FI Euroopan unionin virallinen lehti L 225/104

KOMISSION PÄÄTÖS,

tehty 2 päivänä heinäkuuta 2008,

toimenpiteistä C 16/04 (ex NN 29/04, CP 71/02 ja CP 133/05), jotka Kreikka on toteuttanut Hellenic Shipyardsin hyväksi

(tiedoksiannettu numerolla K(2008) 3118)

(Vain kreikankielinen teksti on todistusvoimainen)

(ETA:n kannalta merkityksellinen teksti)

(2009/610/EY)

EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO, joka

ottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 88 artiklan 2 kohdan ensimmäisen alakohdan,

ottaa huomioon Euroopan talousalueesta tehdyn sopimuksen ja erityisesti sen 62 artiklan 1 kohdan a alakohdan,

on mainittujen artiklojen mukaisesti pyytänyt asianosaisia esittämään huomautuksensa (1) ja ottaa huomioon näiden esittämät huomautukset,

sekä katsoo seuraavaa:

1. MENETTELY

(1) Kreikan viranomaiset toimittivat komissiolle 9 päivänä syyskuuta 2003 päivätyllä kirjeellä Hellenic Shipyards SA:n, jäljempänä ’HSY’, hakemuksen, joka koski muutosten tekemistä rakenneuudistukseen liittyvään investointisuunnitelmaan, jota varten annettu tuki oli hyväksytty asiassa N 401/97 15 päivänä heinäkuuta 1997 tehdyllä komission päätöksellä (2), jäljempänä ’päätös N 401/97’. Marraskuussa 2002 päivätyn muutetun suunnitelman mukaan HSY pyysi Kreikan viranomaisilta lupaa (joka sille myönnettiin) panna investointisuunnitelma täytäntöön 30 päivään kesäkuuta 2004 mennessä. Lisäksi muutetun suunnitelman mukaan komission vuonna 1997 hyväksymää tukea ei ollut vielä maksettu HSY:lle.

(2) Kreikan viranomaiset selittivät 31 päivänä lokakuuta 2003 päivätyssä kirjeessä, että muutettu suunnitelma toimitettiin komissiolle tiedoksi, eikä sitä ollut tarkoitettu ilmoitukseksi.

(3) Komissio pyysi 18 päivänä marraskuuta 2003 päivätyllä kirjeellä Kreikan viranomaisia selventämään, aikoivatko ne myöntää tai maksaa HSY:lle tukea muutettua investointisuunnitelmaa varten. Samassa kirjeessä komissio muistutti Kreikan viranomaisille, että Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 93 artiklan soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä 22 päivänä maaliskuuta 1999 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 659/1999 (3), jäljempänä ’asetus (EY) N:o 659/1999’, mukaisesti tuesta olisi tällöin ilmoitettava komissiolle eikä sitä saisi panna täytäntöön ennen kuin komissio oli tehnyt asiasta virallisen päätöksen.

(4) Kreikan viranomaiset ilmoittivat 16 päivänä tammikuuta 2004 päivätyssä kirjeessä, että tuki, jota ne aikoivat myöntää, oli voimassa olevaa tukea, joka kuului komission vuonna 1997 tekemän hyväksymispäätöksen soveltamisalaan, ja että Kreikan viranomaisilla oli toimivalta hyväksyä rakenneuudistussuunnitelmaan muutoksia, myös sellaisia, jotka koskivat suunnitelman täytäntöönpanoaikataulun pidentämistä.

(5) Komissio ilmoitti Kreikan viranomaisille 20 päivänä helmikuuta 2004 päivätyssä kirjeessä epäilevänsä edellä esitettyjen väitteiden paikkansa pitävyyttä.

(6) Kreikan viranomaiset ilmoittivat 27 päivänä helmikuuta 2004 päivätyssä kirjeessä, ettei HSY:lle ollut siihen mennessä myönnetty tukea.

(7) Komissio aloitti 20 päivänä huhtikuuta 2004 tehdyllä päätöksellä K(2004) 1359 (4), jäljempänä ’aloituspäätös’, perustamissopimuksen 88 artiklan 2 kohdassa määrätyn menettelyn, joka koski päätöksellä N 401/97 hyväksytyllä investointituella osittain rahoitettuun investointisuunnitelmaan tehtyjä muutoksia. Aloituspäätöksessä todettiin myös, että valtion omistama Kreikan teollisuus- ja kehityspankki, jäljempänä ’ETVA’, oli myöntänyt useita lainoja ja takauksia HSY:lle ja etteivät Kreikan viranomaiset olleet toimittaneet vuotuisia kertomuksia, niin kuin niiden olisi pitänyt tehdä.

(8) Pyydettyään ja saatuaan useita kertoja lisäaikaa huomautusten esittämistä varten Kreikka toimitti aloituspäätöstä koskevat huomautuksensa 20 päivänä lokakuuta 2004 päivätyssä kirjeessä.

(9) Menettelyn aloittamisesta tehty komission päätös julkaistiin Euroopan unionin virallisessa lehdessä (5). Komissio kehotti asianosaisia esittämään huomautuksensa toimenpiteestä.

(10) Pyydettyään ja saatuaan useita kertoja lisäaikaa huomautusten esittämistä varten HSY toimitti aloituspäätöstä koskevat huomautuksensa 18 päivänä lokakuuta 2004 päivätyssä kirjeessä. Nämä huomautukset ovat samoja kuin Kreikan 20 päivänä lokakuuta 2004 toimittamat huomautukset. Elefsis, HSY:n kreikkalainen kilpailija, toimitti huomautuksensa 10 päivänä syyskuuta 2004 päivätyssä kirjeessä. Nämä huomautukset lähetettiin Kreikalle 16 päivänä joulukuuta 2004 ja 23 päivänä joulukuuta 2004 päivätyissä kirjeissä; Kreikka vastasi näihin kirjeisiin20 päivänä tammikuuta 2005 ja 26 päivänä tammikuuta 2005 päivätyillä kirjeillä. Komissio lähetti 29 päivänä maaliskuuta 2005 päivätyllä kirjeellä Elefsisin lisähuomautukset Kreikalle, joka vastasi näihin 23 päivänä toukokuuta 2005 päivätyllä kirjeellä.

(11) Komissio on saanut vuodesta 2002 lähtien kantelukirjeitä Elefsisiltä, joka väittää HSY:n saaneen useita kertoja sääntöjenvastaista ja yhteismarkkinoille soveltumatonta tukea ja käyttäneen väärin komission hyväksymää tukea. Nämä kirjeet on päivätty 23 päivänä toukokuuta 2002, 28 päivänä toukokuuta 2002, 14 päivänä elokuuta 2002, 24 päivänä huhtikuuta 2003, 3 päivänä helmikuuta 2004, 4 päivänä maaliskuuta 2004, 30 päivänä kesäkuuta 2004, 8 päivänä huhtikuuta 2005, 27 päivänä huhtikuuta 2005, 24 päivänä toukokuuta 2005, 10 päivänä kesäkuuta 2005, 15 päivänä heinäkuuta 2005, 28 päivänä heinäkuuta 2005, 13 päivänä syyskuuta 2005, 16 päivänä syyskuuta 2005, 21 päivänä lokakuuta 2005, 12 päivänä joulukuuta 2005, 23 päivänä joulukuuta 2005, 6 päivänä tammikuuta 2006, 10 päivänä tammikuuta 2006, 12 päivänä tammikuuta 2006, 18 päivänä tammikuuta 2006, 23 päivänä tammikuuta 2006, 3 päivänä helmikuuta 2006, 9 päivänä helmikuuta 2006, 23 päivänä maaliskuuta 2006, 28 päivänä maaliskuuta 2006, 6 päivänä huhtikuuta 2006, 20 päivänä huhtikuuta 2006, 24 päivänä toukokuuta 2006 ja 2 päivänä kesäkuuta 2006. Komissio lähetti kantelijalle kirjeet 27 päivänä kesäkuuta 2002, 22 päivänä heinäkuuta 2004 ja 12 päivänä elokuuta 2005.

(12) Kantelut kirjattiin viitenumeroilla CP 71/02 ja CP 133/05.

(13) Komissio pyysi Kreikalta tietoja kirjeissä, jotka oli päivätty 30 päivänä tammikuuta 2003, 30 päivänä heinäkuuta 2004, 2 päivänä toukokuuta 2005, 24 päivänä toukokuuta 2005, 24 päivänä maaliskuuta 2006, 24 päivänä toukokuuta 2006 ja 29 päivänä toukokuuta 2006. Kreikka vastasi kirjeillä, jotka oli päivätty 31 päivänä maaliskuuta 2003, 21 päivänä lokakuuta 2004, 17 päivänä joulukuuta 2004, 20 päivänä kesäkuuta 2005, 25 päivänä huhtikuuta 2006, 30 päivänä toukokuuta 2006 ja 1 päivänä kesäkuuta 2006.

(14) Komissio tapasi Kreikan viranomaiset 22 päivänä maaliskuuta 2006 (tuolloin Kreikan viranomaisten mukana olivat HSY:n ja Piraeus-pankin edustajat, ja ne toimittivat komissiolle joitakin täydentäviä asiakirjoja); kantelijan 10 päivänä tammikuuta 2003, 14 päivänä tammikuuta 2005, 10 päivänä maaliskuuta 2005, 20 päivänä toukokuuta 2005, 19 päivänä lokakuuta 2005, 8 päivänä marraskuuta 2005 ja 23 päivänä maaliskuuta 2006; ja Thyssen Krupp Marine Systems AG:n, jäljempänä ’TKMS’, 21 päivänä maaliskuuta 2006.

(15) Komissio päätti laajentaa perustamissopimuksen 88 artiklan 2 kohdan mukaista menettelyä 4 päivänä heinäkuuta 2006 tehdyllä päätöksellä K(2006) 2983 (6), jäljempänä ’laajentamispäätös’, koskemaan useita muita HSY:n hyväksi toteutettuja toimenpiteitä. Lisäksi laajentamispäätöksessä todettiin, että monet ilmoittamatta jätetyt toimenpiteet joko kuuluvat perustamissopimuksen 296 artiklan soveltamisalaan tai eivät ole perustamissopimuksen 87 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua valtiontukea.

(16) Menettelyn laajentaminen asiassa C 16/04 tehtiin rajoittamatta mitenkään muita mahdollisia meneillään olevia tai tulevia valtiontukea koskevia menettelyjä HSY:n osalta, erityisesti menettelyä C 40/02.

(17) Pyydettyään ja saatuaan lisäaikaa vastaamista varten Kreikka vastasi laajentamispäätökseen 5 päivänä lokakuuta 2006 päivätyllä kirjeellä.

(18) Komission päätös menettelyn laajentamisesta julkaistiin Euroopan unionin virallisessa lehdessä (7). Komissio kehotti asianosaisia esittämään huomautuksensa toimenpiteistä.

(19) Komissio sai huomautuksia seuraavassa luetelluilta asianosaisilta. HSY esitti huomautuksensa 30 päivänä lokakuuta 2006 päivätyllä kirjeellä. Greek Naval Shipyard Holding, jäljempänä ’GNSH’, ja TKMS esittivät huomautuksensa yhteisesti 30 päivänä lokakuuta 2006 päivätyllä kirjeellä. Piraeus-pankki esitti huomautuksensa 27 päivänä lokakuuta 2006 päivätyllä kirjeellä ja – komission kanssa 15 päivänä marraskuuta 2007 pidetyn tapaamisen jälkeen – 27 päivänä joulukuuta 2006 päivätyllä kirjeellä. Pyydettyään ja saatuaan lisäaikaa vastaamista varten Elefsis esitti huomautuksensa 17 päivänä marraskuuta 2006 päivätyllä kirjeellä.

(20) Komissio välitti nämä huomautukset 22 päivänä helmikuuta 2007 päivätyllä kirjeellä Kreikalle, joka esitti niistä huomautuksensa 7 päivänä maaliskuuta 2007 ja 19 päivänä maaliskuuta 2007 päivätyissä kirjeissä. Komissio lähetti Kreikalle 27 päivänä huhtikuuta 2007 päivätyssä kirjeessä kolmansien osapuolten huomautusten liitteet, jotka olivat jääneet pois 22 päivänä helmikuuta 2007 päivätystä kirjeestä. Lisäksi komissio esitti 27 päivänä huhtikuuta 2007 päivätyssä kirjeessä useita kysymyksiä Kreikalle, joka vastasi näihin 29 päivänä kesäkuuta 2007 päivätyllä kirjeellä. Komissio esitti 23 päivänä elokuuta 2007 päivätyssä kirjeessä kysymyksiä HSY:lle, joka vastasi näihin 9 päivänä lokakuuta 2007 päivätyllä kirjeellä. Komissio pyysi Kreikalta lisätietoja 13 päivänä marraskuuta 2007 päivätyllä kirjeellä ja välitti sille samalla 9 päivänä lokakuuta 2007 päivätyt HSY:n vastaukset. Kreikka vastasi 4 päivänä joulukuuta 2007 ja 14 päivänä joulukuuta 2007 päivätyillä kirjeillä. Komissio tapasi Kreikan viranomaiset 16 päivänä lokakuuta 2007 ja 21 päivänä tammikuuta 2008. Komissio lähetti Kreikalle 12 päivänä helmikuuta 2008 lisäkysymyksiä, joihin Kreikka vastasi 3 päivänä maaliskuuta 2008 päivätyllä kirjeellä.

(21) Komission, TKMS/GNSH:n ja HSY:n lakimiehen välillä pidettiin tapaaminen 8 päivänä toukokuuta 2007. TKMS/GNSH esitti lisähuomautuksia 21 päivänä kesäkuuta 2007 päivätyssä kirjeessä. Komissio välitti tämän kirjeen 11 päivänä syyskuuta 2007 Kreikalle, joka esitti huomautuksensa 11 päivänä lokakuuta 2007 päivätyllä kirjeellä. Komission ja samojen henkilöiden välillä 9 päivänä tammikuuta 2008 pidetyn toisen tapaamisen jälkeen TKMS/GNSH esitti vielä lisää huomautuksia 18 päivänä tammikuuta 2008 päivätyssä kirjeessä, joka välitettiin Kreikan viranomaisille 12 päivänä helmikuuta 2008 päivätyllä kirjeellä.

(22) Komissio tapasi Elefsisin 15 päivänä maaliskuuta 2007 ja 7 päivänä elokuuta 2007. Jälkimmäisen tapaamisen jälkeen Elefsis esitti lisähuomautuksia 8 päivänä marraskuuta 2007 päivätyssä kirjeessä, joka toimitettiin Kreikalle 17 päivänä tammikuuta 2008 päivätyllä kirjeellä. Kreikka esitti niistä huomautuksensa 15 päivänä helmikuuta 2008 päivätyssä kirjeessä.

(23) Piraeus-pankki esitti lisähuomautuksia 22 päivänä lokakuuta 2007 päivätyssä kirjeessä, joka välitettiin Kreikalle 13 päivänä marraskuuta 2007 päivätyllä kirjeellä. Piraeus-pankki pyysi 12 päivänä helmikuuta 2008 saada tavata komission vielä kerran. Tapaaminen pidettiin 5 päivänä maaliskuuta 2008.

(24) Asetuksen (EY) N:o 659/1999 6 artiklan mukaan jäsenvaltioilla ja muilla asianomaisilla osapuolilla on yksi kuukausi aikaa esittää huomautuksensa ja ”asianmukaisesti perustelluissa tapauksissa komissio voi jatkaa asetettua määräaikaa”. Käsiteltävänä olevassa tapauksessa osapuolet jatkoivat huomautusten esittämistä (ja komission kanssa pidettävien tapaamisten pyytämistä) kyseisen määräajan umpeutumisen jälkeen. Alun perin komissio välitti kyseiset huomautukset Kreikalle kommentoitavaksi ja antoi näin Kreikan ymmärtää hyväksyneensä nämä yhden kuukauden määräajan umpeuduttua toimitetut huomautukset. Alun perin komissio hyväksyi asianosaisten esittämät tapaamispyynnöt ja suostui tapaamisten aikana asianosaisten esittämiin pyyntöihin saada toimittaa lisätietoja tapaamisen aikana keskustelluista asioista. Komissio ei kuitenkaan missään vaiheessa ilmoittanut asianosaisille, että muitakin yhden kuukauden määräajan umpeutumisen jälkeen toimitettuja huomautuksia hyväksyttäisiin. Komissio ei etenkään missään vaiheessa ilmoittanut asianosaisille, että nämä voisivat esittää huomautuksia loputtomiin tai että komissio ilmoittaisi näille, milloin lopettaisi huomautusten hyväksymisen.

(25) Komissio katsoo, että säädetyn määräajan jatkaminen yli yhden kuukauden oli perusteltua käsiteltävänä olevassa tapauksessa, sillä laajentamispäätös kattoi lukuisia toimenpiteitä. Lisäksi monien toimenpiteiden arviointi edellytti monimutkaista oikeudellista analyysia ja tosiseikkojen selvittämistä jopa kymmenen vuoden takaa.

(26) Osa asianosaisista jatkoi kuitenkin huomautusten esittämistä komissiolle yli vuoden laajentamispäätöksen julkaisemisesta. Jos komissio ei olisi päättänyt jättää ottamatta huomioon tietyn päivämäärän jälkeen toimitettuja huomautuksia, huomautusten jatkuva esittäminen olisi estänyt komissiota tekemästä lopullista päätöstä kohtuullisen ajan kuluessa (8). Lisäksi jotkin osapuolet esittivät joissakin kirjeissä uudelleen huomautuksia asioista, joista ne olivat esittäneet huomautuksia jo aiemmin, tuomatta kuitenkaan ilmi uusia tosiseikkoja. Tähän tarkoitukseen ei huomautusten esittämiselle asetettua määräaikaa kuitenkaan voida pidentää.

(27) Näin ollen komissio päätti, että myöhemmin kuin 5 päivänä maaliskuuta 2008 (jolloin komissio sai 3 päivänä maaliskuuta 2008 päivätyn nelisivuisen kirjeen, jolla Kreikka vastasi 12 päivänä helmikuuta 2008 päivättyyn komission kirjeeseen) saapuneet huomautukset katsottaisiin esitetyiksi huomautusten esittämiselle asetetun määräajan umpeutumisen jälkeen. Tämä koskee 7 päivänä maaliskuuta 2008, 24 päivänä huhtikuuta 2008 ja 2 päivänä kesäkuuta 2008 (9) päivättyjä Elefsisin kirjeitä ja 2 päivänä huhtikuuta 2008 päivättyä GNSH/TKMS:n kirjettä. Näitä kirjeitä ei siis lähetetty Kreikalle huomautusten esittämistä varten eikä niitä otettu huomioon tässä päätöksessä.

2. AIEMMAT KOMISSION JA NEUVOSTON PÄÄTÖKSET

(28) HSY on suurimpia itäisen Välimeren telakoita. Se sijaitsee Skaramangassa Attikassa, Ateenasta länteen. HSY:n perusti Kreikan laivasto vuonna 1939, ja vuonna 1957 sen osti Niarchos-ryhmä. Ensimmäistä öljykriisiä seurannut laivanrakennusalan pitkittynyt kriisi heikensi HSY:n toimintaa. Huhtikuussa 1985 tilanne oli niin vaikea, että yritys lopetti toimintansa ja se asetettiin selvitystilaan. Syyskuussa 1985 valtion omistama ETVA-pankki osti yhtiön. Toiminta käynnistyi myynnin jälkeen uudelleen. Yrityksen toiminta oli kuitenkin liian vähäistä telakan suureen kokoon ja työntekijöiden suureen määrään verrattuna (10).

(29) Vuonna 1990 neuvosto antoi laivanrakennusteollisuudelle myönnettävästä tuesta 21 päivänä joulukuuta 1990 annetussa neuvoston direktiivissä 90/684/ETY, jäljempänä ’direktiivi 90/684/ETY’, (11) Kreikkaa koskevan erityissäännöksen, jolla sallittiin rakenneuudistukseen tarkoitettu toimintatuki useiden telakoiden yksityistämisen yhteydessä.

(30) Vuonna 1992 HSY asetettiin selvitystilaan taloudellisten velvoitteiden ja kertyneiden tappioiden vuoksi. Marraskuussa 1993 kahden epäonnistuneen HSY:n myyntiyrityksen jälkeen selvitystila peruttiin. Koska Kreikan hallitus antoi lupauksen, jonka mukaan kaikki sen julkiset telakat yksityistettäisiin 31 päivään maaliskuuta 1993 mennessä, komissio hyväksyi 23 päivänä joulukuuta 1992 (12) HSY:n hyväksi tehtävän velanpoiston. Kreikan hallitus ei noudattanut maaliskuun 1993 määräaikaa, joten komissio aloitti 10 päivänä maaliskuuta 1994 menettelyn (C 10/94) hyväksytyn tuen väärinkäytöstä (13). Komissio päätti (14)26 päivänä heinäkuuta 1995 lopettaa menettelyn tekemällä hylkäävän päätöksen HSY:n hyväksi annetusta tuesta. Kreikan hallitus väitti, että telakan myynti oli lähellä, ja sen pyynnöstä komissio päätti kuitenkin lykätä päätöksestä ilmoittamista. Kreikan viranomaiset ilmoittivat komissiolle, että 49 prosenttia HSY:n osakkeista oli myyty sen työntekijöille ja että Kreikka käyttää direktiivin 90/684/ETY 10 artiklan 3 kohdan mukaisen mahdollisuutensa säilyttää enemmistöosakkuus yhdessä telakoistaan maanpuolustusedun perusteella. Komissio kumosi 31 päivänä lokakuuta 1995 HSY:tä koskevan lopullisen hylkäävän päätöksen (15). Tällä välin velan määrä kasvoi eikä rakenneuudistuksia tehty. Näin ollen komissio laajensi 8 päivänä tammikuuta 1997 asiassa C 10/94 (16) aloitettua menettelyä. Tämän jälkeen eli 2 päivänä kesäkuuta 1997 annettiin myös HSY:hyn sovellettava tietyille rakenneuudistuksen alaisille telakoille myönnettävää tukea koskeva neuvoston asetus (EY) N:o 1013/97 (17), jäljempänä ’neuvoston asetus (EY) N:o 1013/97’.

(31) Komissio hyväksyi HSY:lle myönnettävän tuen 15 päivänä heinäkuuta 1997 tekemällä kaksi erillistä päätöstä: — ensimmäisellä päätöksellä (18), jäljempänä ’päätös C 10/94’, komissio päätti vuonna 1994 aloitetun menettelyn C 10/94 hyväksymällä 54,5 miljardin Kreikan drakman (160 miljoonan euron) suuruisen velkojen poiston neuvoston asetuksen (EY) N:o 1013/97 mukaisesti; — päätöksellä N 401/97 komissio hyväksyi Kreikan viranomaisten 20 päivänä kesäkuuta 1997 tekemän ilmoituksen perusteella 7,8 miljardin Kreikan drakman (22,9 miljoonan euron) suuruisen avustuksen 15,6 miljardin Kreikan drakman (45,9 miljoonan euron) arvoiseen investointiohjelmaan telakan rakenneuudistuksen toteuttamiseksi.

(32) Vuonna 2001 hallitus päätti yksityistää HSY:n kokonaan. Kreikan valtio aloitti avoimen tarjouskilpailun, jota varten laadittiin tarjouskilpailuasiakirjat. ETVA ja HSY:n työntekijät myivät 31 päivänä toukokuuta 2002 HSY:n osakkeensa konsortiolle, johon kuuluivat HDW ja Ferrostaal (19), jäljempänä ”HDW/Ferrostaal”. Konsortio perusti GNSH:n hoitamaan konsortion omistusosuutta HSY:ssä. HDW ja Ferrostaal omistivat yhtä suuret osuudet GNSH:sta. ThyssenKrupp hankki määräysvallan HDW:ssä tammikuussa 2005 (20) ja osti Ferrostaalin osuuden GNSH:ssa marraskuussa 2005 (21). Vuoden 2005 lopusta lähtien HSY on näin ollen ollut 100-prosenttisesti ThyssenKruppin omistuksessa ja määräysvallassa. GNSH:ta ja ΕΝΑΕ:ta hoitaa TKMS, joka on ThyssenKruppin osa ja erikoistunut sota-alusjärjestelmiin ja erikoiskäyttöön tarkoitettuihin kauppa-aluksiin.

(33) HSY:n myyntiä koskevan tarjouskilpailun yhteydessä Kreikan valtio antoi elokuussa 2001 lain N:o 2941/2001, johon sisältyi useita toimenpiteitä HSY:n myynnin edistämiseksi. Ensinnäkin laissa annettiin työntekijöille kannustimia, jotta nämä jättäisivät yhtiön vapaaehtoisesti. Toiseksi Kreikan valtio otti vastuulleen osan HSY:n kertakorvauksena maksettavien eläkkeiden kustannuksista. Kolmanneksi lain ansiosta HSY voisi hyödyntää monia verottomia varauksia, jos niillä tasattaisiin aiempien vuosien tappioita. Neljänneksi laissa oli säännös korvauksista työntekijöille, jotka olivat HSY:n osakkaita ennen yksityistämistä. Tarkemmin sanottuna Kreikan valtio korvaisi työntekijöille summat, joita nämä olivat sijoittaneet HSY:hyn edellisinä vuosina toteutettujen pääomankorotusten yhteydessä. Komissio teki 5 päivänä kesäkuuta 2002 kaksiosaisen päätöksen, jäljempänä ’päätös N 513/01’, (22), joka koski useita laissa N:o 2941/2001 säädettyjä toimenpiteitä, joista Kreikka oli ilmoittanut vuonna 2001 (ilmoitus oli kirjattu viitenumerolla N 513/01). Komissio päätti hyväksyä HSY:lle annettavan 29,5 miljoonan euron suuruisen sulkemistuen ja aloittaa (asiassa C 40/2002) EY:n perustamissopimuksen 88 artiklan 2 kohdan mukaisen muodollisen tutkintamenettelyn toimenpiteistä, joilla (1) valtio maksaa osan HSY:n työntekijöille kertakorvauksena maksettavan eläkkeen kustannuksista ja (2) joilla osa taseen varauksista siirretään maksamatta lakimääräistä 10 prosentin veroa. Lopullinen päätös tehtiin 20 päivänä lokakuuta 2004 (23), jäljempänä ’päätös C 40/02’, ja sen mukaan kyseiset kaksi toimenpidettä ovat yhteismarkkinoille soveltumatonta valtiontukea, joka on näin ollen perittävä takaisin.

3. ARVIO HORISONTAALISISTA SEIKOISTA

(34) Tämä päätös koskee kuuttatoista toimenpidettä. Ennen niiden arvioimista yksi kerrallaan komission on selvennettävä muutamia keskeisiä seikkoja, jotka ovat oleellisia useita näitä toimenpiteitä arvioitaessa.

3.1 Horisontaalinen seikka nro 1: Luottokelpoisuus ja rahoitusmarkkinoille pääsy vuosina 1997–2002

(35) Arvioitaessa suurinta osaa toimenpiteistä, joita tämä päätös koskee, on välttämätöntä määrittää, mikä oli HSY:n talous- ja rahoitustilanne vuosina 1997–2002, ja selvittää, oliko kohtuullista odottaa yrityksen pitkän aikavälin elinkelpoisuuden palautuvan. Lisäksi on selvitettävä, olisiko markkinataloussijoittaja suostunut näissä olosuhteissa myöntämään HSY:lle vastaavat lainat ja takaukset kuin valtio ja valtion omistama ETVA-pankki. ETVA oli ainoa rahoituslaitos, joka antoi HSY:lle rahoitusta kyseisenä aikana.

(36) Komissio aloittaa arvioimalla tilannetta vuonna 1997 ja jatkaa arvioimalla tilanteen kehittymistä vuoteen 2002.

3.1.1 Tilanne vuonna 1997

(37) Arvioinnin alkajaisiksi on selvitettävä, onko komissio jo ottanut kantaa tähän seikkaan aiemmissa päätöksissä. Ensiksi komissio palauttaa mieliin, että päätöksessä N 401/97 ja päätöksessä C 10/94, jotka komissio teki 15 päivänä heinäkuuta 1997, komissio ei epäillyt Kreikan toimittaman liiketoimintasuunnitelman asianmukaisuutta. Näin komissio myönsi epäsuorasti, että HSY:n elinkelpoisuus voitaisiin palauttaa toteuttamalla tämä suunnitelma. Toiseksi päätöksen N 401/97 selittävässä osassa todetaan, että telakka rahoittaa osan rakenneuudistussuunnitelmasta 4,67 miljardin Kreikan drakman suuruisilla markkinaehtoisilla pankkilainoilla ilman valtion takausta. Komissio ei epäillyt tällaisen rahoituksen toteutettavuutta, joten näin komissio myönsi yrityksen olevan sellaisessa asemassa, että se voisi saada lainaa markkinoilta ainakin kyseisen määrän. Jos komissio olisi ollut sitä mieltä, ettei telakka olisi voinut saada lainaa vähintään 4,67 miljardia Kreikan drakmaa, sen olisi pitänyt todeta rakenneuudistussuunnitelma toteuttamiskelvottomaksi ja kieltää suurimääräiset rakenneuudistustuet (sekä investointituet). Näin ollen komissio ei voi kiistää näitä aiempia arvioita tässä päätöksessä.

(38) Mainittuja arvioita kiistämättä komissio palauttaa kuitenkin mieliin, miten heikko telakan tilanne oli vuosina 1996–1997.

(39) Ensinnäkin fyysisen infrastruktuurin osalta päätöksessä N 401/97 todettiin, että telakalla käytetyt laitteistot olivat vanhoja ja vanhentuneita ja että investointisuunnitelma oli ensimmäinen telakan rakentamisen jälkeen (24). Lisäksi päätöksessä C 10/94 todettiin, että infrastruktuurin uudistaminen oli välttämätöntä kilpailukyvyn ja elinkelpoisuuden palauttamiseksi. Elinkelpoisuuden palaaminen edellytti siis investointisuunnitelman nopeaa täytäntöönpanoa.

(40) Toiseksi HSY:n liiketoiminnan ja sen tilauskannan osalta Kreikan viranomaiset tunnustivat itse, että ”investointisuunnitelman esittämisen aikoihin yritys ei ollut allekirjoittanut laivanrakennussopimuksia, telakan toiminnan tulevaisuus näytti erittäin epävarmalta, selkeää liiketoimintastrategiaa ei ollut ja investoinnit olivat vähäisiä. Ainoa varteenotettava toiminta oli MEKO-tyypin fregattien viimeistely Kreikan laivastolle” (25). Koska laivanrakennustilauksia ei ollut ja koska telakka tarvitsi riittävästi laivanrakennustoimintaa ollakseen elinkelpoinen tulevina vuosina, komission mielestä elinkelpoisuuden palaaminen edellytti sitä, että tuottavia siviili- tai sotilasalusten rakentamissopimuksia saataisiin allekirjoitettua (tehtyä) pikaisesti.

(41) Kolmanneksi HSY:n taloustilanne näkyy taulukkoon 1 kootuista keskeisistä kirjanpitotiedoista. Yrityksen maksuvalmiudesta vuonna 1997 voidaan panna merkille, että yrityksellä oli paljon pääomaa (26). Tilanne oli kuitenkin hyvä yksinomaan siitä syystä, että valtio toteutti vuonna 1996 laajamittaiset velkojen poistot. Valtio antoi anteeksi 54,52 miljardin Kreikan drakman (160 miljoonan euron) edestä siviilialan toimintaan liittyviä velkoja – poisto hyväksyttiin päätöksellä C 10/94 – ja 46,35 miljardin Kreikan drakman (136 miljoonan euron) edestä sotilasalan toimintaan liittyviä velkoja. Näennäisesti terveellä pohjalla olevalta 31 päivänä joulukuuta 1996 näyttänyt tase oli jokseenkin ”keinotekoinen”, eikä se etenkään osoittanut, että telakka olisi palauttanut kilpailukykynsä ja että edellisten 20 vuoden aikaisten vaikeiden ongelmien syyt olisi ratkaistu. Jos rakenneuudistussuunnitelmaa ei pantaisi täytäntöön kokonaan, telakka tekisi todennäköisesti tappiota, joka nakertaisi nopeasti kyseiset omat varat (nettopääoman). On syytä muistaa, että HSY oli asetettu selvitystilaan kahdesti kahdentoista edellisen vuoden aikana. Näin ollen tämä hyvä pääomatilanne ei olisi riittänyt vakuuttamaan pankkia myöntämään lainaa HSY:lle tavallisella korolla eli korolla, joka peritään vakaassa taloudellisessa tilanteessa olevilta yrityksiltä. Taulukko 1 HSY:n liikevaihto, voitto ja nettopääoma tilikausina 1997–2005 (miljoonaa euroa) 1997 1998 1999 2000 2001 2002 2003 (27) 2004 2005 Osake-pääoma 86 91 92 95 65 106 106 121 121 Netto-pääoma 82 88 54 17 –4 –78 –83 – 111 – 182 Liikevaihto 74 83 30 59 55 89 112 130 198 Voitto 7 1 –36 –42 –21 – 115 –1 –45 –71

(42) Näin ollen komissio katsoo, että vuonna 1997 telakka oli edelleen vaikeuksissa eikä vielä kilpailukykyinen mutta elinkelpoisuuden palautuminen olisi odotettavissa, jos investointisuunnitelma toteutettaisiin kokonaan ja ajallaan ja jos telakka onnistuisi tekemään nopeasti tuottavia laivanrakennussopimuksia. Koska elinkelpoisuuden palautuminen riippui näistä kahdesta epävarmasta seikasta, lainan myöntämiseen HSY:lle vuonna 1997 ja sitä seuraavina vuosina sisältyi ”erityinen riski”. Yksityinen pankki olisi myöntänyt lainaa tai takauksia HSY:lle mutta hintaan, joka vastasi huomattavaa riskiä. Viite- ja diskonttokorkojen vahvistamismenetelmästä annetun komission tiedonannon (28) mukaan tilanteessa, jossa on ”erityinen riski”, asianmukainen viitekorko, jonka perusteella valtiontuki todetaan ja sen määrä määritetään, on Kreikan viitekorko (eli athibor korotettuna 300 peruspisteellä 31 päivään joulukuuta 2000 ja 1 päivästä tammikuuta 2001 viiden vuoden euromääräinen swap-korko korotettuna 75 peruspisteellä) korotettuna vähintään 400 peruspisteen riskipreemiolla (eli athibor korotettuna vähintään 700 peruspisteellä 31 päivään joulukuuta 2000 ja 1 päivästä tammikuuta 2001 viiden vuoden euromääräinen swap-korko korotettuna vähintään 475 peruspisteellä). Lainantakauksissa komissio arvioi saman menetelmän perusteella, onko kyseessä valtiontuki, vertaamalla taatun lainan kokonaiskuluja (eli HSY:n pankille maksamaa korkoa sekä HSY:n takaajalle maksamaa takauspalkkiota) kuluihin, jotka HSY olisi joutunut maksamaan, mikäli se olisi ottanut lainan markkinoilta (eli Kreikan viitekorko korotettuna vähintään 400 peruspisteellä).

3.1.2 Tilanteen kehittyminen vuodesta 1997

(43) Kuten jäljempänä selitetään, komissio ei voi sulkea pois sitä mahdollisuutta, että HSY pystyi edelleen 30 päivään kesäkuuta 1999 saamaan lainaa markkinoilta edellisessä jaksossa määritetyllä korolla (29).

(44) HSY teki hieman voittoa tilikausina 1997 ja 1998 (30). Näiden kahden vuoden aikana se ei kuitenkaan onnistunut tekemään yhtään laivanrakennussopimusta (31) – ei sotilas- eikä siviilialuksista – mikä olisi kuitenkin ollut välttämätöntä, jotta seuraaville vuosille olisi taattu riittävästi toimintaa ja olisi vältetty tappiot. Ensimmäinen laivanrakennussopimus, jonka telakka onnistui tekemään, koski kahden matkustajalautan rakentamista Strintzisille. Sopimus allekirjoitettiin vasta vuoden 1999 alussa (32). Lisäksi jo alusta alkaen oli tiedossa, että kauppahinta oli liian alhainen kattaakseen kaikki kustannukset ja että sopimuksesta aiheutuisi näin ollen tappiota (33). Heinäkuussa 1999 Kreikan laivasto tilasi HSY:ltä ja HDW:ltä kolme sukellusvenettä. Kolmen sukellusveneen rakentamisen oli määrä kestää lähes kymmenen vuotta, ja sopimuksen kokonaisarvo oli noin 350 miljardia Kreikan drakmaa (miljardi euroa), josta kolme neljännestä menisi HDW:lle, joka toimittaisi koneiston, painekomponentit ja herkät elektroniset järjestelmät. Lisäksi ensimmäinen sukellusvene rakennettaisiin HDW:n telakalla Kielissä (34). Hankkeesta ei näin ollen seuraisi paljoakaan toimintaa eikä tuloja HSY:lle ensimmäisinä vuosina (35).

(45) Laajan ja tuottoisan tilauskannan kokoaminen ei onnistunut vuosina 1997, 1998 eikä vuoden 1999 ensimmäisinä kuukausina, joten telakan tilannetta arvioitaessa yrityksen johdolle ja mahdollisille sijoittajille on täytynyt valjeta viimeistään vuoden 1999 ensimmäisinä kuukausina, ettei telakalla olisi riittävästi toimintaa vuosina 1999 ja 2000 kattamaan kustannukset ja että kyseisinä vuosina telakka tekisi suuret tappiot, mikä kutistaisi sen nettopääoman hyvin pieneksi (36). Näissä olosuhteissa elinkelpoisuuden palautuminen ei olisi enää odotettavissa (37). Toissijaisena seikkana komissio huomauttaa, että investointisuunnitelman täytäntöönpanoa koskevasta Kreikan viranomaisten ensimmäisestä kertomuksesta kävi ilmi, että 30 päivään kesäkuuta 1999 mennessä vain pieni osa suunnitelmasta oli toteutettu. Liiketoiminnallisten takaiskujen ohella laitteistojen uudistaminen eteni siis hitaasti (38). Komissio panee vielä merkille, että näköpiirissä olleet rahoitusvaikeudet aiheuttivat riitaa telakan riippumattoman johtoryhmän (Brown & Root, joka nimitettiin tehtävään syyskuussa 1996) ja työntekijöiden/osakkaiden välillä. Johto vaati erityisesti, että työvoimaa olisi vähennettävä lisää toiminnan vähyyden vuoksi. Työntekijöiden yhdistyksen johtajat vastustivat tällaista uudistusta ja onnistuivat erottamaan johtoryhmän (39). Tällainen tapaus, jossa yrityksen johdon jatkumo keskeytyi ja joka osoittaa, miten vaikea telakalla oli toteuttaa riittäviä uudistuksia, on lisätekijä, jonka perusteella markkinataloussijoittaja olisi pidättynyt lainaamasta rahaa HSY:lle.

(46) Edellisen perusteella komissio toteaa, että 30 päivästä kesäkuuta 1999 lähtien ei ollut enää kohtuullista odottaa elinkelpoisuuden palautuvan. Tämän vuoksi komissio katsoo, että kyseisestä päivämäärästä lähtien yksikään pankki ei olisi suostunut myöntämään telakalle lainaa edes korkealla korolla eikä yksikään pankki olisi suostunut myöntämään takausta, vaikka takauspalkkio olisi ollut suuri. Koska HSY ei olisi saanut lainaa eikä takausta markkinoilta, 30 päivän kesäkuuta 1999 jälkeen myönnetty laina tai takaus katsotaan automaattisesti tueksi. Jos tuki katsottaisiin yhteismarkkinoille soveltumattomaksi ja se olisi edelleen voimassa, takaus olisi päätettävä välittömästi ja laina olisi maksettava välittömästi takaisin. Kesäkuun 30 päivän 1999 jälkeen myönnetyn lainan takaisinmaksu lainasopimuksen normaalin takaisinmaksuaikataulun mukaisesti tai tämän päätöksen perusteella ei kuitenkaan riitä palauttamaan alkuperäistä tilannetta, sillä takaisinmaksupäivään saakka HSY:llä on ollut käytössään varoja, joita se ei olisi tavallisesti saanut markkinoilta. Alkuperäisen tilanteen palauttamiseksi myös tämä etu, jonka määrä on vain arvioitavissa käyttämällä erittäin riskialttiin lainan korkoa, olisi siis perittävä takaisin. Näin ollen komission on syytä määrätä perittäväksi takaisin HSY:n todellisuudessa maksaman koron ja erittäin suuren riskin sisältävän lainan teoreettisesti asianmukaisen koron välinen erotus ajanjaksolta, joka alkaa lainan maksamisesta HSY:lle ja päättyy HSY:n lainan takaisinmaksuun. Jälkimmäisen koron määrittämiseksi komissio huomauttaa, että viite- ja diskonttokorkojen vahvistamismenetelmästä annetun komission tiedonannon mukaan riskipreemio voi olla yli 400 peruspistettä viitekorkoa korkeampi, ”jos mikään yksityinen pankki ei myöntäisi kyseessä olevaa lainaa”, kuten tässä tapauksessa. Komissio on katsonut useissa päätöksissä, että 600 peruspistettä viitekorkoa korkeampi preemio on asianmukainen vähimmäispreemio, joka vastaa tilannetta, jossa riski on suuri (40). Komission mielestä tämä on vähimmäismäärä lainoille nyt käsiteltävänä olevassa tilanteessa. Kesäkuun 30 päivän 1999 jälkeen myönnetyissä valtiontakauksissa komissio käyttää samaa menetelmää: ajanjaksolta, joka alkaa taatun lainan maksamisesta ja päättyy takauksen päättymiseen – riippumatta siitä, noudatetaanko takaussopimuksen mukaista normaalia aikataulua vai tätä päätöstä – komissio määrää perittäväksi takaisin taatun lainan kulujen (pankille maksetut korot ja maksettu takauspalkkio) ja 600 peruspisteellä korotetun Kreikan viitekoron välisen erotuksen.

(47) Tukeakseen väitettään, jonka mukaan yksityinen pankki olisi voinut myöntää lainat ja takaukset samoin ehdoin kuin valtio ja ETVA, HSY toimitti ensimmäisen Deloitten raportin (41). Raportin 5 kohdassa Deloitte analysoi HSY:n luottokelpoisuutta vuonna 1999 ja sitä seuraavina vuosina. Se toteaa, että ”yhtiö olisi voinut vaihtoehtoisesti saada lainaa tai takaussopimuksia toiselta rahoituslaitokselta, jolla ei ole sidoksia yhtiöön (muita suhteita tavanomaisen liiketoimintayhteistyön ohella), tarkasteltavana olevalla jaksolla” (42). Komissio panee merkille, ettei raportissa selitetä, miten tämä toteamus sopii siihen, että HSY:n yritykset saada rahoitusta muista rahoituslaitoksista olivat epäonnistuneet (43). Lisäksi komissio panee merkille, että analyysissa on useita virheitä (44), jotka vääristävät lopputulosta huomattavasti.

3.1.3 Ryhmänsisäisten liiketoimien analysointi

(48) Kaikki tässä menettelyssä tarkasteltavana olevat lainat ja takaukset on myöntänyt joko ETVA tai valtio. Kreikan viranomaiset väittävät, että koska ETVA ja Kreikan valtio (ETVA:n kautta) olivat HSY:n osakkaita, lainat ja takaukset voitaisiin katsoa ryhmänsisäisiksi liiketoimiksi. Tältä osin Kreikka esittää kaksi väitettä: — Ensinnäkin on tavallista, että emoyhtiö antaa tytäryhtiölleen lainaa edullisin ehdoin. Tytäryhtiölle annettu etu lisää emoyhtiön hallussa olevien osakkeiden arvoa. Vaikka komissio siis katsoisi, että ETVA ja valtio myönsivät lainaa ja takauksia markkinahintoja halvemmalla, markkinataloussijoittaja olisi vastaavissa olosuhteissa hyväksynyt kyseisen menettelyn. Kyseiset lainat ja takaukset eivät siis ole tukea. — Toiseksi on tavallista, että emoyhtiö antaa lainaa vaikeuksissa olevalle tytäryhtiölleen. Lainan tarkoituksena on säilyttää emoyhtiön hallussa olevien osakkeiden arvo. Vaikka komissio siis katsoisi, ettei yksityinen pankki olisi antanut HSY:lle lainaa tiettynä aikana telakan huonon tilanteen takia, ETVA:n ja valtion myöntämät lainat ja takaukset olisivat kuitenkin yksityisen sijoittajan hyväksyttävissä vastaavissa olosuhteissa. Kyseiset lainat ja takaukset eivät siis ole tukea.

(49) Komission mielestä Kreikan toteamukset eivät pidä paikkaansa.

(50) Ensiksi komissio panee merkille seuraavat kaksi seikkaa. Ensimmäisessä tapauksessa markkinataloussijoittaja ei olisi saattanut itseään ETVA:n tilanteeseen. On syytä muistaa, että esimerkiksi kun ETVA osti HSY:n vuonna 1985, se oli kehityspankki ja toimi hallituksen käskystä, jotta vältyttäisiin Kreikan talouden kannalta hyvin tärkeän yhtiön lakkauttamiselta (45). Jotta HSY pysyisi toimintakykyisenä, ETVA siirsi sille vuonna 1986 pääomaa, jonka komissio katsoi tueksi (46). Vuonna 1995 ETVA säilytti ”51 prosentin enemmistöomistuksen” HSY:ssä, koska Kreikka väitti sen olevan aiheellista ”maanpuolustusedun perusteella” direktiivin 90/684/ETY 10 artiklan mukaisesti. Toisesta tapauksesta komissio huomauttaa, että kun kaikki valtion HSY:n hyväksi toteuttamat toimenpiteet (mukaan luettuina ETVA:n toteuttamat toimenpiteet, sillä kuten myöhemmin tässä päätöksessä osoitetaan, ne johtuvat valtiosta) otetaan huomioon – etenkin HSY:lle myönnetyt toistuvat ja mittavat valtiontuet vuoteen 2002 asti – näyttää selvältä, että kyseisellä ajanjaksolla vuoteen 2002 valtio ei ole toiminut markkinataloussijoittajan tavoin. Valtio on antanut jatkuvasti huomattavan suurta rahoitustukea, joka on ollut välttämätöntä HSY:n pitämiseksi toimintakykyisenä, ja tämä on käynyt erittäin kalliiksi. Näin ollen koska valtio joutui (ETVA:n kautta) tilanteeseen, jossa se oli HSY:n osakas vain siksi, että se toimi julkisena viranomaisena, joka halusi säilyttää HSY:n toiminnassa hinnalla millä hyvänsä, ja koska se ei toiminut kertaakaan kuten markkinataloussijoittaja, joka tavoittelee tuottoa HSY:n osakkuudestaan, ei ole uskottavaa väittää, että ETVA ja valtio toimivat tavalla, jonka markkinataloussijoittaja olisi hyväksynyt siksi, että HSY:lle myönnetystä rahoituksesta (lainoista ja takauksista) peritty liian pieni korko (tai takauspalkkio) korvautuisi HSY:n osakkeen arvonnousulla. Koska valtio (ja ETVA) eivät toimineet koskaan voittoa tavoittelevan sijoittajan tavoin vaan päinvastoin suostuivat pitämään HSY:n toiminnassa, vaikka se koitui kalliiksi, Kreikan ja HSY:n olisi pitänyt esittää väitteensä tueksi vähintään yksityiskohtainen analyysi, josta käy ilmi, että HSY:n osakkaana valtio ja ETVA pystyivät todella odottamaan pääomavoittoa (osakkeiden arvon nousemista), joka olisi ”menetettyjä tuloja” (liian pientä korkoa tai liian pientä takauspalkkiota) suurempi. Koska tällaista analyysia ei esitetty ja koska HSY ja Kreikka esittivät kyseenalaisen ja hypoteettisen lausuntonsa ilman minkäänlaisia todisteita, komissio hylkää asiaa enempää tutkimatta väitteen, jonka mukaan valtio (ja ETVA) toimivat markkinataloussijoittajan tavoin, sillä edullisin ehdoin myönnetty rahoitus nostaisi HSY:n osakkeiden arvoa riittävästi korvatakseen ”menetetyt tulot”.

(51) Toiseksi vaikka edellä esitetty päätelmä hylättäisiin ja ryhmänsisäisten liiketoimien näkökohtaa (HSY:n osakkeiden arvon mahdollista nousua) olisi arvioitava, on paljon todisteita siitä, ettei 51 prosentin osuuden HSY:ssä omistava markkinataloussijoittaja olisi hyväksynyt ETVA:n toteuttamia liiketoimia.

(52) Vuoden 1995 lopussa 49 prosenttia HSY:n omistuksesta siirrettiin HSY:n työntekijöille. Tuolloin päätettiin hinta, jonka työntekijät maksaisivat 49 prosentin osuudesta. Niinpä seuraavina vuosina ETVA:n ja valtion antaessa HSY:lle rahoitusta edullisempaan hintaan kuin yksityinen pankki (jolla ei ole sidoksia yritykseen) tästä säästöstä (pienemmän koron maksamisesta) seuranneesta HSY:n osakkeiden arvonnoususta 49 prosenttia hyödytti muita HSY:n osakkaita. Vain 51 prosenttia ETVA:n ja valtion HSY:lle myöntämästä edusta (pienemmän koron ja takauspalkkion perimisestä) palasi niille HSY:n arvonnousuna. Markkinataloussijoittaja ei olisi suostunut antamaan moista lahjaa muille HSY:n osakkaille. Välttääkseen häviämästä rahaa muiden osakkaiden hyväksi markkinataloussijoittaja olisi perinyt vastaavaa korkoa kuin yksityinen pankki (jolla ei ole sidoksia yritykseen). Kreikan viranomaisten ensimmäinen väite on näin ollen perusteeton.

(53) Sama päätelmä pätee ajanjaksoon 30 päivän kesäkuuta 1999 jälkeen, jolloin yksityinen pankki ei olisi antanut rahoitusta HSY:lle, sillä konkurssiriski oli liian suuri. Järkevä sijoittaja, joka omistaa vain 51 prosenttia yrityksestä, olisi ainakin pyytänyt muita osakkaita antamaan rahoitusta suhteessa niiden omistusosuuksiin HSY:ssä. Jos muilla osakkailla ei olisi ollut varaa antaa rahoitusta, järkevä sijoittaja olisi ainakin neuvotellut siitä, että sille annettaisiin suurempi omistusosuus HSY:stä sen HSY:lle antaman rahoituksen vastineeksi. Huomattavan suuren rahoituksen antaminen HSY:lle ilman muiden osakkaiden osallistumista rahoitukseen tai muilta osakkailta saatuja myönnytyksiä on omien rahojen riskeeraamista toisen omistuksessa olevien osakkeiden arvon pelastamiseksi. Markkinataloussijoittaja ei olisi vastaavissa olosuhteissa suostunut antamaan moista lahjaa muille osakkaille (47). Kreikan viranomaisten toinen väite on näin ollen hylättävä.

3.2 Horisontaalinen seikka nro 2: ETVA:n toiminnan katsominen valtiosta johtuvaksi

(54) Valtio ei myöntänyt suoraan kaikkia tässä päätöksessä arvioituja kuuttatoista toimenpidettä. Useita niistä myönsi valtion omistama ETVA-pankki. Koska Kreikka, HSY ja TKMS/GNSH kiistävät toimenpiteiden johtuneen valtiosta kun taas Elefsis ja Piraeus-pankki vahvistavat sen, asia on tutkittava.

(55) ETVA myönsi toimenpiteet vuosina 1996–2002. Oikeuskäytännön mukaisesti tällaiset toimenpiteet voivat olla EY:n perustamissopimuksen 87 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua valtiontukea vain, jos ETVA oli valtion määräysvallassa ja jos viranomaiset olivat ”tavalla tai toisella olleet osallisia siihen, että kyseisistä toimenpiteistä päätettiin” (48).

(56) ETVA, jonka kirjainlyhenne tarkoittaa Kreikan teollisuus- ja kehityspankkia, perustettiin vuonna 1964 kolmen organisaation (teollisuus- ja kehityslaitoksen, talouskehityksen rahoituslaitoksen ja matkailuluottolaitoksen) yhdistyessä. Siitä tehtiin yhtiö lailla N:o 1369/1973. Vuodesta 1973 se on siis toiminut valtion omistamana pankkina. Kreikan mukaan (49)”ETVA:n yhtiöjärjestyksessä mainittu kehityspankkina toimimisen päätarkoitus oli maan kehityksen edistäminen rahoittamalla Kreikan talouden tuotantoa (matkailua, teollisuustuotantoa ja muita vastaavia)”. ETVA oli Kreikan ainoa kehityspankki. ETVA pyrki siis hoitamaan tärkeää tehtävää maan talous- ja aluekehityksessä rahoittamalla yrityksiä, kehittämällä maan alueellista infrastruktuuria, antamalla riskipääomarahoitusta ja osallistumalla Kreikan talouden kannalta strategisen tärkeisiin hankkeisiin. Vuonna 1995 tästä toiminnasta johtuvien talousvaikeuksien vuoksi Kreikan hallitus piti ensisijaisena pankin pääomitusta, rakenneuudistusta ja uudistamista. Nämä toteutettiin lain N:o 2359/95 mukaisen viisivuotisen ohjelman pohjalta. Hallitus antoi 427 miljardin Kreikan drakman suuruisen pääoman, minkä lisäksi rakenneuudistuksen tavoitteena oli toteuttaa uusi strategia, muuttaa organisaatiorakennetta ja kehittää nykypäivän kilpailuedellytyksiä vastaavat liiketoimintamenettelyt. Näin ollen ”kehitystoimintansa lisäksi ETVA alkoi tarjota kaupallisia pankkipalveluja etenkin vuodesta 1997 lähtien.” (50)

(57) Vuonna 1999 valtio, joka omisti 100 prosenttia ETVA:n osakkeista, päätti toteuttaa pankin listautumisen Ateenan pörssiin ja antoi tarjolle 24 prosenttia sen osakepääomasta. Valtio päätti yksityistää pankkia lisää ja vähensi valtion osuuden alle 50 prosenttiin. Tarjouskilpailu käytiin ja Piraeus-pankki valittiin. ETVA:n pääomasta siirrettiin 57,7 prosentin osuus Piraeus-pankille 20 päivänä maaliskuuta 2002 (51).

(58) Valtion mahdollisuudesta käyttää määräysvaltaa ETVA:ssa komissio panee merkille, että vuoden 1999 loppuun Kreikan valtio omisti ETVA:n kokonaan. Valtiolla oli osake-enemmistö siihen saakka, kunnes osake-enemmistö siirtyi Piraeus-pankille 20 päivänä maaliskuuta 2002. Valtio pystyi siis käyttämään määräysvaltaa ETVA:ssa ainakin 20 päivään maaliskuuta 2002. Tämäkin osoittaa, että valtion varoja käytettiin ETVA:n toteuttamissa toimenpiteissä.

(59) Komissio huomauttaa seuraavaa valtion osallisuudesta eri toimenpiteistä tehtävissä päätöksissä: — Ensinnäkin komissio panee merkille, ettei ETVA:n johto tehnyt itsenäisesti kolmea tärkeintä päätöstä ETVA:n omistusosuudesta HSY:ssä: nämä päätökset teki hallitus ja ETVA pani ne täytäntöön. Hallitus päätti, että ETVA ostaisi vararikossa olevan HSY:n vuonna 1985 (52). ETVA vain pani valtion päätöksen täytäntöön ja siirsi nopeasti paljon pääomaa HSY:hyn, minkä komissio katsoi valtiontueksi (53). Tämä osoittaa, että ETVA:n ja HSY:n välinen suhde on ollut alusta alkaen työllisyyden ja toimintansa puolesta Kreikan hallitukselle tärkeän yrityksen hyväksi myönnettävää valtion tukea. Toinen suuri päätös oli myydä ETVA:n 49 prosentin osuus HSY:n pääomasta työntekijöille, mistä päätettiin lailla N:o 2367/1995 (54). Lisäksi samassa laissa edellytettiin HSY:ltä merkittäviä rakenneuudistustoimenpiteitä (55) (ja myönnettiin hyvin suuria tukisummia telakalle). Kolmas merkittävä päätös oli HSY:n yksityistäminen vuosina 2001–2002 (ETVA:n oli myytävä jäljellä oleva 51 prosentin omistusosuus HSY:stä). Yksityistämisestä päätettiin asiasta vastaavan ministerien välisen yksityistämiskomitean päätöksellä N:o 14/3–1-2001 ja se toteutettiin Kreikan yksityistämislain N:o 2000/91 mukaisesti. Asia toistettiin useita kertoja tarjouskilpailuasiakirjoissa, jotka Alpha Finance – valtion ja myyjien (ETVA:n ja työntekijöiden) puolesta HSY:n myyntijärjestelyistä vastannut pankki – toimitti asiasta kiinnostuneille sijoittajille ja tarjouksentekijöille. Huhtikuun 2 päivänä 2001 päivätyissä tarjouskilpailuasiakirjoissa ilmoitettiin lisäksi, että valtio valitsee parhaan tarjouksen myyjien kanssa. Näin ollen ETVA:n omistusosuutta HSY:ssä koskevat kolme tärkeää päätöstä teki valtio. — Tämän kolmessa tilanteessa tapahtuneen suoran osallistumisen lisäksi valtio myönsi hyvin suuria summia tukea vuosina 1995–2002. Valtio poisti siviilialan toimintaan liittyviä velkoja 54,52 miljardin Kreikan drakman (160 miljoonan euron) edestä – poisto hyväksyttiin päätöksessä C 10/94 – ja sotilasalan toimintaan liittyviä velkoja 46,35 miljardin Kreikan drakman (136 miljoonan euron) edestä. Kuten päätöksessä N 401/97 todettiin, valtio aikoi myöntää myös 7,8 miljardin Kreikan drakman (22,9 miljoonan euron) suuruisen investointituen. Tarjouskilpailumenettelyn aikana vuonna 2001 Kreikan valtio sääti lain N:o 2941/2001, johon sisältyi huomattava rahoitustuki HSY:n yksityistämisen edistämiseksi (katso tämän päätöksen johdanto-osan 33 kappale). Kuten komissio totesi päätöksessä N 513/01, valtio sitoutui esimerkiksi maksamaan 118 miljoonaa euroa kannustimina, joilla tuettaisiin yhtiöstä vapaaehtoisesti lähteviä työntekijöitä. Myöntämällä toistuvasti huomattavaa tukea hallitus ilmaisi selkeästi pitävänsä HSY:n selviytymistä poliittisesti hyvin tärkeänä (56). — Komissio huomauttaa vielä, että valtio teki kyseisinä vuosina HSY:n kanssa strategisia maanpuolustusalan sopimuksia, jollainen oli esimerkiksi mainittujen sukellusveneiden rakentamista koskeva sopimus. Näin ollen valtion oli suoraan oman etunsa mukaista valvoa HSY:n toimintaa ja varmistaa telakan toiminnan jatkuminen.

(60) Päättämällä ETVA:n omistusosuuden koosta HSY:ssä, antamalla toistuvasti huomattavaa rahoitustukea HSY:lle ja tekemällä Kreikan turvallisuuden kannalta erittäin merkittäviä maanpuolustusalan sopimuksia HSY:n kanssa Kreikan hallitus ilmaisi hyvin selkeästi pitävänsä HSY:n toimintaa erittäin tärkeänä ja seuraavansa telakan tilannetta tarkkaan. Yleiseltä kannalta katsottuna komissio on sitä mieltä, että maaliskuussa 2002 tapahtuneeseen ETVA:n yksityistämiseen saakka on kiistatta selvää, että ETVA:n toiminta johtui valtiosta. Kyseisissä olosuhteissa ETVA:n johdon oli itse asiassa mahdotonta harjoittaa HSY:tä kohtaan sellaista luotonantopolitiikkaa, joka ei olisi ollut hallituksen omaksuman vankan tuen politiikan mukaista. ETVA:n olisi eritoten ollut mahdotonta tehdä päätöstä, josta olisi aiheutunut talousvaikeuksia HSY:lle. ETVA ei esimerkiksi olisi voinut periä korkeaa korkoa (isoa ”marginaalia” pankkien välisen koron lisäksi) HSY:lle myönnetyistä lainoista, sillä tämä olisi heikentänyt HSY:n taloutta, mitä hallituksen olisi ollut poliittisesti mahdoton hyväksyä. ETVA ei vastaavasti olisi voinut kieltäytyä myöntämästä lainaa, jota HSY pyytäisi toimintansa rahoittamiseen (57). ETVA:lla ei siis ollut muuta mahdollisuutta kuin noudattaa valtion omaksumaa vahvan ja jatkuvan tuen politiikkaa HSY:tä kohtaan. Niinpä komissio toteaa, että kaikki ETVA:n HSY:n hyväksi toteuttamat toimenpiteet (lainat, takaukset, pääomankorotukset ja muut vastaavat) johtuivat automaattisesti valtiosta eikä lisätodisteita valtion osallisuudesta tilanteisiin, joissa ETVA teki päätökset kustakin toimenpiteestä, ole välttämätöntä esittää. Näin ollen komissio katsoo, että ETVA:n toteuttamat toimenpiteet johtuivat valtiosta.

(61) Toissijaisena seikkana komissio huomauttaa myös seuraavista näkökohdista, jotka vahvistavat, että ETVA:n toiminta johtui valtiosta.

(62) Ensiksi vuonna 1995 ETVA myi vain 49 prosenttia – ei siis sataa prosenttia – HSY:n osakkeista työntekijöille. ”Kreikka vetosi laivanrakennusteollisuudelle myönnettävästä tuesta annetun direktiivin 10 artiklassa tarkoitettuihin maanpuolustusetuihinsa perustellakseen sitä, että valtio piti edelleen 51 prosentin osuuden telakasta.” Neuvoston direktiivin 90/684/ETY 10 artiklan 3 kohdassa todella säädetään, että ”huolimatta 2 kohdassa tarkoitetusta velvoitteesta luovuttaa telakka myytäessä, Kreikan hallituksella on lupa pitää hallussaan 51 prosentin enemmistöosakkuus yhteen telakkaan, jos päätöksen perustelu on maanpuolustusedun mukainen” (58). Tämä osoittaa, että ETVA:n 51 prosentin osuus HSY:ssä oli tarkoitettu antamaan valtiolle mahdollisuus käyttää määräysvaltaa HSY:ssä turvatakseen Kreikan maanpuolustusedun. On selvää, että tällöin ETVA:n johto ei voinut rakentaa suhdettaan HSY:hyn kaupallisin ehdoin. Yksikään päätös, joka koski rahoituksen antamista HSY:lle ja rahoituksen ehtoja, ei voisi olla Kreikan maanpuolustusedun vastainen. Komissio ei etenkään näe, miten ETVA:n johto olisi voinut kieltäytyä myöntämästä lainaa HSY:lle tai periä rahoituksesta korkeampaa korkoa. Lisäksi jos Kreikan tavoitteena oli maanpuolustusedun turvaaminen, voidaan olettaa, että hallitus valvoi itse asiassa suoraan kaikkia HSY:n johdon merkittäviä päätöksiä sekä kaikkia ETVA:n päätöksiä, jotka koskivat HSY:lle annettua rahoitusta.

(63) Toiseksi valtio oli määrittänyt ETVA:n toimeksiannoksi ”kehityspankkina” toimimisen, joten voidaan todeta, että kaikki toiminta, jota ETVA toteutti kyseisen toimeksiannon nojalla, johtui valtiosta. Samoin oikeuskäytännön mukaan kun arvioidaan yrityksen toteuttamien toimenpiteiden johtumista valtiosta, oleellista saattaa olla ”yrityksen toiminnan luonne, toiminnan harjoittaminen markkinoilla yksityisten toimijoiden kanssa tavanomaisissa kilpailuolosuhteissa” (59). Tältä osin Kreikan viranomaiset myönsivät, että ”ETVA on toiminut perustamisestaan lähtien toisin kuin tavallinen liikepankki erityisenä kehitysluottolaitoksena, jolla on ollut pääasiassa pitkäaikaisten luottojen alalla ratkaiseva asema maan talous- ja aluekehityksessä” (60). Tältä osin komissio muistuttaa, että ETVA osti HSY:n vuonna 1985. ETVA:n toiminta HSY:ssä kuului näin ollen sen ”kehityspankkina” toimimista koskevaan toimeksiantoon eikä sen kaupalliseen toimintaan, joka alkoi vasta vuonna 1997. Koska ETVA oli siihen asti tukenut HSY:tä ”kehityspankin” toimeksiantonsa mukaisesti, ETVA ei voinut yhtäkkiä vuodesta 1997 alkaen lopettaa HSY:n pyytämien lainojen ja takausten antamista ja antaa telakan ajautua konkurssiin. Tältä osin komissio muistuttaa, että 1990-luvun jälkipuoliskolla ETVA:lla on ollut lupa harjoittaa kaupallista liiketoimintaa kehitystoimintansa ohella, ei kehitystoimintansa sijasta, eli kehitystoimintaa oli jatkettava.

(64) Kolmanneksi oikeuskäytännön mukaan ”yrityksen oikeudellinen asema, se, sovelletaanko yritykseen julkisoikeutta vai yksityisoikeudellisia yhtiöoikeutta koskevia säännöksiä” (61) voi olla oleellista osoitettaessa toimenpiteen johtumista valtiosta. ETVA:n päätavoite valtion omistamana kehityspankkina oli edistää maan kehitystä rahoittamalla Kreikan taloutta, joten siihen ei sovellettu pankkidirektiivejä (62). Vasta kun ETVA:n osakkeet listattiin Ateenan pörssiin 12 päivänä tammikuuta 2000, siihen voitiin alkaa soveltaa tavanomaisia liikepankkeihin sovellettavia valvontasääntöjä.

(65) Neljänneksi komissio huomauttaa, että vuosina 1996–2002 valtio kiinnitti erityisen paljon huomiota ETVA:n toimiin. Valtio antoi lain N:o 2359/95 ETVA:n rakenneuudistuksesta ja käytti hankkeeseen miljardeja drakmoja. Vuonna 1999 se päätti listata osan pääomasta Ateenan pörssiin. Vuosi myöhemmin se päätti yksityistää enemmistön ETVA:n pääomasta. Yksityistäminen saatettiin päätökseen vuonna 2002. Tämä osoittaa, että vuosina 1996–2002 valtio oli erittäin kiinnostunut ETVA:n toimista. HSY:lle annetut lainat ja takaukset olivat niin suuria (63), ettei myöntöpäätöksiä olisi voitu tehdä ETVA:n johdossa ilman ETVA:n ainoan osakkaan suostumusta tai suoraa määräystä.

(66) Edellisissä kappaleissa komissio osoitti, että ennen kuin ETVA myytiin Piraeus-pankille maaliskuussa 2002, valtion varoja liittyi kaikkiin ETVA:n toteuttamiin toimenpiteisiin ja kaikki ETVA:n HSY:n hyväksi toteuttamat toimenpiteet johtuivat valtiosta. Komissio ei sen vuoksi enää perustele näitä kahta seikkaa arvioidessaan yksitellen jokaista ETVA:n toteuttamaa toimenpidettä.

(67) Komissio käsittelee näitä kahta seikkaa vain arvioidessaan toimenpidettä E18c, koska osa asianosaisista väittää ETVA:n myöntäneen kyseisen toimenpiteen vasta toukokuussa 2002 eli sen jälkeen, kun ETVA oli myyty Piraeus-pankille.

3.3 Horisontaalinen seikka nro 3: tukitoimenpiteet, joilla rahoitettiin osittain HSY:n sotilasalan toimintaa

(68) Laajentamispäätökseen vastatessaan Kreikka väitti, että useilla komission tutkimilla toimenpiteillä oli tuettu telakan sotilasalan toimintaa. Kreikka siis väittää, että ne kuuluvat perustamissopimuksen 296 artiklan soveltamisalaan eikä niitä voi näin ollen arvioida – eikä etenkään periä takaisin – valtiontukisääntöjen mukaisesti.

(69) Komission on näin ollen arvioitava, kuuluvatko jotkin toimenpiteet osittain tai kokonaan perustamissopimuksen 296 artiklan soveltamisalaan.

(70) Yksikään menettelyn osapuolista ei kiistä sitä, että HSY:llä on sekä siviilialan että sotilasalan toimintaa. Viidentoista viime vuoden ajan pääasiallista siviilialan toimintaa on ollut siviilialusten korjaaminen. Lisäksi HSY on rakentanut rautatiekalustoa ja siviilialusten runkoja. HSY:n sotilasalan toimintaan on kuulunut sota-alusten ja sukellusveneiden korjaaminen ja rakentaminen Kreikan laivastolle.

(71) Komissio muistuttaa, että laajentamispäätöksessä eriteltiin jo toimenpiteet, joilla on tuettu yksinomaan telakan sotilasalan toimintaa. Laajentamispäätöksen mukaan nämä toimenpiteet kuuluvat kokonaan perustamissopimuksen 296 artiklan soveltamisalaan eikä niihin sovelleta valtiontukisääntöjä. Laajentamispäätöstä ei ole riitautettu tuomioistuimessa.

(72) Osaa tässä päätöksessä tarkasteltavana olevista valtion antamista tuista ei myönnetty mitään erityistä toimintaa varten, eli niitä ei varattu tietyn hankkeen rahoittamiseen. Komission on näin ollen selvitettävä, missä määrin nämä valtion antamat tuet hyödyttivät sotilasalan toimintaa ja missä määrin siviilialan toimintaa. Laskemista hankaloittaa se, ettei HSY pitänyt erillisiä kirjanpitoja siviilialan ja sotilasalan toiminnasta. Tässä tilanteessa komissio tekee analyysinsa kummankin toiminnan suhteellisen koon perusteella. Sen on näin ollen arvioitava kummankin toiminnan suhteellista painoarvoa. Komissio huomauttaa, että kaikkia valtion HSY:lle antamia tukia (rahoitus tai pääomankorotus, jota ei ole kohdennettu minkään tietyn toiminnan rahoitukseen) on käytetty samalla kattamaan sekä aiempia tappioita (eli aiemmista sopimuksista aiheutuneita tappioita) että rahoittamaan telakan tulevaa toimintaa. Selvitettäessä, missä määrin valtion antama tietty tuki on hyödyttänyt siviilialan toimintaa ja missä määrin sotilasalan toimintaa, analyysia ei pidä komission mielestä näin ollen rajoittaa siviilialan ja sotilasalan toiminnan jakautumiseen (eli kummankin toiminnan suhteelliseen painoarvoon) sinä vuonna, jona tuki on annettu, vaan on laskettava näiden kahden toiminnan keskimääräinen jakautuminen riittävän pitkältä aikaväliltä. Näiden kahden toiminnan suhteellinen painoarvo vaihtelee myös suuresti vuodesta toiseen, minkä vuoksi useammalta vuodelta lasketun keskiarvon käyttö on aiheellista. Yksittäinen vuosi ei välttämättä vastaa näiden kahden toiminnan keskimääräistä jakautumista keskipitkällä ja pitkällä aikavälillä.

(73) Sääntöjenvastaiseksi ja yhteismarkkinoille soveltumattomaksi päätöksessä C 40/02 todetun valtiontuen takaisinperintämenettelyn yhteydessä Kreikka esitti, että HSY:n toiminnasta 25 prosenttia oli siviilialan ja 75 prosenttia sotilasalan toimintaa. Väitteensä tueksi Kreikka toimitti tietoja työtunneista ja molempien toimintojen liikevaihdosta (myynnin arvosta) vuosina 1997–2005 (64). Tässä päätöksessä käsitellyssä menettelyssä Kreikka ei ole kiistänyt näitä lukuja. Lisäksi komissio hyväksyi jo jaon 25 prosenttia siviilialan toimintaa – 75 prosenttia sotilasalan toimintaa päätöksessä N 513/01, jota ei ole riitautettu tuomioistuimessa. Edellisen perusteella komissio katsoo, että siviilialan toiminnan osuus on 25 prosenttia HSY:n toiminnasta ja sotilasalan toiminnan osuus 75 prosenttia.

(74) HSY:n sotilasalan toiminnan osalta komissio on hyväksynyt johdonmukaisesti aiemmissa päätöksissään, ettei sotilasalan toimintaa varten myönnettyyn tukeen sovelleta valtiontukisääntöjä (65). Komissio toisti tämän arvion laajentamispäätöksen 86–90 kappaleessa. Koska tässä päätöksessä tarkasteltavina olevat toimenpiteet myönnettiin HSY:lle (koko HSY:lle) samalla ajanjaksolla, joka oli edellä mainituissa aiemmissa päätöksissä tarkastelun kohteena, on todettava, että se osa näistä toimenpiteistä, jolla on tuettu HSY:n sotilasalan toimintaa, kuuluu samoin perustamissopimuksen 296 artiklan soveltamisalaan, eikä siihen sovelleta valtiontukisääntöjä.

(75) Arvioidessaan jokaista toimenpidettä yksitellen komissio selvittää, onko toimenpiteellä tuettu yksinomaan HSY:n siviilialan toimintaa vai onko se myönnetty HSY:lle varaamatta sitä mihinkään erityiseen tarkoitukseen (66): — Jos vain siviilialan toimintaa on tuettu, komissio katsoo, ettei perustamissopimuksen 296 artiklaa sovelleta, vaan koko toimenpide voidaan arvioida perustamissopimuksen 87 artiklan mukaisesti. — Jos tuen kohteena on ollut koko HSY, komissio katsoo, että koska 75 prosenttia telakan toiminnasta liittyy sotilasalan tuotantoon, 75 prosenttia valtion antamasta tuesta on hyödyttänyt sotilasalan toimintaa ja kuuluu perustamissopimuksen 296 artiklan soveltamisalaan. Loput 25 prosenttia tuesta voidaan arvioida valtiontukisääntöjen mukaisesti.

4. TOIMENPITEET: KUVAUS, MENETTELYN ALOITTAMISEN PERUSTEET, SAAPUNEET HUOMAUTUKSET, ARVIO JA PÄÄTELMÄT

(76) Komissio panee merkille, että Kreikan ja kolmansien osapuolien esittämät huomautukset kattavat laajan kirjon väitteitä. Esimerkiksi kantelija Elefsis on väittänyt lukuisissa komissiolle esittämissään huomautuksissa, että on monia perusteita, joiden nojalla toimenpiteet on syytä katsoa yhteismarkkinoille soveltumattomaksi tueksi. Vastaavasti Kreikka, HSY ja TKMS/GNSH ovat väittäneet komissiolle esittämissään useissa huomautuksissa, että on monia perusteita, joiden nojalla toimenpiteiden voitaisiin katsoa soveltuvan yhteismarkkinoille.

(77) Perustamissopimuksen 253 artiklan mukaan komission päätökset perustellaan. Komissiolla ei kuitenkaan ole velvollisuutta vastata jokaiseen asianosaisten esittämään väitteeseen. Näin ollen tässä päätöksessä käsitellään varsinaisesti vain asianosaisten esittämiä pääkohtia. Päätöksessä ei käsitellä etenkään niitä asianosaisten esittämiä perusteita, jotka eivät selvästikään sovi yhteen tosiseikkojen kanssa tai ovat vastoin saman osapuolen toisissa huomautuksissa esittämiä seikkoja tai jotka voidaan selvästi hylätä tosiseikkojen ja tässä päätöksessä esitetyn arvion perusteella.

(78) Tämä tutkimus kattaa huomattavan määrän toimenpiteitä, joten on tärkeää numeroida toimenpiteet lukemisen helpottamiseksi ja sekaannusten välttämiseksi. Aloituspäätöksen neljä toimenpidettä nimetään viitenumeroin P1–P4. Laajentamispäätöksen kaksitoista toimenpidettä säilyttävät samat numerot, jotka niille on annettu kyseisessä päätöksessä, ja numeron eteen merkitään E-kirjain.

4.1 Vuonna 1997 hyväksytyn investointituen väärinkäyttö (toimenpide P1)

4.1.1 Kuvaus toimenpiteestä

(79) Komissio antoi päätöksellä N 401/97 luvan 7,8 miljardin Kreikan drakman (22,9 miljoonan euron) suuruiselle investointituelle, josta Kreikka oli ilmoittanut 20 päivänä kesäkuuta 1997. Kyseisessä päätöksessä arvioitiin tukea neuvoston direktiivin 90/684/ETY III osastoon ”Rakennemuutostuet” kuuluvan 6 artiklan ”Investointituet” perusteella, jonka mukaan ”Investointitukia […] ei voida myöntää […] elleivät ne kuulu rakennemuutossuunnitelmaan, jonka seurauksena telakan laivanrakennustuotantokyky ei kasva […]. Tukia ei voida myöntää korjaustelakoille, elleivät ne ole sidoksissa rakennemuutossuunnitelmaan, joka johtaa […] yleisen laivankorjaustuotantokyvyn vähenemiseen”. Päätöksen N 401/97 mukaan liiketoimintasuunnitelma oli laadittu telakan kilpailukyvyn palauttamiseksi tuottavuuden lisäämisen ja uudistusten avulla. Suunnitelman ensimmäinen pilari oli laajamittainen työvoiman rakenneuudistus ja vähentäminen. Työntekijöiden määrä supistettaisiin 2 000:een vuoden 1997 loppuun mennessä, ja käyttöön otettaisiin joustavampia työmenetelmiä. Päätöksen N 401/97 mukaan suurin osa työvoiman vähentämisestä oli jo suoritettu, kun päätös tehtiin, mikä lisäisi tuottavuutta. Rakenneuudistussuunnitelman toinen pilari oli investointiohjelma, jonka tavoitteena oli korvata vanha ja vanhentunut laitteisto uudella nykyaikaisella tekniikalla. Päätöksessä todetaan, että suunnitelman mukaan telakan elinkelpoisuus palaisi liiketoimintasuunnitelman toteuttamisen loppuun eli vuoteen 2000 mennessä. Investointiohjelman kokonaiskustannuksiksi arvioitiin 15,62 miljardia Kreikan drakmaa (45,9 miljoonaa euroa). Päätöksen kuvailevassa osassa todetaan, että ohjelma rahoitetaan seuraavasti: 7,81 miljardin Kreikan drakman (22,9 miljoonan euron) suuruinen valtiontuki, 3,13 miljardin Kreikan drakman (9,2 miljoonan euron) suuruinen osakepääoman korotus ja 4,67 miljardin Kreikan drakman (13,7 miljoonan euron) pankkilainat. Pääomankorotus tehdään samassa suhteessa pääoman jakautumisen kanssa, eli ETVA:n osuus on 51 prosenttia ja HSY:n työntekijöiden 49 prosenttia. Lisäksi päätöksessä todetaan, että pankkilainat otettaisiin normaalein markkinaehdoin ilman valtion takausta. Arviossaan komissio panee merkille, että rakenneuudistussuunnitelman mukaan laivanrakennustuotantokyky ei kasva ja laivankorjauskyky vähenee. Lisäksi komissio huomauttaa, ettei tuen intensiteetti (50 prosenttia) ylitä Kreikan aluetuille sallittua enimmäisintensiteettiä. Intensiteetti on perusteltu myös kyseisten rakenneuudistusten laajuuden vuoksi.

4.1.2 Menettelyn aloittamisen perusteet

(80) Kreikan ja komission välistä kirjeenvaihtoa menettelyn aloittamista edeltävältä ajalta on kuvattu tämän päätöksen 1 luvussa ”Menettely”.

(81) Aloituspäätöksessä komissio ilmoitti epäilevänsä, että päätöksellä N 401/97 hyväksyttyä investointitukea on ehkä käytetty väärin. Ensinnäkin komissio pani merkille, että investointisuunnitelma oli pantu täytäntöön vain osittain ja viivästykset olivat huomattavia. Kreikan viranomaiset pidensivät investointisuunnitelman täytäntöönpanon määräaikaa 31 päivästä joulukuuta 1999 useita kertoja komissiota kuulematta. Toiseksi vaikka päätöksen N 401/97 mukaan investointiohjelma rahoitetaan pankkilainoilla, jotka otetaan tavanomaisin markkinaehdoin ilman valtion takausta, yritys näyttää saaneen valtion omistamalta pankilta lainoja, joiden korko ei vastaa markkinoilla perittäviä korkoja, ja yhdellä lainoista vaikuttaa olevan valtion takaus. Kolmanneksi Kreikan viranomaiset eivät lähettäneet vuosikertomusta suunnitelman täytäntöönpanosta, kuten päätöksessä N 401/97 edellytettiin. Näiden kolmen päätöstä N 401/97 rikkovan seikan vuoksi vaikuttaa siltä, että tukea käytettiin väärin.

4.1.3 Asianosaisten huomautukset

(82) Elefsis korostaa, että viivästyksen perusteeksi esitetty maanjäristys tapahtui vasta syyskuussa 1999. Tämä oli neljä kuukautta ennen investointisuunnitelman täytäntöönpanon määräaikaa, 31 päivää joulukuuta 1999. Vuoden 1999 loppuun mennessä HSY oli toteuttanut vain pienen osan investointisuunnitelmasta. Tämä osoittaa, että HSY oli viivästynyt huomattavasti suunnitelman täytäntöönpanossa jo ennen maanjäristystä eikä HSY olisi saanut toteutettua investointiohjelmaa ajallaan, vaikkei maanjäristystä olisi tapahtunut. Vastaavasti viivästyksen perusteeksi esitetty HSY:n yksityistäminen tapahtui reilusti vuoden 1999 päättymisen jälkeen, joten sillä ei voinut perustella sitä, ettei HSY noudattanut päätöstä N 401/97. Elefsis väittää vielä, että koska HSY sai valtion takaaman lainan sekä markkinaehtoja suotuisammin ehdoin myönnettyjä lainoja, se on rikkonut päätöksessä N 401/97 asetettuja ehtoja. Näin ollen tämä ylimääräinen tuki sekä investointituki olisi perittävä takaisin.

(83) HSY toimitti samat huomautukset kuin Kreikka, ja ne esitetään lyhyesti seuraavassa jaksossa.

4.1.4 Kreikan huomautukset

(84) Kreikan viranomaiset vahvistivat 20 päivänä lokakuuta 2004 päivätyssä kirjeessään asettaneensa investointisuunnitelman loppuun saattamisen määräpäiväksi alun perin 31 päivän joulukuuta 1999. Ne tekivät joulukuussa 1999 suunnitelman täytäntöönpanoa koskevat ensimmäiset tarkastukset, jotka koskivat HSY:n kuluja 30 päivään kesäkuuta 1999 mennessä. Selvisi, että kuluja oli 2,7 miljardia Kreikan drakmaa (8,1 miljoonaa euroa), eli 17,7 prosenttia investointiohjelman kokonaiskuluista. Kreikan viranomaiset pidensivät 27 päivänä kesäkuuta 2001 määräaikaa 31 päivään joulukuuta 2001 investointien loppuunsaattamiseksi, sillä 7 päivänä syyskuuta 1999 ollut maanjäristys oli vahingoittanut telakkaa ja viivästyttänyt investointisuunnitelman täytäntöönpanoa. Joulukuun 28 päivänä 2001 tehdyllä päätöksellä Kreikan viranomaiset pidensivät määräaikaa toisen kerran 30 päivään kesäkuuta 2002, sillä tammikuussa 2001 alkanut (ja lopulta 31 päivänä toukokuuta 2002 päättynyt) yksityistämisprosessi edellytti investointisuunnitelman täytäntöönpanon keskeyttämistä. Kun Kreikan viranomaiset suorittivat toisen tarkastuksen toukokuussa 2002, ne totesivat, että HSY:n kulut 31 päivään joulukuuta 2001 mennessä olivat 9,8 miljardia Kreikan drakmaa (28,9 miljoonaa euroa) eli 63 prosenttia investointien kokonaismenoista. Määräaikaa pidennettiin jälleen 14 päivänä kesäkuuta 2002 tehdyllä päätöksellä 30 päivään kesäkuuta 2004. Heinäkuun 23 päivänä 2003 tehdyllä päätöksellä viranomaiset hyväksyivät investointisuunnitelman muutoksen. Tällöin yritys pyysi, että osa toisen tarkastuksen yhteydessä todennetuista investointimenoista poistettaisiin. Kyseiset menot olivat ennakkomaksuja, jotka koskivat sellaisia investointeja, jotka yritys oli päättänyt jättää pois investointisuunnitelmasta. Näin ollen toisen tarkastuksen jälkeen todennettujen menojen kokonaismäärä väheni 23,3 miljoonaan euroon eli 50,75 prosenttiin kokonaismenoista. Telakka pyysi 30 päivänä kesäkuuta 2004 päivätyllä kirjeellä määräajan pidentämistä jälleen 31 päivään joulukuuta 2004. Investointitukea ei ole tähän päivään mennessä maksettu telakalle.

(85) Kreikan viranomaiset väittivät, että määräajan pidennyksiä myöntäessään ne uskoivat vilpittömästi toimivansa komission hyväksymispäätöksen sallimissa rajoissa ja että kyse on voimassa olevasta tuesta, josta ei tarvitse tehdä uutta ilmoitusta. Niiden mielestä olisi ollut epärealistista jättää antamatta mahdollisuutta pidentää niin suuren ja laaja-alaisen investointisuunnitelman määräaikaa, etenkin kun oli kyse telakasta, jolla ei ollut kokemusta tällaisen suunnitelman täytäntöönpanosta, minkä komissiokin oli myöntänyt hyväksymispäätöksessään. Lisäksi ne väittivät ilmoittaneensa komissiolle määräajan pidentämisestä marraskuussa 2002. Niiden vuonna 2003 hyväksymä investointisuunnitelman muutos ei muuttanut hyväksytyn tuen luonnetta, sisältöä eikä tarkoitusta. Muutoksen tarkoituksena oli vain sovittaa suunnitelman sisältö vastaamaan uusia olosuhteita: telakan yksityistämistä, odottamattomia uusia sopimuksia (sukellusveneet), vuoden 1999 maanjäristystä ja tekniikan kehittymistä. Kreikan viranomaiset eivät myöskään nähneet, miten määräajan pidennykset voisivat vaikuttaa tuen sisältöön ja sitä kautta sen soveltuvuuteen yhteismarkkinoille. Ne väittivät vielä, että komission olisi arvioitava investointisuunnitelman määräajan pidennyksen soveltuvuus yhteismarkkinoille valtiontuesta vaikeuksissa olevien yritysten pelastamiseksi ja rakenneuudistukseksi annettujen yhteisön suuntaviivojen (67), jäljempänä ’pelastamis- ja rakenneuudistustukea koskevat vuoden 1999 suuntaviivat’, 52 kohdan perusteella. Tässä tapauksessa tuki olisi katsottava soveltuvaksi yhteismarkkinoille, sillä tarkistetun suunnitelman mukaan elinkelpoisuus palaisi kohtuullisen ajan kuluessa eli ennen 30 päivää kesäkuuta 2004. Kreikan viranomaiset väittivät erityisesti, ettei viivästys johtunut yrityksestä vaan ylivoimaisista esteistä (vuoden 1999 maanjäristys ja yrityksen yksityistäminen). Tuen ainutkertaisuuden periaatetta ei rikottu, sillä tukea annettiin voimassa olevan rakenneuudistussuunnitelman muutoksen yhteydessä.

(86) Kreikan mielestä investointisuunnitelman täytäntöönpanoa koskevien vuosikertomusten toimittamatta jättämisellä ei ollut niin paljoa merkitystä, että se estäisi suunnitelman muuttamisen.

4.1.5 Arviointi

4.1.5.1 Perustamissopimuksen 296 artikla

(87) Ennen kuin arvioidaan yhteismarkkinoille soveltuvuutta perustamissopimuksen 87 ja 88 artiklan perusteella on tarkasteltava perustamissopimuksen 296 artiklan sovellettavuutta. Tältä osin komissio panee merkille seuraavat seikat. Ensinnäkin Kreikka ilmoitti investointituesta vuonna 1997 perustamissopimuksen 88 artiklan 3 kohdassa määrätyn menettelyn mukaisesti. Ilmoittamalla tuesta Kreikka myönsi, että investointisuunnitelma liittyi pääasiassa HSY:n siviilialan toimintaan (eli alusten korjaukseen ja rakentamiseen), sillä jos suunnitelma olisi liittynyt sotilasalan toimintaan ja jos se olisi ollut tärkeä kansalliselle turvallisuudelle, Kreikka olisi voinut vedota tuolloin perustamissopimuksen 296 artiklaan eikä sen olisi tarvinnut ilmoittaa tästä investointituesta (68). Kreikka ei myöskään kiistänyt hyväksymispäätöstä, jossa komissio arvioi ilmoitetun tuen valtiontukisääntöjen mukaisesti. Kreikka ei myöskään vedonnut 296 artiklaan vastatessaan aloituspäätökseen. Edellä esitetyn perusteella voidaan todeta, ettei investointisuunnitelma vaikuttanut Kreikan turvallisuusetuihin ja että kaikki investointisuunnitelmaa varten annettava tuki voidaan käsitellä perustamissopimuksen 87 ja 88 artiklassa määrättyjen valtiontukisääntöjen mukaisesti.

4.1.5.2 Tuen väärinkäyttö

(88) Jokaista aloituspäätöksessä esitettyä kolmea epäilystä arvioidaan vuorollaan.

(89) Komissio katsoo, että markkinaehdoin ja ilman valtion takausta otettavia lainoja koskevan edellytyksen rikkominen vaikuttaa kyseisten toimenpiteiden soveltuvuuteen yhteismarkkinoille muttei investointituen soveltuvuuteen. Tällaisen edellytyksen tarkoituksena on välttää lisätuen myöntäminen investointiohjelmalle (eli välttää tuen kertyminen yli päätöksessä N 401/97 asetetun tuki-intensiteetin). Kuten jäljempänä tässä päätöksessä selitetään, komissio katsoo joka tapauksessa muiden oikeudellisten perusteiden nojalla, että HSY:lle annettu valtion takaus on yhteismarkkinoille soveltumatonta tukea, joka on perittävä takaisin. Komissio katsoo samoin, että lainoihin sisältyvä tuki on perittävä takaisin. Koska tuki peritään takaisin, alkuperäinen tilanne palautetaan eivätkä HSY:n rahoituskulut jää markkinaehtoisia kuluja pienemmiksi. Takaisinperinnällä täytetään siis päätöksessä N 401/97 asetetun edellytyksen tavoite, eli vältetään antamasta lisätukea myöntämällä HSY:lle rahoitusta markkinahinnat alittavin hinnoin. Komissio hylkää näin ollen Elefsisin edellä mainitun vaatimuksen, jonka mukaan sekä lainoihin sisältyvä tuki ja takaus että päätöksellä N 401/97 hyväksytty investointituki olisi perittävä takaisin.

(90) Komission mielestä aloituspäätöksen mukaisten vuosikertomusten laiminlyönti ei sinällään ole tuen väärinkäyttöä. Se ei muuta tuen ominaisuuksia, tuen vaikutusta eikä investointiohjelman ominaisuuksia. Koska Kreikka ei kuitenkaan ole toimittanut kyseisiä tietoja ajallaan eikä ilmoittanut komissiolle viivästyksistä niiden aiheutuessa, komissio ei ole voinut tehdä päätöstä näistä seikoista asianmukaisella hetkellä. Näin ollen kertomusten toimittamatta jättäminen siirtää todistustaakan Kreikalle: Kreikan on osoitettava, että komissio olisi hyväksynyt investointiohjelman täytäntöönpanolle asetetun määräajan peräkkäiset pidennykset.

(91) Investointiohjelman viivästynyt täytäntöönpano oli tärkein aloituspäätöksessä esitetty epäily, ja sen osalta komissio on tullut seuraavaan tulokseen. Komissio antoi päätöksellä N 401/97 luvan tukea investointeja, jotka kuuluivat direktiivin 90/684/ETY III luvussa ”Rakennemuutostuet” edellytettyyn rakennemuutossuunnitelmaan. Kuten päätökseen N 401/97 sisältyvässä liiketoimintasuunnitelman kuvauksessa todetaan, investointisuunnitelma ei itse asiassa liittynyt vain rakenneuudistuksiin: investointisuunnitelma oli yksi rakenneuudistusten kahdesta pilarista, sillä telakka ei ollut investoinut aiempina vuosina lainkaan ja sen oli korvattava ”vanha ja vanhentunut laitteisto uudella tekniikalla” palauttaakseen kilpailukykynsä. Lokakuun 20 päivänä 2004 päivätyn kirjeen 2.1 kohdassa Kreikan viranomaiset vahvistivat, että investointiohjelman tavoitteena oli HSY:n kilpailukyvyn palauttaminen tuottavuutta parantamalla ja telakkaa modernisoimalla, jotta yrityksestä tulisi kilpailukykyinen sekä kansallisesti että kansainvälisesti. Kreikka vahvisti myös, että tarkoituksena oli korvata vanhentunut ja käyttämätön laitteisto uudella modernilla tekniikalla. Näin ollen sekä päätöksen N 401/97 että Kreikan kirjeiden perusteella vaikutti siltä, että investointiohjelmalla oli ratkaiseva asema rakenneuudistussuunnitelmassa ja elinkelpoisuuden palauttamisessa (69). Koska investointiohjelma ”kuului rakennemuutossuunnitelmaan” ja oli ratkaiseva elinkelpoisuuden palauttamisen kannalta, sen täytäntöönpano ei tietenkään saisi viivästyä merkittävästi. Itse asiassa sen täytäntöönpanolla oli kiire, jotta elinkelpoisuus voisi palautua. Komissio hyväksyi siis tuen, jolla tuettaisiin tietyn ajan kuluessa täytäntöön pantavaa investointiohjelmaa; se ei antanut lupaa tuelle, jolla tuettaisiin mitä tahansa myöhemmin toteutettavaa investointihanketta.

(92) Päätökseen N 401/97 ei sisältynyt tarkkaa suunnitelmaa investointiohjelman täytäntöönpanon aikataulusta. Päätöksessä N 401/97 todetaan vain telakan elinkelpoisuuden palautuvan liiketoimintasuunnitelman päättyessä vuonna 2000. Lokakuun 20 päivänä 2004 päivätyssä kirjeessään Kreikan viranomaiset ilmoittivat, että joulukuussa 2007 tuen myöntämisestä tehdyn ministerin päätöksen mukaan investointiohjelma oli saatava päätökseen viimeistään 31 päivänä joulukuuta 1999 (70). Päivämäärää ei kuitenkaan mainita päätöksessä N 401/97. Komissio toteaa, että päätöksen N 401/97 mukaan investointiohjelma oli saatava päätökseen viimeistään vuoden 2000 lopussa.

(93) Edellisen perusteella komissio toteaa, että 31 päiväksi joulukuuta 2000 asetetun määräajan noudattaminen oli tärkeää, jotta rakenneuudistussuunnitelma varmasti onnistuisi. Lisäksi paljon vuotta 2000 myöhemmin tehtyjen investointien ei voitaisi katsoa kuuluvan päätöksessä N 401/97 kuvattuun rakenneuudistussuunnitelmaan direktiivissä 90/684/ETY edellytetyllä tavalla.

(94) Arvioituaan päätöstä N 401/97 tällä tavoin komission on selvitettävä, olisiko se myöntänyt investointien toteuttamiselle asetetun määräajan pidennyksen, jos Kreikka olisi sitä pyytänyt ja ilmoittanut komissiolle asianmukaisesti viivästyksistä. Syyskuussa 1999 maanjäristys vahingoitti osittain seuraavia telakan osia: seiniä, kattoa, ikkunoita, kolmen rakennuksen rakenteita, putkistoja, sähköverkkoja, laitureita ja nosturinkiskoja. Kreikka väitti, että maanjäristys pakotti telakan keskeyttämään investointisuunnitelman ja keskittymään vahinkojen korjaamiseen.

(95) Perustellen viivästystä maanjäristyksellä telakka pyysi marraskuussa 2000 ensimmäistä määräajan pidennystä investointiohjelman loppuun saattamiseksi 31 päivään joulukuuta 2001 mennessä. Kysymys kuuluu, olisiko komissio hyväksynyt pyynnön, jos se olisi sille esitetty. Komissio huomauttaa, että jos se olisi soveltanut pelastamis- ja rakenneuudistustukea koskevien vuoden 1999 suuntaviivojen 52 kohtaa, se ei olisi hyväksynyt ensimmäistä pidennystä, sillä vuonna 1997 hyväksytty rakenneuudistussuunnitelma ei enää selvästikään riittänyt palauttamaan elinkelpoisuutta marraskuussa 2000 vallitsevassa tilanteessa eikä toista rakenneuudistussuunnitelmaa, jolla olisi taattu elinkelpoisuuden palauttaminen, ollut tuolloin saatavilla. Komissio kuitenkin epäilee, ettei olisi soveltanut pelastamis- ja rakenneuudistustukea koskevien vuoden 1999 suuntaviivojen 52 kohtaa, koska tukea ei ollut myönnetty näiden suuntaviivojen perustella, koska suunnitelman sisältöön ei ollut tehty muutosta vaan ainoastaan investointien loppuun saattaminen oli viivästynyt ja koska päätöksestä N 401/97 ja direktiivistä 90/684/ETY puuttuivat selkeät säännökset investointien loppuun saattamista koskevan määräajan muuttamisesta. Lisäksi koska vakava maanjäristys on poikkeuksellinen tapahtuma, johon telakka ja Kreikan viranomaiset eivät voi vaikuttaa ja joka ei liity talouteen eikä liiketoimintaan, komissio olisi todennäköisesti katsonut, että sillä voidaan perustella muutamien kuukausien viivästys. Lisäksi investointisuunnitelman täytäntöönpano on hankalaa ja voi viedä joitakin ylimääräisiä kuukausia. Vaikka yksi vuosi on pitkä viive, on siis kohtuullista katsoa, että komissio olisi voinut hyväksyä pidennyksen.

(96) Kreikka ja HSY perustelivat Kreikan viranomaisten myöntämää toista pidennystä telakan yksityistämisellä, jonka ajaksi investointisuunnitelma keskeytettiin (71). Toisin sanoen investointiohjelman täytäntöönpano viivästyi siksi, että tehtiin tietoinen päätös täytäntöönpanon keskeyttämisestä. Komissio ei voi tietenkään hyväksyä investointiohjelman täytäntöönpanoajan pidennystä, jos täytäntöönpano päätetään tietoisesti keskeyttää useiden vuosineljännesten ajaksi. Kuten edellä todettiin, rakenneuudistussuunnitelman täytäntöönpanolle asetetun aikataulun noudattaminen oli hyvin tärkeää. Komissio hyväksyi tuen tiettynä aikana täytäntöön pantavaa tiettyä rakenneuudistussuunnitelmaa varten. Toissijaisena seikkana komissio huomauttaa, että jos 31 päivän joulukuuta 2001 jälkeisiä pidennyksiä olisi hyväksytty, rakenneuudistusten toteutusaika olisi venynyt niin pitkäksi, ettei kyseisen päivämäärän jälkeen tehtyjen investointien voitaisi katsoa kuuluvan – direktiivissä 90/684/ETY tarkoitetulla tavalla – jo vuonna 1996 alkaneisiin rakenneuudistuksiin. Vuonna 1997 hyväksytty rakenneuudistussuunnitelma ei riittänyt enää ratkaisemaan telakan vaikeaa taloustilannetta vuoden 2001 jälkeen. Lisäksi vuosina 2001–2002 toteutettiin huomattavia rakenneuudistustoimenpiteitä, jotka olivat uusia eivätkä sisältyneet päätöksessä N 401/97 tarkoitettuun rakenneuudistussuunnitelmaan (esimerkiksi työvoimaa vähennettiin lisää). Edellä esitetyn perusteella komissio katsoo, ettei se olisi hyväksynyt investointiajan pidentämistä 31 päivän joulukuuta 2001 jälkeen.

(97) Näin ollen komissio katsoo, että kaikki tuki, joka on käytetty 31 päivän joulukuuta 2001 jälkeen aiheutuneisiin investointimenoihin, jää päätöksen N 401/97 soveltamisalan ulkopuolelle.

(98) Kreikka väitti, että vaikka komissio tulisi siihen tulokseen, ettei osa investointimenoihin myönnetystä tuesta kuulu päätöksen N 401/97 soveltamisalaan, tällaisen tuen olisi kuitenkin katsottava soveltuvan yhteismarkkinoille rakenneuudistustukena pelastamis- ja rakenneuudistustukea koskevien vuoden 1999 suuntaviivojen perusteella. Komission on näin ollen tutkittava, voidaanko 31 päivän joulukuuta 2001 jälkeen aiheutuneisiin HSY:n investointimenoihin annetun tuen katsoa soveltuvan yhteismarkkinoille. Komissio huomauttaa, että HSY oli ilman muuta katsottava vaikeuksissa olevaksi yritykseksi 31 päivän joulukuuta 2001 jälkeen. Esimerkiksi edellisiltä tilikausilta kertyneet tappiot olivat niin suuret, että nettopääoma oli negatiivinen. Kaikki yrityksille myönnetty tuki ja etenkin vanhentuneen laitteiston uusimiseen tarkoitettu tuki olisi siis pitänyt katsoa rakenneuudistustueksi. Komissio on kuitenkin sitä mieltä, ettei yritys täyttänyt pelastamis- ja rakenneuudistustukea koskevissa vuoden 1999 suuntaviivoissa asetettuja tuen saannin edellytyksiä. Esimerkiksi suuntaviivojen 48 kohdassa asetettua ainutkertaisuuden periaatetta rikottiin, sillä Kreikka oli jo myöntänyt HSY:lle rakenneuudistustukea joulukuussa 1997 tehdyllä ministerin päätöksellä. Päätöksellä N 401/97 hyväksytty investointituki oli itse asiassa rakenneuudistustukea direktiivin 90/684/ETY ja myös päätöksen N 401/97 mukaisesti. Pelastamis- ja rakenneuudistustukea koskevien vuoden 1999 suuntaviivojen 48 kohdassa sallitaan poikkeaminen ainutkertaisuuden periaatteesta ”poikkeuksellisissa ja odottamattomissa tilanteissa”. Komissio ei käsitä, millä poikkeuksellisella ja odottamattomalla tilanteella voitaisiin perustella 31 päivän joulukuuta 2001 jälkeen aiheutuneisiin investointimenoihin myönnettyä rakenneuudistustukea. Kuten edellä todettiin, syyskuussa 1999 tapahtuneella maanjäristyksellä voidaan perustella investointisuunnitelman täytäntöönpanon pieni viivästyminen. Se ei ole kuitenkaan syy siihen, että investointisuunnitelman täytäntöönpano viivästyi 31 päivän joulukuuta 2001 jälkeen. Suunnitelman keskeyttäminen yksityistämisprosessin ajaksi ei sovi poikkeuksellisten ja odottamattomien tilanteiden määritelmään. Kreikka väittää, ettei tuen ainutkertaisuuden periaatetta olisi rikottu, sillä tukea annettaisiin osana olemassa olevaa muutettua rakenneuudistussuunnitelmaa. Kuten edellä on selitetty kattavasti, komission mielestä 31 päivän joulukuuta 2001 jälkeen toteutetut investoinnit eivät kuulu päätöksessä N 401/97 tarkoitettuun investointiohjelmaan. Lisäksi pelastamis- ja rakenneuudistustukea koskevien vuoden 1999 suuntaviivojen 52 kohdassa todetaan, että ”tarkistetun suunnitelman on palautettava elinkelpoisuus kohtuullisessa ajassa”. Alkuperäisen suunnitelman mukaan telakan elinkelpoisuus olisi palautunut vuoteen 2000 mennessä. Komissio katsoo näin ollen, että suunniteltu elinkelpoisuuden palautuminen kesäkuussa 2004 oli alkuperäiseen suunnitelmaan verrattuna liian pitkä viive eikä enää kohtuullisessa ajassa tapahtuva. Komissio huomauttaa vielä, että rakenneuudistusajan näin pitkän pidentämisen hyväksyminen olisi ainutkertaisuuden periaatteen kiertämistä.

(99) Näin ollen komissio katsoo, että 31 päivään joulukuuta 2001 mennessä aiheutuneet ja päätöksessä N 401/97 tarkoitettuun investointiohjelmaan liittyvät investointimenot voidaan katsoa kuuluvaksi päätöksen N 401/97 piiriin. Mikään muu tuki ei kuulu päätöksen N 401/97 soveltamisalaan. Lisäksi kaikki muu tuki, jota on annettu HSY:n muihin investointimenoihin, on yhteismarkkinoille soveltumatonta. Koska Kreikka on ilmoittanut, ettei investointitukia ole vielä maksettu HSY:lle, HSY:ltä ei tarvitse periä tukia takaisin.

4.2 Vuonna 1999 myönnetty 4,67 miljardin Kreikan drakman (13,72 miljoonan euron) suuruinen valtion takaama laina (toimenpide P2)

4.2.1 Kuvaus toimenpiteestä

(100) Kreikka esitti, että ETVA myönsi kyseessä olevan kahdeksanvuotisen, 4,67 miljardin Kreikan drakman (13,72 miljoonan euron) lainan investointiohjelman rahoittamista varten (72). Hallitus myönsi 8 päivänä joulukuuta 1999 tehdyllä päätöksellä takauksen ja veloitti 100 peruspisteen suuruisen vuotuisen takauspalkkion. Lainasopimus tehtiin 29 päivänä joulukuuta 1999, ja HSY:lle maksettiin peräkkäisinä osuuksina kyseisestä päivämäärästä 26 päivään lokakuuta 2000 yhteensä 12,76 miljoonaa euroa (73). Korkona oli athibor (euribor 1 päivästä tammikuuta 2001) korotettuna 25 peruspisteellä. Toukokuun 31 päivänä 2002 valtion takausta ja lainaa pidennettiin 30 päivään kesäkuuta 2009 ja korkoa nostettiin 100 peruspistettä. Ensimmäinen pääomalyhennys maksettiin joulukuussa 2003.

4.2.2 Menettelyn aloittamisen perusteet

(101) Aloituspäätöksen mukaan valtion takaus saattoi olla valtiontukea, jonka soveltuvuutta yhteismarkkinoille on syytä epäillä. Lisäksi riippumatta siitä, onko kyse tuesta vai ei, päätöksen N 401/97 mukaan investointiohjelman rahoittamista varten otettaisiin pankkilainoja tavanomaisilla markkinaehdoilla ilman valtion takauksia. Vaikuttaa siis siltä, että valtion takaukset on nimenomaisesti kielletty päätöksellä N 401/97.

4.2.3 Asianosaisten huomautukset

(102) Elefsis esitti seuraavat huomautukset toimenpiteistä P2, P3 ja P4. Se muistutti, että päätöksessä N 401/97 edellytetään, että HSY:n pankkilainarahoitus hankitaan tavanomaisin markkinaehdoin ilman valtion takausta. Voidaan osoittaa, että kaikki kolme lainaa annettiin markkinaehtoja edullisemmin ehdoin. Ensinnäkin lainat myönnettiin vuoden 1999 lopusta eteenpäin, jolloin HSY:n taloustilanne oli toivoton ja yhtiö oli vaarassa menettää toimilupansa. Toiseksi lainat myönnettiin aikana, jolloin oli ilmeistä, ettei HSY ollut onnistunut panemaan rakenneuudistus-/ investointisuunnitelmaansa täytäntöön eikä ollut noudattanut päätöksessä N 401/97 asetettuja edellytyksiä. Kolmanneksi toivottoman taloustilanteen ja liiketoiminnan epävarmuuden vuoksi HSY ei olisi saanut näitä lainoja yksityiseltä sektorilta.

4.2.4 Kreikan huomautukset

(103) Kreikan viranomaiset (ja HSY) väittivät, ettei valtiontakaus ole valtiontukea ja että se tarjottiin tavanomaisten markkinaehtojen mukaisesti. Ne perustivat arvionsa seuraaviin seikkoihin: — Telakka olisi voinut sopia vastaavasta lainasta minkä tahansa toisen pankin kanssa tarjoamalla muun tyyppisiä vakuuksia kuin valtiontakausta. Yhtiö olisi voinut tarjota vakuuksina suuriin sopimuksiin liittyviä saatavia tai kiinnittää omaisuuttaan. — Vuotuinen 1 prosentin palkkio vastaa markkinoilla perittävää palkkiota. Se ei myöskään ole valikoiva, sillä Kreikan valtio myönsi useita takauksia kyseisenä aikana ja joissain tapauksissa valtion perimä palkkio oli paljon pienempi. — Vaikka komissio katsoisi, että takauspalkkio oli markkinaehtoista palkkiota pienempi, valtio toimi kuitenkin markkinataloussijoittajan tavoin, sillä se oli HSY:n osakas (ETVA:n kautta) ja hyötyisi kannattavuuden palautumisesta investointisuunnitelman täytäntöönpanon jälkeen. — Se, että laina oli tarkoitettu komission hyväksymän investointisuunnitelman rahoittamiseen, olisi lainan antavalle pankille ja takaajalle riittävän pätevä peruste olettaa, että HSY pystyisi maksamaan lainan takaisin. — Lainaa maksetaan säännöllisesti takaisin, ja myös takauspalkkio maksetaan.

4.2.5 Arviointi

4.2.5.1 Perustamissopimuksen 296 artikla

(104) Ennen yhteismarkkinoille soveltuvuuden arvioimista perustamissopimuksen 87 artiklan mukaisesti on syytä tarkastella perustamissopimuksen 296 artiklan sovellettavuutta. Komissio huomauttaa, että myöntämispäätöksen perusteella HSY oli velvollinen käyttämään taatun lainan sekä kaksi muuta aloituspäätöksen kattamaa lainaa (toimenpiteet P3 ja P4) investointiohjelman rahoittamiseen (74). Kuten toimenpidettä P1 arvioitaessa todettiin, investointiohjelma ei kuulu perustamissopimuksen 296 artiklan soveltamisalaan. Näin ollen komissio katsoo, että kyseiset kolme lainaa, jotka on tarkoitettu investointiohjelman rahoittamiseen, kuuluvat valtiontukisääntöjen soveltamisalaan eivätkä perustamissopimuksen 296 artiklan soveltamisalaan.

4.2.5.2 Tuen olemassaolo

(105) Ensiksi on varmistettava, täyttääkö valtiontakaus edellytykset, joiden nojalla sen voitaisiin katsoa olevan perustamissopimuksen 87 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua valtiontukea.

(106) Arvioidessaan, sisältyykö tässä päätöksessä tutkittavina oleviin takauksiin mahdollisesti tukea, komissio käyttää maaliskuussa 2000 julkaistua komission tiedonantoa EY:n perustamissopimuksen 87 ja 88 artiklan soveltamisesta valtiontukiin takauksina (75), jäljempänä ’takauksia koskeva tiedonanto’. Kuten tiedonannon 1.4 kohdasta käy ilmi, kyse ei ole menetelmän muuttamisesta vaan siinä pikemminkin selitetään tarkemmin menetelmää, jota komissio on käyttänyt siihen asti takauksia arvioidessaan. Niinpä takauksia koskevan tiedonannon periaatteita voidaan käyttää myös arvioitaessa ennen maaliskuuta 2000 myönnettyjä takauksia. Tämän vuoksi komissio käytti takauksia koskevaa tiedonantoa aloituspäätöksessä arvioidessaan toimenpidettä P2. Kreikka ei kyseenalaistanut sen soveltamista. Päinvastoin, Kreikkakin sovelsi sitä arvioidessaan toimenpidettä P2 (76).

(107) Ensinnäkin kuuluakseen 87 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan toimenpiteessä on oltava mukana valtion varoja. Näin on toimenpiteessä P2, koska takauksen myöntämällä valtio vaarantaa valtion varoja.

(108) Toiseksi on selvitettävä, onko toimenpide valikoiva. Kreikka väitti, että valtio on myöntänyt useita takauksia muille yrityksille ja veloittanut 1 prosentin palkkion. Kreikka toimitti luettelon kyseisistä yrityksistä. Komission mielestä tämä seikka ei osoita, että toimenpide oli yleisluonteinen. Toimenpide on yleisluonteinen, jos se on kaikkien jäsenvaltiossa toimivien talouden toimijoiden saatavilla. Sen on oltava todella kaikkien yritysten saatavilla yhdenvertaisin edellytyksin eikä sen tosiasiallista soveltamisalaa saa kaventaa esimerkiksi siten, että valtio käyttää sen myöntäessään harkintavaltaa tai että sen käytännön vaikutusta rajoitetaan muilla tekijöillä. Käsiteltävänä olevaa toimenpidettä ei näin ollen voida katsoa yleisluonteiseksi. Se, että jotkin yritykset ovat saaneet valtiontakauksen, ei tarkoita, että kaikki yritykset voisivat sen saada. Kreikka ei ole osoittanut, että valtiontakaus voidaan myöntää kaikille talouden toimijoille yhdenvertaisin edellytyksin. Lisäksi kaikki Kreikan toimittamaan luetteloon merkityt yritykset ovat valtion omistamia tai toimivat sotilasalalla. Vaikuttaa siis siltä, ettei yksityinen yritys olisi voinut saada vastaavaa takausta tavanomaisen toimintansa harjoittamista varten. Kreikka ei itse asiassa ilmoittanut, minkä oikeusperustan nojalla valtiovarainministeri päätti 8 päivänä joulukuuta 1999 myöntää takauksen. Perustana käytettiin todennäköisesti lakia N:o 2322/1995, joka on valikoiva toimenpide, kuten jäljempänä toimenpidettä E12b koskevassa arviossa selitetään.

(109) Kolmanneksi edun aiheutuminen on osoitettava. Takauksia koskevan tiedonannon 2.2.2 kohdan perusteella, jos takaus annetaan ennen lainan myöntämistä eikä sen jälkeen, kyseessä ei ole lainanantajalle myönnettävä tuki. On siis tutkittava, onko kyse lainanottajalle myönnettävästä tuesta, jota tarkoitetaan takauksia koskevan tiedonannon 2.1.1 kohdassa. Kreikka väittää, ettei etua aiheutunut, sillä HSY olisi voinut saada vastaavan lainan tarjoamalla pankille muita vakuuksia valtiontakauksen sijaan. Komissio katsoo, ettei sen tarvitse tutkia, olisiko HSY voinut saada lainan tarjoamalla muita vakuuksia. Komission on sen sijaan arvioitava, olisiko markkinataloussijoittaja suostunut valtion tosiasiallisesti toteuttamaan toimeen eli takaamaan lainan saamatta mitään vakuuksia. Omaisuuden kiinnittäminen tai saatavien siirtäminen lainan vakuudeksi on toisenlainen toimi. Kuten takauksia koskevan tiedonannon 2.1.1 kohdassa todetaan, yksi valtiontakauksen mahdollisista eduista on lainanottajan mahdollisuus ”antaa vähemmän vakuuksia”. Lisäksi vaikka mahdollisuus saada rahoitusta tarjoamalla enemmän vakuuksia olisi syytä arvioida, komissio on jo todennut tämän päätöksen 3.1 jaksossa, että 30 päivän kesäkuuta 1999 jälkeen HSY ei olisi saanut lainaa eikä takauksia yksityisiltä pankeilta edes tarjoamalla pankille vakuuksia. Komissio katsoo, että koska valtiontakaus myönnettiin joulukuussa 1999, siitä aiheutui HSY:lle etua, koska sen avulla HSY sai rahoitusta, jota se ei olisi voinut saada markkinoilta.

(110) Kreikka väitti myös, että 1 prosentin takauspalkkio oli markkinoilla yleisesti perittävä palkkio eikä siitä aiheutunut näin ollen etua. Komissio panee merkille, ettei Kreikka toimittanut mitään markkinatietoja, joista olisi käynyt ilmi, että pankit olivat valmiit myöntämään takauksia kyseiseen hintaan. Kreikka toimitti ainoastaan luettelon valtion samalla ajanjaksolla antamista takauksista, joista perittiin sama palkkio. Komissio ei käsitä, miten tämä valtiontakauksista tehty luettelo osoittaisi, että HSY:ltä peritty takauspalkkio oli markkinaehtojen mukainen eikä se näin ollen olisi valtiontukea. Luetteloa ei voida etenkään katsoa ”valtiontakausjärjestelmä[ksi, joka] ei muodosta 87 artiklan 1 kohdan mukaista valtiontukea”, sillä kuten HSY:n hyväksi annetusta takauksesta käy ilmi, se ei täytä montakaan takauksia koskevan tiedonannon 4.3 jaksossa asetetuista edellytyksistä. Lisäksi vaikka 1 prosentin takauspalkkio olisi markkinaehtojen mukainen muiden (vakaassa taloudellisessa tilanteessa olevien) yritysten kohdalla, tämä ei tarkoita automaattisesti, että asia olisi näin myös HSY:n kaltaisten vaikeuksissa olevien yritysten kohdalla.

(111) Mitä tulee väitteeseen, jonka mukaan yksityinen sijoittaja olisi voinut hyväksyä markkinoilla perittävää takauspalkkiota edullisemman palkkion vastaavissa olosuhteissa, koska Kreikka oli HSY:n osakas, komissio on jo hylännyt väitteen tämän päätöksen 3.1 jaksossa.

(112) Päätöksen 3.1 jaksossa osoitetaan myös, että 30 päivästä kesäkuuta 1999 alkaen on saatavilla riittävästi tietoa sen toteamiseksi, ettei HSY ollut onnistunut tekemään riittävästi laivanrakennussopimuksia palauttaakseen elinkelpoisuutensa ja että HSY tekisi suuret tappiot vuosina 1999 ja 2000. Tämän vuoksi se, että mahdollinen lainanantaja olisi tyytynyt vuosina 1997 ja 1998 siihen, että lainalla rahoitettiin komission vuonna 1997 hyväksymää investointisuunnitelmaa, ei olisi riittänyt pankille joulukuussa 1999, sillä liiketoimintasuunnitelman epäonnistuminen oli ilmeistä. Tämä Kreikan huomautus on näin ollen hylättävä.

(113) Kreikka esitti, että lainaa maksetaan takaisin lainasopimuksen ehtojen mukaisesti, mutta komission mielestä tällä seikalla ei voida todistaa sitä, että yksityinen pankki olisi myöntänyt kyseisen lainan. Tässä tilanteessa merkityksellistä on yrityksen tilanne ja takauksen myöntämishetkellä saatavilla olevat tiedot (77). Toissijaisena seikkana komissio huomauttaa, että takauksen myöntämishetkellä saatavilla olleiden tietojen mukaan oli odotettavissa, että telakka tekisi suuret tappiot tulevina vuosina, ja telakka todella kirjasi suuret tappiot seuraavina vuosina ja sen nettopääoma oli pahasti miinuksen puolella. Lisäksi HSY selvisi (ja pystyy näin ollen maksamaan lainaa takaisin) ainoastaan jatkuvan valtiontuen avulla.

(114) Edellä esitetyn perusteella komissio katsoo, että HSY sai toimenpiteestä etua.

(115) Tämä valikoiva etu vääristää kilpailua, koska rahoitusta annettiin aikana, jona HSY ei olisi saanut rahoitusta markkinoilta ja oli vaikeuksissa. Toimenpiteellä autettiin näin ollen HSY:tä pysymään toimintakykyisenä ja rahoitettiin sen toimintaa. Koska osa HSY:n kilpailijoista on sijoittautunut muihin jäsenvaltioihin (78), tämä kilpailun vääristyminen vaikuttaa jäsenvaltioiden väliseen kauppaan (79).

(116) Kaikki perustamissopimuksen 87 artiklan 1 kohdassa määrätyt edellytykset täyttyvät, joten takaus on valtiontukea. Koska se myönnettiin ilman etukäteen tehtyä ilmoitusta vastoin perustamissopimuksen 88 artiklan 3 kohdassa määrättyä edellytystä, kyseessä on sääntöjenvastainen tuki.

(117) Koska komissio osoitti juuri, että HSY:lle annettu valikoiva etu vääristää kilpailua ja kauppaa, komissio ei toista kilpailun ja kaupan vääristymistä koskevaa analyysia jäljellä olevia toimenpiteitä arvioidessaan.

4.2.5.3 Tuen soveltuvuus yhteismarkkinoille

(118) Perustamissopimuksen 87 artiklan 2 ja 3 kohdan mukaisen soveltuvuuden osalta komissio panee merkille, ettei 87 artiklan 2 kohdan eikä 87 artiklan 3 kohdan b ja d alakohdan määräyksiä voida soveltaa tässä asiassa. Mainitun 87 artiklan 3 kohdan a, c ja e alakohdan mukaisen soveltuvuuden osalta todetaan, että laivanrakentamiseen myönnettävää tukea on säännelty 1 päivästä tammikuuta 1999 laivanrakennusteollisuudelle myönnettävän tuen uusien sääntöjen vahvistamisesta 29 päivänä kesäkuuta 1998 annetulla neuvoston asetuksella (EY) N:o 1540/98 (80), jäljempänä ’asetus (EY) N:o 1540/98’. Koska taatulla lainalla rahoitettiin rakenneuudistussuunnitelmaan kuuluvaa investointisuunnitelmaa ja koska HSY oli lisäksi vaikeuksissa, valtiontakausta olisi arvioitava asetuksen (EY) N:o 1540/98 5 artiklan perusteella. Toimenpide ei selvästikään täytä kyseisessä artiklassa asetettuja edellytyksiä. Eritoten 5 artiklassa todetaan, että rakenneuudistustukea ”voidaan poikkeuksellisesti pitää yhteismarkkinoille soveltuvana sillä edellytyksellä, että se noudattaa vaikeuksissa olevien yritysten pelastamiseen ja rakenneuudistukseen myönnettävää valtion tukea koskevia yhteisön suuntaviivoja”. Tuen myöntämishetkellä sovellettiin pelastamis- ja rakenneuudistustukea koskevia vuoden 1999 suuntaviivoja, jotka julkaistiin Euroopan yhteisöjen virallisessa lehdessä9 päivänä lokakuuta 1999 (81) ja jotka tulivat voimaan samana päivänä. Useat suuntaviivojen 3.2.2 jaksossa vahvistetuista tuen hyväksymisen edellytyksistä jäävät täyttymättä. Esimerkiksi edellytyksestä b) ”Elinkelpoisuuden palauttaminen” komissio huomauttaa, että valtiontakauksella rahoitettiin rakenneuudistussuunnitelmaan kuuluvaa investointisuunnitelmaa ja että rakenneuudistussuunnitelma oli osoittautunut joulukuussa 1999 täysin riittämättömäksi palauttamaan HSY:n pitkän aikavälin elinkelpoisuuden. Edellytyksen d) ”Tuen rajaaminen välttämättömään” osalta komissio on jo päättänyt päätöksessä N 401/97, että valtiontuki voi olla enintään 50 prosenttia investointikustannuksista ja että loput 50 prosenttia olisi rahoitettava osakkailta hankituilla varoilla ja markkinaehdoin otetuilla pankkilainoilla. Näin ollen investointisuunnitelman hyväksi ei voisi antaa lisätukea, sillä muutoin tuki- intensiteetin 50 prosentin enimmäisraja ylittyisi. Lisäksi valtiontakaus rikkoi pelastamis- ja rakenneuudistustukea koskevien vuoden 1999 suuntaviivojen 3.2.3 jaksossa vahvistettua tuen ainutkertaisuuden periaatetta, sillä komissio oli hyväksynyt päätöksellä N 401/97 investointituen, joka oli direktiivin 90/684/ETY mukaista eräänlaista rakenneuudistustukea. Kyseinen tuki myönnettiin HSY:lle joulukuussa 1997 tehdyllä ministerin päätöksellä (mutta kuten tämän päätöksen johdantokappaleessa 84 todettiin, Kreikan mukaan tukea ei ollut vielä maksettu HSY:lle).

(119) Edellä esitetyn perusteella komissio katsoo, että valtiontakaus on sääntöjenvastaista ja yhteismarkkinoille soveltumatonta tukea, joka täytyy periä takaisin. Jos valtiontakaus on voimassa vielä tämän päätöksen voimaan tullessa, se on päätettävä välittömästi. Tämä ei kuitenkaan riitä palauttamaan tilannetta sellaiseksi, jollainen se olisi ollut ilman tukea, sillä HSY on hyötynyt useita vuosia lainasta, jota se ei olisi saanut ilman valtion väliintuloa. Edun takaisin perimiseksi komissio katsoo tämän päätöksen 3.1 jaksossa esitetyn päätelmän mukaisesti, että taatun lainan kokonaiskulujen (korko ja takauspalkkio) sekä 600 peruspisteellä korotetun Kreikan viitekoron välinen erotus on syytä periä niiltä vuosilta, joina takaus on ollut voimassa.

(120) Komissio katsoo, että näin tilanne palautuu sellaiseksi, kuin se olisi ollut ilman valtiontakausta. Näin ollen päätöksessä N 401/97 asetetun valtiontakausta ja markkinaehtoja edullisempaa rahoitusta koskevan kiellon rikkominen on poistettu.

4.3 Vuonna 1999 myönnetty 1,56 miljardin Kreikan drakman (4,58 miljoonan euron) laina (toimenpide P3)

4.3.1 Kuvaus toimenpiteestä

(121) Vuonna 1999 HSY sai 1,56 miljardin Kreikan drakman (4,58 miljoonan euron) suuruisen lainan ETVA:lta, jolle annettiin vakuudeksi oikeus päätöksellä N 401/97 hyväksytyn investointituen ensimmäiseen maksuerään. Lainasopimus tehtiin 28 päivänä heinäkuuta 1999, ja laina maksettiin HSY:lle kokonaisuudessaan seuraavana päivänä. Laina-aika oli alun perin 31 päivään maaliskuuta 2001. Useiden laina-ajan pidennysten jälkeen laina maksettiin takaisin 2 päivänä elokuuta 2004. Korkona oli athibor (euribor 1 päivästä tammikuuta 2001) korotettuna 100 peruspisteellä (82).

4.3.2 Menettelyn aloittamisen perusteet

(122) Aloituspäätöksessä komissio totesi, että laina saattaa olla valtiontukea, jonka soveltuvuutta yhteismarkkinoille on syytä epäillä. Lisäksi jos kävisi ilmi, että lainalle oli annettu valtiontakaus, rikottaisiin päätöstä N 401/97, jonka mukaan investointiohjelman rahoittamiseksi otettaisiin pankkilainaa tavanomaisin markkinaehdoin ilman valtiontakausta.

4.3.3 Asianosaisten huomautukset

(123) Elefsis v