ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
(7)

Ohjelmassa esitetyn julkisen talouden keskipitkän aikavälin strategian tärkeimpänä tavoitteena on tuoda alijäämä alle 3 prosentin viitearvon suhteessa BKT:hen viimeistään vuonna 2013 noudattaen 126 artiklan 7 kohdan mukaista neuvoston suositusta. Vuoden 2011 alijäämätavoite on 4,2 prosenttia suhteessa BKT:hen, vuoden 2012 tavoite 3,1 prosenttia suhteessa BKT:hen ja vuoden 2013 tavoite 1,6 prosenttia suhteessa BKT:hen. Keskipitkän aikavälin vakauttamisstrategia perustuu perusmenojen laajaan hillintään. Ohjelmassa kaavaillaan tätä strategiaa tukevia laajoja toimenpiteitä, jotka on kuitenkin vielä täsmennettävä ja hyväksyttävä. Nämä toimenpiteet perustuvat julkisen sektorin tehokkuuden parantamiseen sekä julkisten palvelujen ja sosiaaliturvan rationalisointiin. Lisäksi ohjelman julkisen talouden ennusteisiin sisältyy väliaikaisten elvytystoimien lopettaminen. Niistä aletaan luopua vähitellen vuonna 2010. Vuosina 2010–2013 rakenteellinen vuotuinen parannus on ennusteiden mukaan keskimäärin hieman alle 0,75 prosenttiyksikköä suhteessa BKT:hen, mikä vastaa pääpiirteittäin 126 artiklan 7 kohdan mukaista neuvoston suositusta. Sopeutus jakautuu vuosille epätasaisesti, ja finanssipolitiikan viritys on rajoittava erityisesti vuosina 2011 ja 2013. Ohjelmassa Slovenian julkisen talouden rahoitusaseman keskipitkän aikavälin tavoitteeksi asetetaan vuoden 2005 alkuperäinen tavoite eli 1 prosentin rakenteellinen alijäämä suhteessa BKT:hen. Kun otetaan huomioon tuoreimmat ennusteet ja velkataso, vaikuttaa siltä, että keskipitkän aikavälin tavoitteessa ei ole otettu riittävästi huomioon ikääntymiseen liittyviä epäsuoria vastuita huolimatta siitä, että velka alittaa perussopimuksessa määrätyn 60 prosentin viitearvon suhteessa BKT:hen. Ohjelman alijäämätavoitteita vastaavat rakenteelliset rahoitusasemat ennakoivat, ettei keskipitkän aikavälin tavoitetta saavuteta ohjelmakaudella.
(7)

Julkisen talouden keskipitkän aikavälin strategian tärkeimpänä tavoitteena on tuoda alijäämä alle 3 prosentin viitearvon suhteessa BKT:hen viimeistään vuonna 2013 noudattaen 2 päivänä joulukuuta 2009 annettua SEUT-sopimuksen 126 artiklan 7 kohdan mukaista neuvoston suositusta. Tarkistetussa ohjelmassa julkisen talouden alijäämätavoitteena on 6,6 prosenttia vuonna 2011, 4,6 prosenttia vuonna 2012 ja 2,8 prosenttia vuonna 2013. Vastaavasti perusjäämän on tarkoitus kohentua BKT:hen suhteutettuna asteittain vuoden 2009 arvioidusta 6,4 prosentin alijäämästä 0,6 prosentin alijäämään vuonna 2012 ja 1,3 prosentin ylijäämään vuonna 2013. Rakenteellisen rahoitusaseman on tarkoitus kohentua vuosittain keskimäärin lähes 1,75 prosenttia suhteessa BKT:hen vuosina 2011–2013. Alijäämän kaavailtu supistuminen perustuu vakauttamistoimenpiteisiin, joiden vaikutus on 3,5 prosenttia suhteessa BKT:hen vuoteen 2013 mennessä. Toimenpiteet koskevat eri aloja. Huomattavimmat talousarviosäästöt koskevat sosiaalisia tulonsiirtoja (noin 1 % suhteessa BKT:hen), pääomamenoja (0,75 % suhteessa BKT:hen), julkisen sektorin palkkamenoja (0,5 % suhteessa BKT:hen) ja henkilökohtaisia tuloveroja (0,5 % suhteessa BKT:hen). Menojen hillinnässä näyttävät lisäksi auttavan toimenpiteet, joita on käynnistetty viime vuosina ja jotka liittyvät erityisesti valtionhallinnon palkkamenoihin ja vanhuuseläkeuudistuksiin. Korkomenojen odotetaan sitä vastoin kasvavan vuoden 2009 2,9 prosentista 4,1 prosenttiin suhteessa BKT:hen vuosina 2012 ja 2013. Tähän vaikuttaa velan ennakoitu kasvu suhteessa BKT:hen noin 25 prosenttiyksikköä vuoden 2008 lopusta vuoden 2012 loppuun. Kun lisäksi otetaan huomioon BKT:n kasvuvauhdin vähittäinen nopeutuminen ja BKT:hen suhteutettujen verotulojen vähittäinen palautuminen kriisiä edeltäneelle tasolle, kolmen viidesosan alijäämän supistumisesta vuosina 2011–2013 oletetaan johtuvan menojen laskusta suhteessa BKT:hen. Tulojen kasvun osuus suhteessa BKT:hen on puolestaan loput kaksi viidesosaa. Turvautuminen lähinnä menopuoleen on tervetullutta. Nimellistulot kasvaisivat vuosittain noin 4,5 prosenttia ja nimellismenot 1 prosenttia ohjelmakaudella (perusmenot pysyttelivät keskimäärin entisellä tasollaan vuosina 2011–2013). Viranomaisten ilmoituksen mukaan Portugalin julkisen talouden keskipitkän aikavälin tavoitteena on 0,5 prosentin rakenteellinen alijäämä suhteessa BKT:hen. Kun otetaan huomioon tuoreimmat ennusteet ja velkataso, keskipitkän aikavälin tavoite vastaa hyvin vakaus- ja kasvusopimuksen päämääriä, joita ei kuitenkaan saavutettane ohjelmakaudella.
(2)

Unkarin talous oli epävakaassa tilassa, kun finanssikriisi puhkesi vuoden 2008 syksyllä. Finanssipolitiikan kurssia oli käännetty vuoden 2006 puolivälissä pyrkimyksenä korjata talouden silloinen epätasapaino ja hillitä julkisen velan kertymistä. Julkisen talouden alijäämä saatiinkin menestyksekkäästi supistettua 3,8 prosenttiin suhteessa BKT:hen vuoteen 2008 mennessä (vuonna 2006 alijäämää oli ollut 9,3 prosenttia). Sopeutusta ei kuitenkaan ollut saatu päätökseen, kun maailmanlaajuinen finanssikriisi iski. Valuuttamääräisen velan osuus oli lisäksi suhteellisen suuri. Bruttorahoitustarpeiden täyttäminen muuttui vaikeammaksi, missä näkyi sijoittajien huoli julkisen talouden rahoitusaseman kestävyydestä, maan korkeasta ulkomaanvelasta ja potentiaalisen kasvun supistumisesta. Yhdessä nämä tekijät edellyttivät vahvaa talouspoliittista reagointia, pankkialaa tukevia toimenpiteitä ja kansainvälisten laitosten myöntämää huomattavaa 20 miljardin euron suuruista ulkoista apua, johon sisältyy 6,5 miljardia euroa EU:lta (josta 5,5 miljardia euroa on nostettu). Maaliskuun 2009 jälkipuoliskolta alkaen markkinoilta on saatu vahvojen vakauttamis- ja sopeutustoimien ansiosta uudestaan rahoitusta. Koska kotimaankysyntä supistui huomattavasti vuonna 2009, vaihtotaseessa on tapahtunut huomattavan suuri parannus – lähinnä maksutaseen ansiosta. Valuuttakurssi on pysytellyt pääpiirteissään vakaana heinäkuusta 2009 lähtien, ja keskuspankki pystyi leikkaamaan tärkeintä ohjauskorkoa yhteensä 375 peruspistettä vuoden 2009 puolivälistä vuoden 2010 alkuun. Koska julkisen talouden liikkumavara on puuttunut ja ottaen huomioon sijoittajien huolenaiheet, hallitus on jatkanut julkisen talouden vakauttamispolitiikkaa ja toteuttanut talouden elpymisen tueksi ainoastaan sellaisia toimenpiteitä, joilla ei ole ollut talousarviovaikutuksia. Julkisen talouden vakauttamisen jatkaminen velan saamiseksi lasku-uralle ja julkisen talouden pitkän aikavälin kestävyyden parantamiseksi ovat yhä keskeisiä haasteita Unkarissa.
Viime aikoina on tehty uudistuksia yleisen talousarviokehyksen parantamiseksi. Parlamentti hyväksyi 9 päivänä helmikuuta 2009 ensimmäisen julkisen talouden monivuotista suunnittelua koskevan lain, jossa asetetaan menotavoitteet kaikille julkisen hallinnon aloille. Siinä vahvistetaan myös periaate, jonka mukaan uusien verovapautusten on oltava talousarviovaikutuksiltaan neutraaleja eli niistä aiheutuvat kustannukset on korvattava muin verotoimin. Periaate on velvoittava, ja sitä on melkein noudatettu vuonna 2009 monivuotiselta pohjalta arvioituna. Ranskan vuotuiseen talousarviokehykseen sisältyvät hallinnon alatasoille asetetut menorajat. Keskushallinnolle asetetun pääsäännön mukaan menot eivät saa kasvaa. Vaikka säännön soveltamisalaan tehdyt muutokset ovat aiemmin helpottaneet sen noudattamista, sääntöä laajennettiin äskettäin, jotta keskushallinnon menoja voitaisiin valvoa paremmin, ja sitä on noudatettu.

Kansalliselle sairausvakuutusjärjestelmälle vuonna 1997 asetettu menotavoite on auttanut hillitsemään terveydenhuoltomenoja, vaikka menotavoitteita ei ole useinkaan voitu noudattaa. Paikallisviranomaisten menoja rajoitetaan oikeusperustan omaavalla nk. kultaisella säännöllä, jonka mukaan viranomaiset eivät voi ottaa velkaa rahoittaakseen toimintamenoja, sekä säännöllä, jonka mukaan keskushallinnolta siirrettävät varat eivät voi kasvaa inflaatioastetta enempää. Vakausohjelmien tavoitteiden saavuttaminen on silti ollut harvinaista. Hallitus aikoo uudistaa finanssipoliittista kehystä edelleen. Tammikuun 28 päivänä 2010 pidettiin julkista taloutta koskeva konferenssi, jossa käsiteltiin Ranskan julkisen talouden tilan heikkenemistä ja keinoja vakauttaa julkista taloutta. Samalla perustettiin useita työryhmiä, joiden on määrä esittää huhtikuussa uudistusehdotuksia muun muassa terveydenhuoltomenojen kasvun hillitsemiseksi ja paikallistason menojen valvonnan tehostamiseksi. Yksi työryhmä pohtii tasapainoisen rahoitusaseman ylläpitämiseen tarvittavia sääntöjä. Myös ohjelmassa todetaan, että keskushallinnon menoja supistavia uusia toimenpiteitä aiotaan esittää huhtikuussa. Ohjelmassa esitetty vakauttamisstrategia perustuu myös työryhmien ehdotusten seurauksena parantuneeseen talousarviokehykseen.
(12)

Kriisiä edeltäneinä vuosina harjoitetun myötäsyklisen finanssipolitiikan vuoksi talousarviokehystä ja julkista varainhoitojärjestelmää on nyt tiukennettava rajusti. Jonkin verran edistystä on jo tapahtunut, ja uusia aloitteita on suunnitteilla. Talousarvion turhaa jäykkyyttä poistettiin ja menojen joustavuutta lisättiin 3 päivänä marraskuuta 2009 annetulla hallituksen asetuksella, jolla valtiovarainministerille annetaan valtuudet jakaa tietyn talousarviokohdan määrärahoja uudelleen ohjelmien, alaohjelmien ja menoluokkien kesken. EU:n rakennerahastoihin liittyvien menojen seurantaa on tehostettu muuttamalla valtion talousarviosta annettua lakia, joka laadittiin vuoden 2010 talousarvion yhteydessä. Seuraavaksi valtiovarainministeriö on sitoutunut laatimaan ja esittämään yhteistyössä muiden asiaankuuluvien tahojen kanssa ehdotuksen budjettikurista annettavaksi laiksi, jolla varmistetaan suhdanteita tasaavan finanssipoliittisen kurinalaisuuden noudattaminen kaikilla julkishallinnon tasoilla. Tarkoituksena on tehdä joitakin yleisiä arviointeja, jotka todennäköisesti parantavat priorisointia ja päätöksentekoa ennen seuraavien talousarvioiden suunnittelua. Niitä ovat kaikkien julkisten laitosten tarjoamista palveluista tehtävä analyysi, jonka tarkoituksena on arvioida, jatketaanko palveluja, lopetetaanko ne vai ulkoistetaanko ne, sekä kaikkien valtionyhtiöiden tarkastelu niiden uudelleenjärjestelyjä silmällä pitäen. Julkisen talouden vakauttamisen tueksi on myös otettava käyttöön tehokkaita seuraamuksia tapauksissa, joissa julkisia varoja on käytetty väärin, sekä kehitettävä julkishallinnon tietojen keruuta ja käsittelyä ja tehostettava maksamattomien ja suunniteltujen sitoumusten valvontaa.
(6)

Ohjelmassa julkisen talouden alijäämätavoitteena on 4,8 prosenttia suhteessa BKT:hen vuonna 2010, mikä on neuvoston 126 artiklan 7 kohdan mukaisesti 2 päivänä joulukuuta 2009 antaman suosituksen mukaista. Liittohallituksen vuoden 2010 talousarviossa alijäämäksi ennakoidaan 5,6 prosenttia suhteessa BKT:hen. Vuoden 2010 julkisen talouden tavoitteita on tarkistettu alaspäin, sillä makrotalouden näkymät ovat tarkistetussa ohjelmassa suotuisampia (mikä supistaa alijäämää noin 0,3 prosenttia suhteessa BKT:hen), eikä liittovaltion talousarviossa oteta huomioon suunniteltuja vakauttamistoimenpiteitä, joiden vaikutus on hallituksen muilla tasoilla 0,5 prosenttia suhteessa BKT:hen. Tarkistetun vakausohjelman mukaan BKT:hen suhteutetut tulot kasvavat 47,7 prosentista vuonna 2009 49,1 prosenttiin vuonna 2010, kun taas BKT:hen suhteutetut menot kasvavat 53,7 prosentista 53,9 prosenttiin. Rakenteellinen alijäämä (eli suhdannetasoitettu julkisen talouden rahoitusasema ilman kertaluonteisia ja muita väliaikaisia toimenpiteitä komission yksiköiden yhteisesti sovittujen menetelmien mukaisesti uudelleenlaskemien tietojen perusteella) on ohjelmassa 3,8 prosenttia suhteessa BKT:hen vuonna 2009 ja paranee 3,4 prosentiksi suhteessa BKT:hen vuonna 2010. Kun otetaan huomioon, että jotkut vuoden 2009 väliaikaisista elvytystoimenpiteistä (0,2 prosenttia suhteessa BKT:hen) luokitellaan ohjelmassa kertaluonteisiksi toimenpiteiksi, sopeutuksen kokonaismäärä on 0,5 prosenttia suhteessa BKT:hen. Rakenteellisen rahoitusaseman paraneminen vuonna 2010 perustuu noin 1 prosenttia suhteessa BKT:hen oleviin vakauttamistoimenpiteisiin. Näihin toimenpiteisiin kuuluvat henkilötuloverojen korotus Flanderissa, valmisteverojen korotus, yhtiöverojen korotus, muut kuin verotulot pankkisektorilta ja ydinvoiman tuottajilta sekä säästöt välituotekäytössä ja palkkakuluissa. Tätä parannusta heikentää osittain elvyttävien menojen kasvusuuntaus, joka johtuu aiemmin toteutetuista toimenpiteistä ja väestön ikääntymisen aiheuttamasta talousarviovaikutuksesta (noin 0,5 prosenttia suhteessa BKT:hen). Kertaluonteisten toimenpiteiden merkitys on hyvin vähäinen (alle 0,1 prosenttia suhteessa BKT:hen).
(6)

Alijäämäsuhde on vuonna 2010 tarkoitus vakauttaa (11,6 % suhteessa BKT:hen) vuoteen 2009 verrattuna. Taustalla on merkittävä säästöpaketti, jonka suuruus on 2,5 prosenttia suhteessa BKT:hen. Pääpiirteissään tämä vastaa 126 artiklan 7 kohdan mukaisesti 2 päivänä joulukuuta 2009 annettua neuvoston suositusta. Kun otetaan huomioon korkorasituksen jyrkkä kasvu, perusjäämän on tarkoitus kohentua 0,75 prosenttiyksikköä suhteessa BKT:hen. Lähes koko sopeutus tapahtuu menopuolella ja sisältää julkisen sektorin palkanleikkauksia, säästöjä sosiaalihuoltomaksuissa, säästöjä muissa juoksevissa menoissa ja julkisten investointien alennuksen. Kaikkien näiden vaikutus kokonaispakettiin on suunnilleen sama. Tulopuolella uuden hiiliveron vaikutus lähestulkoon kompensoituu yleisen arvonlisäverokannan ja alkoholin valmisteveron alennuksen johdosta. Näistä vakauttamistoimenpiteistä huolimatta perusmenot kasvavat hieman suhteessa BKT:hen, sillä työttömyysmenot nousevat. Tulojen odotetaan kasvavan 1 prosenttiyksikön suhteessa BKT:hen. Syynä tähän on sosiaaliturvamaksujen ja muiden tulojen kasvu suhteessa BKT:hen (3), mikä kompensoinee reilusti sen, että verot suhteessa BKT:hen vähenevät edelleen. Finanssipolitiikan kaavailtu viritys vaikuttaa neutraalilta vuonna 2010, sillä rakenteellisen rahoitusaseman eli yhteisesti sovittujen menetelmien mukaisesti lasketun suhdannetasoitetun rahoitusaseman ilman kertaluonteisia ja muita väliaikaisia toimenpiteitä ennustetaan pysyvän pääpiirteissään muuttumattomana vuoteen 2009 verrattuna. On kuitenkin tärkeää panna merkille, että ilman säästöpakettia, jonka suuruus on 2,5 prosenttia suhteessa BKT:hen, julkisen talouden rahoitusasema olisi heikentynyt merkittävästi vuonna 2010. Julkisen talouden rahoitusaseman parhaillaan käynnissä oleva heikkeneminen politiikan säilyessä muuttumattomana selittää sen eron, joka syntyy, kun sopeutustoimia arvioidaan yksityiskohtaisesti julkisen talouden toimenpiteiden perusteella (vuoden 2010 talousarvion sisältämä säästöpaketti on suuruudeltaan 2,5 % suhteessa BKT:hen) ja kun niitä arvioidaan rakenteellisen rahoitusaseman muutoksen perusteella (rakenteellinen alijäämä säilyy ennallaan).
(2)

Kriisi on koetellut Luxemburgin taloutta ankarasti. Kokonaistuotannon reaalikasvu supistui vuoden 2008 nollakasvun jälkeen viimeisimpien arvioiden mukaan 3,9 prosenttia vuonna 2009, kun kaikki kysyntätekijät julkisia menoja lukuun ottamatta romahtivat. Nettoviennin osuus säilyi positiivisena tuonnin vähentyessä vielä vientiä enemmän todennäköisesti laiteinvestointien hiipumisen vuoksi. Kriisi näyttää vaikuttaneen rahoitusalaan odotettua vähemmän, vaikka Luxemburgin viranomaisten oli toteutettava vuoden 2008 lopussa toimenpiteitä, joilla tuettiin kahta kansainvälisiin konserneihin kuuluvaa maan suurinta pankkia. Työllisyys kasvoi vielä keskimäärin 1,2 prosenttia vuonna 2009, mutta tämä johtui yksinomaan vuoden 2008 erittäin voimakkaan kasvun (+ 4,7 %) kerrannaisvaikutuksista. Rahoitusalalla työllisyys laski vain hieman, kun taas teollisuuden parissa laskua oli paljon enemmän. Työttömyys kasvoi vuoden 2008 4,9 prosentista keskimäärin 5,7 prosenttiin vuonna 2009 huolimatta lyhennetyn työajan laajamittaisesta soveltamisesta, jota viranomaiset kannustivat. Luxemburgin suurimpana haasteena nykyisessä suhdannetilanteessa on pitää yllä ja kehittää suotuisia edellytyksiä, jotka ovat tehneet mahdolliseksi viimeisten 25 vuoden aikaisen huomattavan kasvun. Kasvu perustana on ollut maan jatkuvan erikoistuminen palveluihin ja varsinkin rahoituspalveluihin. Huomiota on myös kiinnitettävä finanssipolitiikan pitkän aikavälin kehitykseen. Menot ovat kasvaneet melko voimakkaasti viime vuosina, ja jatkuvat ylijäämät ovat olleet mahdollisia pääasiassa suurten tulojen ansiosta. Tulojen säilyminen suurina on kuitenkin epävarmaa. Ikääntymiseen liittyvien menojen kasvun ennustetaan olevan koko EU:n suurimpia paljolti maan eläkejärjestelmän avokätisyyden vuoksi.
(7)

Ohjelmassa esitetyn julkisen talouden keskipitkän aikavälin strategian tärkeimpänä tavoitteena on supistaa BKT:hen suhteutettu alijäämä alle 3 prosentin rajan viimeistään vuonna 2012, joka on neuvoston asettama määräaika liiallisen alijäämän korjaamiselle. Vuoden 2011 alijäämätavoite on 3,9 prosenttia suhteessa BKT:hen ja vuoden 2012 tavoite 2,7 prosenttia suhteessa BKT:hen. Tavoitteisiin pääsemiseksi hallitus suunnittelee uusia vakauttamistoimia vuosien 2009–2011 finanssipoliittiseen pakettiin sisältyvien toimien lisäksi. Niiden vaikutus on 0,4 prosenttiyksikköä suhteessa BKT:hen vuonna 2011 ja vielä 0,8 prosenttiyksikköä vuonna 2012. Siitä, millaisista toimenpiteistä lisävakautus pääpiirteittäin koostuu, ei anneta tietoa, joten kaavaillun sopeutuksen kokonaisrakenteen arviointi on hankalaa. Perusjäämän kaavaillaan olevan 1,3 prosenttia suhteessa BKT:hen vuonna 2011 ja 2,7 prosenttia suhteessa BKT:hen vuonna 2012. Suunniteltu vuotuinen rakenteellinen vakautus on ½ prosenttiyksikköä suhteessa BKT:hen vuonna 2011 ja ¾ prosenttiyksikköä vuonna 2012. Julkisen talouden sopeutus painottuu siis jossakin määrin ohjelmakauden loppupuolelle. Ohjelmassa vahvistetaan sitoutuminen keskipitkän aikavälin tavoitteeseen, joka on rakenteellisesti tasapainoinen julkisen talouden rahoitusasema. Kun otetaan huomioon tuoreimmat ennusteet ja velkataso, keskipitkän aikavälin tavoite vastaa vakaus- ja kasvusopimuksen päämääriä. Ohjelmassa ei kuitenkaan kaavailla sen saavuttamista ohjelmakaudella.
(2)

Viron talous on nousemassa vakavasta taantumasta. Taantuma on luonut suuria paineita julkiselle taloudelle, mutta samalla kestämättömän kotimaankysynnän kääntyminen ja kiinteistömarkkinoiden kuplan puhkeaminen ovat johtaneet aiemmin suuren sisäisen ja ulkoisen epätasapainon nopeaan purkautumiseen. Koska makrotaloudellinen epätasapaino oli huomattava ennen laskusuhdannetta, hallituksen laaja-alaiset ja päättäväiset toimet, joilla hillittiin talouden laskusuhdanteen kielteisiä vaikutuksia julkiseen talouteen, olivat järkevä, Euroopan talouden elvytyssuunnitelman mukainen ratkaisu. Se auttoi lieventämään talouteen, talousarvioon ja rahoitusjärjestelmään kohdistuvia riskejä ja tuki talouden kilpailukyvyn palauttamista hinta- ja palkkasopeutusten kautta. Valuuttakurssin vakautta tukevien vankkojen rahapoliittisten puskurien ylläpitäminen ja viisas julkisen sektorin politiikka, johon kuului myös rajat ylittävän yhteistyön lisääminen, auttoivat välttymään kielteisiltä kehityssuuntauksilta. Yksityisen sektorin korkeiksi kasvaneita velkatasoja alennetaan nyt vähitellen, mutta ne jarruttavat silti elpymistä rajoittamalla kulutusta ja investointeja. Keskeisinä haasteina on nyt nostaa talouden tuottavuutta kilpailukyvyn parantamiseksi ja pysyvän lähentymiskehityksen aikaansaamiseksi sekä hillitä pitkäaikaistyöttömyyden aiheuttamaa ammattitaitoisen työvoiman menettämisen riskiä. Laajempana talouden haasteena on positiivisen ja kestävän kasvun palauttaminen joutumatta uudelleen merkittävään sisäiseen ja ulkoiseen epätasapainoon. Julkista taloutta on jo sopeutettu tuntuvasti tulevina vuosina odotettavissa olevaan pienempään kasvuun, mutta edistystä on vielä saatava aikaan keskipitkällä aikavälillä.
1)

Etäisyys voimalasta lähimmän toisen jäsenvaltion, tässä tapauksessa Yhdistyneen kuningaskunnan, rajalle on 384 kilometriä. Belgia sijaitsee toiseksi lähinnä, ja etäisyys sen rajalle on 426 kilometriä. Etäisyys Espanjaan on 460 kilometriä ja Luxemburgiin 494 kilometriä.
1.

Etäisyys laitoksesta lähimpään toisen jäsenvaltion, tässä tapauksessa Latvian, alueeseen, on 8 km. Seuraavaksi lähimmän jäsenvaltion Puolan raja on noin 250 km:n etäisyydellä laitoksesta. Naapurimaan Valko-Venäjän raja on 5 km:n etäisyydellä.
1.2

Komissio suhtautuu pyyntöön myönteisesti ja toteaa EKP:n täyttävän velvollisuutensa, jonka mukaan sen on kuultava komissiota asetusluonnoksista aina silloin, kun luonnoksilla on yhteys komission tarvitsemiin tilastoihin; velvollisuus on vahvistettu Euroopan keskuspankin valtuuksista kerätä tilastotietoja annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 2533/98 5 artiklan 2 kohdassa. Kuulemisvelvollisuuden tarkoituksena on varmistaa EKP:n ja komission tietojen saannin tarpeita vastaavien tilastotietojen tuottamiselle välttämättömän keruun johdonmukaisuus, ja komissio muistuttaa, että EKP:n ja komission välisestä hyvästä yhteistyöstä on eurooppalaisten tilastojen laatimisen tehostamisen myötä kiistatonta hyötyä kyseisille toimielimille sekä tilastojen käyttäjille ja tilastokyselyihin vastaajille.
1.1

Komissio vastaanotti 30. heinäkuuta 2013 Euroopan keskuspankilta (EKP) pyynnön antaa lausunto kolmesta Euroopan keskuspankin asetusluonnoksesta, jotka koskevat raha- ja rahoitustilastojen alaa. Ensimmäisen asetusluonnoksen tarkoituksena on laatia uudelleen sijoitusrahastojen saamisia ja velkoja koskevista tilastoista annettu EKP:n asetus (EY) N:o 958/2007. Toisen asetusluonnoksen tarkoituksena on laatia uudelleen arvopaperistamisiin osallistuvien erityisyhteisöjen saamisia ja velkoja koskevista tilastoista annettu EKP:n asetus (EY) N:o 24/2009. Kolmannen asetusluonnoksen myötä on määrä laatia uudelleen EKP:n asetus (EY) N:o 1027/2006, joka on annettu tilastointiin liittyvistä tiedonantovaatimuksista sellaisten postisiirtoa hoitavien laitosten osalta, jotka ottavat vastaan talletuksia muilta euroalueella olevilta kuin rahalaitoksilta.
(7)

Toimenpiteiden, joiden tarkoituksena on parantaa asuntomarkkinoiden toimintaa, voidaan odottaa vähentävän asteittain asunnonoston velkarahoituksen tukemista ja maksukyvyttömyysriskiä, joka valtiolle aiheutuu kansallisesta asuntolainojen takausjärjestelmästä. Varainsiirtoveron alentamisella on hintansa, sillä se merkitsee verotulojen menetystä, mutta sen odotetaan parantavan kysynnän ja tarjonnan välistä tasapainoa ja pääomien kohdentamista asuntomarkkinoilla. Tärkeimmät näistä toimenpiteistä sisältyivät jo kansalliseen uudistusohjelmaan. Yleisesti ottaen ne näyttävät olevan oikeasuuntaisia, mutta niitä on seurattava ja mahdollisesti mukautettava, jotta voidaan varmistaa, että ne ovat riittävä vastaus asiaa koskevaan maakohtaiseen suositukseen (maakohtainen suositus 2).
(10)

Puuttuakseen ikääntymisen aiheuttamien kustannusten nousuun hallitus on hyväksynyt myös luonnoksen pitkäaikaishoitoa ja henkilökohtaisia tukipalveluja koskevaksi laiksi, johon sisältyy uusi vakuutusperusteinen järjestelmä. Uusi laki on määrä hyväksyä vuoden 2014 ensimmäisellä puoliskolla. Pakollisen vakuutusperusteisen järjestelmän rahoitusta on selvennettävä, mutta se perustuu todennäköisesti aktiivi- ja passiiviväestön pakollisiin maksuihin, eikä sen pitäisi merkitä, että sosiaaliturvamaksut kokonaisuutena lisääntyvät.