR:n lainajärjestelyjä koskevan tutkimuksen, jonka tuloksia ei ole toimitettu komissiolle.

Komission tiedossa ei ole, että CL olisi enää vuoden 1996 lopun jälkeen turvautunut EPFR:n lainaan liittyvän korkoriskin suojautumisjärjestelyihin, jotka ovat kaiken lisäksi vanhentuneita, sillä korot ovat laskeneet 2 prosenttiyksikköä päätöksen 95/547/EY aikaiselta tasolta.

Ilmoittaessaan syyskuussa 1996 kiireellisestä tuesta Ranskan viranomaiset pyysivät CL:n EPFR:lle myöntämän lainan vaikutusten neutraloimista kokonaisuudessaan vuoteen 2014 saakka ja nostivat lainan korkoa 85 prosentista lyhytaikaisesta markkinakorosta tasolle, joka vastasi CL:lle aiheutuvia kustannuksia (komission neuvonantajapankki havaitsi sittemmin koron vaihtelevan siten, että se oli jakson alussa markkinakorko +2,5 prosenttiyksikköä ja jakson lopussa markkinakorko +0,2 prosenttiyksikköä). Viranomaiset vahvistivat kyseisen pyynnön komissiolle heinäkuussa 1997 esittämässään suunnitelmassa. Ranskan viranomaisten mukaan tällä toimenpiteellä voitaisiin pyyhkiä pois menneet tapahtumat ja vuosien 1993-1995 kriisiin johtaneen laajentumisstrategian rahoitusseuraukset eivät enää rasittaisi CL:ää.

Komission mielestä on kyse "ylineutraloimisesta", sillä ehdotetun korotuksen jälkeen korko ylittäisi markkinakoron ja korvaisi siten aiemmat virheet CL:n EPFR:lle myöntämän lainan korkoriskien kattamisessa. Tämän vuosina 1997-2014 maksettavan tukiosan määräksi voidaan CL:n komission neuvonantajapankille toimittamien lainan takaisinmaksu- suunnitelman ja korkoeroa (EPFR:n lainasta perittävän koron ja jälleenrahoituslainan korkojen painotetun keskiarvon välinen erotus) koskevien tietojen perusteella arvioida 20,2 miljardia Ranskan frangia (laskemalla tulevien kassavirtojen nykyarvo nykyisellä markkinakorolla, jolla on määritetty korkoero tässä suunnitelmassa eli 3,19 prosenttia). On huomattava, että CL ja Ranskan viranomaiset päätyvät pitkäaikaisten diskonttokorkojen perusteella erilaisiin arvioihin neutraloimiseen liittyvän tuen nykyarvosta, sillä viranomaiset arvioivat tuen arvon samaa menetelmää mutta erilaisia diskonttokorkoja käyttäen noin 17,2 miljardiksi Ranskan frangiksi (vuosina 1997-2014), jonka komission neuvonantajapankki on vahvistanut oikeaksi. On lisäksi huomattava, että jos tällaisten laskelmien taustalla yleensä olevia oletuksia, muun muassa CL:n EPFR:lle myöntämän lainan takaisinmaksuaikataulua, muutettaisiin huomattavasti, neutraloimiseen liittyvää tukea koskevat laskelmat eivät enää pitäisi paikkansa ja niitä olisi siten tarkistettava uusien lähtökohtien perusteella. Komission tähän mennessä saamien tietojen mukaan asiassa ei ole tapahtunut sellaisia muutoksia, jotka edellyttäisivät asian arvioimista uudelleen, ja komissio toteaa näin ollen, että Ranskan viranomaiset ovat pitäneet kiinni vastaavien taustaoletusten perusteella laatimistaan arviosta.

CL toteutti komission neuvonantajapankin pyynnöstä herkkyystutkimuksen CL:n EPFR:lle myöntämän lainan koron nousuun liittyvästä neutralointiarvosta. Tutkimus osoitti, että jos muut seikat pysyvät muuttomattomina ja lyhytaikaiset korot nousevat yhden prosentin (ja pitkät korot 0,5 prosenttia) lainan neutralointikustannukset eroavat 500 miljoonalla Ranskan frangilla CL:n laskelmien mukaisista 17,2 miljardista frangista. Komissio päättelee tämän perusteella ja ottaen huomioon sen, että markkinakorot ovat nousseet vuoden 1997 puolivälin ja tämän päätöksen tekemisen ajankohdan välillä noin 0,3 prosenttia, että sovittuja edellytyksiä, joiden perusteella se oli arvioinut lainan neutralointikustannuksiksi vuoden 1997 lopulla 20,2 miljardia Ranskan frangia, on vielä tarkistettava.

Ranskan viranomaiset ehdottivat 31 päivänä maaliskuuta 1998 päivätyssä kirjeessään järjestelyn muuttamista siten, että laina neutraloitaisiin kokonaisuudessaan vuoteen 2000 saakka (kuten jo viranomaisten edellisessä ilmoituksessa ehdotettiin) ja vuosiksi 2001-2014 lyhyiden korkojen mukaan (joita viranomaiset eivät määrittele tarkemmin, mutta viittaavat luultavasti PIBOR-korkoihin, jotka liikkuvat markkinatilanteesta riippuen markkinakoron ja markkinakoron +0,2 % välillä). Komissio on laatinut arvion Ranskan viranomaisten uuden ehdotuksen taloudellisista vaikutuksista. Ero aiempaan ehdotukseen on vähäinen, sillä se on (31.12.1997 arvon mukaan) 2,3 miljardia Ranskan frangia, ja tuki alenee 0,2 miljardista 17,9 miljardiin Ranskan frangiin. Eron pienuus selittyy sillä, että EPFR:n lainasta aiheutuu CL:lle siirtokustannuksia markkinakoron ylittävältä osalta pääasiassa vuosina 1997-2001.

>TAULUKON PAIKKA>

Ranskan viranomaiset totesivat ehdotuksensa tueksi, että EPFR:n lainan siirtokustannusten neutraloimatta jättäminen voisi aiheuttaa kielteisiä reaktioita CL:n asiakkaissa ja kumppaneissa ja lisäksi luokituslaitokset voisivat heikentää sen luokitusta, mikä vaarantaisi CL:n elinkelpoisuuden. Ranskan viranomaiset perustelivat komissiolle kyseistä toimenpidettä myös sillä, että sen odotetaan helpottavan CL:n omistuspohjan laajentamista.

Suunnitelmassa, jonka Ranskan viranomaiset toimittivat komissiolle heinäkuussa 1997, esiteltiin myös vaihtoehtoinen toimintamalli: sen sijaan, että EPFR:n lainan siirtokustannukset neutraloitaisiin vuosittain, CL:lle maksettaisiin ennakkokorvauksia ja lisäksi se saisi välirahan, joka vastaisi EPFR:n lainaa varten otetuista veloista (13) niiden kuoletukseen saakka aiheutuvien kustannusten ja lyhytaikaisten velkojen jälleenrahoitus kustannusten välisen erotuksen nykyarvoa. Komission ja Ranskan viranomaisten sittemmin käymissä keskusteluissa viranomaiset eivät kuitenkaan ilmoittaneet aikovansa valita tätä vaihtoehtoa. Kuten edellä todettiin, valtio saa tästä järjestelystä suhteellista hyötyä rahoittaessaan koko laina-ajan (mahdollisesti vuoteen 2014) pitkäaikaisten rahoitusinstrumenttien käytön (EPFR:n toteuttama osakkuuslainan siirto CDR:lle) matalalla eli lyhytaikaisella korolla hankituin varoin. Ongelman ratkaiseminen neutraloimalla on EPFR:n kannalta taloudellisesti vähemmän rasittava vaihtoehto kuin pitkäaikaisella velalla rahoitetun lainan takaisinmaksu. Ottaen huomioon suunnitelmat lainan perustana olevien CL:n velkojen asteittaisesta uudelleenjärjestelystä lainan koron odotetaan neutraloimisen jälkeen laskevan asteittain PIBOR-koron tasolle vuoteen 2004 tai 2005 mennessä. Koska lainajärjestelyn viitekorkona on edelleen markkinakorko, valtio voisi vastata edelleen purkujärjestelyn kustannusten siirrosta lyhyttä korkoa lähellä olevalla korolla, vaikkakin heikommin ehdoin.

6.2 Ranskan viranomaiset ehdottamat toimenpiteet vastikkeena CL:lle myönnetyille tuille

Sen lisäksi, että viranomaiset ovat ilmoittaneet aikovansa saneerata Ranskan konttoriverkoston rakenteen sulkemalla konttoreita vastikkeena CL:n saamille tuille, heinäkuussa 1997 annetussa suunnitelmassa kaavaillaan luopumista suurimmasta osasta vähittäispankkitoiminnasta Euroopassa, muun muassa CL:n suurimman tytäryhtiön Bank für Gemeinwirtschaftin (Saksa, jäljempänä `BfG`, josta CL omistaa yhden osakkeen yli 50 prosenttia) myymistä. Myynnin kielteisiä vaikutuksia ja esimerkiksi vuodeksi 2000 suunniteltua luopumista BfG:stä aiotaan suunnitelman mukaan tasapainottaa tilivuosina 1998 ja 1999 huomattavilla varauksilla (4,4 miljardia Ranskan frangia). Suunnitelmassa todetaan kuitenkin, että BfG:n myyntiajankohtaa voidaan muuttaa. Ranskan viranomaiset ovat lisäksi ehdottaneet, että vuonna 1995 esitettyä vaatimusta ensimmäistä tukisuunnitelmaa koskevista vastikkeista (vaatimuksen mukaan CL:n on myytävä 50 prosenttia omaisuuseristään Euroopassa 31 päivään joulukuuta 1998 mennessä) lievennettäisiin sen välttämiseksi, että CL joutuisi kääntymään pääosakkaansa puoleen saadakseen korvatuksi myytäviin omaisuuseriin liittyvien omien varojen menettämisen. Nämä strategiset myyntijärjestelyt porrastetaan todennäköisesti vuoteen 2000 saakka, sillä myyntipäätökset tehdään rahoitustilanteen mukaan.

>TAULUKON PAIKKA>

Ranskan viranomaiset ovat todenneet, että päättäessään myydä tytäryhtiönsä ennen euron käyttöönottoa CL luopui niistä mahdollisuuksista, joita yhä tiiviimmin yhdentyvät yksityisasiakkaiden pankkimarkkinat tarjoavat, ja että kyse oli näin ollen erittäin merkittävästä toimenpiteestä, joka vapautti osia näistä markkinoista CL:n kilpailijoille Euroopassa.

CL:n vetäytyessä vähittäispankkitoiminnasta Euroopassa sen strategiana Ranskan ulkopuolella oli keskittää voimavaransa jälleen suuryrityksille suunnattuun luotonantoon, organisoituun rahoitustoimintaan ja projektirahoitukseen, pääomamarkkinoihin, omaisuudenhoitopalveluihin, kassanhallintaan, yksityishenkilöiden varainhoitoon ja kansainväliseen kauppaan. Nämä palvelut järjestettiin "maailmanlaajuisiksi palvelulinjoiksi", joiden avulla voitiin parantaa palvelua asiakkaiden kansainvälisessä toiminnassa. Toiminnan keskittäminen merkitsi CL:n luopumista yleispankkitoiminnasta Ranskan ulkopuolella.

7. ARVIO LISÄTUISTA SUHTEESSA KOMISSION VUONNA 1995 HYVÄKSYMIIN TUKIIN

7.1 Epävarmuus tukien kokonaismäärästä

Komissio asetti vuonna 1995 hyväksymiensä tukien enimmäismääräksi 45 miljardia Ranskan frangia, ja sen arvioiminen, ovatko lisätuet yhteensopivia perustamissopimuksen kanssa, edellyttääkin niiden määrän arvioimista. Vuonna 1995 hyväksyttyjen 45 miljardin frangin tukien lisäksi komissio hyväksyi syyskuussa 1996 noin 4 miljardin frangin kiireelliset tuet.

CL:lle myönnettyjen tukien kokonaismäärään on laskettu mukaan seuraavat valtion vastuulla olevat kustannustekijät:

- CL:n pääoman korottaminen vuonna 1994 (4,9 miljardia Ranskan frangia), jota Ranskan viranomaiset olivat komissiolle heinäkuussa 1997 toimitetussa suunnitelmassa ilmoittaneet täydentävänsä mahdollisesti toisella korotuksella, jonka määrää ei määritelty tarkemmin

- CDR:n toteutuneet tappiot, jotka EPFR on ottanut vastuulleen antamalla (takausvaatimusten kautta) anteeksi 145 miljardin Ranskan frangin osakkuuslainaan liittyvät saamiset (joista 10 miljardia frangia on muunnettu CDR:n kolmansilta ottamia lainoja koskeviksi takauksiksi)

- EPFR:n 135 miljardin Ranskan frangin lainan siirron toteutuneet kustannukset CL:lle; nämä kustannukset saattavat kohota, jos CL:n laina neutraloidaan vuosiksi 1997-2014, sillä neutraloinnista aiheutuu noin 20 miljardin frangin lisäkustannukset

- toteutuneet ylimääräiset siirtokustannukset, jotka syntyvät siinä tapauksessa, että EPFR käyttää oikeuttaan 10 miljardin Ranskan frangin lisälainaan, jonka CL oli sitoutunut myöntämään sille 1 päivän tammikuuta 1998 jälkeen

- toteutuneet ylimääräiset siirtokustannukset, jotka EPFR:n on maksettava siinä tapauksessa, että sen on maksuvalmiustilanteensa huomioon ottaen täydennettävä CL:n sille myöntämää lainaa markkinoilta otettavalla lainalla.

Valtion on maksettava kaikki purkujärjestelyyn liittyvät kustannukset korottamalla EPFR:n pääomaa talousarviossa myönnetyillä määrärahoilla, joiden maksuaikataulu ja määrä ei ole tiedossa vielä tässä vaiheessa ja jotka porrastetaan todennäköisesti CL:n EPFR:lle myöntämän lainan koko voimassaoloajalle eli vuoteen 2014 saakka, sekä taloudellisen tilanteen paranemisesta annetun lausekkeen (14) ja CL:n yksityistämisjärjestelyiden tuotolla.

On ensinnäkin huomattava, että kuten tukilaskelmista ilmenee (vertaa jäljempänä), osa tarkasteltavina olevista tuista, erityisesti CL:n EPFR:lle myöntämän lainan neutraloiminen vuosien 1995 ja 1996 osalta (jonka komissio hyväksyi syyskuussa 1996 CL:ää koskevien kiireellisten tukitoimenpiteiden yhteydessä) ja lainan neutralointi, jonka Ranskan viranomaiset aikoivat toteuttaa aikaisintaan vuonna 1997, kattaa olennaisen osan CL:n EPFR:lle myöntämän lainan siirtokustannuksia. Komissio luokittelee kuitenkin kyseisen lainan neutraloimisen erityistueksi, joka täydentää vuonna 1995 hyväksyttyä suunnitelmaa ja jonka toteuttaminen merkitsisi CL:n kustannusrasitteen kevenemistä nykyarvolla mitattuna noin 20 miljardilla Ranskan frangilla vuosina 1997-2014. Ranskan viranomaisten tulkinnan mukaan neutraloiminen tarkoittaa sitä, että CL vapautetaan EPFR:lle myönnettyyn lainaan liittyvistä nettokustannuksista ja että CL:n nykyarvo kohoaa tämän toimenpiteen myötä välittömästi neutraloimisen nykyarvoa vastaavalla määrällä (15). CL saisi näin ollen välitöntä hyötyä neutraloimisen tulevaisuudessa ilmenevistä vaikutuksista. Komissio on näin ollen sitä mieltä, että neutraloimisen nykyarvo vuosina 1997-2014 on katsottava kokonaisuudessaan CL:lle myönnetyksi uudeksi tueksi. Komissio huomauttaa, että Ranskan viranomaiset näyttivät 3 päivänä huhtikuuta 1998 päivätyn kirjeen perusteella olevan sen kanssa samaa mieltä tästä asiasta, sillä ne olivat lisänneet neutraloinnin kokonaisarvon arvioonsa CL:lle myönnettyjen tukien määrästä.

CL:lle myönnettyjen tukien määrän arviointiin liittyy myös monia muita vaikeuksia, jotka liittyvät Ranskan viranomaisten käyttöön ottaman purkujärjestelyn erityispiirteisiin ja komissiolle heinäkuussa 1997 toimitettuun suunnitelmaan sisältyviin epävarmuustekijöihin.

Purkujärjestelyyn ja sitä kautta valtion vastuulle loppujen lopuksi siirrettävien tappioiden määrä ei ole tässä vaiheessa tiedossa. Mahdollisten tappioiden ensimmäisen erän muodostavat CDR:n tappiot, joiden määräksi arvioitiin 31 päivänä joulukuuta 1996 100,2 miljardia Ranskan frangia. On korostettava, että CDR:n tilintarkastajat eivät ole vahvistaneet tätä EPFR:n toimintakertomuksessa Ranskan talous-, valtiovarain- ja teollisuusministerille ja Ranskan kansalliskokoukselle 1 päivänä heinäkuuta 1997 esitettyä lukua. Ranskan viranomaiset ilmoittivat komission yksiköiden järjestämissä kuulusteluissa, että ne eivät purkujärjestelyihin liittyvien erityispiirteiden takia kykene toimittamaan CDR:n vahvistettua tilinpäätöstä. Vuoden 1998 alussa ennen CDR:n tilivuoden 1997 tilinpäätöstä voitiin käytettävissä olevista tiedoista pitää varmoina ainoastaan CDR:n jo kirjaamia tappioita, jotka aiheutuivat EPFR:n osakkuuslainaa koskevista takausvaatimuksista ja joiden arvo oli vuoden 1996 lopulla noin 45 miljardia Ranskan frangia. Ranskan viranomaiset ilmoittivat toukokuun 1998 alussa pidetyissä kokouksissa komissiolle, että ne arvioivat CDR:n lisätappioiksi 3 miljardia frangia vuonna 1997, jonka perusteella tappioiden kokonaismäärä arvioitiin vuoden 1997 lopulla 48 miljardiksi frangiksi. Ottaen huomioon jäljellä oleva omaisuus (jonka arvo oli 80 miljardia frangia, kun omaisuuseriä oli myyty tai asetettu selvitystilaan jo 110 miljardin frangin arvosta) Ranskan viranomaiset päättelivät, että tappio ei voi tavanomaisissa olosuhteissa ylittää 128 miljardia frangia. Komissio on samaa mieltä siitä, että osa EPFR:n vastuulla olevista CDR:ään liittyvistä riskeistä (eli ne, jotka liittyivät sen omaisuuseriin) vähenee omaisuuserien myyntijärjestelyiden edistymisen myötä. Vuoden 1997 loppuun mennessä myydyn omaisuuden arvo oli 58 prosenttia CDR:lle 1 päivänä tammikuuta 1995 siirrettyjen omaisuuserien bruttoarvosta.

Ranskan viranomaiset eivät kuitenkaan ole voineet sitoutua vastaamaan CDR:n tappioista niiden enimmäismäärään saakka. Kansalliskokous ei ole asettanut enimmäismäärää CDR:lle 145 miljardin Ranskan frangin osakkuuslainan (josta CDR on käyttänyt 123,5 miljardia frangia, johon lisätään lainan kokonaismäärän lisäksi myönnetyt ja takauksiksi muunnetut 10 miljardia frangia) myöntäneen EPFR:n vastuulla olevalle nimelliselle riskille, joka koskee CDR:n tappioita kokonaisuudessaan myös siinä tapauksessa, että tappiot nousevat 145 miljardin frangin osakkuuslainan tasolle tai jopa ylittävät sen.

EPFR:n vastuulla olevat CDR:ään liittyvät riskit ylittävät sen osuuden purkujärjestelyyn ensiksi siirretystä omaisuudesta useista syistä. Purkujärjestelyyn siirrettyjen omaisuuserien turvaamiseksi tehdyt pääomasijoitukset, joiden tarpeellisuuteen komissio ei tässä vaiheessa ota kantaa, kasvattivat ensinnäkin CDR:n riskiä pääomakorotuksen kohteena olleista omaisuuseristä sekä sitä kautta myös EPFR:n riskiä CDR:stä sekä purkujärjestelyihin liittyviä tappioriskejä (16). Ranskan viranomaisille osoitetuista toistuvista pyynnöistä huolimatta komissio on tähän mennessä saanut vain vähän tietoja kyseisistä toimenpiteistä (17). Vaikka näillä sijoituksilla voitaisiin, kuten Ranskan viranomaiset väittävät, pienentää purkujärjestelyihin liittyviä tappioita, ne ovat tähän mennessä lisänneet valtion takauksiin liittyviä riskejä. CL:ltä on lisäksi siirretty useita taseen ulkopuolisia riskejä CDR:lle sen tytäryhtiöille myönnettyjen takauksien muodossa tai sellaisia omaisuuseriä koskevien takauksien muodossa, joita ei ollut siirretty CDR:lle sen perustamisen yhteydessä. CDR:n konsolidointialaa laajennettiin lisäksi vuonna 1996, eikä komissio kykene vielä tässä vaiheessa arvioimaan, lisääkö tämä laajentaminen merkittävästi CDR:n ja EPFR:n riskejä. Vuonna 1996 toteutettua konsolidointialan laajentamista on tarkasteltava sellaisten CDR:n vastuulla olevien riskien kannalta, joita näihin uusiin omaisuuseriin liittyi jo ennen niiden sisällyttämistä purkujärjestelyihin. On ilmennyt myös lisätappioita, joiden määrä voi vielä kasvaa, koska tuomioistuinten käsiteltäväksi vietyjen asioiden määrä kasvaa koko ajan. Tuomioistuinten käsiteltäväksi oli vuoden 1997 puoliväliin mennessä viety 75 tapausta, joista 52 Ranskassa ja 23 ulkomailla. Osassa näistä menettelyistä päädytään todennäköisesti määräyksiin korvausten maksamisesta CDR:lle, mikä keventää puolestaan purkujärjestelyiden kustannuksia. Joissakin menettelyissä tehdään kuitenkin todennäköisesti CDR:n kannalta epäedullinen päätös, mikä merkitsee huomattavia taseen ulkopuolisia riskejä, joiden arvioiminen on hankalaa ja joissa voi tapahtua ajan kuluessa merkittäviä muutoksia. Oikeuskäsittelyt ovat haitallisia myös siksi, että ne vaikeuttavat kiistanalaisten omaisuuserien asettamist