2002/271/EY: Komission päätos, tehty 18 päivänä heinäkuuta 2001, EY:n perustamissopimuksen 81 artiklan ja ETA-sopimuksen 53 artiklan soveltamisesta — Asia COMP/E-1/36.490 – Grafiittielektrodit (ETA:n kannalta merkityksellinen teksti.)(tiedoksiannettu numerolla K(2001) 1986)



Virallinen lehti nro L 100 , 16/04/2002 s. 0001 - 0042



Komission päätos, tehty 18 päivänä heinäkuuta 2001 EY:n perustamissopimuksen 81 artiklan ja ETA-sopimuksen 53 artiklan soveltamisesta Asia COMP/E-1/36.490 - Grafiittielektrodit (tiedoksiannettu numerolla K(2001) 1986) (Ainoastaan englannin- ja saksankieliset tekstit ovat todistusvoimaiset) (ETA:n kannalta merkityksellinen teksti) (2002/271/EY) EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO, joka ottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen, ottaa huomioon Euroopan talousalueesta tehdyn sopimuksen, ottaa huomioon 6 päivänä helmikuuta 1962 annetun neuvoston asetuksen N:o 17 eli perustamissopimuksen 85 ja 86 artiklan ensimmäisen täytäntöönpanoasetuksen(1), sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna asetuksella (EY) N:o 1216/1999(2), ja erityisesti sen 3 ja 15 artiklan, ottaa huomioon 24 päivänä tammikuuta 2000 tehdyn komission päätöksen menettelyn aloittamisesta tässä asiassa, on antanut kyseisille yrityksille mahdollisuuden esittää huomautuksensa komission esittämistä väitteistä asetuksen N:o 17 19 artiklan 1 kohdan ja kuulemisesta tietyissä EY:n perustamissopimuksen 85 ja 86 artiklan mukaisissa menettelyissä 22 päivänä joulukuuta 1998 annetun komission asetuksen (EY) N:o 2842/98(3) mukaisesti, on kuullut kilpailunrajoituksia ja määräävää markkina-asemaa käsittelevää neuvoa-antavaa komiteaa, sekä katsoo seuraavaa: 1 TOSISEIKAT 1.1 RIKKOMISTA KOSKEVA TIIVISTELMÄ (1) Tämä päätös, jossa määrätään sakot EY:n perustamissopimuksen 81 artiklan ja ETA-sopimuksen 53 artiklan rikkomisesta, on osoitettu seuraaville yrityksille: - SGL Carbon AG ("SGL") - UCAR International Inc. ("UCAR") - VAW Aluminium AG ("VAW") - Showa Denko K.K. ("Showa Denko") - Tokai Carbon Co., Ltd ("Tokai") - Nippon Carbon Co., Ltd ("Nippon") - SEC Corporation ("SEC") - Carbide/Graphite Group, Inc. ("C/G"). (2) Rikkominen muodostuu grafiittielektrodeja valmistavien yritysten osallistumisesta jatkuvaan sopimukseen ja/tai yhdenmukaistettuun menettelytapaan EY:n perustamissopimuksen 81 artiklan 1 kohdan ja (1 päivästä tammikuuta 1994) ETA-sopimuksen 53 artiklan 1 kohdan vastaisesti koko yhteisön aluella sekä Norjassa, Itävallassa, Ruotsissa ja Suomessa, jolloin kyseiset yritykset - vahvistivat tuotteen hinnat, - sopivat hinnankorotusten täytäntöönpanomekanismista ja toteuttivat sen, - jakoivat markkinat ja markkinaosuuskiintiöt, - sopivat, etteivät lisää tuotantokapasiteettia, - sopivat, etteivät siirrä tekniikkaa muille kuin kartellin osanottajille, - perustivat sopimusten seurantaa ja täytäntöönpanoa koskevan järjestelyn. (3) Yritykset syyllistyivät rikkomiseen seuraavina ajankohtina: - SGL: toukokuusta 1992 maaliskuuhun 1998 - UCAR: toukokuusta 1992 maaliskuuhun 1998 - VAW: toukokuusta 1992 vähintään vuoden 1996 loppuun - Showa Denko: toukokuusta 1992 vähintään huhtikuuhun 1997 - Tokai: toukokuusta 1992 helmikuuhun 1998 - Nippon: toukokuusta 1992 helmikuuhun 1998 - SEC: toukokuusta 1992 helmikuuhun 1998 - C/G: tammikuusta 1993 marraskuuhun 1996. 1.2 GRAFIITTIELEKTRODITEOLLISUUS 1.2.1 TUOTEMARKKINAT (4) Grafiittielektrodit ovat keraamisesti vuorattuun muottiin valettuja grafiittipalkkeja, joita käytetään ensi sijassa terästeollisuuden valokaariuuneissa, joita sanotaan myös "pienoistehtaiksi" ("mini-mills"). Valokaarimenetelmän osuus yhteisön teräksenvalmistuksessa on 35 prosenttia, ja se on kasvussa. Teräksen valmistus valokaariuunissa on itse asiassa kierrätysprosessi, jossa romuteräs muunnetaan uudeksi teräkseksi. Elektrodien läpimitta voi olla 700 mm ja pituus 2800 mm, ja ne voivat painaa lähes 2200 kg. Elektrodit ovat osa uunin holvirakennetta. Uuni täytetään valikoidulla romulla, minkä jälkeen elektrodit lasketaan niin alas, että niiden kärjet melkein koskettavat romua. Elektrodien kautta johdetaan sähköä, joka kulkee elektrodinkärjestä romuteräkseen. Koska elektrodit johtavat sähköä, ne tuottavat riittävästi lämpöä (jopa 3000 °C) romuteräksen sulattamiseksi ja sulan teräksen raffinoimiseksi lopputuotteeksi. Yleensä kolmivaiheisessa vaihtovirtavalokaariuunissa käytetään romun sulattamisessa yhdeksää elektrodia, jotka on yhdistetty kolmen elektrodin palkeiksi. Sulatusprosessin intensiteetin takia yksi elektrodi kestää noin kahdeksan tuntia. (5) Grafiittielektrodien valmistuksessa käytetään neulakoksia ("needle coke"), joka on öljyteollisuuden sivutuote, sekä kivihiilitervaa. Valmistusprosessissa on kuusi vaihetta: muovaus, lämpökäsittely, kyllästäminen, toinen lämpökäsittely, grafitointi ja työstäminen. Grafitoinnin aikana tuote kuumennetaan sähköllä yli 3000 asteeseen ja se muuttuu grafiitiksi. Grafiitti on hiilen kiteinen muoto ja ainutlaatuinen materiaali, sillä se johtaa heikosti sähköä mutta tuottaa paljon lämpöä. Se on myös erittäin vahvaa ja koska sitä voidaan käyttää korkeissa lämpötiloissa, se soveltuu valokaariuuneihin. Elektrodin valmistusprosessi kestää noin kaksi kuukautta. Grafiittielektrodeja ei voi korvata muilla tuotteilla. 1.2.2 GRAFIITTIELEKTRODIEN TARJONTA (6) Grafiittielektrodien suurimmat läntiset valmistajat ovat monikansallisia yrityksiä. Liiketoiminta on maailmanlaajuista, ja sille on ominaista oligopolistinen rakenne ja korkeat markkinoille tulon esteet. Maailman grafiittielektrodien kokonaistuotanto oli noin 1 miljoonaa tonnia vuonna 1998. Yhteisössä tuotettiin noin 280000 tonnia grafiittielektrodeja. Huomattava osa tästä vietiin kolmansiin maihin. (7) Vuonna 1998 grafiittielektrodeja tuotettiin noin 50 laitoksessa eri puolilla maailmaa. Suurimmalla grafiittielektrodien tuottajalla UCAR:llä on 12 tuotantolaitosta, joiden kokonaistuotantokapasiteetti on [...](4). Yhteisön alueella sillä on kolme tuotantolaitosta (Ranskassa, Espanjassa ja Italiassa), joiden kapasiteetti on noin [...]. Toiseksi suurin tuottaja on SGL Carbon, jonka kapasiteetti on [...]. Sillä on tuotantolaitoksia Euroopassa ja Pohjois-Amerikassa. Showa Denko on maailman kolmanneksi suurin grafiittielektrodien valmistaja. Sillä on tuotantolaitoksia Japanissa ja Yhdysvalloissa, mutta ei Euroopassa. 1.2.3 GRAFIITTIELEKTRODIEN KYSYNTÄ (8) Grafiittielektrodien kysyntä liittyy suoraan teräksen valmistukseen valokaariuunissa. Asiakkaat ovat pääosin teräksentuottajia, joiden osuus on noin 85 prosenttia kysynnästä. Yhteisössä ja Norjassa on noin 200 valokaariuunia käyttävää teräksentuottajaa. Vuonna 1998 maailman raakateräksen tuotanto oli 800 miljoonaa tonnia, josta 280 miljoonaa tonnia (35 prosenttia) tuotettiin valokaariuuneissa. Yhteisössä terästä tuotettiin 160 miljoonaa tonnia, josta 60 miljoonaa (38 prosenttia) valokaariuunissa. Saksa on yhteisön suurin teräksentuottaja (1997: 45 miljoonaa tonnia), mutta ainoastaan neljännes tästä määrästä (11,8 miljoonaa tonnia) tuotetaan valokaariuunimenetelmällä. Italia tuottaa noin 60 prosenttia (15 miljoonaa tonnia) teräksestään pienoistehtaissa, toisin sanoen terästehtaissa, joissa käytetään valokaariuunia teräksen tuottamiseksi romusta (toinen menetelmä on jalostaa terästä rautamalmista tavanomaisella masuunin ja happikonvertterin yhdistelmällä). (9) Viimeisten kahdenkymmenen vuoden aikana valokaariuunimenetelmän käyttö on lisääntynyt (35 prosenttia koko maailman tuotannosta vuonna 1998 verrattuna 18 prosenttiin kaksikymmentä vuotta sitten). 1990-luvulla pienoistehtaita rakennettiin valssatun teräksen ja pitkien tuotteiden valmistukseen. Eräät suuret eurooppalaiset integroituneet terästehtaat (joissa käytetään masuunia ja happikonverttereita) ovat siirtyneet osittain valokaariuunin käyttöön perinteisten menetelmien sijaan. Sähköteräksen valmistus nousi 196 miljoonasta tonnista vuonna 1987270 miljoonaan tonniin vuonna 1997 eli 38 prosenttia kymmenen vuoden aikana. Vuonna 1995 sähköteräksen nettokapasitteetti kasvoi noin 20 miljoonaa tonnia koko maailmassa. Eräiden ennusteiden mukaan sähköteräskapasiteetti saavuttaa happiteräskapasiteetin kymmenessä vuodessa. (10) Kartellin omien lukujen mukaan (ks. CMS-raportti ja -ennuste 1995 & 1996, 72-73 kohta, liite 20(5)) elektrodien kysynnän yhteisössä arviointiin olevan 160000 tonnia vuonna 1996. Italiassa, joka muodostaa suurimmat kansalliset markkinat, kysynnäksi arvioitiin 44000 tonnia, Saksassa 31000 tonnia, Espanjassa 24000 tonnia, Ranskassa 18500 tonnia ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa 16000 tonnia. (Norjan kysynnäksi arvioitiin 1200 tonnia.) (11) Grafiittielektrodit hinnoitellaan kansallisessa valuutassa tonneittain läpimitaltaan 24 tuuman vakioelektrodin mukaan tehtaalle toimitettuna. Tammikuun 1 päivänä 1998 hinta oli 5600 Saksan markkaa tonnilta (tai vastaava). Suurempien elektrodien (sekä tasavirtaelektrodien) hinta on 15-30 prosenttia korkeampi. 1.2.4 ALAN RAKENNEUUDISTUKSET (12) 1980-luvulla elektrodeja ja sähköä käyttävän teräksen valmistustekniikan kehitys johti elektrodien käyttömäärän huomattavaan supistumiseen tuotettua terästonnia kohden laskettuna (kuudesta kilosta tonnilta vuonna 1979 kolmeen kiloon vuonna 1991; nykyisin Länsi-Euroopassa käytetään keskimäärin n. 2,4 kiloa). Myös terästeollisuudessa tehtiin huomattavia rakenneuudistuksia. 1980-luvun lopulle asti eurooppalaiselle grafiittielektroditeollisuudelle oli ominaista, että alalla oli suhteellisen paljon kansallisella tasolla toimivia tuottajia. Saksassa suurimmat valmistajat olivat Sigri, Conradty ja VAW. Ranskassa ja Belgiassa paikalliset tuottajat olivat Pechiney ja UCF. Italiassa valmistajat olivat Union Carbide ja Electrocarbonium. Yhdistyneessä kuningaskunnassa elektrodeja valmistivat Anglo-Great Lakes ja Union Carbide. Muita tuottajia olivat (Pechineyn omistama) espanjalainen Genosa ja Sigrin osittain omistama itävaltalainen Steeg. Amerikkalaiset Airco (BOC:n omistama) ja Great Lakes Carbon veivät elektrodeja ETA-markkinoille samoin kuin japanilaiset, kuten Showa Denko, Tokai ja NCK. Elektrodien kysynnän vähentyessä elektroditeollisuudessa alkoi maailmanlaajuinen rakenneuudistus 1980-luvun lopussa ja 1990-luvun alussa. Useita tehtaita suljettiin. Hoechstin omistama Sigri GmbH fuusioitui amerikkalaisen Great Lakes Carbonin kanssa muodostaen SGL:n, joka osti Pechineyn grafiittiliiketoimintayksikön SERS:n vuonna 1993. Vuosina 1990-1991 Union Carbide Corporation erotti hiilituoteliiketoimintansa erilliseksi yksiköksi UCAR:ksi. Airco myytiin ja rakenneuudistuksen jälkeen siitä tuli Carbide/Graphite Group. Länsimaiset valmistajat yrittivät laajentaa myyntiään Aasian markkinoille liikakapasiteetin käyttämiseksi. Tämä aiheutti paineita japanilaiselle grafiittielektroditeollisuudelle ja japanilaisten valmistajien määrä väheni kuudesta neljään. (13) Vuoteen 1991 asti kahdella pienemmällä saksalaisella grafiittielektrodien valmistajalla VAW Carbon GmbH:lla ja C. Conradty Nürnberg GmbH:lla oli yhteinen myyntiyhtiö Cova GmbH. Yhtiö lopetti myyntitoiminnan syyskuussa 1991, mutta se purettiin virallisesti vasta vuonna 1994. Vuodesta 1991 kyseisillä yhtiöillä on ollut omat erilliset myyntiorganisaationsa. Alan rationalisoinnin johdosta länsimaisten valmistajien määrä väheni 16:sta yhdeksään. Maailman suurimmilla valmistajilla UCAR:llä ja SGL:llä on yli [...] prosentin markkinaosuus Länsi-Euroopassa ja [...] prosentin markkinaosuus maailmanlaajuisesti. Vuonna 1982 alan kapasiteetin käyttöaste oli alle 60 prosenttia. Yhdistymisten ja rakenneuudistusten seurauksena käyttöaste oli noussut 85 prosenttiin vuonna 1996. 1.2.5 GRAFIITTIELEKTRODIEN MERKITYKSELLISET MAANTIETEELLISET MARKKINAT (14) Komissio katsoo, että grafiittielektrodien markkinat ovat vähintään ETA:n laajuiset. Useat seikat viittaavat kuitenkin siihen, että grafiittielektrodien markkinat ovat maailmanlaajuiset. (15) Maailman grafiittielektroditeollisuuden rakenneuudistus 1980-luvun lopussa ja 1990-luvun alussa johti länsimaisten tuottajien lukumäärän huomattavaan supistumiseen. Tässä päätöksessä tarkasteltavan ajanjakson aikana markkinoita hallitsivat alan maailmanlaajuisesti johtavat yritykset UCAR ja SGL, joilla on yli [...] prosenttia ETA-markkinoista ja yli [...] prosenttia maailmanmarkkinoista. (16) Kuljetuskustannukset ja tariffiesteet voivat johtaa jonkin verran korkeampiin kustannuksiin, mutta ne eivät kuitenkaan estä tuottajia käymästä kauppaa maailmanlaajuisesti. Tästä on osoituksena se, että Carbide Graphite Group, jolla ei ole tuotantolaitoksia muualla kuin Yhdysvalloissa, pystyi käymään kauppaa Euroopassa ja hankkimaan noin seitsemän prosentin markkinaosuuden. (17) Grafiittielektrodimarkkinoiden maailmanlaajuisen luonteen vahvistaa myös itse kartellin rakenne, organisaatio ja toiminta. Kartelliin osallistuneet valmistajat sopivat yleisestä järjestelmästä, jolla perustettiin grafiittielektrodien maailmanmarkkinoille kartelli, ja järjestivät säännöllisesti kokouksia, jotka kattoivat maailmanmarkkinat (ks. jäljempänä erityisesti 49, 51 ja 55 kappale). (18) Komissio päättelee tämän johdosta, että grafiittielektrodien markkinat ovat maailmanlaajuiset. 1.2.6 VALTIOIDEN VÄLINEN KAUPPA (19) Grafiittielektrodien markkinoiden arvo ETA-alueella oli noin 420 miljoonaa euroa vuonna 1998. Kaikki yhteisön jäsenvaltiot sekä Norja ETA:n sopimuspuolena valmistavat sähköterästä ja käyttävät grafiittielektrodeja. Suurimmilla elektrodienvalmistajilla SGL:llä ja UCAR:llä on tuotantolaitoksia useissa jäsenvaltioissa. SGL:llä on tehtaita Saksassa, Italiassa, Ranskassa, Espanjassa, Itävallassa ja Belgiassa. UCAR:n laitokset sijaitsevat Ranskassa, Italiassa ja Espanjassa. Muilla eurooppalaisilla valmistajilla Conradtylla ja VAW Carbonilla on tuotantoa ainoastaan Saksassa. Tuotetta myydään kaikissa jäsenvaltioissa sekä Norjassa (ks. taulukko jäljempänä). Komission saamien tietojen mukaan noin 44 prosenttia yhteisön alueella sijaitsevissa tuotantolaitoksissa valmistetuista elektrodeista toimitetaan kansallisten rajojen yli toisiin jäsenvaltioihin. Jäsenvaltioiden välisen kaupan volyymi on näin ollen merkittävä samoin kuin kaupan määrä ETA:ssa sen perustamisen jälkeen. Seuraavasta taulukosta ilmenevät SGL:n, VAW Carbonin(6), Conradtyn ja UCAR:n toimitukset yhteisössä sijaitsevilta tuotantolaitoksilta kuhunkin jäsenvaltioon vuonna 1996(7) (lukuihin ei sisälly tuontia Yhdysvalloista, Japanista ja muista maista). >TAULUKON PAIKKA> Norja on teräksentuottaja, mutta sillä ei ole omaa elektrodituotantoa. Norjan markkinoille toimitetaan 1200-2000 tonnia elektrodeja vuodessa ensi sijassa yhteisön alueelta (UCAR, SGL ja VAW). Ennen yhteisöön liittymistään vuonna 1995 myös Suomi ja Ruotsi toivat kaikki tarvitsemansa elektrodit. Itävallassa (suhteellisen pieni teräksentuottaja) oli kotimainen toimittaja (SGL), mutta elektrodeja tuotiin noin 300 tonnia vuosittain jäsenvaltioista. 1.2.7 TUOTTAJAT (20) ETA-markkinoille grafiittielektrodeja toimittavia länsimaisia valmistajia on enää yhdeksän: kaksi suurinta ovat SGL Carbon ja UCAR, jotka toimittavat yhteensä [...]*. Kaksi pienempää valmistajaa ovat VAW ja Conradty, jotka molemmat toimivat Saksassa. Niiden yhteenlaskettu markkinaosuus on noin [...]*. C/G, jonka markkinaosuus on noin [...]*, toimittaa tuotteet ETA-markkinoille Yhdysvalloista. Japanilaisten tuottajien markkinaosuus on noin 3-4 prosenttia ETA:ssa. Intialaiset, kiinalaiset ja venäläiset valmistajat toimittavat loput yhteisön ja ETA:n tarvitsemista elektrodeista. (21) SGL Carbon AG (SGL) on maailman suurin hiili- ja grafiittituotteiden valmistaja, ja sen maailmanlaajuinen markkinaosuus on noin 20 prosenttia. Se on maailman toiseksi suurin grafiittielektrodien valmistaja UCAR:n jälkeen. Yhtiön päätoimipaikka sijaitsee Wiesbadenissa Saksassa. SGL:n tuotantorakenne on keskittynyt kolmelle liiketoiminta-alalle: hiili ja grafiitti, erikoisgrafiitti ja tekniset tuotteet. Hiilen ja grafiitin osuus konsernin myynnistä on 55 prosenttia, eli se on yhtiön tärkein liiketoiminta-ala. Tärkein tuote on grafiittielektrodit. Yhtiö muodostui kahdesta vuosina 1992 ja 1993 toteutetusta fuusiosta. Helmikuussa 1992 silloinen Sigri GmbH, joka oli Hoechst AG:n omistuksessa, yhdisti hiili- ja grafiittituotteiden valmistuksensa Great Lakes Carbon Groupin (GLC) kanssa. Lokakuussa 1993 suuren ranskalaisen pakkaus- ja alumiinivalmistajan Pechiney SA:n grafiittitoiminta siirrettiin SGL:lle. Joulukuussa 1994 SGL muutettiin rajavastuuyhtiöstä (GmbH) pörssissä noteerattavaksi osakeyhtiöksi (AG). Kesäkuusta 1996 yhtiö on ollut täysin riippumaton Hoechst AG:stä. SGL:n maailmanlaajuinen kokonaisliikevaihto oli 2560 miljoonaa Saksan markkaa (noin 1262 miljoonaa euroa) vuonna 2000. Omien arvioidensa mukaan sen osuus Euroopan grafiittielektrodimarkkinoilla oli [...]* vuonna 1998. SGL:n ETA:ssa sijaitsevat tuotantolaitokset ovat Saksassa, Italiassa, Ranskassa, Espanjassa, Itävallassa ja Belgiassa. (22) UCAR International Inc. (UCAR) on maailman suurin grafiittielektrodien valmistaja ja johtavia grafiitti- ja hiilituotteiden valmistajia. Sillä on myyntiä lähes kaikissa maissa ja tuotantoa Pohjois- ja Etelä-Amerikassa, Euroopassa ja Aasiassa. Yhtiön päätoimipaikka sijaitsi aikaisemmin Danburyssa Connecticutissa, mutta nykyisin pääkonttori on Nashvillessä Tennesseessä. Sen Euroopan-pääkonttori sijaitsee Ranskan Rungisissa. UCAR oli aikaisemmin Union Carbide Corporationin hiilituotteiden liiketoimintayksikkö. Helmikuussa 1991 Union Carbide myi 50 prosentin osuuden yhtiöstä Mitsubishi Corporationille. Vuonna 1995 UCAR toteutti pääomarakenteen vahvistamisen velkarahalla ja listautui pörssiin. (23) Yritys kehittää, valmistaa ja myy hiili- ja grafiittituotteita teräs-, rautaseos-, alumiini-, kemikaali-, ilmailu- ja liikenneteollisuudelle. Sen tärkeimpiä tuotteita ovat grafiittielektrodit, hiilielektrodit, erikoisgrafiittituotteet, erikoishiilituotteet, katodielementit ja joustava grafiitti. Grafiittielektrodien osuus oli [...] prosenttia UCAR:n kokonaistuloista vuonna 1999. Grafiittielektrodeja valmistetaan kahdeksassa maassa. Niiden myynti jakautui maantieteellisesti seuraavasti vuonna 1998: Yhdysvallat ja Kanada - [...] prosenttia, Afrikka ja Lähi-Itä - [...] prosenttia; Länsi-Eurooppa - [...] prosenttia; Itä-Eurooppa - [...] prosenttia; Meksiko - [...] prosenttia; Etelä-Amerikka - [...] prosenttia sekä Aasia ja Tyynenmeren alue - [...] prosenttia. ETA:ssa UCAR:llä on tuotantolaitoksia Ranskassa, Italiassa ja Espanjassa. UCAR:n kokonaisliikevaihto oli 776 miljoonaa Yhdysvaltain dollaria (noin 841 miljoonaa euroa) vuonna 2000. Sen osuus Euroopan grafiittielektrodimarkkinoista oli noin [...] prosenttia vuonna 1998. (24) VAW Aluminium AG on suuri teollisuusyhtymä, jolla on hyvin erilaisia toimintoja ja tytäryhtiöverkosto. Sen hiili- ja grafiittituotteiden tuotantolaitokset sijaitsevat Grevenbroichissa Saksassa. VAW Aluminium AG valmistaa alumiinia, valssattuja tuotteita, joustopakkauksia, valutavaraa jne. VAW Carbon GmbH (jäljempänä "VAW Carbon"), joka on VAW Aluminium AG:n kokonaan omistama tytäryhtiö, toimi 31 päivään joulukuuta 1995 VAW Aluminium AG:n hiili- ja grafiittituotteiden myyntiyhtiönä. VAW Aluminium AG:n Grevenbroichissa sijaitseva hiili- ja grafiittituotanto siirrettiin 1 päivänä tammikuuta 1996 toiselle tytäryhtiölle, joka nimettiin uudelleen VAW Carbon GmbH:ksi ja johon myöhemmin sulautui samanniminen "vanha" yhtiö. Heinäkuun 1 päivänä 1998 toteutetun johdollemyynnin yhteydessä "uuden" VAW Carbon GmbH:n koko omaisuus myytiin vastaperustetulle Erftcarbon-yhtiölle. Tämän yhtiön osakepääomasta 85 prosenttia on lontoolaisen NatWest Ventures (Nominees) Ltd:n omistuksessa ja 15 prosenttia johdon omistuksessa. VAW Carbonin osuus grafiittielektrodien markkinoilla Euroopassa oli noin 6 prosenttia vuonna 1997. VAW Aluminium AG:n maailmanlaajuinen liikevaihto oli 3693 miljoonaa euroa vuonna 2000. (25) Showa Denko K.K. (SDK) on osa japanilaista Fuyo-yhtymää. Se on Japanin johtavia kemian alan yrityksiä, johon kuuluu viisi liiketoimintaryhmää: petrokemia, kemia, elektroniikka, epäorgaaniset materiaalit ja alumiini. Vahvistaakseen ja laajentaakseen alumiiniliiketoimintaansa SDK fuusioitui Showa Aluminium Corporationin kanssa 30 päivänä maaliskuuta 2001. SDK:n pääkonttori sijaitsee Tokiossa. Sen kokonaan omistama tytäryhtiö Showa Denko Carbon, Inc. (SDC) toimii Etelä-Carolinassa Yhdysvalloissa. SDK:lla on myös tytäryhtiö Saksan Düsseldorfissa (Showa Denko Europe GmbH). SDK:n maailmanlaajuinen konserniliikevaihto oli 747 miljardia jeniä (noin 7508 miljoonaa euroa) vuonna 2000. Vuosina 1992-1996 SDK myi grafiittielektrodeja Euroopassa ensisijaisesti Saksassa. Vuonna 1995 sillä oli myyntiä myös Ranskassa, Ruotsissa ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa. (26) Tokai Carbon Co., Ltd (Tokai) on johtavia japanilaisia hiilimustan, grafiittielektrodien ja hienon hiilen valmistajia. Yhtiön pääkonttori sijaitsee Tokiossa. Hiilituotteiden osuus liikevaihdosta oli [...]* vuonna 1998. Yhtiöllä on kaksitoista konsolidoitua tytäryhtiötä, joista yksitoista on Japanissa ja yksi Yhdysvalloissa. Yhtiö on perustettu vuonna 1918 ja se fuusioitui Toyo Carbonin kanssa vuonna 1992. Tokai on toimittanut grafiittielektrodeja Yhdistyneeseen kuningaskuntaan (1991-1998), Saksaan (1996-1998), Ranskaan (vain vuonna 1997), Ruotsiin (1991-1996) ja Itävaltaan (vain vuonna 1991). Tokain maailmanlaajuinen kokonaisliikevaihto oli 65 miljardia jeniä (noin 471 miljoonaa euroa) vuonna 2000. (27) Nippon Carbon Co., Ltd (Nippon) on perustettu vuonna 1915, ja se valmistaa elektrodeja ja hiilituotteita. Keinotekoisten grafiittielektrodien, hiilimustan, hiilikuidun ja muiden hiilituotteiden osuus tuloista oli 93 prosenttia vuonna 1998. Yhtiön pääkonttori sijaitsee Tokiossa. Yhtiön maailmanlaajuinen liikevaihto oli 19 miljardia jeniä (noin 189 miljoonaa euroa) vuonna 2000. Vuosina 1992-1996 Nippon myi grafiittielektrodeja Euroopassa ainoastaan Suomeen, Yhdistyneeseen kuningaskuntaan ja Irlantiin. (28) SEC Corporation (SEC) on perustettu vuonna 1934. Se valmistaa valokaariuunien elektrodeja. Yhtiö on Ohtani Steel K.K:n osakkuusyhtiö, ja Ohtani omistaa 23,61 prosenttia SEC:n osakkeista. SEC osti hiilituotteita valmistavan Kyowa Carbonin vuonna 1986. Grafiittielektrodien osuus konsolidoimattomista tuloista oli 45 prosenttia vuonna 1999. Yhtiön pääkonttori sijaitsee Amagasakissa Hyogossa. SEC myi grafiittielektrodeja Euroopassa ainoastaan Saksan markkinoille vuosina 1992, 1994 ja 1995. SEC:n maailmanlaajuinen kokonaisliikevaihto vuonna 2000 oli 15,4 miljardia jeniä (noin 155 miljoonaa euroa). (29) Carbide/Graphite Group Inc. (C/G), Aircon seuraaja, on yhdysvaltalainen grafiittielektrodien, neulakoksin ja kalsiumkarbidituotteiden valmistaja. Yhtiö muodostettiin johdon ostettua Aircon kesäkuussa 1988. C/G on ainoa grafiittielektrodien valmistaja, joka tuottaa itse grafiittielektrodien valmistuksessa käytettyä tärkeintä raaka-ainetta, neulakoksia. Neulakoksia myydään myös muille elektrodien valmistajille. Yhtiön pääkonttori sijaitsee Pittsburghissa Pennsylvaniassa. C/G:n maailmanlaajuinen kokonaisliikevaihto oli 207 miljoonaa Yhdysvaltain dollaria (noin 225 miljoonaa euroa) vuonna 2000. C/G:llä ei ole tuotantolaitoksia muualla kuin Yhdysvalloissa. Euroopassa se myy tuotteita välittäjien kautta. Sen markkinaosuus grafiittielektrodeissa on noin 7 prosenttia sekä maailmanlaajuisesti tarkasteltuna että Euroopassa. (30) Seuraavassa taulukossa esitellään kunkin yrityksen liikevaihto maailmanlaajuisesti ja ETA-markkinoilla sekä niiden koko: >TAULUKON PAIKKA> 1.3 MENETTELY 1.3.1 KOMISSION AIKAISEMPI TUTKIMUS (31) Komissio on myös aikaisemmin tutkinut grafiittielektrodien markkinoita. Tutkimus alkoi vuonna 1983 komission saatua tietoja mahdollisesta eurooppalaisten valmistajien hintakartellista. Kyseisiin yhtiöihin kuuluivat Union Carbide Corporationin eurooppalaiset tytäryhtiöt, SGL:n kaksi edeltäjää (Sigri ja Great Lakes Carbon) sekä Conradtyn ja VAW Carbonin silloinen yhteinen jakeluyhtiö (Cova). Tutkimuksessa ilmeni, että suurimpien grafiittielektrodien valmistajien hinnat olivat lähes samanlaiset, mutta näytön ei katsottu riittävän todisteeksi hintojen vahvistamista koskevan sopimuksen olemassaolosta, ja asian käsittely lopetettiin vuonna 1986. 1.3.2 KOMISSION KESÄKUUSSA 1997 TEKEMÄT TARKASTUKSET (32) Kesäkuun 5 päivänä 1997 komission virkamiehet, jotka toimivat asetuksen N:o 17(8) 14 artiklan 3 kohdan nojalla ja joiden mukana oli kyseisten jäsenvaltioiden kilpailuviranomaisten edustajia, tekivät samanaikaiset ja ennalta ilmoittamattomat tarkastukset seuraavissa yrityksissä: - SGL Carbon (Saksa) - VAW Carbon GmbH ja VAW Aluminium AG (Saksa) - Conradty (Saksa) - UCAR (Ranska). Tuolloin ei löydetty suoria todisteita kartellista tai laittomista käytännöistä. Komissio löysi kuitenkin SGL:n toimitiloista taulukoita, joihin oli merkitty grafiittielektrodien aikaisempia ja tulevia hintoja kullakin yhteisön kansallisella markkina-alueella 1 päivästä lokakuuta 1994 syyskuuhun 1996. Taulukon todistusarvo selvisi vasta, kun samanlaiset tai samantapaiset taulukot saatiin muilta tuottajilta (UCAR, C/G, Showa Denko): ks. jäljempänä 63-65 kappale. (33) VAW Carbonin luona tehdyn tarkastuksen aikana eräs sen edustajista myönsi, että SGL oli varoittanut sitä komission tutkimuksesta. (Liite 1: 6 päivänä kesäkuuta 1997 päivätty ilmoitusta koskeva pöytäkirja.) SGL itse vahvisti 30 päivänä heinäkuuta 1997 päivätyssä asetuksen N:o 17 11 artiklan mukaisessa vastauksessaan varoittaneensa VAW:tä ja Conradtya tulevista tarkastuksista. UCAR toteaa myös [...], että SGL varoitti sitä etukäteen; tarkastuksen alkuun mennessä kaikki olennaiset asiakirjat oli "tarkistettu" ja raskauttavat asiakirjat oli tuhottu tai siirretty turvalliseen paikkaan pois toimistoista ja kodeista. 1.3.3 MUILLA LAINKÄYTTÖALUEILLA TEHDYT TARKASTUKSET (34) C/G haastettiin Yhdysvalloissa toukokuussa 1997 todistamaan suuren valamiehistön eteen. Liittovaltion poliisi (Federal Bureau of Investigation) suoritti tuomioistuimen antamien etsintälupien nojalla etsinnät useiden valmistajien luona 5 päivänä kesäkuuta 1997. Tarkastusten seurauksen aloitettiin rikosoikeudenkäynti SGL AG:tä, UCAR International Inc:iä, Showa Denko Carbon Inc:iä ja Tokai Carbon Co. Ltd:iä vastaan vuonna 1890 annetun Sherman Actin 1 §:ssä kielletyn hintojen vahvistamista koskevan salaisen sopimuksen vuoksi: ks. jäljempänä 42 kappale. 1.3.4 ASETUKSEN N:o 17 11 ARTIKLAN MUKAISET PYYNNÖT (35) Joulukuussa 1997 komissio lähetti asetuksen N:o 17 11 artiklan mukaiset tietopyynnöt noin 67:lle grafiittielektrodien käyttäjälle pyytäen niiltä yksityiskohtaisia tietoja toimittajista, hinnoittelusta ja alennuksista. Ensimmäiset 11 artiklan mukaiset pyynnöt lähetettiin SGL:lle, VAW Carbonille ja Conradtylle kesäkuun 1997 ja heinäkuun 1998 välisenä aikana. Pyynnöissä kysyttiin yksityiskohtaisia tietoja yhteydenpidosta kilpailijoihin, SGL:n varoituksista tulevasta tarkastuksesta ja eräiden työntekijöiden matkakustannuksista. Joulukuussa 1997 11 artiklan mukaiset (yleiset) pyynnöt lähetettiin japanilaisille SDK:lle, SEC:lle, Tokaille ja Nipponille, joiden ei tuolloin epäilty osallistuneen suoraan sopimuksiin. Kolme viimeksi mainittua yhtiötä ilmoitti vastauksissaan asettavansa Euroopan-hintansa "markkinatietojen" perusteella ja neuvotellen asiakkaiden kanssa. Tietoja pyydettiin lisää huhti-toukokuussa 1998 yhtiöiden osallistumisesta kokouksiin. Vuonna 1998 ja vuoden 1999 alkupuolella saatujen tietojen perusteella komissio lähetti uudet 11 artiklan mukaiset tietopyynnöt SGL:lle, VAW Carbonille ja Conradtylle maaliskuussa 1999 ja C/G:lle 8 päivänä kesäkuuta 1999. 1.3.5 YRITYSTEN VASTAUKSET (36) Helmikuussa 1998 (saatuaan tietopyynnön) japanilainen SDK otti yhteyttä komissioon ja ilmoitti tekevänsä varauksettomasti yhteistyötä komission kanssa sen tutkiessa asiaa. Vuoden 1998 aikana se toimitti joitain tietoja (pääosin suullisesti mutta osin myös kirjallisesti) komissiolle. [...], johon sisältyi yksityiskohtaisia tietoja kartellista, sen rakenteesta, perussäännöistä ja kilpailijoiden välisistä kokouksista. Maaliskuussa 1998 myös UCAR otti yhteyttä komissioon ja myönsi suullisesti osallistuneensa laittomaan kartelliin ja tarjosi yhteistyötä komission tutkimuksissa. Elokuun 20 päivänä 1998 antamassaan vastauksessa komission 11 artiklan mukaiseen pyyntöön UCAR vahvisti osallistuneensa "laittomiin yhteyksiin" kilpailijoiden kanssa. UCAR toimitti vuoden 1998 aikana myös joitain asiakirjatodisteita. UCAR:n lakimiehet toimittivat 25 päivänä maaliskuuta ja 22 päivänä huhtikuuta 1999 yhtiön puolesta kirjalliset lausunnot, joiden tekijät olivat [...] ja [...]. Molemmat olivat edustaneet UCAR:ää useissa kartellin kokouksissa. UCAR toimitti 22 päivänä kesäkuuta 1999 yrityslausunnon, johon sisältyi aikaisemmin ilmoitetut tiedot. SGL ilmoitti komissiolle huhtikuussa 1998 olevansa valmis myöntämään rikkomisen ja toimimaan yhteistyössä tutkimuksen aikana. Neljästä komission virkamiesten kanssa pidetystä kokouksesta (16 päivänä huhtikuuta, 21 päivänä huhtikuuta, 3 päivänä elokuuta ja 1 päivänä joulukuuta 1998) huolimatta SGL ei toimittanut asian kannalta olennaisia tietoja tai asiakirjoja. Lopulta 8 päivänä kesäkuuta 1999 saatuaan maaliskuussa lähetetyn 11 artiklan mukaisen tietopyynnön SGL toimitti yksityiskohtaisen lausunnon kartellin toiminnasta, mutta ilmoitti, että 11 artiklan perusteella sillä ei ole mitään oikeudellista velvoitetta tehdä niin. Kesäkuussa 1998 yhdysvaltalainen Carbide/Graphite Group otti yhteyttä komissioon, tarjosi yhteistyötä ja toimitti myöhemmin joitain kartellia koskevia olennaisia asiakirjoja. Lokakuun 11 päivänä 1999 Carbide/Graphite toimitti komissiolle kartellia koskevan yrityslausunnon. VAW Carbon oli alun perin ilmoittanut, että se ei voi eikä sillä ole velvollisuutta toimittaa yksityiskohtaisia tietoja vastauksena 31 päivänä maaliskuuta 1999 päivättyyn komission tietopyyntöön. Yhtiö ilmoitti 12 päivänä heinäkuuta 1999 päivätyllä kirjeellä haluavansa toimia komission kanssa yhteistyössä tutkimuksen aikana ja toimitti lausunnon osallistumisestaan kartellin toteuttamiseen. Conradty ei ole koskaan myöntänyt osallistuneensa salaisiin järjestelyihin. SDK:ta lukuun ottamatta japanilaiset valmistajat kielsivät aluksi osallistuneensa järjestelyihin hintojen vahvistamiseksi Euroopassa ja antoivat yleisiä ja vältteleviä vastauksia. Vaikka ne vahvistivat, että niillä oli ollut asian kannalta olennaisina päivinä joitain yhteyksiä SGL:ään, UCAR:ään ja SDK:hon, ne totesivat yhteydenpidon olleen yleisluonteista tietojenvaihtoa (SEC:n 11 artiklan mukainen vastaus 13 päivänä heinäkuuta 1998; Nippon Carbonin 11 artiklan mukainen vastaus 18 päivänä joulukuuta 1998; Tokain 11 artiklan mukaiset vastaukset 18 päivänä marraskuuta 1998 ja 1 päivänä maaliskuuta 1999). 1.3.6 HALLINNOLLINEN MENETTELY (37) Komissio lähetti 24 päivänä tammikuuta 2000 väitetiedoksiannon yhtiöille, joille tämä päätös on osoitettu. Koska Conradtya vastaan ei ollut riittävästi suoria asiakirjatodisteita ja sen mahdollisesta osallistumisesta annetuissa lausunnoissa oli epäjohdonmukaisuuksia, komission menettely ei kohdistunut tähän yritykseen. (38) Yritykset saivat tutustua komission tutkimusasiakirjoihin 14 päivästä helmikuuta 23 päivään helmikuuta 2000. VAW Aluminium AG ja Nippon eivät kuitenkaan tutustuneet asiakirjoihin. (39) SGL väittää, että se ei saanut tutustua kaikkiin asiakirjoihin, koska komissio kieltäytyi paljastamasta sisäisiä asiakirjojaan. SGL väittää edelleen, että komissio ei toimittanut luetteloa sisäisistä asiakirjoistaan eikä niiden kuvausta. Näin ollen SGL:n oli mahdotonta saada kokonaiskuvaa komission ja muiden yritysten välisistä yhteyksistä niiden yhteistyön puitteissa (SGL:n kirje 9 päivänä maaliskuuta 2000, SGL:n vastaus väitetiedoksiantoon, s. 23). Tämä väite on hylättävä. Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan (ks. ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tuomiot asiassa T-7/89, Hercules v. komissio, Kok. 1991, s. II-1711, 54 kohta; ja yhdistetyt asiat T-25/95 jne., Cimenteries CBR ja muut v. komissio, ei vielä julkaistu, 420 kohta) puolustautumisoikeuksien toteutuminen ei edellytä sitä, että komissio asettaa sisäisiä asiakirjojaan saataville menettelyn aikana. SGL:n pyytämä luettelo ja kuvaus sisäisistä asiakirjoista ei näin ollen edistäisi yrityksen puolustautumisoikeuksien käyttöä. Yhteistyön aikaisten yritysten ja komission välisten yhteyksien osalta komissio katsoo, että SGL:n näkemys perustuu vääriin olettamuksiin. Yhteydet muihin yhtiöihin eivät sisälly sisäisiin asiakirjoihin. Yhteydenpitoa koskevat asiakirjat kuuluvat tavanomaiseen tutkimusaineistoon, johon osapuolet saivat tutustua. Yhtiöiden omasta pyynnöstä useita asiakirjoja käsiteltiin kuitenkin luottamuksellisina. (40) Vastattuaan kirjallisesti väitetiedoksiantoon Nippon Carbonia lukuun ottamatta kaikki yhtiöt, joille tämä päätös on osoitettu, osallistuivat asiaa koskeneeseen kuulemistilaisuuteen, joka pidettiin 25 päivänä toukokuuta 2000. Kuulemistilaisuudessa yhtiöille annettiin mahdollisuus esittää huomioita toisten osapuolten kirjallisista vastauksista, jotka olivat niiden saatavilla kolme viikkoa aikaisemmin. (41) Väitetiedoksiantoon antamissaan kirjallisissa vastauksissa yksikään valmistajista ei merkittävästi kiistänyt tosiseikkoja, joihin komissio perusti väitetiedoksiantonsa. 1.3.7 MENETTELYT MUILLA LAINKÄYTTÖALUEILLA (42) Yhdysvaltain oikeusministeriön ja liittovaltion poliisin (Federal Bureau of Investigation) tutkimusten jälkeen Yhdysvalloissa nostettiin syytteet Sherman Actin 1 §:n perusteella neljää valmistajaa vastaan, jotka ovat SDK:n yhdysvaltalainen tytäryhtiö SDK Carbon Inc., japanilainen Tokai Carbon Co. Ltd, UCAR International Inc. ja SGL Carbon AG. Lisäksi SGL:n toimitusjohtajaa syytettiin henkilökohtaisesti osallisuudesta salaiseen sopimukseen. C/G vapautettiin syytteistä oikeusministeriön yrityksiä koskevan armahdusohjelman perusteella. Kaikki syytetyt myönsivät syytteet oikeiksi ja suostuivat maksamaan sakot, joiden määräksi asetettiin 32,5 miljoonaa dollaria SDK:lle, 6 miljoonaa dollaria Tokai Carbonille, 110 miljoonaa dollaria UCAR:lle ja 135 miljoonaa dollaria SGL:lle. Marraskuussa 1999 myös SEC ja Nippon myönsivät syytteet oikeiksi ja suostuivat maksamaan sakot, joiden määräksi asetettiin 4,8 miljoonaa dollaria SEC:lle ja 2,5 miljoonaa dollaria Nipponille. SGL:lle määrätyn sakon lisäksi yrityksen toimitusjohtaja Robert Köhler määrättiin maksamaan henkilökohtaisesti 10 miljoonan Yhdysvaltain dollarin sakko. Tätä seuranneissa muissa oikeuskäsittelyissä UCAR:n entinen hallituksen puheenjohtaja ja toimitusjohtaja Robert Krass myönsi osallisuutensa salaiseen sopimukseen. Hänet tuomittiin 17 kuukaudeksi vankilaan ja määrättiin maksamaan 1,25 miljoonaa dollaria sakkoja. UCAR:n entinen operatiivinen johtaja tuomittiin syytekauppaa (plea bargain) koskevan sopimuksen perusteella yhdeksäksi kuukaudeksi vankilaan ja määrättiin maksamaan 1 miljoonaa dollaria sakkoja. Tammikuussa 2000 nostettiin syyte japanilaista Mitsubishi Corporationia vastaan, joka oli omistanut 50 prosenttia UCAR:n osakkeista vuosina 1991-1995. Helmikuussa 2000 UCAR nosti siviilikanteen Mitsubishi Corporationia ja Union Carbidea vastaan saadakseen takaisin rahamäärän, joka sen mukaan oli peritty siltä perusteetta Yhdysvaltain yhtiölainsäädännön rikkomisesta. Helmikuussa 2001 Mitsubishi tuomittiin kahden viikon valamiesoikeudenkäynnin jälkeen osallisuudesta grafiittielektrodien valmistajien salaiseen sopimukseen. Yhtiö määrättiin maksamaan sakkoja 134 miljoonaa Yhdysvaltain dollaria. Lisäksi nostettiin siviilikanne Yhdysvaltain piirituomioistuimessa ostajaryhmän puolesta, joka vaati kolminkertaista vahingonkorvausta UCAR:ltä, SGL:ltä, C/G:ltä ja SDK:lta. Maaliskuun 18 päivänä 1999 tuomioistuin totesi UCAR:n syylliseksi ja määräsi sen maksamaan 11 miljoonan Kanadan dollarin suuruinen sakon Kanadan kilpailulain 45 ja 46 §:n vastaisesta rikoksesta. Heinäkuun 18 päivänä 2000 myös SGL myönsi syyllisyytensä ja suostui maksamaan 12,5 miljoonaa Kanadan dollaria sakkoja. Kanadassa ostajat (teräksenvalmistajat) nostivat siviilikanteen 18 päivänä kesäkuuta 1998 UCAR:ää, SGL:ää, C/G:tä ja SDK:ta vastaan vaatien vahingonkorvausta salaisesta sopimuksesta ja Kanadan kilpailulain rikkomisesta. Eräissä tapauksissa on sovittu korvauksesta. Maaliskuun 18 päivänä 1999 Japanin kilpailuvirasto (Japan Fair Trade Commission) esitti varoitukset neljälle japanilaiselle valmistajalle (Tokai, SDK, Nippon ja SEC) epäillen näiden rikkoneen Japanin monopolinvastaista lakia. 1.4 RIKKOMISTA KOSKEVAT YKSITYISKOHDAT 1.4.1 ALUSTAVAT HUOMIOT: ASIAKIRJATODISTEET (43) Kappaleissa 44-93 esitetyt seikat perustuvat ensi sijassa seuraaviin todisteisiin: - [...] - [...]* - [...]* - [...]* - [...]* - [...]* - [...]* - [...]* - [...]* - [...]* 1.4.2 ALUSTAVAT YHTEYDET (44) Suurimmat valmistajat ottivat ensi kerran yhteyttä toisiinsa vuonna 1991 tarkoituksena tehdä markkinoiden jakamista ja hintojen vahvistamista koskevat sopimukset Euroopassa ja muualla. Aluksi yhteydenpito oli Sigrin (myöhemmin SGL) ja UCAR:n kahdenvälistä yhteydenpitoa. (Sigrin ja GLC:n fuusio, josta muodostui SGL, toteutui helmikuussa 1992.), UCAR:n [...] lausunnon mukaan (jonka VAW vahvisti välillisesti) aloite tuli Sigriltä [...]. Ensimmäisessä tiedetyssä yhteydenpidossa, jossa Sigrin ja UCAR:n myyntijohtajat totesivat "tarpeen" korottaa hintoja, sovittiin, että Sigri ilmoittaisi tulevasta hinnankorotuksesta Saksassa ja UCAR seuraisi tätä. Näin todella tapahtui. Ensimmäisen kahdenvälisen yhteydenpidon jälkeen kyseiset henkilöt pitivät kokouksia myös muiden eurooppalaisten valmistajien (Pechiney ja VAW Carbon) kanssa [...]. (45) Länsimaisten ja japanilaisten tuottajien välinen yhteydenpito alkoi myös vuoden 1991 loppupuolella ja koski koko maailman markkinoita. Kokouksia järjestettiin New Yorkissa (UCAR:n, SDK:n, Tokain, Nipponin ja SEC:n kesken), Milanossa syyskuussa 1991 (UCAR:n ja SDK:n kesken; (viimeksi mainittu edusti kaikkia japanilaisia valmistajia) ja Tokiossa huhtikuussa 1992 (SGL, SDK, Tokai, Nippon ja SEC). Kokouksissa keskusteltiin grafiittimarkkinoiden hinnoista ja olosuhteista maailmanlaajuisesti [...]. (46) Suunnitelma maailmanlaajuisen kartellin perustamiseksi UCAR:n, SGL:n ja japanilaisten valmistajien kesken laadittiin maaliskuussa 1992. UCAR:n ja SGL:n [...] tapasivat Zürichissä 15 päivänä maaliskuuta; seuraavana päivänä kyseiset kaksi [...] tapasivat Wiesbadenissa ja sopivat "huipputapaamisen" järjestämisestä japanilaisten virkaveljiensä kanssa sopiakseen markkinoiden hallintaa koskevasta maailmanlaajuisesta järjestelmästä. SGL syyttää UCAR:n silloista [...] aloitteen tekemisestä [...]. Riippumatta siitä, tapahtuiko näin, suunnitelmaa ehdotti japanilaisille SGL:n [...] itse vieraillessaan Tokiossa 6-8 päivänä huhtikuuta 1992 ja lisäksi hän lähetti kirjalliset kutsut [...]. Näiden yhteyksien seurauksena maailman johtavien grafiittielektrodien valmistajien ylimmät johtajat tapasivat Lontoossa SGL:n kutsusta 21 päivänä toukokuuta 1992 ja sopivat maailmanlaajuisen kartellin rakenteesta, toimintatavoista ja organisaatiosta markkinoiden hallitsemiseksi (ks. jäljempänä 49-50 kappale). 1.4.3 ORGANISOINTI JA OSANOTTAJAT 1.4.3.1 Rakenne (47) Valmistajat katsoivat, että maailman grafiittielektroditeollisuus nojasi nyt maailmanlaajuisesti kolmeen pilariin: SGL:ään, joka edusti eurooppalaisia valmistajia, UCAR:ään, joka edusti Yhdysvaltoja, ja Japania edustavien valmistajien ryhmään (SDK, Tokai, Nippon ja SEC) [...]. Kartellin rakenne, organisointi ja toiminta perustuivat tähän yhteiseen arvioon markkinoista. Kartellikokouksia järjestettiin useilla tasoilla: - ajoittaiset ylimmän johdon kokoukset UCAR:n [...] tai [...], SGL:n ja japanilaisten tuottajien [...] kesken (kerran vuodessa tai tarvittaessa useammin), - säännölliset työskentelytason kokoukset, joihin osallistuivat kyseisten yhtiöiden ja joskus VAW Carbonin [...] (kaksi tai kolme kertaa vuodessa), - eurooppalaisten tuottajien ryhmäkokoukset ilman japanilaisia (kerran tai kaksi kertaa vuodessa), - tiettyjä markkinoita koskevat kansalliset tai alueelliset tapaamiset, - yhtiöiden kahdenväliset yhteydet. 1.4.3.2 Kokousten osanottajat (48) >TAULUKON PAIKKA> Ks. [...]. Useimpien kartellikokousten päivämäärät, pitopaikat ja osanottajat ilmenevät [...]; ks. myös [...]. Tokain, Nipponin ja SEC:n edustajien osallistuminen kokouksiin on joko myönnetty tai se ilmenee edustajien matkustustiedoista: ks. Tokain vastaukset 18 päivänä marraskuuta 1998 ja 1 päivänä maaliskuuta 1999; Nipponin vastaus 18 päivänä joulukuuta 1998 ja SEC:n vastaus 13 päivänä heinäkuuta 1998 sekä niiden vastaukset väitetiedoksiantoon. 1.4.4 KARTELLIN PERUSPERIAATTEET (49) Ensimmäisessä ylimmän johdon kokouksessa, joka pidettiin Lontoossa 21 päivänä toukokuuta 1992, suurimmat valmistajat sopivat yleisjärjestelystä, jonka mukaan grafiittielektrodien maailmanmarkkinoille perustettaisiin kartelli. Kokoukseen osallistuivat SGL, UCAR, Mitsubishi (joka oli tuolloin UCAR:n enemmistöosakas ja sen myyntiedustaja ja jolla oli myös omaa tuotantoa), SDK ja Tokai (joka edusti myös Nipponin ja SEC:n etuja). VAW Carbonia ja C/G:tä ei ollut kutsuttu eivätkä ne osallistuneet kokoukseen. Kokousta johti SGL:n [...], joka puhui myös UCAR:n puolesta. Nämä kaksi länsimaista tuottajaa ottivat yhteisen kannan japanilaisiin tuottajiin nähden. Itse asiassa SDK ja Tokai toteavat molemmat, että SGL ja UCAR uhkailivat japanilaisia tuottajia ja käyttäytyivät melko aggressiivisesti niitä kohtaan ([...] Tokain vastaus väitetiedoksiantoon, s. 10). (50) Kokouksen aikana esitettiin ja hyväksyttiin seuraavat perusperiaatteet [...]. - Grafiittielektrodien hinnat olisi asetettava maailmanlaajuisesti. - Ainoastaan kunkin yrityksen hallituksen puheenjohtajan tai toimitusjohtajan oli tehtävä hinnoittelua koskevat päätökset, ei kaupallisen johtajan. - "Kotimainen tuottaja" (markkinajohtaja) asettaisi markkinahinnat kotimarkkinoillaan ja muut tuottajat seuraisivat tätä hinnoittelua (UCAR nimitettiin Yhdysvaltojen ja eräiden Euroopan osien markkinajohtajaksi; SGL johti Euroopan muita osia ja neljä japanilaista tuottajaa olivat Japanin ja eräiden Kaukoidän alueiden markkinajohtajia). - Muilla kuin kotimarkkinoilla (vientimarkkinat, joilla ei ollut kotimaista tuottajaa tai markkinajohtajaa) hinnat asetettaisiin yhteisymmärryksessä. - Muiden kuin kotimaisten tuottajien ei pitäisi kilpailla aggressiivisesti; markkinaosuudet jaettaisiin siten, että muiden kuin kotimaisten tuottajien olisi lopulta vetäydyttävä muiden kotimarkkinoilta (muiden kuin kotimarkkinoiden tai vientimarkkinoiden jakamisesta aiottiin päättää säännöllisissä työskentelytason kokouksissa). - Kapasiteettia ei laajennettaisi (japanilaisten oli määrä vähentää kapasiteettiaan). - Tekniikkaa ei pitäisi siirtää muille kuin kartelliin osallistuville valmistajille. Kartellin myöhemmissä kokouksissa käsiteltiin ylimmän johdon kokouksessa sovitun perussunnitelman täytäntöönpanoa, seurantaa ja tarvittaessa sen muuttamista. 1.4.5 KARTELLISOPIMUKSEN TÄYTÄNTÖÖNPANO 1.4.5.1 Kartellikokoukset i) Ylimmän johdon ja työskentelytason kokoukset (51) Melkein välittömästi Lontoossa pidetyn ylimmän johdon kokouksen jälkeen pidettiin työskentelytason kokous Zürichissä 25 päivänä toukokuuta 1992. Osanottajat [...] olivat SGL:stä, UCAR:stä, SDK:stä, Tokaista, SEC:stä, Nipponista ja VAW Carbonista. Maailman grafiittimarkkinoita tarkasteltiin alueittain. (Nämä olivat Kaukoitä; Lähi-Itä ja Afrikka; Länsi-Eurooppa; Itä-Eurooppa; Latinalainen Amerikka ja Pohjois-Amerikka: ks. liite 20.) Markkinaosuudet jaettiin [...]. SGL:n [...] nimitettiin japanilaisten tuottajien yhteyshenkilöksi ETA-markkinoilla ([...] SGL:n vastaus väitetiedoksiantoon, s. 11). (52) Ensimmäinen Euroopan hintojen vahvistamista koskeva kokous pidettiin Berliinissä 3 päivänä kesäkuuta 1992 ja siihen osallistuivat SGL:n [...] ja UCAR:n [...]. Valmistajat sopivat muun muassa ETA-markkinoiden tavoitehinnoista [...]. SGL kiistää tällaisen sopimuksen olemassaolon (SGL:n vastaus väitetiedoksiantoon, s. 11-12). Koska SGL kuitenkin myöntää, että sen johto oli edustettuna Berliinissä alan järjestökokouksessa [...], komissio katsoo, että UCAR:n lausunto on vakuuttavampi tältä osin. Toinen korkean tason kokous pidettiin 28 päivänä elokuuta 1992, jolloin käsiteltiin Euroopan markkinoita ja hinnoittelua. Kokous pidettiin Pariisissa (hotelli Sofitel) ja siihen osallistui SGL:n ja UCAR:n johtajia [...]. Toinen työskentelytason kokous pidettiin japanilaisten tuottajien kanssa Luganossa 19 päivänä syyskuuta 1992. Juuri sitä ennen UCAR ja SGL tapasivat sopiakseen Euroopan markkinoiden vähimmäishinnoista. Nämä hinnat ilmoitettiin sitten Luganon kokoukseen osallistuneille japanilaisille. Samassa kokouksessa asetettiin volyymit ja kiintiöt Euroopan ulkopuolisille alueille (Lähi-Itä ja Kaukoitä, Latinalainen Amerikka) [...]. (53) UCAR:n ja SGL:n [...] piti kokouksen Milanossa noin 27-30 päivänä lokakuuta 1992 keskustellakseen Euroopan markkinoista. Kokouksen salaisuutta kuvataan [...] ([...] esimies ei ollut edes kertonut tälle kokouksesta etukäteen); ks. myös [...]. Seuraava olennainen kokous järjestettiin jälleen työskentelytasolla Wienissä 3 päivänä maaliskuuta 1993. Kokouksessa olivat edustettuina SGL, UCAR, Tokai, SEC, Nippon ja SDK. Kokouksessa vaihdettiin yleisesti tietoja grafiittielektrodien markkinoista alueittain. Lisäksi vaihdettiin tietoja hinnoista ja eräistä asiakkaista sekä keskusteltiin niistä [...]. (54) Myöhemmin pidetyksi tiedetyt SGL:n, UCAR:n ja japanilaisen ryhmän väliset työskentelytason kokoukset järjestettiin heinäkuussa 1993 Singaporessa; 8 päivänä syyskuuta 1993 Zürichissä; 16-17 päivänä marraskuuta 1993 Zürichissä; 25 päivänä heinäkuuta 1994 Zürichissä; 6 päivänä helmikuuta 1995 Tokiossa; 11-12 päivänä syyskuuta 1995 Rohrschachissa; huhtikuussa 1996 Kiotossa; heinäkuussa 1996 Meitingenissa; 12-13 päivänä syyskuuta 1996 Rohrschachissa; huhtikuussa 1997 Tokiossa; elokuussa 1997 Kaakkois-Aasiassa; marraskuussa 1997 Hongkongissa ja helmikuussa 1998 Bangkokissa [...]. UCAR, SGL ja japanilaiset valmistajat osallistuivat kaikkiin työskentelytason kokouksiin. VAW Carbon myöntää osallistuneensa näihin kokouksiin vuoden 1996 loppuun asti, mutta hieman harvemmin kuin muut osallistujat; se ei osallistunut Euroopan ulkopuolella pidettyihin kokouksiin [...]. (55) Nämä työskentelytason kokoukset kattoivat yleensä maailmanmarkkinat, ja kutakin aluetta (Pohjois-Amerikkaa, Latinalaista Amerikkaa, Länsi-Eurooppaa, Itä-Eurooppaan Aasiaa ja Tyynenmeren aluetta sekä Lähi-Itää ja Pohjois-Afrikkaa) käsiteltiin erikseen. Hinnoittelua ja joitain asiakkaita koskevien keskustelujen lisäksi osanottajat vaihtoivat tietoja myyntivolyymeistaan usean vuoden ajalta: edelliseltä vuodelta, kuluvalta vuodelta ja seuraavan vuoden ennusteista. Tiedot laskettiin yhteen alueittain ja jaettiin maittain kutakin valmistajaa kohden siten, että japanilaiset yhtiöt muodostivat yhden ryhmän [...]. Kaikkia alueita, myös Eurooppaa, koskevat volyymitiedot saatettiin ajan tasalle ja korjattiin kussakin kokouksessa. (56) Tiedetään, että ylimmän johdon kokouksia pidettiin joko 20 päivänä elokuuta 1994 tai sen tienoilla Zürichissä, 5-6 päivänä helmikuuta 1995 Tokiossa ja 14-15 päivänä maaliskuuta 1995 Pariisissa. (Lontoossa 13 päivänä marraskuuta 1993 pidettyyn kokoukseen on saattanut osallistua myös ylempää johtoa [...]) Eräissä näissä kokouksissa vahvistettiin Lontoossa toukokuussa 1992 sovitut periaatteet ja osanottajia muistutettiin siitä, että on tärkeää toimia päätösten mukaisesti. Ylin johto sopi myös eräistä hintalisistä suurten elektrodien osalta, toisin sanoen 24 tuuman vakioelektrodien hintaan lisättiin lisämaksu (esimerkiksi 10 prosentin lisämaksu 28 tuuman elektrodeille ja 40 prosentin lisämaksu 30 tuuman elektrodeille). Muita käsiteltyjä asioita olivat Showa Denkon yhdysvaltalaisen tytäryhtiön SDC:n 28 3/4 tuuman elektrodien tuotanto ja markkinointi. Muut valmistajat vastustivat tätä, sillä vaikka SDC:n tuote kilpaili niiden 30 tuuman elektrodien kanssa, SDC oli hinnoitellut sen halvemman 28 tuuman tuotteen mukaan. SGL:n ja UCAR:n väitetään painostaneen SDK:ta joko lopettamaan tuotteen myynnin tai hinnoittelemaan sen 30-tuumaisten elektrodien mukaan eikä 28-tuumaisten tuotteiden mukaan. (SDC lopetti tämän mallin valmistuksen sen jälkeen, kun SDK oli vakuuttanut huhtikuussa 1995 tekevänsä niin; [...].) ii) Eurooppalaiset ryhmäkokoukset (57) Japanilaisten valmistajien kanssa pidettyjen ylimmän johdon ja työskentelytason kokousten lisäksi vuodesta 1992 alkaen pidettiin "ryhmäkokouksia" Länsi-Euroopan hinnoista Zürichissä ja Luganossa. Näihin kokouksiin osallistui kahden suuren tuottajan UCAR:n ja SGL:n sekä VAW Carbonin edustajia. UCAR:n mukaan eurooppalaisten ryhmäkokousten pitäminen lopetettiin noin vuoden jälkeen [...]. Sen jälkeen kun SGL oli hankkinut omistukseensa Pechineyn grafiittielektroditoiminnan vuonna 1993, eurooppalaisten valmistajien ei tarvinnut enää (UCAR:n mukaan) kokoontua ryhmänä. UCAR:n mukaan SGL piti tiiviisti yhteyttä kahteen muuhun saksalaisvalmistajaan VAW Carboniin ja Conradtyyn. Vaikka UCAR:llä ei ollut asiasta välitöntä tietoa, se uskoi, että SGL oli suoraan yhteydessä näihin yhtiöihin, kun oli tarvetta koordinoida Euroopan hintoja [...]. VAW Carbon toteaa [...], että se osallistui näihin kokouksiin "kerran tai kahdesti vuodessa" (mikä viittaa siihen, että kokouksia pidettiin myös vuoden 1993 jälkeen). iii) Kahdenväliset yhteydet (58) UCAR ja SGL pitivät usein yhteyttä toisiinsa sekä kokouksissa että puhelimitse koordinoidakseen hinnoitteluaan ja markkinakäyttäytymistään Euroopassa. Yhteyttä ei pidetty säännöllisesti ainoastaan Euroopan [...] tasolla vaan myös UCAR:n [...] ja SGL:n [...] kokoontuivat usein ja pitivät yhteyttä puhelimitse [...]. Pitääkseen yhteydet salaisina SGL:n [...] asennutti kotiinsa tähän yhteydenpitoon tarkoitetun puhelimen ja faksin. Keskusteluja käytiin kahdesti tai kolmesti kuukaudessa ja niiden yhteydessä sovittiin olennaisista markkinaparametreista (kuten SGL ilmaisee asian). UCAR:n ja SGL:n kahdenvälisiä puhelinyhteyksiä täydensivät henkilökohtaiset tapaamiset kaksi tai kolme kertaa vuodessa, useita kertoja Hilton-hotellissa Zürichin lentokentällä, Geneven lentokentän lähellä olevassa hotellissa, Holiday Inn -hotellissa ja Sofitel-hotellissa Pariisissa. Kokoukset pidettiin yleensä syksyllä, jolloin suunniteltiin seuraavan vuoden hinnankorotuksia. SGL:n mukaan kokousten asialista oli poikkeuksetta samanlainen. Osanottajat vaihtoivat markkinatietoja, mukaan luettuna tiedot myyntivolyymeista ja hintatasosta. Lisäksi keskusteltiin hinnoista, jotka oli mahdollista saavuttaa, sekä myyntiennusteista. Tämän pohjalta UCAR ja SGL asettivat uudet tavoitehinnat kaikille kansallisille markkinoille. Ne sopivat myös osittain (Italia) kotimarkkinoiden käsitteen kunnioittamisesta ja avainasiakkaiden säilyttämisestä [...]. iv) Varotoimet kokousten ja yhteyksien salaamiseksi (59) Peittääkseen tai salatakseen yhteydenpidot ja kokoukset osanottajat ryhtyivät moninaisiin varotoimenpiteisiin [...]: - asiakirjoja ei joko jaettu kokouksissa tai ne tuhottiin jälkeenpäin, - kokouskulut maksettiin käteisellä eikä matkalaskuissa ollut erityistä mainintaa kyseisistä kokouksista, - johdon väliset puhelut käytiin suoraan eikä niitä välitetty sihteerien kautta (alussa SGL:n [...] oli vahingossa mainittu nimeltä soitettaessa UCAR:lle ja sen jälkeen häneen oli aina viitattava salaperäisesti nimellä [...]), - matkapuhelimia ja kotifakseja (jotka oli asennettu erilliselle linjalle) käytettiin otettaessa yhteyttä kilpailijoihin; kun viranomaiset aloittivat tutkimukset, yhteyttä otettiin vain kun se oli ehdottoman välttämätöntä (UCAR:n [...] hankki matkapuhelimen, joka toimi sveitsiläisessä verkossa), - yrityksille ja eräille henkilöille luotiin koodinimet henkilöllisyyden peittämiseksi. SGL:ään viitattiin nimellä "BMW"; UCAR oli "Pinot"; japanilainen ryhmä oli "Cold", joka johdettiin ryhmän jäsenten omista koodinimistä "Chivas", "Ocean", "Lawn" ja "Dry". VAW Carbon tunnettiin nimellä Wave. Myös henkilöille annettiin koodinimiä: UCAR:n [...] oli Artemis; muut olivat Moustache ja Taurus [...]. 1.4.5.2 Euroopan hintoja koskeva sopimus (60) Vuosina 1992-1998 UCAR ja SGL tapasivat kahden kesken useita kertoja sopiakseen Euroopan hinnoittelusta ja seuratakseen sitä (nämä tapaamiset on lueteltu [...]). Näiden yritysten Euroopan [...] tai [...] (jotka osallistuivat myös työskentelytason kartellikokouksiin) laativat hintasuosituksia yleensä eri maiden myyntipäälliköiltä saatujen tietojen perusteella. UCAR ja SGL keskustelivat näistä suosituksista joko henkilökohtaisissa tapaamisissa tai puhelimitse (ks. edellä 58 kappale). UCAR ja SGL keskustelivat hinnoista myös työskentelytason kokouksissa tai niiden yhteydessä japanilaisten tuottajien kanssa. Japanilaisille kerrottiin Euroopan hinnoista maailmanlaajuisia markkinoita koskevissa kokouksissa, joissa keskusteltiin myös muiden maanosien hinnoista. SGL ja UCAR sopivat kahdenvälisissä yhteydenpidoissaan Länsi-Euroopan hinnoista käyttäen Saksan markkaa viitevaluuttana. Kansallisten markkinoiden hinnat laskettiin sitten kyseisen maan valuutassa. Perusajatuksena oli, että eri Euroopan maissa käytettävät hinnat poikkeaisivat toisistaan korkeintaan viidestä kymmeneen prosenttia (ks. esimerkiksi [...]). Jos SGL:n ja UCAR:n [...] eivät päässeet sopimukseen hinnoista, päätöksen tekivät yhtiöiden [...]. (61) UCAR toimitti komissiolle taulukon, josta ilmenevät 1 päivän heinäkuuta 1992 ja 1 päivän tammikuuta 1993 välisenä aikana kullakin alueella ja kussakin jäsenvaltiossa sovelletut hinnat (liite 4). Hinnat on annettu yleensä kansallisessa valuutassa. Alankomaiden, Portugalin ja Kreikan osalta on käytetty Saksan markkaa ja Tanskan, Suomen ja Norjan osalta hinta on Ruotsin kruunuina ilmoitettua hintaa vastaava määrä kansallisessa valuutassa. On luultavaa, että SGL lähetti asiakirjan faksilla UCAR:lle. (Saattaa kuitenkin olla niin, että tämä oli itse asiassa myös hinnasto, josta oli sovittu työskentelytason kokouksessa 25 päivänä toukokuuta 1992 tai SGL:n ja UCAR:n kokouksessa Berliinissä 3 päivänä kesäkuuta 1992.) (62) Vaikka Euroopan hinnoista todellisuudessa päättivät SGL ja UCAR, asiasta keskusteltiin myös yhteydenpidoissa ja kokouksissa, joita pidettiin näiden kahden suuren yhtiön ja pienempien Länsi-Euroopan markkinoille tuotteita toimittavien yhtiöiden välillä. VAW Carbon toteaa lausunnossaan [...], että niissä Euroopassa pidetyissä kokouksissa, joihin se osallistui, osanottajat vaihtoivat näkemyksiä hinnankorotusten määristä, jotka eri maiden markkinoiden arveltiin kestävän (SGL:n sanottiin johtaneen aina näitä neuvottelujja). VAW Carbonin mukaan jompikumpi suurista valmistajista otti tehtäväkseen johtaa hinnankorotuksia markkinoilla. SGL ilmoitti Euroopassa sovellettavat hinnat ja kansallisten markkinoiden tavoiteet muille valmistajille. (63) SGL:ssä kesäkuussa 1997 tekemänsä tarkastuksen aikana komissio löysi useita hinnastoja vuosilta 1994-1997, joista ilmenivät eri maiden ja maanosien elektrodihinnat. Hinnankorotustavoitteet asetetiin hyvissä ajoin osana hintojen vahvistamista. Komissio löysi hinnaston (päivätty 12 päivänä elokuuta 1996), josta ilmenevät hinnat olivat tulleet voimaan seitsemänä ajankohtana 1 päivän lokakuuta 1994 ja 1 päivän heinäkuuta 1996 välisenä aikana tai niitä oli sovellettava kyseisistä ajankohdista lähtien. Länsi-Eurooppaa koskeva osa ilmenee seuraavasta taulukosta: >TAULUKON PAIKKA> (64) Tämän taulukon (josta sinänsä ei ilmene valmistajien välistä salaista yhteistyötä ja joka voisi olla pelkästään sisäinen asiakirja) tärkein merkitys on siinä, että muilla tuottajilla oli lähes samanlaiset taulukot, jotka nyt on toimitettu komissiolle. Komissio sai SDK:lta lähes samanlaisen taulukon (viite 13-6-95/GC) 13 päivänä maaliskuuta 1998 [...]. SGL faksasi 23 päivänä elokuuta 1995 SDK:lle myöhemmän version, joka oli päivätty 2 päivänä elokuuta 1995 (liite 7). SGL faksasi täysin saman taulukon, joka oli lähetetty SDK:lle 23 päivänä elokuuta, UCAR:n hallituksen puheenjohtajalle 25 päivänä elokuuta 1995 (liite 8). Saman asiakirjan lähetti Carbide/Graphite Groupille sen saksalainen myyntiedustaja 24 päivänä lokakuuta 1995. Kyseinen myyntiedustaja oli saanut sen faksitse VAW Carbonilta (liite 9: C/G:n 11 artiklan mukainen vastaus, 22 päivänä heinäkuuta 1999, s. 6). Samantapaiset hinnastot löydettiin SGL:ssä tehdyn tarkastuksen aikana ja ne on liitetty tähän päätökseen (liitteet 10-14). Taulukot olivat selvästi osa hintojen vahvistamista Euroopan markkinoilla, ja ne voidaan katsoa tyypillisiksi asiakirjoiksi, joita kartelli laati ja käytti toimintansa aikana. (65) [...] toimitti myös käsinkirjoitettuja taulukoita, jotka oli laatinut [...] (liitteet 15 ja 16), joka on antanut niistä seuraavan selityksen: "These are examples of lists of world graphite electrode markets with current and future price objectives. [...] The price lists were prepared by SGL on a periodic basis and distributed to the graphite electrode producers." [Nämä ovat esimerkkejä maailman grafiittielektrodimarkkinoita koskevista luetteloista, joissa on ilmoitettu silloiset ja tulevat hintatavoitteet. [...] SGL laati hinnastot kausittain ja ne jaettiin grafiittielektrodien valmistajille.] ([...], liite II, s. 6.) SGL:n aktiivisen aseman Euroopassa sovellettavan hinnan levittämisessä vahvistaa liite 17, jossa on C/G:n silloisen toimitusjohtajan muistiinpano puhelinkeskustelusta, jonka hän oli käynyt SGL:n [...] kanssa Euroopan markkinoita koskevista tavoitehinnoista: ks. myös s. 3-4, C/G:n 11 artiklan mukainen vastaus, 22 päivänä heinäkuuta 1999. 1.4.5.3 Hinnankorotusten toteuttaminen (66) Pannakseen täytäntöön sopimansa hinnat (joista oli ilmoitettu muille valmistajille) SGL ja UCAR sopivat etukäteen, kumpi niistä ilmoittaisi korotuksesta ensimmäisenä asiakkailleen. Kun hinta oli vakiintunut, sitä alhaisempaa hintaa ei voinut enää soveltaa. Tästä menettelystä tehtiin periaatepäätös Genevessä lokakuussa 1992 järjestetyssä kokouksessa SGL:n ja UCAR:n kahden [...] kesken. (He sopivat myös kunnioittavansa silloista "asiakasrakennetta", toisin sanoen kilpailevan yhtiön vakioasiakkaita ei houkuteltaisi tarjouksin.) Se, kumpi yhtiöistä johti hinnankorotusta tietyillä markkinoilla Euroopassa, riippui yhtiön asemasta näillä markkinoilla. Koska SGL:llä oli Saksassa ja Skandinaviassa suurempi markkinaosuus kuin UCAR:llä, se vastasi hinnankorotusten ilmoittamisesta ja niiden täytäntöönpanosta ensimmäisenä näillä markkinoilla. UCAR puolestaan johti hinnankorotuksia yleensä Ranskassa ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa. Muilla tärkeillä yhteisön elektrodimarkkinoilla Italiassa ja Espanjassa, missä UCAR:llä ja SGL:llä oli suurin piirtein samansuuruiset markkinaosuudet, ne päättivät kulloinkin erikseen, kumpi niistä toimisi julkisesti hintajohtajana saadakseen uuden hinnan vakiintumaan markkinoilla [...]. (67) Kussakin maassa kansalliset myyntipäälliköt ilmoittivat asiakkaille hinnankorotuksista. Myyntipäälliköt olivat jonkin verran yhteydessä toisiinsa hintojen täytäntöönpanon suhteen [...]. Kirjallisten hinnastojen antaminen asiakkaille ei ollut tavanomainen käytäntö (ks. kuitenkin Italiaa koskeva osuus, jäljempänä 77 kappale). Hinnankorotuksista ilmoitettiin ilmeisesti suullisesti, vaikka joskus asiakkaan pyynnöstä ne vahvistettiin kirjeitse [...]. (68) UCAR ja SGL sovelsivat poikkeuksetta sovittuja listahintoja asiakkaisiinsa. Eräissä tapauksissa myönnettiin luottamuksellisesti alennuksia, jotka eivät näkyneet laskussa tai joihin ei viitattu kirjallisesti. UCAR:n mukaan asiakkailta perityistä hinnankorotuksista tuli vakiintunut käytäntö vuoden 1992 jälkeen, toisin kuin vuosina 1987-1991 ennen kartellin perustamista [...]. (69) Hinnankorotukset olivat usein asteittaisia ja ne tulivat voimaan eri päivinä eri maissa tai maaryhmissä. Maissa, joissa tuote laskutettiin Saksan markoissa, hintaa korotettiin samaan aikaan kuin Saksassa. Ranskassa, Belgiassa ja Luxemburgissa korotukset tulivat voimaan eri päivänä ja saattoivat hinnat muiden Euroopan hintojen tasalle joksikin aikaan (kunnes prosessi alkoi uudestaan ja hintoja korotettiin ensimmäisenä Saksan markkaa käyttävällä alueella). Joskus suunniteltua hinnankorotusta lykättiin. Esimerkiksi vuoden 1997 alussa UCAR ehdotti Euroopan-hintojen korottamista 1 päivästä heinäkuuta 1997. Hintoja oli korotettu jo 1 päivänä tammikuuta kyseisenä vuonna eikä ajatus "innostanut" SGL:ää, mutta se päätti kuitenkin tukea UCAR:ää, jos tämä toteuttaisi korotuksen. Hintoja ei kuitenkaan korotettu ([...]). Heti kun asiakkaat olivat hyväksyneet markkinajohtajien ilmoittaman hinnankorotuksen, pienemmät tuottajat seurasivat suurten valmistajien esimerkkiä ja sovelsivat uusia hintoja [...]. 1.4.5.4 Hinnankorotukset 1992-1997 (70) Kartellin alkuvaiheessa (toukokuussa 1992) grafiitielektrodien Euroopan-hinta oli 3600 Saksan markkaa tonnilta (Saksan markkaa käytettiin Saksassa, Skandinaviassa, Alankomaissa, Kreikassa, Portugalissa ja Sveitsissä). Saksan markkoina ilmoitettu hinta nousi asteittain (korotuksia on ollut noin yhdeksän) ja oli 5400 Saksan markkaa 1 päivänä heinäkuuta 1996. Korotus oli siis 50 prosenttia viiden vuoden aikana (ks. liite 14). Vuonna 1997 hinnankorotusta, jonka piti tulla voimaan 1 päivänä heinäkuuta 1997, lykättiin tulevan kartellitutkimuksen vuoksi vuoteen 1998. Vuosina 1997/1998 hinnat pysähtyivät ja olivat 5500 Saksan markkaa tonnilta. Tammikuun 1 päivästä 1998 hinta oli 5600 Saksan markkaa tonnilta. 1.4.5.5 Markkinoiden jakaminen (71) Eri valmistajille asetetuista markkinaosuuskiintiöistä oli sovittu Zürichissä toukokuussa 1992 [...]. Tässä kokouksessa sovituista kiintiöistä ei ole sen aikaisia merkintöjä. SGL:n sisäisessä muistiossa marraskuulta 1996 määritetään kuitenkin sen strategia vuoteen 2000 asti (liite 18) seuraavasti: "Market Share/Competition Market shares will stay stable with 25 % for SGL, 31 % for UCAR and 24 % for Japanese" [Markkinaosuudet/kilpailu Markkinaosuudet pysyvät vakaina, jolloin SGL:n osuus on 25 prosenttia, UCAR:n 31 prosenttia ja japanilaisten 24 prosenttia] ja suositellaan myöhemmin, että: "Follow equilibrium with stable market shares for SGL (25 %), UCAR (31 %) and Japanese (24 %)." [Tasapainoa on noudatettava, jotta markkinaosuudet pysyvät vakaina seuraavasti: SGL (25 prosenttia), UCAR (31 prosenttia) ja japanilaiset (24 prosenttia).] [Kyse on maailmanlaajuisista markkinaosuuksista]. Länsi-Euroopan osalta kunkin valmistajan markkinaosuus oli ennusteen mukaan seuraava: SGL 40 prosenttia, UCAR 31 prosenttia, C/G 8 prosenttia, japanilaiset 3 prosenttia ja muut (nimittäin Conradty ja VAW Carbon) 13 prosenttia (liite 19). Muiden todisteiden puuttuessa ja koska osapuolet eivät kiistäneet näitä lukuja väitetiedoksiantoon antamissaan kirjallisissa vastauksissa, voidaan olettaa, että luvut vastaavat sovittuja kiintiöitä. (72) Työskentelytason kokouksissa osanottajat tarkastelivat myyntiään eri markkinoilla ja vaihtoivat tietoja seuratakseen annettujen kiintiöiden noudattamista. UCAR:n mukaan kaikki osanottajat toivat kokouksiin tietoja myyntivolyymistaan, jotka sitten yhdistettiin ja taulukoitiin kolmeen osaan valmistajien mukaan: SGL, UCAR ja neljä japanilaista yhtiötä yhdessä. Tiedot laskettiin yhteen alueittain ja jaettiin maittain kunkin alueen osalta [...]. Tämän vahvistaa Tokai, joka toteaa, että näissä kysyntäennusteissa oli myös arvioita lähitulevaisuuden tilanteesta (Tokain vastaus väitetiedoksiantoon, s. 8). Volyymia koskevan tiedonvaihdon vakiinnuttamiseksi ja tietojenkeruun tehostamiseksi SGL ehdotti ylimmän johdon kokouksessa Tokiossa helmikuussa 1995 keskusseuranta- eli CMS-järjestelmän käyttöönottoa (CMS, Central Monitoring System). Kartelli nimitti Tokain keräämään tietoja japanilaisilta tuottajilta, UCAR:ltä ja SGL:ltä. Liite 20 on esimerkki tällaisesta raportista. Raportin otsikkona on "CMS-raportti/ennuste 1995 & 1996" (CMS Report/Forecast 1995 & 1996), ja se alkaa yleisellä katsauksella maailmanmarkkinoihin ja SGL:n, UCAR:n ja japanilaisten yhtiöiden asemaan eri alueilla. Näitä alan maailmanteollisuuden kolmea pilaria verrataan kolmioon, jossa markkinaosuuksien on oltava tasapainossa: "The balance in market shares within this triangle in these 4 years inclines to Pinot..." [Tässä kolmiossa markkinaosuuksien tasapaino kallistuu näiden neljän vuoden aikana Pinot'n suuntaan... (tarkoittaa UCAR:ää] "There is a sign of enlarging distortion in the balance of market shares within the triangle which might result in some destructive reactions from the losing part. Though it is not easy to say what the just balance is, we have to be vary (sic) careful about the balance all the more we are more or less enjoying the fruit of the co-operation..." [On merkkejä markkinaosuuksien epätasapainon lisääntymisestä kolmiossa, mikä saattaa johtaa häviävän osapuolen toteuttamiin tuhoaviin toimenpiteisiin. Vaikka ei ole helppoa sanoa, mikä on oikeudenmukainen tasapaino, meidän on oltava erittäin varovaisia tasapainon suhteen ennen kaikkea siksi, että nautimme enemmän tai vähemmän yhteistyön hedelmistä...] "The coming years till 2000 will be very important and adequate for us to promote a new way of symbiosis in which we can all secure reasonable profits, while on the other hand from another point of view these years, by disorderly releasing the power accumulated and reserved under the co-operation, could be years of destruction of what we have so far formed into a shape." [Aika vuoteen 2000 asti on erittäin tärkeä ja riittää edistämään uutta symbioosia, jossa voimme kaikki varmistaa kohtuullisen voiton, mutta toisaalta nämä vuodet voivat olla tuhon vuosia, jos yhteistyön puitteissa kerätty ja varattu voima vapautetaan epäjärjestelmällisesti, jolloin se voi tuhota sen, mitä tähän mennessä olemme saaneet muodostettua.] Liitteenä on neljä taulukkoa (viides, myyntivolyymia ja markkinaosuutta koskeva katsaus puuttuu). (73) Tämän päätöksen kannalta tärkeät taulukot ovat "Myyntivolyymia ja kysyntää koskeva maailmanlaajuinen katsaus elokuun lopussa 1995" ja "Vuoden 1996 myyntivolyymia ja kysyntää koskeva maailmanlaajuinen ennuste elokuun lopussa 1995". Länsi-Euroopan osalta kaikki teräksentuottajamaat, mukaan lukien Norja, ovat mukana taulukossa. Benelux-maita käsitellään yhtenä kokonaisuutena, ja Irlanti näyttää sisältyvän Yhdistyneen kuningaskunnan lukuihin. Kokonaismäärä on jaettu maittain ja otsikoina ovat "Japani", "SGL", "UCAR", "VAW Carbon" ja "Muut". (UCAR:n muistikuvassa siitä, että tiedot taulukoitiin vain kolmen otsikon alle, ei ole otettu huomioon VAW Carbonia koskevia tietoja). Vaikka itse raportissa käytetään koodinimiä "BMW", "Cold", "Pinot" ja "Wave", taulukkoliitteissä peitenimien käyttö on unohtunut. Vaikka taulukko "Myyntivolyymia ja markkinaosuutta koskeva katsaus" (johon maailmanmarkkinoita koskeva yleiskatsaus perustuu) puuttuu, näyttää siltä, että se on kattanut vuodet 1993-1996 ja että siinä on noudatettu samaa järjestelmää kuin taulukossa "Kaukoidän markkinakatsaus elokuun lopussa 1995", jossa on "ohjearvo" kunkin valmistajan markkinaosuudeksi ja todellista myyntiä koskevat oikaisut kiintiöiden noudattamiseksi. Vuodeksi 1995 ennustetut maailmanlaajuiset markkinaosuudet ovat lähellä "vakiintuneita markkinaosuuksia", joihin SGL viittaa strategiapaperissaan (ks. edellä 71 kappale): UCAR 32,1 prosenttia (verrattuna 31 prosenttiin); SGL 25,7 prosenttia (25 prosenttia) ja japanilaiset 23,5 prosenttia (24 prosenttia). Vuodeksi 1995 ennustetut markkinaosuudet Länsi-Euroopassa ovat SGL 41 prosenttia, UCAR 32,7 prosenttia, VAW Carbon 6,6 prosenttia ja japanilaiset 3,2 prosenttia. Tokai kiistää, että Euroopan markkinoiden volyymista tai markkinaosuuksien jaosta olisi keskusteltu yksityiskohtaisesti japanilaisten valmistajien kanssa (Tokain vastaus väitetiedoksiantoon, s. 9-13). Vaikka näin olisikin, on todettava, että Tokaille (samoin kuin muille japanilaisille tuottajille) ilmoitettiin Euroopan markkinaluvut eivätkä ne vastustaneet tätä menettelyä. SGL väittää, että keskusseurantajärjestelmää ei koskaan toteutettu (SGL:n vastaus väitetiedoksiantoon, s. 12). Tämä on kuitenkin vastoin liitteen 20 asiakirjatodisteen nimenomaista sanamuotoa. SGL:n väite on myös ristiriidassa muiden tuottajien lausuntojen kanssa (Tokain vastaus väitetiedoksiantoon, s. 10; [...]). UCAR:n mukaan volyymitietoja vaihdettiin vielä viimeisissä ryhmäkokouksissa Hongkongissa marraskuussa 1997 ja Bangkokissa helmikuussa 1998 [...] (ks. jäljempänä 91-92 kappale). 1.4.5.6 Paikalliset kokoukset ja yhteydet i) Yleistä (74) Kartellin toiminta-aikana osanottajat tapasivat toisiaan ja pitivät yhteyttä myös yksittäisten maiden tasolla ottaakseen käyttöön korkeammalla tasolla eli työskentelytason kokouksissa sovitut hinnat ja seuratakseen niitä. Koska kyseisille henkilöille oli annettu ohjeeksi ryhtyä varotoimiin peittääkseen tai salatakseen yhteytensä kilpailijoihin, ei ole paljoakaan suoria todisteita. Salaisen toiminnan yleismuodot käyvät ilmi [...] ja [...]. Nämä yhteydet ja kokoukset koskivat Saksaa, Ranskaa, Italiaa, Espanjaa ja Yhdistynyttä kuningaskuntaa. ii) Saksa (75) SGL on tärkein paikallinen valmistaja ja selvä markkinajohtaja Saksassa, mutta maa on myös yksi UCAR:n tärkeimmistä markkinoista. UCAR:n mukaan grafiittielektrodiasiakkaat tekevät hintakyselyjä markkinoilla yleensä kaksi kertaa vuodessa ja pyytävät syksyllä tuottajilta hintatarjoukset seuraavaksi vuodeksi. SGL ilmoitti ehdotettujen hinnankorotusten tason ja aikataulun UCAR:lle, joka sovelsi samoja perushintoja (vaikka se väittää antaneensa usein alennuksia). Hintoja korotettiin yleensä kahdesti vuodessa. Joskus kokouksia pidettiin paikallistasolla. Vaikka SGL väittää, että tällainen yhteydenpito oli satunnaista, yleensä suunnittelematonta ja tapaamiset pidettiin "sattumalta" alan järjestöjen kokousten yhteydessä ([...]; SGL:n vastaus väitetiedoksiantoon, s. 12), UCAR:n selvitys viittaa johonkin suunnitellumpaan: kyseisten kahden yhtiön edustajat tapasivat ajoittain ja keskustelivat hinnoista ja vaihtoivat lyhyesti tietoja myynnistään Saksassa (UCAR väittää ilmoittaneensa myyntinsä yleensä 15 prosenttia alhaisemmaksi). Lisäksi joskus keskusteltiin eräistä asiakkaista [...]. Näihin kokouksiin, jotka pidettiin ravintoloissa tai baareissa ja vuosittaisen "Eisenhüttentag"-tapahtuman yhteydessä Düsseldorfissa, osallistui joskus myös VAW Carbonin edustaja [...]; VAW Carbon myöntää puolestaan osallistuneensa erityisesti Euroopan kansallisia markkinoita koskeviin kokouksiin (lausunto, s. 3). SGL on antanut ymmärtää antamatta asiasta tarkempia tietoja, että yhteyksiä oli joskus myös Conradtyyn vuoteen 1997 asti [...], mutta tätä lausuntoa tukevia riippumattomia todisteita ei ole. iii) Ranska (76) Vuoden 1994 loppupuolella tai vuoden 1995 alussa UCAR Francen [...] ottivat yhteyttä kollegoihinsa SGL:ssä tarkastaakseen asiakkaille tarjotut hinnat. Yhteyttä pidettiin puhelimitse (noin kahden kuukauden välein) ja kokouksin (noin neljästi vuodessa). Koska UCAR on johtava valmistaja Ranskassa (ks. edellä 62 kappale), se vakiinnutti hinnat näillä markkinoilla. Kun hintoja nostettiin yhteisesti, UCAR:n edustajalla oli tapana tarkastaa SGL:ltä, että se sovelsi samoja hintoja. UCAR:n mukaan puheluihin käytettiin puhelinkioskeja [...]. iv) Italia (77) UCAR:n ja SGL:n välillä ei ole merkittävää erimielisyyttä siitä, koska Italian markkinoilla käytettävistä salaisen yhteistyön perussäännöistä määrättiin, vaikka kumpikin mainitsee toisen aloitteentekijäksi. SGL:n ja UCAR:n [...] tapasivat 27 päivänä lokakuuta 1992 Milanossa. Mukana oli myös muita yhtiöiden työntekijöitä [...]. Tästä ajankohdasta lähtien UCAR:n ja SGL:n edustajat pitivät yhteyttä toisiinsa keskustellakseen sovittujen hintojen täytäntöönpanosta Italian markkinoilla. Markkinointipäälliköiden välisiä kokouksia järjestettiin säännöllisesti, joskus jopa kerran kuukaudessa. Kokouspaikkana oli SGL:n toimisto tai jokin milanolainen ravintola. Myös UCAR:n ja SGL:n italialaisten tytäryhtiöiden toimitusjohtajat tapasivat ajoittain. Näiden tapaamisten tarkoituksena oli koordinoida hintojenkorotusten täytäntöönpanoa koskevia toimenpiteitä sekä analysoida markkinakehitystä ja varmistaa, että noudatettiin sovittuja markkinaosuuksia ja vältettiin alhaisempia hintoja. Asiakkaille ilmoitettiin sen jälkeen kirjeitse tulevista hinnankorotuksista. Marraskuun loppuun mennessä asiakkaille lähetettiin hinnastot, jotka tulisivat voimaan seuraavan vuoden tammikuun alusta [...]. (78) C/G on toimittanut komissiolle italialaisen myyntiedustajansa asiakirjoja, jotka liittyvät "hyvin tunnettujen kilpailijoidemme" kanssa pidettyyn kokoukseen; kilpailijoilla tarkoitettiin Italian markkinoilla toimivia neljää valmistajaa/toimittajaa (liitteet 21 ja 22). C/G:n myyntiedustajan mukaan (liite 22): "ilmoitettu kokous pidettiin perjantaina 12 päivänä marraskuuta (1993). Kokouksessa päätettiin ja sovittiin seuraavaa: - he lähettävät 22 päivänä marraskuuta asiakkailleen kirjeen, jossa on uusi vuoden 1994 virallinen hinnasto sekä myyntiehdot - virallisessa hinnastossa oleva virallinen hinta: 5000 Italian liiraa kilolta - nettohinta, jota aiotaan tarjota, on 4350 Italian liiraa kilolta." C/G:n mukaan (11 artiklan mukainen vastaus, s. 7) kyseiset kilpailijat olivat luultavasti SGL, UCAR, SDK ja Cova. Koska Cova ei ole toiminut vuoden 1991 jälkeen, C/G luultavasti viittaa VAW Carboniin ja Conradtyyn. SDK:n osallistumisesta Italian paikalliskokouksiin ei ole muita todisteita. SGL on myös todennut (lausunto, s. 21), että Italian markkinoita koskeviin kokouksiin osallistuivat UCAR, Conradty, VAW Carbon ja (kartellin alkuvaiheessa) Pechiney. Näitä kokouksia pidettiin kerran tai kahdesti vuodessa jossain milanolaisessa ravintolassa, jolloin määritettiin hinta ja analysoitiin markkinakehitystä. v) Espanja (79) UCAR:n ja SGL:n Espanjan-toiminnoista vastaavat toimitusjohtajat ja myyntipäälliköt olivat myös säännöllisesti (ja salaisesti) yhteydessä toisiinsa tarkastelun kohteena olevana aikana [...]. Kun Espanjan markkinoiden kartellihinnat oli vahvistettu Euroopan tasolla, hinnat ilmoitettiin Espanjan myyntipäälliköille, jotka sopivat puhelimitse (käyttäen valenimiä) käytännön järjestelyistä: kuka ilmoittaisi hinnoista ensin ja koska hinnankorotus tulisi voimaan. Koska hinnankorotukset tulivat yleensä voimaan 1 päivänä helmikuuta ja niistä oli ilmoitettava nelisen kuukautta aikaisemmin, yhteydenpito tapahtui yleensä vuoden viimeisellä neljänneksellä. Puhelinsoittojen lisäksi järjestettiin kokouksia ehkä kerran vuodessa, jolloin keskusteltiin Espanjan markkinoista. Myös SGL vahvistaa myyntipäälliköiden pitäneen kokouksia [...]. Kahdenvälisten (UCAR/SGL) kokousten lisäksi SGL ja kaksi muuta saksalaista tuottajaa, jotka toimittivat tuotteita Espanjan markkinoille, olivat silloin tällöin yhteydessä toisiinsa. VAW:n edustajalla oli tapana soittaa puhelimitse SGL:lle noin kahdesti vuodessa saadakseen tietää, koska SGL aikoi ilmoittaa hinnankorotuksesta ja kuinka suuri korotus oli [...]. iv) Yhdistynyt kuningaskunta (80) Yhdistyneessä kuningaskunnassa UCAR:n ja SGL:n markkinointiedustajat ottiva silloin tällöin yhteyttä toisiinsa puhelimitse vuodesta 1995 vuoden 1997 puoliväliin saakka tarkastaakseen tietyiltä asiakkailta veloitetun hinnan (näiden asiakkaiden epäiltiin antavan tahallaan vääriä tietoja tavarantoimittajille alentaakseen hintoja). Puheluihin käytettiin yleisöpuhelimia. Vuosina 1996 ja 1994 järjestettiin ainakin kaksi lyhyttä tapaamista M1-moottoritien varrella olevassa hotellissa lähellä Derbyä [...]. 1.4.5.7 C/G:n ja VAW Carbonin osallistuminen kartelliin i) C/G (81) C/G on yhdysvaltalainen tuottaja, joka myy tuotteita yhteisön alueella välittäjien kautta. Se on aina ollut hintaseuraaja ja asettaa hintansa kahden suurimman tuottajan hintoja alhaisemmaksi Euroopan markkinoilla. Tämä johtuu siitä, että sillä ei ole myynnin jälkeisiä tukipalveluja ja useimmille asiakkaille se on joko toisella tai kolmannella sijalla oleva toimittaja. C/G ei osallistunut ylimmän johdon tai työskentelytason kartellikokouksiin. Se myöntää kuitenkin saaneensa tietää kilpailijoiden välisistä yhteyksistä grafiittielektrodialalla [...]. Se myöntää lisäksi osallistuneensa kahdenvälisiin kokouksiin ja pitäneensä yhteyttä kilpailijoihin puhelimitse keskustellakseen hinnoista ja markkinoista. Yhteyksiä oli ensi sijassa SGL:ään, mutta myös UCAR:ään, japanilaisiin yhtiöihin ja VAW Carboniin [...]. Yhteydenpito alkoi luultavasti vuoden 1991 loppupuolella, jolloin SGL:n [...] teki aloitteen tavatakseen C/G:n silloisen toimitusjohtajan New Yorkissa. C/G:n mukaan keskustelut liityivät alan kannattavuuteen ja hinnoitteluun, mutta niissä ei käsitelty asioita yksityiskohtaisesti [...]. Ensimmäinen tapaaminen, jossa keskusteltiin toimintaolosuhteista ja hinnoista oli (C/G:n mukaan) tammikuussa 1993. Park Lane -hotellissa järjestetyn lounaan jälkeen SGL:n [...] antoi C/G:n [...] hinnaston (joka on kadonnut tai hävitetty), josta ilmenivät maat ja hinnat taulukkomuodossa, ja kertoi hänelle niiden olevan SGL:n tavoitehintoja (C/G:n 11 artiklan mukainen vastaus, s. 9; [...]). On kuitenkin huomattava, että jo vuoden 1992 puolivälissä C/G:n sisäiset asiakirjat viittaavat siihen, että yhtiö tiesi markkinoiden jakamista koskevista järjestelyistä (ks. jäljempänä 85 kappale). C/G myöntää, että sillä oli muita tapaamisia SGL:n kanssa ja että se piti tähän yhteyttä puhelimitse volyymeista ja hinnoista keskustelemiseksi (C/G:n 11 artiklan mukainen vastaus, s.8-9). Eräs C/G:n johtaja tapasi SGL:n [...] 12 päivänä syyskuuta 1995 (liite 23). Kokouksen keskustelunaiheista ei ole merkintöjä, mutta C/G oli jo saanut tietoonsa VAW Carbonin kautta, että hintoja aiottiin korottaa 1 päivänä tammikuuta 1996, ja myöhemmin se sai VAW Carbonilta SGL:n hinnaston (ks. edellä 64 kappale). (82) C/G ei ole kertonut tarkemmin yhteyksistään kilpailijoihin. Seuraavat tiedot sen yhteyksistä SGL:ään vuonna 1996 voitaneen katsoa tyypillisiksi keskustelunaiheiksi koko tarkastelukaudella. Kesällä 1996 SGL:n [...] soitti C/G:n silloiselle hallituksen puheenjohtajalle ja toimitusjohtajalle ja ilmoitti tälle sovellettavat hinnat ja tavoitehinnat, jotka tämä kirjoitti muistiin. Samasta asiasta oli jo käyty useita puhelinkeskusteluja [...]. Vaikka SGL yrittää kiistää asian (SGL:n vastaus väitetiedoksiantoon, s. 13), keskustelua koskevista C/G:n muistiinpanoista (liite 17) ilmenee, että SGL painosti C/G:tä rajoittamaan myyntiään Euroopassa. Sivun alalaidassa on seuraava huomautus: "(1) not prepared to take hits anymore, keep volume under control (2) show restraint (3) Europe consumption of graphite - 24000 tonnes (4) SGL taking all the hits (5) [...] (6) [...] (7) [...]." (1) ei halua enää kärsiä takaiskuja, volyymi pidettävä kurissa (2) oltava kurinalaisia (3) Euroopan grafiittikulutus - 24000 tonnia (4) SGL:ään kohdistuvat kaikki takaiskut (5) [...] (6) [...] (7) [...]. (C/G:n mukaan numerot 5-7 olivat tärkeitä asiakkaita, joiden se pelkäsi joutuvan vastatoimenpiteiden kohteeksi, jos se ei noudattaisi SGL:n toivomuksia; C/G:n 11 artiklan mukainen vastaus, 22 päivänä heinäkuuta 1999, s. 4). SGL:n [...], joka ilmeisesti oli useita kertoja syyttänyt C/G:tä liiasta myynnistä Euroopassa [...], lähetti faksin C/G:n toimitusjohtajalle 25 päivänä syyskuuta 1996 (liite 24) luetellen arvionsa C/G:n myynnistä eri maissa ja maanosissa vuosina 1993-1996. Vastauksena tähän vaatimukseen C/G:n toimitusjohtaja ilmoitti C/G:n todellisen myynnin verrattuna SGL:n arvioihin ja faksasi tiedot SGL:n [...] (C/G:n 11 artiklan mukainen vastaus, 22 päivänä heinäkuuta 1999, s. 2). SGL:n ja C/G:n edustajien myöhemmässä tapaamisessa Frankfurtin lentokentällä noin 19 päivänä marraskuuta 1996 C/G:n elektrodiliiketoimintayksikön myynnistä vastaava johtaja väitti, että SGL:n 25 päivänä syyskuuta lähettämässä faksissa oleva arvio C/G:n myynnistä oli väärä [...]. SGL:n kanssa pidettyjen kokousten ja käytyjen keskustelujen lisäksi C/G myöntää, että sillä oli ajoittaisia yhteyksiä UCAR:ään ja japanilaisiin tuottajiin [...]. Vaikka kyseiset yhteydet olivat satunnaisia tai ajoittaisia (kuten C/G niitä kuvaa), niiden perusteella yhtiön johto oli täysin selvillä siitä, mitä muut tuottajat odottivat C/G:ltä. SGL yrittää vähätellä yhteyksiään C/G:hen sanoen, että ne olivat tarpeen siksi, että C/G halusi myydä neulakoksia SGL:lle (SGL:n vastaus väitetiedoksiantoon, s. 13). Tämä on kuitenkin vastoin C/G:n lausuntoa [...] ja sen 22 päivänä heinäkuuta 1999 päivättyä 11 artiklan mukaista vastausta sekä edellä mainittuja asiakirjoja. Näistä asiakirjoista ilmenee selvästi, että SGL ilmoitti vapaaehtoisesti grafiittielektrodien tavoitehintoja ja täytäntöönpanoajankohtia koskevia tietoja ja valitti C/G:n myyntivolyymista eräillä Euroopan markkinoilla. (83) C/G puolestaan väittää [...], että se "did not use any of the information given to it by SGL's [...] in setting its prices. Rather, C/G set its prices in export markets based on a variety of factors, including what customers told C/G's agents they were paying for graphite electrodes. C/G would not make any decisions with respect to pricing without getting information from the relevant customers. C/G's pricing was driver by that information, not by information given to it by SGL's [...] about what might happen in the future" [ei käyttänyt SGL:n [...] sille antamia tietoja asettaessaan hintoja. C/G asetti vientimarkkinoiden hinnat eri tekijöiden perusteella, kuten sen, mitä asiakkaat kertoivat C/G:n edustajille maksavansa grafiittielektrodeista. C/G ei tehnyt hintapäätöksiä ilman asiakkailta saatuja tietoja. C/G:n hinnoittelu perustui tähän informaatioon, ei tietoihin, jotka SGL:n [...] oli sille antanut mahdollisista tulevista toimista.] (84) Komissio katsoo kuitenkin, että tämä selitys ei ole todenmukainen. C/G:lle ilmoitettiin etukäteen UCAR:n ja SGL:n päättämistä Euroopan markkinoita koskevista hinnankorotuksista ja tavoitehinnoista ja varmistettiin, että se ei estänyt tai sekoittanut niiden suunnitelmia. Se oli hyvin tietoinen siitä, että asiakkaiden maksamat hinnat ja SGL:n sille ilmoittamat tavoitehinnat olivat samat. Ilmoittamalla tavoitehinnat etukäteen C/G:lle kartellin johtajat saivat takuun siitä, että C/G seuraisi niiden hintoja. C/G sopeutti käyttäytymisensä (kuten jäljempänä olevista todisteista ilmenee) kartellin ja erityisesti SGL:n toiveiden mukaiseksi. (85) C/G väittää edelleen, että tosiasiat eivät tue komission väitetiedoksiannossaan esittämää väitettä, jonka mukaan yrityksen eräät johtohenkilöt tiesivät kartellista (C/G:n vastaus väitetiedoksiantoon, s. 2). Tässä yhteydessä komissio toteaa, että jo niinkin varhain kuin 22 päivänä heinäkuuta 1992 - kaksi kuukautta Lontoossa pidetyn ylimmän johdon kokouksen jälkeen - hallituksen puheenjohtajalle osoitetussa viikkoraportissa todettiin seuraavaa (liite 25). "(We) have effectively booked 'our share' in Germany for the second half. All at DM 4000 +/MT." [(Me) olemme kirjanneet "osuutemme" Saksassa toiseksi vuosipuoliskoksi. Kaikki hintaan 4000+ Saksan markkaa/MT.] C/G:n viittaus "osuuteemme" kertoo vahvasti siitä, jonkinlaiseen yhteisymmärrykseen oli jo päästy ja että myyntiä oli rajoitettava kyseisillä markkinoilla. Ainakin VAW Carbonilla näyttää olleen käsitys (liite 26), että C/G oli sopinut rajoittavansa myyntiään Saksassa. Huolimatta siitä, että C/G väitti olevansa tietämätön syistä, miksi VAW Carbon oli saanut tällaisen käsityksen (11 artiklan mukainen vastaus, s. 7), tällainen näkemys olisi täysin johdonmukainen sen kanssa, että SGL väitti toistuvasti C/G:n myyneen "liikaa" Euroopassa. Myös C/G:n työntekijät tiesivät maailman grafiitintuottajien "kirjoittamattomasta lupauksesta" olla lisäämättä kapasiteettiaan, kuten päätettiin Lontoossa toukokuussa 1992 (liite 27). Itse asiassa C/G:n edustajat Brysselissä viittasivat avoimesti yhteen suureen ranskalaiseen asiakkaaseen, joka oli siirtänyt ostonsa SGL:ltä C/G:lle: "We benefited of a negative action against one of the Biggies - SGL. They [meaning the customers in questions] hope to destabilise the cartel in making one party very unhappy." [Me hyödyimme erääseen suureen yhtiöön - SGL:ään - kohdistetuista kielteisistä toimista. Ne [tarkoittaen kyseistä asiakasta] haluavat horjuttaa kartellia tekemällä yhdestä osapuolesta hyvin onnettoman.] (Liite 28). (86) C/G:n toimintaperiaate kartellin suhteen on tiivistetty sen saksalaisille edustajille osoitettuun ja 11 päivänä marraskuuta 1993 päivättyyn faksiin. Selittääkseen, miksi edustajien oli heti peruutettava 100 Saksan markan alennus, jota oli tarjottu skandinaavisille asiakkaille (joita laskutettiin Saksan markoissa), C/G:n ylimmän johdon edustaja kirjoittaa seuraavaa: "Let me try and explain why we are taking this position. As I've told you before, we are a distant No 4 in Electrode production in the world. With UCAR, SGL and the Japanese as a group controlling over 85 % of the world's production, we are not in a position to do anything do disrupt their willingness and ability to increase prices in the world." [Yritän selittää miksi olemme ottaneet tällaisen kannan. Kuten kerroin aikaisemmin, olemme kaukana neljännellä sijalla elektrodien tuotannossa maailmassa. Koska UCAR:n, SGL:n ja japanilaisryhmän osuus on yli 85 prosenttia maailman tuotannosta, me emme voi tehdä mitään, mikä häiritsisi heidän halukkuuttaan ja kykyään nostaa maailmanmarkkinahintoja.] (Ks. liite 29.) C/G väittää olleensa viimeksi yhteydessä SGL:ään marraskuussa 1996 [...]. Mitään tämän vastaisia tietoja ei ole (ks. myös jäljempänä 115 kappale). ii) VAW (87) Alustavassa vastauksessaan 31 päivänä maaliskuuta 1999 päivättyyn komission tietopyyntöön VAW Carbon myönsi osallistuneensa "epävirallisiin" kokouksiin SGL:n, UCAR:n ja neljän japanilaisen valmistajan edustajien kanssa. VAW Carbonin mukaan kokoukset, joihin se osallistui järjestettiin yleensä Sveitsissä kerran tai kahdesti vuodessa. Se ei kuitenkaan toimittanut asiaa koskevia asiakirjoja ja totesi, että ei pysty toimittamaan tarkempia tietoja kokousten päivämääristä, kokouspaikoista tai osanottajista. (Muiden osanottajien tapaan VAW Carbonin edustaja ryhtyi toimenpiteisiin salatakseen osallistumisensa kokouksiin välttämällä matkalaskujen ilmoittamista.) Kirjeessään, joka on päivätty 12 päivänä heinäkuuta 1999, VAW Carbon kuitenkin myönsi osallistuneensa säännöllisesti kokouksiin 1 päivästä tammikuuta 1992 vuoden 1996 loppuun. Kokouksissa käsiteltiin SGL:n ja UCAR:n johtaman kartellin suunnittelua ja täytäntöönpanoa ja vahvistettiin grafiittielektrodien määräkiintiöt ja hinnat [...]. VAW Carbonin mukaan sen asema hintaseuraajana oli hyvin kahden suuren kilpailijan tiedossa, ja sen osallistuminen kokouksiin ei olisi ollut edes tarpeellista kartellin menestymisen kannalta. Vaikka SGL väittää, että se "ainoastaan ilmoitti" VAW Carbonille kokouspäivämäärät ja -paikat (SGL:n vastaus väitetiedoksiantoon, s. 13), VAW Carbon toteaa, että SGL oli vaatinut VAW:tä osallistumaan säännöllisiin kokouksiin [...]. (88) VAW Carbon oli läsnä ensimmäisessä työskentelytason kokouksessa Zürichissä 25 päivänä toukokuuta 1992, jolloin jaettiin eri markkinat osanottajien kesken ja laadittiin hinnasto. Vuoden 1996 loppuun asti VAW Carbonin toimitusjohtaja osallistui Euroopassa järjestettyihin monenvälisiin (työskentelytason) kokouksiin [...]. Tämän jälkeen sitä ei enää kutsuttu (yhtiö ei ole ilmoittanut syytä tähän). VAW Carbon myöntää myös osallistuneensa erillisiin eurooppalaisiin ryhmäkokouksiin kerran tai kahdesti vuodessa sekä tiettyjä kansallisia markkinoita käsitteleviin kokouksiin. VAW Carbon toimi myös kartellin ja C/G:n välisenä linkkinä saksalaisten myyntiedustajiensa kautta: ks. liitteet 9, 30 (VAW Carbonin toimitusjohtaja oli oletettavasti saanut hinnastot SGL:ltä). VAW Carbonin osallistuminen myyntimäärien seurantaan (keskusseuranta- eli CMS-järjestelmä) ilmenee liitteestä 20. VAW Carbon väittää lopettaneensa osallistumisensa kilpailijoiden kanssa pidettyihin "epävirallisiin" kokouksiin vuoden 1996 loppupuolen paikkeilla. Muut kartellin jäsenet eivät ole antaneet päinvastaisia tietoja (ks. jäljempänä 115 kappale). 1.4.5.8 Kartellikokousten jatkaminen tarkastusten jälkeen (89) Komission ja Yhdysvaltojen kilpailuviranomaisten samanaikaisesti kesäkuussa 1997 tekemät tarkastukset eivät heti lopettaneet kartellin toimintaa. (90) SDK väittää ilmoittaneensa aikeestaan lopettaa kokouksiin osallistuminen Tokiossa huhtikuussa 1997 järjestetyssä työskentelytason kokouksessa [...]. Vuoden 1996 lopussa yhdysvaltalaiset asiakkaat olivat vastustaneet voimakkaasti aiottua 9 prosentin hinnankorotusta, jonka piti tulla voimaan vuoden 1997 alussa, ja ne olivat jopa ilmoittaneet julkisesti tehneensä valituksen oikeusministeriölle. Eräiden tietojen mukaan tarkastuksen mahdollisuutta oli ennakoitu jo useita kuukausia ennen komission käyntejä. (91) Komission tehtyä tarkastukset 5 päivänä kesäkuuta 1997 - joista SGL oli varoittanut muita valmistajia - SGL ja UCAR keskustelivat tarkastuksen tuloksista. SGL vakuutti UCAR:lle, että raskauttavia asiakirjoja ei ollut löytynyt [...]. Heinäkuun puolivälissä 1997 SGL:n, Nipponin, Tokain ja SEC:n edustajat pitivät kokouksen Malesiassa. SDK ja UCAR kieltäytyivät osallistumasta, ja kokous pidettiin niiden poissa ollessa. Keskusteluista ja toimenpiteistä ei ole yksityiskohtaisia tietoja. [...] Marraskuussa 1997 pidettiin toinen kokous Hongkongissa. Kokous kesti puolitoista päivää ja siihen osallistuivat SGL, UCAR, Tokai, SEC ja Nippon. Ne keskustelivat komission menettelyn tilanteesta ja tarkistivat keskusseurantajärjestelmän volyymitaulukot kunkin alueen ja markkinan osalta. ([...]; ks. myös SGL:n vastaus väitetiedoksiantoon, s. 13) (92) Viimeinen tiedossa oleva kolmikantakokous pidettiin Bangkokissa 13 päivänä helmikuuta 1998 [...]. Kokouksessa oli osanottajia SGL:stä ja UCAR:stä ja japanilaisten puolelta Tokaista, SEC:stä ja Nipponista. Keskusseurantajärjestelmän taulukot saatettiin jälleen ajan tasalle tavanomaisen käytännön mukaan. SGL ja UCAR ilmoittivat japanilaisille yhtiöille silloisista Euroopan-hinnoista. Japanilaisten kanssa käytyjen työskentelytason kokousten lisäksi UCAR:n ja SGL:n Euroopan myyntijohtajat jatkoivat säännöllistä yhteydenpitoa koordinoidakseen hintansa Euroopan markkinoilla. UCAR ei ollut ilmeisesti pannut täytäntöön hinnankorotusta 1 päivänä heinäkuuta 1997, kuten Euroopan osalta oli suunniteltu. Hinnankorotusta lykättiin 1 päivään tammikuuta 1998. Muun muassa tätä asia käsiteltiin puhelinkeskusteluissa ja kokouksissa. (93) Sen lisäksi, että Euroopan [...] pitivät toisiinsa usein yhteyttä keskustellakseen hinnoista, UCAR:n ja SGL:n [...] keskustelivat toistensa kanssa säännöllisesti (käyttäen esimerkiksi kerran Sveitsiin rekisteröityä matkapuhelinta). Nämä kahdenväliset yhteydet jatkuivat ainakin maaliskuuhun 1998 [...]. Vaikka SGL kieltää väitetiedoksiantoon antamassaan vastauksessa (s. 13) antaneensa tällaisia neuvoja, [...] ja SEC (vastaus väitetiedoksiantoon, s. 12) vahvistavat, että SGL:n ylin johto oli kertonut japanilaisille valmistajille, että näiden ei pitäisi tehdä yhteistyötä komission kanssa sen tutkimuksissa eikä vastata 11 artiklan mukaisiin tietopyyntöihin. Koska SGL oli varoittanut useita kartellin jäseniä tulevista tarkastuksista (ks. edellä 27 kappale) ja SDK:ta lukuun ottamatta yksikään japanilaisista valmistajista ei aluksi toiminut yhteistyössä komission kanssa ja niiden vastaukset 11 artiklan mukaisiin komission tietopyyntöihin olivat epämääräisiä, nämä lausunnot ovat komission mielestä uskottavia. UCAR toteaa [...], että SGL:n [...] soitti UCAR:n myyntijohtajalle senkin jälkeen kun tämä oli erotettu yhtiöstä. Kyseiset myyntijohtajat ottivat yhteyttä toisiinsa useita kertoja huhti-lokakuussa 1998. 2 OIKEUDELLINEN ARVIONTI 2.1 EY:N PERUSTAMISSOPIMUS JA ETA-SOPIMUS 2.1.1 EY:N PERUSTAMISSOPIMUKSEN JA ETA-SOPIMUKSEN VÄLINEN SUHDE (94) Kuvattuja järjestelyjä sovellettiin kaikkiin terästä tuottaviin ETA-maihin, toisin sanoen kaikkiin nykyisiin jäsenvaltioihin sekä Norjaan (Islannissa ja Liechtensteinissa ei ole teräksenvalmistusta). Kyseiset järjestelyt koskivat Itävaltaa, Suomea ja Ruotsia ennen niiden liittymistä yhteisöön 1 päivänä tammikuuta 1995. ETA-sopimus, johon sisältyvät kilpailumääräykset ovat samanlaiset kuin EY:n perustamissopimuksessa, tuli voimaan 1 päivänä tammikuuta 1994. Näin ollen tässä päätöksessä otetaan huomioon, että näitä sääntöjä (ensi sijassa ETA-sopimuksen 53 artiklan 1 kohta) sovelletaan kyseisestä päivämäärästä alkaen niihin järjestelyihin, joita komissio vastustaa. Sikäli kuin järjestelyt vaikuttivat jäsenvaltioiden väliseen kilpailuun ja kauppaan, sovelletaan EY:n perustamissopimuksen 81 artiklaa. Kartellin toiminta Norjassa ja sen vaikutus yhteisön ja ETA-maihin kuuluvien tai kuuluneiden Efta-valtioiden (jäljempänä ETA:n Efta-valtiot) väliseen kauppaan sekä ETA:n Efta-valtioiden keskinäiseen kauppaan kuuluvat ETA-sopimuksen 53 artiklan soveltamisalaan. 2.1.2 TOIMIVALTA (95) ETA-sopimuksen 56 artiklan 1 kohdan c alakohdan ja 3 kohdan mukaan komissiolla on nyt tarkasteltavassa asiassa toimivalta soveltaa sekä EY:n perustamissopimuksen 81 artiklan 1 kohtaa että ETA-sopimuksen 53 artiklan 1 kohtaa, sillä kartellilla oli tuntuva vaikutus jäsenvaltioiden väliseen kauppaan ja yhteisön sisäiseen kilpailuun. 2.2 EY:N PERUSTAMISSOPIMUKSEN 81 ARTIKLAN JA ETA-SOPIMUKSEN 53 ARTIKLAN SOVELTAMINEN 2.2.1 EY:N PERUSTAMISSOPIMUKSEN 81 ARTIKLAN 1 KOHTA JA ETA-SOPIMUKSEN 53 ARTIKLAN 1 KOHTA (96) EY:n perustamissopimuksen 81 artiklan 1 kohdassa kielletään yhteismarkkinoille soveltumattomina kaikki yritysten väliset sopimukset, yritysten yhteenliittymien päätökset sekä kaikki yhdenmukaistetut menettelytavat, jotka ovat omiaan vaikuttamaan jäsenvaltioiden väliseen kauppaan ja joiden tarkoituksena on estää, rajoittaa tai vääristää kilpailua yhteismarkkinoilla tai joista seuraa, että kilpailu estyy, rajoittuu tai vääristyy yhteismarkkinoilla, ja erityisesti sellaiset sopimukset, päätökset ja menettelytavat, joilla suoraan tai välillisesti vahvistetaan osto- tai myyntihintoja taikka muita kauppaehtoja, rajoitetaan tai valvotaan tuotantoa ja markkinoita tai jaetaan markkinoita tai hankintalähteitä. (97) ETA-sopimuksen 53 artiklan 1 kohdassa (joka on muotoiltu EY:n perustamissopimuksen 81 artiklan 1 kohdan mukaan) on samanlainen sopimuksia ym. koskeva kielto, mutta siinä korvataan a) jäsenvaltioiden välistä kauppaa koskeva ehto sopimuspuolten välistä kauppaa koskevalla ehdolla ja b) kilpailun estymistä, rajoittumista tai vääristymistä yhteismarkkinoilla koskeva ehto (ETA-) sopimuksen soveltamisaluetta koskevalla ehdolla. 2.2.2 SOPIMUKSET JA YHDENMUKAISTETUT MENETTELYTAVAT (98) EY:n perustamissopimuksen 81 artiklan 1 kohdassa ja ETA-sopimuksen 53 artiklan 1 kohdassa kielletään sopimukset, yritysten yhteenliittymien päätökset ja yhdenmukaistetut menettelytavat. Sopimus on kyseessä silloin, kun osapuolet noudattavat yhteistä suunnitelmaa, joka rajoittaa tai todennäköisesti rajoittaa niiden yksilöllistä kaupallista käyttäytymistä määräämällä periaatteet, jotka koskevat niiden keskinäisiä toimenpiteitä tai toimenpiteistä pidättymistä markkinoilla. Sopimuksen ei tarvitse olla kirjallinen. Mitään muotoseikkoja, sopimukseen perustuvia seuraamuksia tai täytäntöönpanotoimenpiteitä ei tarvita. Sopimus voi olla ilmeinen tai se voi olla osapuolten käyttäytymisestä pääteltävä. Yhdistetyissä asioissa T-305/94 jne., Limburgse Vinyl Maatschappij N.V. ja muut v. komissio (PVC II), Kok. 1999, s. II-931, antamassaan tuomiossa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin totesi (715 kohta), että "vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan on niin, että jotta kyseessä on perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu sopimus, riittää, että kyseessä olevat yritykset ovat ilmaisseet yhteisen tahtonsa käyttäytyä markkinoilla tietyllä tavalla". (99) EY:n perustamissopimuksen 81 artiklan 1 kohdassa(9) erotetaan "yhtenmukaistetut menettelytavat" "yritysten välisistä sopimuksista" ja "yritysten yhteenliittymien päätöksistä". Tavoitteena on saattaa artiklassa olevan kiellon soveltamisalaan sellainen yritysten välinen yhteensovittamisen muoto, jolla tietoisesti korvataan kilpailun riskit käytännön yhteistyöllä ilman, että asiasta olisi tehty varsinaista sopimusta (asia 48/69, Imperial Chemical Industries v. komissio, Kok. 1972, s. 619). Yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännössä määrättyjä yhteensovittamisen ja yhteistyön kriteerejä on tarkasteltava sellaisesta perustamissopimuksen kilpailua koskeville määräyksille ominaisesta näkökulmasta, jonka mukaan jokaisen yrityksen on itsenäisesti määrättävä yhteismarkkinoilla noudatettavaksi aikomastaan toimintalinjasta. Kyseisissä kriteereissä ei vaadita varsinaisen suunnitelman tekemistä. Vaikka tämä itsenäisyysvaatimus ei suljekaan pois yritysten oikeutta sopeuttaa toimintaansa oman harkintansa mukaan kilpailijoidensa todettuun tai odotettuun käyttäytymiseen, sen kanssa on kuitenkin ehdottomasti ristiriidassa, että tällaiset yritykset olisivat keskenään minkäänlaisessa suorassa tai epäsuorassa yhteydessä joko pyrkimällä vaikuttamaan todellisen tai mahdollisen kilpailijan markkinakäyttäytymiseen tai paljastamalla tällaiselle kilpailijalle päätetty tai suunnitteilla oleva markkinakäyttäytyminen. (Yhdistetyt asiat 40-48/73, jne. Suiker Unie ja muut v. komissio, Kok. 1975, s. 1663.) (100) Näin ollen käyttäytyminen saattaa kuulua EY:n perustamissopimuksen 81 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan yhdenmukaistettuna menettelytapana myös silloin, kun osapuolet eivät ole nimenomaisesti liittyneet yhteiseen suunnitelmaan, joka määrittelee niiden markkinatoiminnan, vaan tietoisesti ottavat käyttöön sellaisia salaisia toimintatapoja tai noudattavat niitä, jotka helpottavat niiden kaupallisen käyttäytymisen yhteensovittamista. (Ks. myös ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tuomio asiassa T-7/89, Hercules v. komissio, Kok. 1991, s. II-1711, 256 kohta.) Vaikka yhdenmukaistetun menettelytavan käsite, sellaisena kuin se ilmenee 81 artiklan 1 kohdan sanamuodosta, kattaa paitsi yritysten välisen yhteistoiminnan, myös tätä yhteistoimintaa seuraavan markkinakäyttäytymisen ja näiden kahden seikan välisen syy-yhteyden, voidaan olettaa, jollei vastakkaista näyttöä esitetä, että yhteistoimintaan osallistuvat ja edelleen markkinoilla toimivat yritykset ottavat markkinakäyttäytymisessään huomioon kilpailijoidensa kanssa vaihdetut tiedot. Näin on etenkin siinä tapauksessa, että yhteistoiminta jatkuu pitkän ajanjakson kuluessa säännöllisenä. (Yhteisöjen tuomioistuimen tuomio 8 päivänä heinäkuuta 1999 asiassa C-199/92 P, Hüls v. komissio, Kok. 1999, s. I-4287, 158-166 kohta.) (101) Erityisesti monitahoisessa ja pitkäaikaisessa rikkomisasiassa komission ei tarvitse kuvailla markkinakäyttäytymistä yksinomaan jommaksikummaksi edellä mainitun laittoman käyttäytymisen muodoksi. Sopimuksen ja yhdenmukaistetun menettelytavan käsitteet ovat joustavia ja voivat olla päällekkäisiä. Saattaa olla, että ei ole edes realistisesti mahdollista tehdä eroa näiden käsitteiden välille, sillä rikkomiseen voi liittyä samanaikaisesti kummankin kielletyn käyttäytymisen piirteitä, kun taas erikseen tarkasteltuna jotain toimintaa voidaan luonnehtia vain jommaksikummaksi käyttäytymisen muodoksi. Olisi kuitenkin keinotekoista jakaa saman yleistavoitteen omaava yhteinen toiminta useisiin eri rikkomismuotoihin. Tämän vuoksi kartelli voi olla samanaikaisesti sekä sopimus että yhdenmukaistettu menettelytapa. EY:n perustamissopimuksen 81 artiklassa ei ole määräystä ryhmästä, johon nyt käsiteltävänä olevan asian tapainen monitahoinen rikkominen kuuluisi - ks. myös ensimmäisen oikeusasteen tuomio asiassa T-7/89, Hercules v. komissio, 264 kohta. PVC II -tuomiossaan (ks. edellä 98 kappale) ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin totesi (696 kappale) että "kun kyse on monitahoisesta kilpailusääntöjen rikkomisesta, jossa useat tuottajat ovat useiden vuosien ajan tavoitelleet sitä, että ne voisivat yhdessä ohjata markkinoita, komissiolta ei voida edellyttää, että se yksilöisi kunkin yrityksen ja kunkin hetken osalta täsmällisesti rikkomisen sopimukseksi tai yhdenmukaistetuksi mene