Tanskan kuningaskunnan aloite neuvoston puitepäätöksen tekemiseksi vakavan ympäristörikollisuuden torjunnasta



Virallinen lehti nro C 039 , 11/02/2000 s. 0004 - 0007



Tanskan kuningaskunnan aloite neuvoston puitepäätöksen tekemiseksi vakavan ympäristörikollisuuden torjunnasta (2000/C 39/05) EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, joka ottaa huomioon Euroopan unionista tehdyn sopimuksen sekä erityisesti sen 31 artiklan ja 34 artiklan 2 kohdan b alakohdan, ottaa huomioon Tanskan kuningaskunnan aloitteen, ottaa huomioon Euroopan parlamentin lausunnon, sekä katsoo seuraavaa: 1) Neuvosto on huolestunut ympäristörikollisuuden lisääntymisestä ja sen usein rajojen yli ulottuvista vaikutuksista. 2) Vakava ympäristörikollisuus on uhka ympäristölle, ja vakaviin ympäristörikoksiin olisi sen vuoksi suhtauduttava ankarasti. 3) Vakava ympäristörikollisuus on kaikkia jäsenvaltioita yhteisesti koskeva ongelma, ja jäsenvaltioiden olisi sen vuoksi ryhdyttävä yhteisiin toimenpiteisiin ympäristön suojelemiseksi rikosoikeudellisin keinoin. 4) Vakavan ympäristörikollisuuden torjuna edellyttää tehokasta tutkintaa ja syytteeseenpanoa jäsenvaltioissa sekä tehokasta poliisiasiain, rikosoikeuden ja hallinnon alan yhteistyötä jäsenvaltioiden välillä. 5) Jäsenvaltioiden välistä tietojenvaihtoa vakavasta ympäristörikollisuudesta olisi tehostettava. 6) Euroopan neuvosto on tehnyt 9 päivänä syyskuuta 1998 yleissopimuksen ympäristön suojelusta rikosoikeudellisin keinoin ("vuoden 1998 yleissopimus"), ON TEHNYT TÄMÄN PUITEPÄÄTÖKSEN: 1 artikla 1. Tässä puitepäätöksessä "vakava ympäristörikollisuus" tarkoittaa raskauttavien asianhaarojen vallitessa tehtyjä, kansallisen ympäristölainsäädännön vastaisia tekoja tai laiminlyöntejä, joita ovat: a) ilman, veden, maan tai maapohjan saastuttaminen sillä seurauksella, että ympäristölle koituu tai uhkaa ilmeisesti koitua merkittävää vahinkoa; tai b) jätteiden tai vastaavien aineiden varastointi tai hävittäminen sillä seurauksella, että ympäristölle koituu tai uhkaa ilmeisesti koitua merkittävää vahinkoa. 2. "Raskauttavilla asianhaaroilla" tarkoitetaan erityisesti sitä, että a) tekoa tai laiminlyöntiä ei voida pitää muutoin lailliseen toimintaan kuuluvana tavanomaisena ja jokapäiväisenä toimena; b) rikos on merkittävä; tai c) siitä on saatu taloudellista etua tai se on tehty taloudellisen edun tavoittelemiseksi. Arvioitaessa rikoksen merkittävyyttä on erityistä huomiota kiinnitettävä muun muassa seuraaviin seikkoihin: a) onko toiminta säännöllistä tai jatkuvaa ja osoittaako se harkittua välinpitämättömyyttä ympäristöllisiä perusnäkökohtia kohtaan; b) oliko rikos suunniteltu etukäteen; tai c) onko saastuttaminen tai varastointi pyritty peittämään siten, ettei minkäänlaisia puhdistus- tai ehkäiseviä toimenpiteitä ole toteutettu tai niitä on toteutettu vasta hyvin myöhäisessä vaiheessa, ja tällä tavoin on lisätty vahinkoa tai sen vaaraa. 2 artikla 1. Jäsenvaltioiden on toteutettava toimenpiteet sen varmistamiseksi, että: a) vakavista ympäristörikoksista määrätään rikoslainsäädännössä rangaistukset, jotka ovat tehokkaat ja oikeasuhteiset, jotka vaikuttavat ehkäisevästi ja joiden johdosta rikoksentekijä voidaan luovuttaa; b) oikeushenkilöt voidaan asettaa kansallisen lainsäädännön nojalla rikosoikeudelliseen vastuuseen vakavista ympäristörikoksista. 2. Jäsenvaltioiden on toeutettava toimenpiteet sen varmistamiseksi, että: a) kansallisen lainsäädännön mukaan on mahdollista takavarikoida ja tuomita menetetyksi vakaviin ympäristörikoksiin liittyvät välineet ja tuotto taikka arvoltaan tuottoa vastaavat pääomahyödykkeet; b) rikoksen tuottaman hyödyn rahanpesusta, etsinnästä, takavarikosta ja menetetyksi tuomitsemisesta 8 päivänä marraskuuta 1990 tehdyn Euroopan neuvoston yleissopimuksen täytäntöönpanoa varten annetut kansalliset säännökset koskevat vakavia ympäristörikoksia; c) vakavasta ympäristörikoksesta tuomittua henkilöä voidaan kieltää harjoittamasta virallista lupaa tai suostumusta edellyttävää toimintaa tai häneltä voidaan evätä oikeus tällaisen toiminnan harjoittamiseen, jos tosiasioista selkeästi ilmenee vaara, että asemaa tai toimintaa voitaisiin käyttää väärin; d) vakavasta ympäristörikoksesta tuomitulta henkilöltä voidaan erityisten olosuhteiden niin vaatiessa ja c alakohdassa tarkoitettujen edellytysten mukaisesti evätä oikeus harjoittaa muuta toimintaa tai olla erityistä virallista suostumusta tai perustamista edellyttävän osakeyhtiön, yhtiön tai yhdistyksen perustaja tai johtaja; ja e) vakava ympäristörikos kuuluu kansallisen lainsäädännön mukaan tehokkaiden vahingonkorvausta ja ympäristön entiseen tilaansa palauttamista koskevien sääntöjen piiriin. 3 artikla Kunkin jäsenvaltion on toteutettava tarpeelliset toimenpiteet sen varmistamiseksi, että tavanomaisten pakkotoimien kuten etsinnän ja takavarikon lisäksi lainvalvontaviranomaisten käytettävissä on sellaisia tutkintavaltuuksia ja -menetelmiä, että ne voivat tehokkaasti tutkia vakavia ympäristörikoksia ja asettaa niistä syytteeseen noudattaen samalla asianmukaisia oikeudellisia takeita. 4 artikla 1. Kunkin jäsenvaltion on varmistettava, että sen viranomaisilla on lainkäyttövalta vakavan ympäristörikoksen osalta, jos a) rikos on tehty kokonaan tai osittain sen alueella, mukaan lukien kyseisessä jäsenvaltiossa rekisteröidyt alukset; b) rikoksen on tehnyt luonnollinen henkilö, joka on kyseisen jäsenvaltion kansalainen tai joka asuu siellä vakituisesti; tai c) rikoksen on tehnyt sen alueelle sijoittautunut oikeushenkilö. 2. Jos rikos on tehty toisen valtion alueella, kansallisten viranomaisten lainkäyttövallan edellytyksenä voi 1 kohdan b ja c alakohdassa tarkoitetuissa tapauksissa olla se, että teko on rikos myös kyseisessä toisessa valtiossa sovellettavan lainsäädännön mukaan. 3. Kunkin jäsenvaltion on varmistettava, että sen viranomaisilla on lainkäyttövalta sellaisen vakavan ympäristörikoksen osalta, jonka vaikutukset ulottuvat tai jonka vaikutusten on tarkoitettu ulottuvan sen alueelle. 5 artikla Kunkin jäsenvaltion on toteutettava tarpeelliset toimenpiteet sen varmistamiseksi, että vakavan ympäristörikollisuuden torjunnassa toimivaltaisten kansallisten viranomaisten toimet sovitetaan asianmukaisesti yhteen. Tällainen kansallinen, alueellinen tai paikallinen yhteensovittaminen voi asianomaisen jäsenvaltion hallinnollisen rakenteen ja oikeusjärjestelmän mukaisesti koskea esimerkiksi ministeriöitä, yleistä syyttäjäntointa, poliisia ja ympäristöviranomaisia. 6 artikla 1. Jäsenvaltioiden on tehtävä mahdollisimman laajamittaista yhteistyötä törkeiden ympäristörikosten tutkinnassa ja niistä syytteeseen asettamisessa. 2. Jäsenvaltioiden, jotka ovat tehneet varaumia tai keskinäisestä oikeusavusta 20 päivänä huhtikuuta 1959 tehdyn eurooppalaisen yleissopimuksen 5 artiklan mukaisia ilmoituksia, on harkittava, ovatko nämä varaumat tai ilmoitukset este tehokkaalle yhteistyölle muiden jäsenvaltioiden kanssa vakavan ympäristörikollisuuden torjunnassa, ja mikäli näin on, rajoitettava näiden varaumien tai ilmoitusten soveltamisalaa muiden jäsenvaltioiden osalta. 3. Jäsenvaltioiden on asiaan kuuluvien sopimusten, yleissopimusten ja muiden oikeudellisten välineiden mukaisesti huolehdittava siitä, että ne käsittelevät vakavia ympäristörikoksia koskevat oikeusapupyynnöt joutuisasti ja antavat pyynnön esittäneelle valtiolle tietoja asian edistymisestä, oikeusapupyynnön käsittelyssä mahdollisesti ilmenevät ongelmat mukaan luettuina. 4. Jäsenvaltioiden on tarvittaessa toteutettava tarpeelliset toimenpiteet, jotta oikeusapupyynnöt voidaan toimittaa toimivaltaisten paikallisten viranomaisten kesken suoraan. 7 artikla 1. Jäsenvaltioiden on kansallisen lainsäädännön sekä kansainvälisten yleissopimusten ja sopimusten mukaisesti annettava toisilleen mahdollisimman laajamittaista tukea vaihtamalla tietoja vakavasta ympäristörikollisuudesta, mukaan lukien kaikki luonteeltaan hallinnolliset tai hallintoviranomaisten toimivaltaan kuuluvat tiedot. 2. Kunkin jäsenvaltion on kansallisen lainsäädäntönsä mukaisesti toimitettava pyytämättä vakavia ympäristörikoksia koskevat tiedot toiselle jäsenvaltiolle, jos se katsoo kyseisten tietojen toimittamisen aiheelliseksi, jotta ne vastaanottavassa valtiossa voidaan aloittaa tai toteuttaa rikostutkinta tai syytteeseen asettaminen. 3. Kunkin jäsenvaltion on välittömästi ja ilman aiheetonta viivytystä toimitettava toiselle jäsenvaltiolle sellaiset vakavaa ympäristörikosta koskevat tarpeelliset tiedot, joiden avulla viimeksi mainitussa jäsenvaltiossa voidaan ryhtyä puhdistus- tai ehkäiseviin toimenpiteisiin tai jotka muutoin ovat tarpeen vakavaan ympäristörikokseen liittyvän todistusaineiston tai pidätyksen suorittamisen turvaamiseksi. Tiedot voidaan olosuhteiden mukaan toimittaa 9 artiklan nojalla nimettävien kansallisten yhteysviranomaisten kautta. 8 artikla 1. Kunkin jäsenvaltion on varmistettava, että vakavaa ympäristörikosta koskeva rikosoikeudellinen menettely voidaan siirtää toiseen jäsenvaltioon toimivallan siirrosta rikosasioissa 15 päivänä toukokuuta 1972 tehdyssä eurooppalaisessa yleissopimuksessa määrättyjen periaatteiden mukaisesti. 2. Kunkin jäsenvaltion on varmistettava, että rikosoikeudelliset rangaistukset voidaan panna täytäntöön rikosoikeudellisten tuomioiden kansainvälisestä pätevyydestä 28 päivänä toukokuuta 1970 tehdyssä eurooppalaisessa yleissopimuksessa määrättyjen periaatteiden mukaisesti. 9 artikla 1. Kunkin jäsenvaltion on nimettävä yksi tai useampi yhteysviranomainen vakavaa ympäristörikollisuutta koskevien tietojen keräämiseksi ja vaihtamiseksi muiden jäsenvaltioiden kanssa. Jos yhteysviranomainen ei voi itse vastata toisesta jäsenvaltiosta tulleeseen hakemukseen tai täyttää toisen jäsenvaltion esittämää pyyntöä, sillä on oltava toimivalta toimittaa hakemus tai pyyntö asianmukaiselle viranomaiselle kyseisessä jäsenvaltiossa. Kussakin jäsenvaltiossa on ainakin yhden yhteysviranomaisen päivystettävä kaikkina vuorokauden aikoina. 2. Neuvoston pääsihteeristö laatii luettelon jäsenvaltioiden yhteysviranomaisista ja pitää sitä yllä. Luettelo jaetaan kaikille jäsenvaltioille. Jos Europolille annetaan tehtäväksi käsitellä ympäristörikoksia Europol-yleissopimuksen 2 artiklan 1 kohdan tavoitteiden toteuttamiseksi, tässä kohdassa tarkoitettu tehtävä siirtyy Europolille. 10 artikla 1. Neuvoston pääsihteeristön, jäljempänä "rekisterinpitäjä", tehtävänä on laatia, ylläpitää ja hoitaa rekisteriä vakavan ympäristörikollisuuden torjuntaan liittyvistä erityistaidoista ja -osaamisesta, jäljempänä "rekisteri". 2. Jos Europolille annetaan tehtäväksi käsitellä ympäristörikoksia Europol-yleissopimuksen 2 artiklan 1 kohdan tavoitteiden toteuttamiseksi, 1 kohdassa tarkoitettu tehtävä siirtyy Europolille. 11 artikla 1. Jäsenvaltioiden on toimitettava rekisteriin tarkoitetut tietonsa rekisterinpitäjälle. 2. Rekisterinpitäjä laatii rekisterin jäsenvaltioiden toimittamien tietojen perusteella. 3. Rekisterinpitäjä varmistaa, että rekisteriin merkitään asianmukaisesti jäsenvaltioiden toimittamiin lisätietoihin perustuvat muutokset tai lisäykset, sekä että muutoksista ja lisäyksistä ilmoitetaan jäsenvaltioille. 12 artikla 1. Kunkin jäsenvaltion on toimitettava rekisteriin tietoja erityisasiantuntemuksesta, -taidoista tai -osaamisesta, joita se on hankkinut vakavan ympäristörikollisuuden torjunnasta ja joiden sen mielestä olisi oltava kaikkien jäsenvaltioiden käytettävissä. 2. Jäsenvaltioiden toimittamassa aineistossa on oltava ainakin erilaista erityisasiantuntemusta, -taitoja tai -osaamista koskeva riittävän yksityiskohtainen kuvaus, jonka perusteella jäsenvaltioiden asiaankuuluvat laitokset voivat arvioida, onko kyseisillä tiedoilla merkitystä niiden toteuttamien vakavan ympäristörikollisuuden torjuntatoimien kannalta. Tiedoissa on täsmennettävä, miten asiantuntijaan voidaan nopeasti ottaa yhteyttä. 3. Jäsenvaltiot vastaavat siitä, että aineisto tarvittaessa päivitetään. 4. Jäsenvaltiot voivat milloin tahansa toimittaa lisätietoja rekisteriin tai pyytää, että rekisteristä poistetaan tietoja. 5. Rekisteriin ei saa viedä henkilötietoja, järjestelmän toiminnan edellyttämiä nimiä ja yhteystietoja lukuun ottamatta. 13 artikla 1. Kullakin jäsenvaltiolla on oltava jäljennös rekisteristä tai sen on voitava muulla tavoin käyttää rekisteriä. Jäsenvaltion asiaankuuluvien laitosten, jotka haluavat käyttää rekisterissä olevaa erityisasiantuntemusta, -osaamista tai -taitoja, on otettava itse yhteyttä kyseiset tiedot antaneeseen jäsenvaltioon. 2. Asianomaiset jäsenvaltiot sopivat suoraan keskenään rekisterissä olevan erityisasiantuntemuksen, -osaamisen ja -taitojen käytön säännöistä ja ehdoista, koska oikeutta niiden käyttöön ei missään olosuhteissa ole. 14 artikla Kunkin jäsenvaltion on varmistettava, että se toteuttaa mahdollisimman nopeasti ja 1 päivään tammikuuta 2000 mennessä kansallisen lainsäädännön mukaiset tarpeelliset toimenpiteet voidakseen allekirjoittaa vuoden 1998 yleissopimuksen. Kunkin jäsenvaltion on varmistettava, että se 1 päivään tammikuuta 2001mennessä antaa lainsäädäntäelimelleen vuoden 1998 yleissopimuksen ratifioimista koskevan ehdotuksen. Vuoden 1998 yleissopimusta ratifioidessaan jäsenvaltioiden on mahdollisuuksien mukaan huolehdittava siitä, että ne eivät tee siihen varaumia. 15 artikla 1. Jäsenvaltioiden on toteutettava tarpeelliset toimenpiteet tämän puitepäätöksen täytäntöönpanemiseksi vuoden 2000 loppuun mennessä. 2. Jäsenvaltiot toimittavat neuvoston pääsihteeristölle kirjallisina ne säädökset, joilla jäsenvaltioiden tästä puitepäätöksestä johtuvat velvoitteet siirretään osaksi kansallista lainsäädäntöä. Neuvosto tutkii näiden tietojen perusteella ennen 30 päivää kesäkuuta 2001, ovatko jäsenvaltiot noudattaneet tällä puitepäätöksellä niille asetettuja velvoitteita. 16 artikla Tämä puitepäätös tulee voimaan päivänä, jona se julkaistaan Euroopan yhteisöjen virallisessa lehdessä. Tehty ... Neuvoston puolesta Puheenjohtaja ...