Komission päätös,

tehty 8 päivänä lokakuuta 2002,

EY:n perustamissopimuksen 81 artiklan ja ETA-sopimuksen 53 artiklan mukaisesta menettelystä

(Asia COMP/C2/38.014 - IFPI "rinnakkaislähetykset")

(tiedoksiannettu numerolla K(2002) 3639)

(Ainoastaan englanninkielinen teksti on todistusvoimainen)

(ETA:n kannalta merkityksellinen teksti)

(2003/300/EY)

EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO, joka

ottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen,

ottaa huomioon sopimuksen Euroopan talousalueesta,

ottaa huomioon 6 päivänä helmikuuta 1962 annetun neuvoston asetuksen N:o 17, perustamissopimuksen 85 ja 86 artiklan ensimmäisen täytäntöönpanoasetuksen(1), sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna asetuksella (EY) N:o 1/2003(2), ja erityisesti sen 2 artiklan,

ottaa huomioon hakemuksen asetuksen N:o 17 2 artiklan mukaisen puuttumattomuustodistuksen saamiseksi ja saman asetuksen 4 artiklan 1 kohdan mukaisen 16 päivänä marraskuuta 2000 saapuneeksi kirjatun ilmoituksen, sellaisena kuin se on neuvoston asetuksen N:o 17 mukaisesti esitettyjen hakemusten ja ilmoitusten muodosta, sisällöstä ja muista yksityiskohdista 21 päivänä joulukuuta 1994 annetun komission asetuksen (EY) N:o 3385/94(3) 4 artiklan 3 kohdan nojalla muutettuna 21 päivänä kesäkuuta 2001 ja 22 päivänä toukokuuta 2002,

ottaa huomioon asetuksen N:o 17 19 artiklan 3 kohdan mukaisesti julkaistun tiivistelmän ilmoituksesta(4),

ottaa huomioon kuulemismenettelyistä vastaavan neuvonantajan loppukertomuksen(5),

on kuullut kilpailunrajoituksia ja määräävää markkina-asemaa käsittelevää neuvoa-antavaa komiteaa,

sekä katsoo seuraavaa:

A. JOHDANTO

(1) Marraskuun 16 päivänä 2000 ääniteollisuuden kansainvälinen toimialajärjestö International Federation of the Phonographic Industry (jäljempänä "IFPI") pyysi asetuksen N:o 17 2 artiklan ja 4 artiklan 1 kohdan mukaisesti komissiota myöntämään perustamissopimuksen 81 artiklan 3 kohdan nojalla rinnakkaislähetysten lisensointia varten puuttumattomuustodistuksen tai vaihtoehtoisesti poikkeusluvan vastavuoroiselle mallisopimukselle (jäljempänä "vastavuoroinen sopimus"), jonka osapuolina ovat äänilevytuottajien oikeuksia hallinnoivat järjestöt.

(2) Ilmoituksen tehneiden osapuolten määritelmän mukaisesti rinnakkaislähetys (simulcasting) tarkoittaa radio- ja televisioyhtiöiden suorittamaa radio- ja/tai televisiosignaaleihin(6) sisältyvien äänitysten samanaikaista lähettämistä Internetin kautta. Vastavuoroisen sopimuksen tarkoituksena on helpottaa kansainvälisten lisenssien myöntämistä radio- ja televisioyhtiöille, jotka haluavat harjoittaa rinnakkaislähetystoimintaa.

(3) Kesäkuun 21 päivänä 2001 IFPI toimitti muutetun toisinnon vastavuoroisesta sopimuksesta. Muutoksen johdosta Euroopan talousalueella (ETA) toimivat rinnakkaislähetystoiminnan harjoittajat voivat hakea ja saada usean maan kattavan lisenssin rinnakkaislähetykseen allekirjoittaneiden alueille miltä tahansa ETA:ssa toimivalta oikeuksia hallinnoivalta järjestöltä (jäljempänä "yhteisvalvontajärjestöt"), joka on vastavuoroisen sopimuksen osapuoli.

(4) Toukokuun 22 päivänä 2002 IFPI ilmoitti vastavuoroiseen sopimukseen tehdystä toisesta muutoksesta, jonka mukaisesti osapuolten välistä sopimusta jatkettiin 31 päivään joulukuuta 2004. Toinen muutos myös määrää osapuolet ottamaan käyttöön järjestelmän, jonka avulla ETA:ssa toimivat sopimuspuolina olevat yhteisvalvontajärjestöt määrittelevät, mikä osa usean maan ja usean teoksen kattavan lisenssin saaneiden rinnakkaislähetystoiminnan harjoittajien maksusta vastaa käyttäjältä perittävää hallinnointimaksua.

(5) IFPI teki ilmoituksen useiden yhteisvalvontajärjestöjen puolesta, jotka hallinnoivat äänilevy-yhtiöasiakkaidensa lähetys- ja esitysoikeuksia.

B. OSAPUOLET

IFPI

(6) IFPI on kansainvälinen toimialajärjestö, joka on perustettu Sveitsissä ja jonka päätoimipaikka sijaitsee Lontoossa. Sen jäseninä on monia äänilevy- ja musiikkivideotuottajia. Äänilevy- ja musiikkivideotuottajat ovat kansallisten yhteisvalvontajärjestöjen jäseniä. Kyseiset järjestöt hoitavat jäsentensä puolesta oikeuksia, joiden laillisia omistajia jäsenet ovat. Näihin oikeuksiin viitataan yleisesti tekijänoikeuksia lähellä olevina oikeuksina eli lähioikeuksina.

(7) IFPI toimitti ilmoituksen äänilevytuottajien yhteisvalvontajärjestöjen puolesta. Järjestöt ovat sopimuspuolia, mutta IFPI itse ei ole sopimuspuoli, koska sillä ei ole valtuuksia kerätä tuloja jäsentensä puolesta. Äänilevytuottajajäsentensä kansainvälisenä edustajana IFPI auttoi yhteisvalvontajärjestöjä laatimaan järjestelyt, jotka ovat ilmoituksen kohteena.

Yhteisvalvontajärjestöt

(8) Viimeksi 22 päivänä toukokuuta 2002 annetun tiedon mukaan vastavuoroisen sopimuksen osapuolina ovat seuraavat äänilevytuottajien yhteisvalvontajärjestöt: Wahrnehmung von Leistungsschutzrechten GesmbH (LSG), Itävalta; Société de l'Industrie Musicale Muziek Industrie Maatschappij (SIMIM), Belgia; GRAMEX, Tanska; GRAMEX, Suomi; Gesellschaft zur Verwertung von Leistungsschutzrechten mbH (GVL), Saksa; GRAMMO, Kreikka; Samband Flitjenda og Hljomplötuframleidanda (SFH/IFPI), Islanti; Società Consortile Fonografici Per Azioni (SCF Scpa), Italia; Phonographic Performance Ireland (PPI), Irlanti; Stichting ter Exploitatie van Naburige Rechten (SENA), Alankomaat; GRAMO, Norja; Associaçao Fonografica Portuguesa (AFP), Portugali; IFPI Svenska Gruppen, Ruotsi; IFPI Schweiz, Sveitsi; Phonographic Performance Limited (PPL), Yhdistynyt kuningaskunta; Intergram, Tsekki; Eesti Fonogrammitootjate Ühing (EFU), Viro; Zwiazek Producentów Audio Video (ZPAV), Puola; Phonographic Performance Ltd South East Asia, Hongkong; Phonographic Performance Limited (PPL), Intia; Public Performance Malaysia Sdn Bhd (PPM), Malesia; Recording Industry Performance Singapore Pte Ltd (RIPS), Singapore; Association of Recording Copyright Owners (ARCO), Taiwan; Phonorights Ltd, Thaimaa; Cámara argentina de productores de fonogramas y videogramas (CAPIF), Argentiina; Sociedad mexicana de productores de fonogramas, videogramas y multimedia SGC (Somexfon SGC), Meksiko; Unión peruana de productores fonográficos (Unimpro), Peru; Cámara uruguaya del disco (CUD), Uruguay; Recording Industry Association New Zealand (RIANZ), Uusi-Seelanti.

(9) Näiden yhteisvalvontajärjestöjen tärkein tehtävä on hallinnoida lähetyksiin ja julkisiin esityksiin liittyviä äänilevytuottajajäsenten lähioikeuksia. Tähän sisältyy jäsenten äänitysten tekijänoikeuksien lisensointi käyttäjille, käyttömaksujen määrittely, rojaltien periminen ja jakaminen, suojatun materiaalin käytön valvonta ja jäsenten oikeuksien toteutumisen valvonta.

(10) Yhteisvalvontajärjestöjen tarjoama kollektiivinen hallinnointijärjestelmä antaa oikeudenhaltijoille mahdollisuuden hyödyntää oikeuksiaan kaupallisesti useille käyttäjille myös silloin, kun käyttäjien on hankala selvittää yksittäiset oikeudet. Suurille musiikkiteosten käyttäjille yksittäisten oikeuksien selvittäminen jokaiselta oikeudenhaltijalta olisi useimmissa tapauksissa varsin hankalaa. Lisäksi usein on vaikeaa selvittää kaikki johonkin tiettyyn teokseen liittyvät oikeudet, kun otetaan huomioon tarve selvittää oikeudet eri oikeuksien yhteishaltijoiden kesken. Yhteisvalvontajärjestöt tarjoavat käyttäjille mahdollisuuden selvittää keskitetysti tietyt oikeudet perinteisesti kansalliselta pohjalta.

C. SÄÄNTELYPUITTEET

(11) Äänitetuottajien oikeuksia suojataan kansainvälisellä tasolla esittävien taiteilijoiden, äänitteiden valmistajien sekä radioyritysten suojaamisesta Roomassa 26 päivänä lokakuuta 1961 tehdyssä kansainvälisessä yleissopimuksessa (jäljempänä "Rooman yleissopimus"), 15 päivänä huhtikuuta 1994 tehdyssä TRIPS-sopimuksessa(7) ja Maailman henkisen omaisuuden järjestön (WIPO) esitys- ja äänitesopimuksessa, jonka hyväksyi 29 päivänä joulukuuta 1996 tiettyjä tekijänoikeuteen ja lähioikeuksiin liittyviä kysymyksiä käsitellyt konferenssi(8). Näissä kansainvälisissä sopimuksissa tunnustetaan seuraavat äänitetuottajien oikeudet: tallentamisoikeus(9) sekä oikeus levittää ja vuokrata äänitteitä ja saattaa ne yleisön saataville johtimitse tai ilman johdinta sellaisella tavalla, että yleisöön kuuluvilla henkilöillä on mahdollisuus saada ne saatavilleen yksilöllisesti valitsemaansa paikkaan ja valitsemanaan aikana(10). Rooman yleissopimuksessa määrätään myös oikeudesta hyvitykseen äänitteiden toisiokäytöstä silloin, kun kaupallisiin tarkoituksiin julkaistua äänitettä käytetään suoraan joko yleisradiolähetykseen tai yleisölle välittämiseen muulla tavoin.

(12) Yhteisön tasolla tekijänoikeuden ja lähioikeuksien suojelusta säädetään useissa direktiiveissä(11). Kaapelilähetyksiin liittyvien tekijänoikeuden ja lähioikeuksien pakollinen kollektiivinen hallinnointi on todettu yhteisön lainsäädännössä, nimittäin direktiivissä 93/83/ETY, jossa "yhteiskäyttöjärjestö" määritellään "organisaatioksi, jonka ainoana tarkoituksena tai yhtenä pääasiallisena tarkoituksena on hoitaa tai hallinnoida tekijänoikeuksia tai lähioikeuksia."(12) Saman direktiivin 13 artiklassa nimenomaisesti jätetään yhteisvalvontajärjestöjen toiminnan sääntely kansallisella tasolla jäsenmaiden tehtäväksi. Direktiivin 92/100/ETY 8 artiklan 2 kohdassa säädetään äänitetuottajien (ja esittäjien) oikeudesta saada oikeudenmukainen korvaus, kun äänitettä käytetään yleisradiolähetykseen tai yleisölle välittämiseen.

(13) Kun on kyse yhteisön kilpailulainsäädännön soveltamisesta yhteisvalvontajärjestöihin, Euroopan yhteisöjen tuomioistuimen ja komission tähänastiset interventiot ovat koskeneet kolmea laajaa kysymystä: yhteisvalvontajärjestöjen ja käyttäjien välistä suhdetta, yhteisvalvontajärjestöjen ja niiden jäsenten välistä suhdetta sekä eri yhteisvalvontajärjestöjen vastavuoroista suhdetta. Nyt esillä oleva asia koskee välittömästi yhteisvalvontajärjestöjen vastavuoroista suhdetta ja välillisesti yhteisvalvontajärjestöjen ja käyttäjien välistä suhdetta. Fyysisten tilojen kuten diskojen tekijänoikeuksien lisensointiin liittyvässä erityisyhteydessä yhteisöjen tuomioistuin on käsitellyt näitä kysymyksiä asioissa Ministère Public vastaan Tournier(13) ja Lucazeau vastaan Sacem(14).

D. ILMOITETTU SOPIMUS

Soveltamisala

(14) Digitaalitekniikan ja maailmanlaajuisen tietoverkon ansiosta yleisradiopalvelun harjoittajat, jotka perinteisesti toimivat kansallisesti tai alueellisesti rajoitettujen aluelisenssien nojalla, voivat käyttää yhteisvalvontajärjestöjen hallinnoimia äänityksiä maailmanlaajuisesti lähettämällä ohjelmiaan samanaikaisesti digitaalisen Internet-verkon kautta. Osapuolten mukaan vastavuoroisen sopimuksen tarkoituksena on helpottaa usean maan kattavan lisenssin myöntämistä rinnakkaislähetystoiminnalle.

(15) Koska lisensointi on tapahtunut alueellisesti rajoitetulla tavalla, kukin yhteisvalvontajärjestö on harjoittanut toimintaansa ainoastaan kansallisesti. Lisenssit, joita järjestöt tavallisesti myöntävät käyttäjille äänitteiden käyttämiseksi, rajoittuvat siten kunkin järjestön omaan maahan. Oikeus Internetin kautta tapahtuvaan rinnakkaislähetykseen, johon väistämättä liittyy signaalien lähettäminen samanaikaisesti useisiin maihin, ei kuulu yhteisvalvontajärjestöjen radio- ja televisioyhtiöille nykyisin myöntämien yhden maan kattavien lisenssien piiriin silloin, kun rinnakkaislähetys käsittää useiden yhteisvalvontajärjestöjen ohjelmistoja. Osapuolten mukaan vastavuoroisen sopimuksen tarkoituksena on helpottaa uuden, samanaikaisesti sekä usean ohjelmiston että usean maan kattavan lisenssimuodon luomista.

(16) Toinen seuraus siitä, että lisensointi on perinteisesti tapahtunut alueellisesti rajoitetulla tavalla, on, että yhteisvalvontajärjestöjen nykyiset vastavuoroista edustusta koskevat sopimukset eivät anna järjestölle mahdollisuutta myöntää käyttäjälle usean maan käsittävää lisenssiä, joka kattaa sen oman ohjelmiston lisäksi myös sen edustaman sisarjärjestön ohjelmiston (usean ohjelmiston kattava lisenssi). Nykyiset edustusta koskevat sopimukset antavat yhteisvalvontajärjestöille mahdollisuuden myöntää käyttäjille myös edustamiensa sisarjärjestöjen ohjelmistot kattavia lisenssejä ainoastaan niiden omalla kansallisella alueella. Tämä tarkoittaa sitä, että yhteisvalvontajärjestöjen nykyiset sopimukset mahdollistavat sekä yhden että usean ohjelmiston kattavien lisenssien myöntämisen, mutta usean ohjelmiston kattavien lisenssien on aina oltava yhden maan kattavia. Koska Internetissä tapahtuvaan rinnakkaislähetysten lisensointiin sovellettava malli määräytyy kohdemaaperiaatteella, yhteisvalvontajärjestöjen välillä tarvitaan usean maan kattava valtuus, niin että yksittäisen yhteisvalvontajärjestön on mahdollista myöntää lisenssejä, jotka ovat sekä usean maan että usean ohjelmiston kattavia. Tämän vuoksi ja koska rinnakkaislähetykseen liittyy väistämättä signaalien lähettäminen samanaikaisesti useisiin maihin, oikeus lisensoida rinnakkaislähetyksiä Internetissä ei sisälly nykyisiin yhden maan kattaviin järjestöjen välisiin valtuuksiin, jotka ovat seurausta nykyisistä vastavuoroisista edustussopimuksista.

(17) Ilmoitetun vastavuoroisen sopimuksen tarkoituksena on luoda puitteet, joilla varmistetaan tuottajien oikeuksien tehokas hallinnointi ja suojelu maailmanlaajuisen Internet-käytön yhteydessä. Se heijastaa digitaalitekniikan tarjoamia uusia mahdollisuuksia, nimittäin tekijänoikeuden hyödyntämisen etävalvontamahdollisuutta, ja se on suunniteltu sellaiseksi, että yhteisvalvontajärjestöt voivat myöntää keskitettyjä lisenssejä, jotka ovat voimassa kaikissa maissa, joissa paikallisten tuottajien yhteisvalvontajärjestö on vastavuoroisen sopimuksen osapuoli. Tällä tavalla rinnakkaislähetystoiminnan harjoittajat saavat käyttöönsä helpon vaihtoehdon sen sijaan, että niiden täytyisi hankkia lisenssi paikalliselta järjestöltä jokaisessa maassa, jossa niiden Internet-lähetyksiä kuunnellaan. Jälkimmäinen vaihtoehto pysyy kuitenkin harjoittajien käytettävissä.

(18) Vastavuoroista sopimusta on määrä soveltaa koeluonteisesti tietyn ajan, minkä jälkeen tarkastellaan sen luonnetta, soveltamisalaa ja toimintaa. Sopimuksen muutetun toisinnon voimassaolo päättyy 31 päivänä joulukuuta 2004.

Sisältö

(19) Vastavuoroisessa sopimuksessa määrätään, että kukin yhteisvalvontajärjestö voi myöntää (jäsentensä teosten osalta) muille sopimuspuolina oleville yhteisvalvontajärjestöille oikeuden (ilman yksinoikeutta) sallia rinnakkaislähetykset tai (tarvittaessa) vaatia oikeudenmukaista korvausta alueellaan. Kukin vastavuoroisen sopimuksen osapuoli tekee kahdenväliset sopimukset yksittäin ja erikseen toisten osapuolten kanssa vastavuoroisen mallisopimuksen ehtojen mukaisesti.

(20) Vastavuoroisen sopimuksen nojalla kukin yhteisvalvontajärjestö voi:

a) yksinoikeutta koskevassa tapauksessa sallia joko omissa nimissään tai oikeudenhaltijan nimissä toisen sopimuspuolen ohjelmistoon kuuluvien äänitysten rinnakkaislähetyksen ja korvausta vaadittaessa periä kyseiset korvaukset, vastaanottaa kaikki rahasummat, jotka on maksettava korvauksina tai vahingonkorvauksina, sekä kuitata edellä mainitut summat;

b) periä kaikki lisenssimaksut annetuista luvista ja vastaanottaa kaikki rahasummat, jotka on maksettava korvauksina tai vahingonkorvauksina luvattomista rinnakkaislähetyksistä;

c) panna vireille joko omissa nimissään tai kyseisen oikeudenhaltijan nimissä, pyynnöstä ja erityisen suostumuksen saatuaan oikeusmenettelyn laittomasta rinnakkaislähetyksestä vastuussa olevaa henkilöä tai yritystä taikka hallintoviranomaista tai muuta viranomaista vastaan.

Oikeuksien korvaaminen

(21) Oikeuksien korvaamisen osalta vastavuoroisen sopimuksen lähtökohtana on kohdemaaperiaate. Tämä periaate näyttää heijastavan tekijänoikeuslainsäädännön tämänhetkistä oikeudellista tilannetta. Periaatteen mukaan suojatun teoksen välittäminen yleisölle tapahtuu alkuperämaan (lähettäjämaan) lisäksi myös kaikissa niissä maissa, joissa signaaleja voidaan ottaa vastaan (vastaanottajamaat). Tämä periaate on vastakkainen alkuperämaaperiaatteelle, jonka mukaisesti suojatun teoksen välittäminen yleisölle tapahtuu ainoastaan lähettäjämaassa. Kohdemaaperiaatteen soveltaminen vastavuoroisen sopimuksen puitteissa tarkoittaa sitä, että oikeudet selvitetään yhdessä maassa mutta korvauksia maksetaan kaikissa maissa, joissa rinnakkaislähetyksen signaali voidaan ottaa vastaan.

(22) Vastavuoroinen sopimus on ehdollinen kohdemaaperiaatteen soveltamiselle kussakin maassa. Vastavuoroisen sopimuksen muutetun toisinnon 10 artiklan 2 kohta (sellaisena kuin siitä ilmoitettiin 21 päivänä kesäkuuta 2001) kuuluu seuraavasti: "Vastavuoroiseen sopimukseen osallistuminen edellyttää, että olemassa on oikeus kieltää/valtuuttaa tai vaatia oikeudenmukaista korvausta niiden maiden kansallisten lakien mukaan, joihin signaalia lähetetään. Jos jokin tuomioistuin tai muut oikeusviranomaiset katsovat tai jokin sopimuspuoli toteaa, että signaalien alkuperämaassa myönnettävien oikeuksien lisäksi signaalien kohdemaan kansalliset lait eivät edellytä oikeuksien myöntämistä - siten, että sopimuspuolella ei ole oikeutta periä lisenssimaksuja rinnakkaislähetyksistä sen alueella - tämä sopimuspuoli ei voi enää edustaa toisen sopimuspuolen rinnakkaislähetyksiä koskevia oikeuksia."

(23) Vastavuoroisen sopimuksen 5 artiklan 2 kohdan mukaan kohdemaaperiaate koskee yhteisvalvontajärjestön rinnakkaislähetyslisenssin käyttäjältä perimää maksua(15). Tämä tarkoittaa sitä, että kukin yhteisvalvontajärjestö ottaa huomioon niissä maissa sovellettavat maksut, joihin käyttäjä rinnakkaislähettää palvelujaan, ja veloittaa käyttäjää sen mukaan.

(24) Koska vastavuoroisessa sopimuksessa tarkoitettu keskitetty rinnakkaislähetyslisenssi käsittää useita ohjelmistoja ja on voimassa useissa maissa, rinnakkaislähetysmaksu on yhdistelmämaksu, joka koostuu kunkin yhteisvalvontajärjestön omassa maassaan perimistä yksittäisistä rinnakkaislähetysmaksuista. Tämä tarkoittaa sitä, että järjestön, joka myöntää usean ohjelmiston ja usean maan kattavan lisenssin, tulee maailmanlaajuisen lisenssimaksun määrittelemiseksi ottaa huomioon kaikki asiaankuuluvat kansalliset maksut, mukaan lukien sen oma maksu.

(25) Vastavuoroisen sopimuksen 5 artiklan 3 kohdassa määrätään, että sopimuspuolet soveltavat keskinäisissä neuvotteluissaan kohtuullisuuden rajoissa 5 artiklan 2 kohtaa, koska kyseessä on vasta kokeilujakso. Koska vastavuoroinen sopimus on koeluonteinen, osapuolet toteavat, että yksittäiset yhteisvalvontajärjestöt eivät ole vielä lopullisesti päättäneet yhdistelmämaksun rakenteesta. Ne viittaavat siihen, että koska rinnakkaislähetystoiminnasta kertyy tällä hetkellä vain vähän tuloa, yhteisvalvontajärjestöt ovat toistaiseksi pyrkineet määrittämään rinnakkaislähetyslisenssille kertakorvaukseen perustuvan maksun. Osapuolten mukaan vaihtoehtoja on seuraavat kaksi:

a) yhdistelmämaksu, joka perustuu tiettyyn määräprosenttiin tulosta, joka kertyy rinnakkaislähetyksestä kunkin yhteisvalvontajärjestön alueella;

b) yhdistelmämaksu, joka vastaa raitakohtaista kävijämäärään perustuvaa maksua (toisin sanoen on riippuvainen ohjelmiston käytöstä ja käyntimäärästä sivustolla).

(26) Vaikka vastavuoroinen sopimus määrääkin maailmanlaajuisen lisenssimaksun määrittelyn yleisperiaatteen, se ei määrittele kansallisia maksuja, jotka kunkin yhteisvalvontajärjestön tulee määritellä. Asianmukaisen ja oikeudenmukaisen korvaustason laskenta kuuluu siis kunkin yhteisvalvontajärjestön tehtäviin. Osapuolten mukaan kansallisten rinnakkaislähetysmaksujen rakenteesta ja tasosta päättäminen jää yksittäisten yhteisvalvontajärjestöjen tehtäväksi; kukin järjestö määrittelee kansalliset maksunsa oman kansallisen lainsäädäntönsä ja kaupallisten tarpeidensa mukaisesti.

Oikeuksien myöntäminen

(27) Alun perin ilmoitetun sopimuksen mukaan yhteisvalvontajärjestö pystyi myöntämään kansainvälisen rinnakkaislähetyslisenssin ainoastaan niille yleisradiopalvelun harjoittajille, joiden signaalit olivat peräisin järjestön omalta alueelta. Tämä tarkoitti sitä, että yleisradiopalvelun harjoittajan oli vastavuoroisen sopimuksen 3 artiklan 1 kohdan mukaan pyydettävä omassa maassaan toimivalta tuottajan yhteisvalvontajärjestöltä lisenssiä usean maan kattaviin rinnakkaislähetyksiin:

"Tämän sopimuksen nojalla jokainen sopimuspuoli hyväksyy, että 2 artiklassa tarkoitettu oikeus rinnakkaislähetyksiin sen alueella ja sen alueelle myönnetään ilman yksinoikeutta toiselle sopimuspuolelle (...) niiden yleisradioasemien osalta, joiden signaalit ovat peräisin toisen sopimuspuolen alueelta ja joita koskevan rinnakkaislähetyslisenssin toinen sopimuspuoli on myöntänyt."

(28) Kesäkuun 21 päivänä 2001 IFPI toimitti komissiolle muutetun toisinnon vastavuoroisesta sopimuksesta, jonka 3 artiklan 1 kohtaan lisätyn uuden alakohdan (vastavuoroinen valtuutus hallinnoida) mukaan yleisradiopalvelun harjoittajat, joiden signaalit ovat peräisin ETA:sta, voivat pyytää miltä tahansa ETA:ssa toimivalta yhteisvalvontajärjestöltä, joka on vastavuoroisen sopimuksen osapuoli, usean maan ja usean ohjelmiston kattavan rinnakkaislähetyslisenssin:

"Sen estämättä, mitä edellisessä kohdassa määrätään, kukin sopimuspuoli sopii, että 2 artiklassa mainittu oikeus rinnakkaislähetyksiin sen omasta maasta ja sen omaan maahan myönnetään ilman yksinoikeutta mille tahansa Euroopan talousalueella (ETA) toimivalle sopimuspuolelle niiden yleisradiopalvelun harjoittajien osalta, joiden signaalit ovat peräisin ETA:sta. Epäselvyyksien välttämiseksi kullakin yleisradiopalvelun harjoittajalla, jonka signaali on peräisin ETA:sta, on oikeus hakea usean maan kattavaa rinnakkaislähetyslisenssiä miltä tahansa ETA:ssa toimivalta sopimuspuolelta."

Kaupalliset ehdot

(29) Vastavuoroisessa sopimuksessa ei käsitellä lisenssin konkreettisia kaupallisia ehtoja. Kaupallisista ehdoista (maksuehdot, hyvitykset, alennukset) on sovittava käyttäjän ja lisenssin myöntävän yksittäisen yhteisvalvontajärjestön kesken jokseenkin samaan tapaan kuin on ollut käytäntö kappaleiden valmistamiseen liittyviä oikeuksia koskevien keskitettyjen lisenssisopimusten alalla viime vuosina.

(30) Vastavuoroisessa sopimuksessa määrätään, että yhteisvalvontajärjestöjen ja yleisradiopalvelun harjoittajien väliset rojaltikiistat ratkaistaan kansallisen välimiesmenettelyn mukaisesti, jos sellainen on olemassa. Jos kansallista välimiesmenettelyä ei ole tai se ei todennäköisesti ole riittävä, osapuolet saattavat asian kansainvälisen elimen käsiteltäväksi (esimerkiksi WIPO:n Arbitration and Mediation Centre).

Hyödyt oikeudenhaltijoille ja käyttäjille

(31) Osapuolten mukaan sopimuksessa tarkoitetun järjestelmän pääasiallinen hyöty on siinä, että kukin yhteisvalvontajärjestö voi myöntää keskitettyjä lisenssejä. Sopimuksen hyödyt voidaan tiivistää seuraavasti:

a) järjestöt myöntävät keskitettyjä lisenssejä, koska kukin yhteisvalvontajärjestö voi myöntää usean maan kattavan rinnakkaislähetyslisenssin, joka kattaa toisten yhteisvalvontajärjestöjen ohjelmistot;

b) kaikkia suojattuja äänitteitä niiden alkuperästä riippumatta ja kaikkia samassa maassa toimivia käyttäjiä koskevat kansallisen kohtelun periaatteen mukaisesti samat ehdot;

c) tämän seurauksena hallintokustannukset ovat alhaisemmat, ja nämä hyödyt voidaan siirtää sekä oikeudenhaltijalle että käyttäjälle.

E. MERKITYKSELLISET MARKKINAT

1. Tuotemarkkinat

(32) Tekijänoikeuden ja/tai lähioikeuksien kollektiivinen hallinnointi käsittää erilaisia toimintoja, jotka vastaavat yhtä monia erilaisia merkityksellisiä tuotemarkkinoita: oikeuksien hallinnointipalvelut oikeudenhaltijoille, oikeuksien hallinnointipalvelut muille yhteisvalvontajärjestöille sekä lisensointipalvelut käyttäjille. Vastavuoroinen sopimus vaikuttaa välittömästi kaksiin merkityksellisiin markkinoihin:

a) usean maan kattavien rinnakkaislähetysoikeuksien hallinnointipalvelut äänilevytuottajien yhteisvalvontajärjestöjen välillä;

b) usean maan ja usean ohjelmiston kattava äänilevytuottajien rinnakkaislähetysoikeuden lisensointi.

(33) Kun on kyse merkityksellisistä tuotemarkkinoista, kysynnän kannalta alustava kysymys kuuluu, vaihtaisivatko osapuolten asiakkaat helposti saatavilla oleviin korvaaviin tuotteisiin vastatakseen oletettuun pieneen mutta pysyvään hinnanmuutokseen kyseisten tuotteiden tai alueiden hinnoissa(16).

(34) Tässä asiassa molemmat tuotemarkkinat rajoittuvat rinnakkaislähetysoikeuksiin, koska vastavuoroinen sopimus kattaa ainoastaan rinnakkaislähetystoiminnan ja rinnakkaislähetyksiin liittyy sekä oikeudellisia että teknisiä erityispiirteitä, jotka erottavat sen muista oikeuksien selvittämistä myös vaativista toiminnoista, esimerkiksi pelkästä kappaleiden valmistamisesta ja julkisesta esittämisestä. Oikeuksien selvittämiseen liittyvä lisenssin myöntäminen ja äänilevytuottajien rinnakkaislähetysoikeuksiin liittyvien, yhteisvalvontajärjestöjen välisten hallinnointipalvelujen tarjoaminen - minkä vastavuoroinen sopimus nyt mahdollistaa - ei siten ole korvattavissa muilla palveluilla.

Rinnakkaislähetysoikeuksien hallinnointipalvelut yhteisvalvontajärjestöjen välillä

(35) Ensimmäiset vastavuoroisen sopimuksen kattamat merkitykselliset tuotemarkkinat ovat usean maan kattavien rinnakkaislähetysoikeuksien hallinnointipalvelut äänilevytuottajien yhteisvalvontajärjestöjen välillä.

(36) Markkinoille ovat tarjontapuolella tunnusomaisia äänilevytuottajien yhteisvalvontajärjestöt, jotka ovat halukkaita ja kykeneviä hallinnoimaan usean maan alueella rinnakkaislähetyskäyttöä varten toisten, muissa kuin ensin mainittujen omassa maassa toimivien järjestöjen ohjelmistoja. Kysyntäpuolella näille markkinoille ovat tunnusomaisia äänilevytuottajien yhteisvalvontajärjestöt, jotka haluavat, että niiden ohjelmistoja usean maan alueella hallinnoi rinnakkaislähetyskäyttöä varten toinen, eri maassa sijaitseva järjestö.

Äänilevytuottajien rinnakkaislähetysoikeuden lisensointi

(37) Vastavuoroinen sopimus luo toiset merkitykselliset tuotemarkkinat, jotka ovat tarjontaketjussa alempana olevat usean maan ja usean ohjelmiston kattavan rinnakkaislähetysoikeuden lisensoinnin markkinat.

(38) Usean maan ja usean ohjelmiston kattavan rinnakkaislähetysten lisensoinnin markkinoille ovat tarjontapuolella tunnusomaisia äänilevytuottajien yhteisvalvontajärjestöt, jotka niiden levy-yhtiöjäsenet ovat valtuuttaneet tarpeellisin oikeuksin myöntämään lisenssejä käyttäjille. Kysyntäpuolella niille ovat tunnusomaisia televisio- ja radioyhtiökäyttäjät, jotka haluavat saattaa tavanmukaisen radio- ja TV-signaalin saataville samanaikaisesti Internetin kautta. Koska yhden maan tai yhden ohjelmiston kattavat rinnakkaislähetyslisenssit eivät edusta tällaisille käyttäjille kannattavaa vaihtoehtoista palvelua, usean maan ja usean ohjelmiston kattava rinnakkaislähetysoikeuden lisensointi muodostaa merkitykselliset tuotemarkkinat.

2. Maantieteelliset markkinat

Rinnakkaislähetysoikeuksien hallinnointipalvelut yhteisvalvontajärjestöjen välillä

(39) Äänilevytuottajien yhteisvalvontajärjestöjen välisten usean maan kattavien rinnakkaislähetysoikeuksien hallinnointipalvelujen merkitykselliset maantieteelliset markkinat käsittävät ainakin kaikki ne ETA-maat, joissa paikallinen yhteisvalvontajärjestö on vastavuoroisen sopimuksen osapuoli, toisin sanoen kaikki ETA-maat Ranskaa ja Espanjaa lukuun ottamatta(17). Komissiolle 21 päivänä kesäkuuta 2001 ilmoitetulla muutoksella vastavuoroiseen sopimukseen lisätyn uuden kohdan mukaisesti oikeus lisensoida yhteisvalvontajärjestön (ETA:ssa tai sen ulkopuolella toimivan) ohjelmisto kaikkiin niihin ETA-maihin, joissa nämä järjestöt toimivat, myönnetään ETA:ssa toimiville järjestöille, jotka ovat vastavuoroisen sopimuksen osapuolina, edellyttäen, että mahdollisen lisenssinsaajan signaali on peräisin ETA:sta.

(40) Vastavuoroisesta sopimuksesta aiheutuva järjestelmä tekee niissä ETA-maissa, joissa paikallinen yhteisvalvontajärjestö on vastavuoroisen sopimuksen osapuoli, kilpailuedellytyksistä riittävän yhtenäiset, niin että tämä alue erottuu muista(18). ETA:ssa toimivat yhteisvalvontajärjestöt, jotka ovat vastavuoroisen sopimuksen osapuolina, muodostavat siten keskenään todellisia vaihtoehtoisia tämän palvelun toimituslähteitä.

Äänilevytuottajien rinnakkaislähetysoikeuden lisensointi

(41) Kun on kyse usean maan ja usean ohjelmiston kattavan rinnakkaislähetysoikeuden lisensointiin liittyvistä merkityksellisistä maantieteellisistä markkinoista, kysynnän kannalta alustava kysymys kuuluu, vaihtaisivatko osapuolten asiakkaat muualla sijaitseviin toimittajiin vastatakseen oletettuun pieneen mutta pysyvään hinnanmuutokseen kyseisten tuotteiden tai alueiden hinnoissa(19). Määritellessään merkityksellisiä maantieteellisiä markkinoita komissio tutkii mahdolliset vaikeudet ja esteet, jotka eristävät tietyllä alueella sijaitsevat yritykset kyseisen alueen ulkopuolisten yritysten aiheuttamilta kilpailupaineilta(20).

(42) Vastavuoroisen sopimuksen 3 artiklan 1 kohdan mukaan yleisradiopalvelun harjoittaja, jonka signaali on peräisin ETA:sta, voi hankkia usean maan ja usean ohjelmiston kattavan, kaikissa asiaankuuluvissa ETA-maissa voimassa olevan lisenssin miltä tahansa ETA:ssa toimivalta yhteisvalvontajärjestöltä, joka on sopimuspuoli. Yleisradiopalvelun harjoittaja ei kuitenkaan periaatteessa voi hankkia usean maan ja usean ohjelmiston kattavaa, kaikissa asiaankuuluvissa ETA-maissa voimassa olevaa lisenssiä ETA:n ulkopuoliselta järjestöltä eikä miltään ETA:ssa toimivalta järjestöltä, joka ei ole sopimuspuoli.

(43) Vastavuoroisessa sopimuksessa ei edellytetä, että ETA:ssa toimivien järjestöjen on valtuutettava kahdenvälisten edustussopimusten perusteella ETA:n ulkopuoliset järjestöt myöntämään usean maan ja usean ohjelmiston kattavia lisenssejä ETA:ssa sijaitseville yleisradiopalvelun harjoittajille. Yleisradiopalvelun harjoittajat, joiden lähetyssignaali on peräisin ETA:sta, eivät siis periaatteessa pysty vaihtamaan ETA:n ulkopuolella sijaitsevaan vaihtoehtoiseen toimituslähteeseen, vaikka ETA:ssa toimivan järjestön, joka on vastavuoroisen sopimuksen osapuoli, myöntämistä usean maan ja usean ohjelmiston kattavista lisensseistä perittäviin maksuihin tulisi pieni mutta pysyvä suhteellinen korotus. Toisaalta ETA:ssa toimivia yhteisvalvontajärjestöjä, jotka eivät ole vastavuoroisen sopimuksen osapuolina, eivät luonnollisestikaan koske sen määräykset, joten vastavuoroisen sopimuksen 3 artiklan 1 kohta ei ole sovellettavissa niihin. ETA:ssa toimivat järjestöt, jotka eivät ole vastavuoroisen sopimuksen osapuolina, eivät siten liioin ole vaihtoehtoinen toimituslähde, eivätkä maat, joissa ne sijaitsevat, kuulu merkityksellisiin maantieteellisiin markkinoihin.

(44) Yllä esitetyn perusteella usean maan ja usean ohjelmiston kattavaan rinnakkaislähetyslisensointiin liittyvät merkitykselliset maantieteelliset markkinat käsittävät kaikki ETA-maat Espanjaa ja Ranskaa lukuun ottamatta.

F. MARKKINOIDEN RAKENNE

(45) Perinteisillä (off-line) tekijänoikeuden ja lähioikeuksien lisensointiin liittyvillä markkinoilla ja sopimuspuolten ilmoituksessa itse esittämän toteamuksen mukaan ETA:ssa toimivat yhteisvalvontajärjestöt nauttivat määräävästä ja useimmissa tapauksissa jopa monopoliasemasta omilla markkinoillaan(21), joille on tarjontapuolella tunnusomaista erittäin vähäinen varsinainen kilpailu. Yhteisvalvontajärjestöillä on siis tosiasiallinen sadan prosentin osuus markkinoista omalla alueellaan, jos oletetaan, että lähes kaikki yksittäiset äänitteisiin liittyvien oikeuksien haltijat uskovat oikeuksiensa hallinnoinnin kussakin jäsenvaltiossa yhdelle yhteisvalvontajärjestölle. Yhteisöjen tuomioistuin on asioissa BRT vastaan SABAM(22) ja GVL vastaan komissio(23) tunnustanut yhteisvalvontajärjestöjen määräävän aseman, joka on seurausta niiden monopoliasemasta omassa maassaan.

(46) Tekijänoikeuden ja lähioikeuksien lisensointiin liittyvien markkinoiden rakenteen takia yhteisvalvontajärjestöillä on kussakin maassa samanlainen asema oikeuksien hallinnointiin liittyvien, järjestöjen välisten palvelujen markkinoilla.

(47) Rinnakkaislähetysten lisensoinnissa tilanne on erilainen, koska muutettu vastavuoroinen sopimus mahdollistaa keskinäisen kilpailun niiden ETA:ssa toimivien yhteisvalvontajärjestöjen välillä, jotka ovat sopimuspuolina, myönnettäessä usean maan ja usean ohjelmiston kattavia rinnakkaislähetyslisenssejä yleisradiopalvelun harjoittajille, joiden signaali on peräisin ETA:sta. Sama koskee rinnakkaislähetysoikeuksia koskeviin ja usean maan kattaviin, järjestöjen välisiin hallinnointipalveluihin liittyviä markkinoita.

(48) Koska rinnakkaislähetysoikeuksien hallinnointiin ja lisensointiin liittyvät markkinat ovat uusia, vielä ei ole saatavilla tietoja eri sopimuspuolten asemasta näillä markkinoilla. Sopimuksessa tarkoitettu vastavuoroisen hallinnoinnin ja lähioikeuksien lisensoinnin markkinoiden rakenne perustuu tiettyihin elementteihin, jotka ovat nykyisin jo olemassa off-line-toiminnan hallinnointiin ja lisensointiin liittyvillä markkinoilla. Itse asiassa lisensointielimet ovat samat, mikä tarkoittaa, että rakenteet, ihmiset ja keinot, joita aiotaan käyttää, ovat pääosin samoja. Lisäksi oikeusperusta, jonka mukaan kyseiset elimet toimivat (kansallinen ja kansainvälinen lainsäädäntö), on sama.

G. KOLMANSIEN HUOMAUTUKSET

(49) Elokuun 17 päivänä 2001 komissio julkaisi asetuksen N:o 17 19 artiklan 3 kohdan mukaisen tiedonannon(24), jossa se ilmoitti aikovansa muodostaa myönteisen kannan ilmoitettuun sopimukseen ja pyysi asianomaisia kolmansia lähettämään mahdolliset huomautuksensa sitä ennen.

(50) Kuusi yhteisöä on lähettänyt huomautuksia tiedonannon perusteella: ACT (Association of Commercial Television in Europe), EBU (Euroopan yleisradioliitto), EDIMA (European Digital Media Association), FIM (International Federation of Musicians), UTECA (Unión de Televisiones Comerciales Asociadas) ja VPRT (Verband Privater Rundfunk und Telekomunikation EV).

(51) Näistä organisaatioista viisi kannattaa vahvasti keskitettyjen lisenssien myöntämisen periaatetta, joka vastavuoroiseen sopimukseen sisältyy. FIM ilmoittaa, että tämä periaate voi olla asianmukainen, jos se toteutetaan kaikkien oikeudenhaltijoiden suostumuksella.

(52) ACT ja VPRT määrittelevät kolmet merkitykselliset markkinat:

a) lähioikeuksia hallinnoivien järjestöjen tarjoamien, rinnakkaislähetysoikeuksien lisensointiin liittyvien hallinnointipalvelujen markkinat;

b) lähioikeuksia hallinnoivien järjestöjen yhdistettyjen ohjelmistojen rinnakkaislähetysten lisensointiin yleisradiopalvelun harjoittajille liittyvät markkinat; ja

c) sisällöntuottajien Internetin ja vastaavien verkkojen kautta jakeleman musiikin sisällön markkinat.

(53) ACT ja VPRT katsovat, että yhteisvalvontajärjestöt ovat kilpailijoita niillä markkinoilla, joilla ne toimivat. Ne siis katsovat, että perustamissopimuksen 81 artiklan 1 kohta koskee vastavuoroista sopimusta erityisesti soveltamisesta horisontaalista yhteistyötä koskeviin sopimuksiin annetun komission tiedonannon(25) perusteella. Nämä organisaatiot sekä UTECA katsovat kuitenkin, että perustamissopimuksen 81 artiklan 3 kohtaan sisältyvät neljä kriteeriä täyttyvät, niin että vastavuoroiselle sopimukselle on mahdollista myöntää poikkeus.

(54) Viisi vastanneista yhteisöistä pyytää komissiota takaamaan, että lisenssin myöntävä yhteisvalvontajärjestö määrittelee usean ohjelmiston ja usean maan kattavasta lisenssistä perittävän maksun yksilöllisesti, jotta voidaan varmistaa, että vastavuoroiseen sopimukseen tehdyn muutoksen mahdollistama kilpailu ulottuu hinnoitteluun ja että sitä ei käytännössä heikennä esimerkiksi sopimuspuolina olevien yhteisvalvontajärjestöjen yhdenmukaistettu käyttäytyminen.

(55) Kolme vastanneista yhteisöistä kiinnittää komission huomion vastavuoroisen sopimuksen erittäin rajattuun aineelliseen soveltamisalaan ja pyytää komissiota rohkaisemaan sopimuspuolina olevia yhteisvalvontajärjestöjä sekä muita järjestöjä, että nämä laajentaisivat saman sopimustyypin koskemaan muitakin oikeuksien hyödyntämisen muotoja (kuten lähetykset tietoverkoissa, yleisradiolähetykset ja maksu-TV-palvelut), muita lähetystapoja (kaapelijärjestelmät ja satelliittilähetykset) sekä muita teollis- ja tekijänoikeuksia.

(56) FIM ilmaisee huolensa siitä, että vastavuoroisessa sopimuksessa ei oteta riittävästi huomioon esittäjien oikeuksia ja että äänilevytuottajien järjestöt, joiden jäseninä on joissakin tapauksissa myös esittäjiä, voivat aiheettomasti periä ja hallinnoida varoja esittäjien nimissä. Ilmoituksen tekijät ovat vahvistaneet, että vastavuoroinen sopimus kattaa ainoastaan äänitetuottajien oikeudet(26), koska se valtuuttaa järjestöt hallinnoimaan ainoastaan äänitetuottajien oikeuksia. Sopimuspuolet selvittivät myös, että useat yhteisvalvontajärjestöt, jotka ovat vastavuoroisen sopimuksen osapuolia, hallinnoivat myös esittäjien oikeuksia. Nämä järjestöt voivat käytännössä myöntää lisenssejä rinnakkaislähetystoiminnan harjoittajille, jotka hallinnoivat myös esittäjien oikeuksia. Tämä tapahtuu joko esittäjien suoraan valtuutettua nämä järjestöt hallinnoimaan oikeuksiaan tai esittäjien oikeuksia edustavien järjestöjen vastavuoroisten sopimusten nojalla. Sopimuspuolet ilmoittavat, että näissä tapauksissa perityt summat jaetaan oikeudenhaltijoiden kesken järjestön tilityssääntöjen mukaisesti. Sikäli kuin tämä kysymys koskee pelkästään yhteisvalvontajärjestöjen ja niiden esittäjäjäsenten sisäisiä suhteita, se ei vaikuta tähän päätökseen.

(57) EBU ja FIM ilmaisevat epäilyksensä vastavuoroisessa sopimuksessa tarkoitettujen rinnakkaislähetyslisenssien oikeusperustasta. EBU epäilee, tarvitaanko rinnakkaislähetyslisenssejä oikeudellisesti lainkaan. FIM toteaa, että sopimusperusteista lisenssiä ei tarvita silloin, kun lainsäädännössä määrätään pakollista lisensointia koskevasta järjestelmästä. Tällöin äänitteiden välittäminen yleisölle edellyttää ainoastaan oikeudenmukaisen korvauksen maksamista. Kummankin organisaation esittämät epäilyt jäävät tämän menettelyn soveltamisalan ulkopuolelle, ja komission analyysi nyt esillä olevassa asiassa rajoittuu pelkästään ilmoitetun sopimuksen arviointiin asiaa koskevien yhteisön ja ETA:n kilpailusääntöjen mukaisesti. Tämä päätös ei siis millään tavoin vaikuta mihinkään muuhun oikeudelliseen kysymykseen, joka voi aiheutua kansallisesta tekijänoikeus- tai yleisestä siviililainsäädännöstä ja joka kuuluisi kansallisten viranomaisten ja/tai kansallisten tuomioistuinten toimivaltaan.

(58) Tutkittuaan huomautukset yksityiskohtaisesti ja otettuaan huomioon vastavuoroisen sopimuksen muutokset komissiolla ei ole perusteita poiketa väliaikaisesti muodostamastaan myönteisestä kannasta seuraavissa tämän päätöksen jaksoissa tarkemmin esitetyistä syistä.

H. PERUSTAMISSOPIMUKSEN 81 ARTIKLAN 1 KOHTA (ja ETA-sopimuksen 53 artiklan 1 kohta)

1. Yritysten välinen sopimus

(59) Yhteisvalvontajärjestöt ovat perustamissopimuksen 81 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuja yrityksiä, koska ne osallistuvat kaupalliseen palvelujen vaihtoon(27) ja sen vuoksi harjoittavat kaupallista toimintaa. Yhteisöjen tuomioistuin ei katso yhteisvalvontajärjestöjen olevan yrityksiä, joille on perustamissopimuksen 86 artiklassa tarkoitetulla tavalla uskottu yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvien palvelujen tuottaminen(28).

(60) Ilmoitettu vastavuoroinen sopimus on muodollinen sopimusjärjestely yhteisvalvontajärjestöjen välillä, ja siten se on 81 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu yritysten välinen sopimus.

2. Kilpailun rajoittaminen

(61) Tekijänoikeuden ja lähioikeuksien lisensointi online-ympäristössä eroaa merkittävästi perinteisestä offline-lisensoinnista, koska lisensoitujen toimitilojen fyysistä valvontaa ei vaadita. Valvontatehtävä tulee väistämättä suorittaa suoraan Internetissä. Ehdottomat vaatimukset sille, että tekijänoikeuden ja lähioikeuksien käyttöä voidaan valvoa, ovat näin ollen tietokone ja Internet-yhteys. Tämä tarkoittaa, että valvonta voi tapahtua etävalvontana. Tässä yhteydessä yhteisvalvontajärjestöjen perinteinen taloudellinen peruste olla kilpailematta rajatylittävässä palvelujen tarjonnassa ei näytä pätevän.

(62) Koska vastavuoroinen sopimus luo uuden tuotteen (usean maan ja usean ohjelmiston kattava rinnakkaislähetysoikeuden lisensointi), jota ei järkevästi voitaisi luoda ilman minkäänlaista yhteistyötä yhteisvalvontajärjestöjen kesken, on tarpeen tarkastella lähemmin ainoastaan tiettyjä yksittäisiä vastavuoroisen sopimuksen kohtia, nimittäin 5 artiklan 2 kohtaa, 5 artiklan 3 kohtaa ja 7 artiklaa(29), koska ne voivat muodostaa kilpailunrajoituksia.

(63) Sopimuspuolet ilmoittavat Max Planck Institutin edustajan Thomas Dreierin asiantuntijalausunnon(30) tukemana uskovansa, että kohdemaaperiaate tarjoaa Internetissä tapahtuvalle rinnakkaislähetystoiminnalle oikean lisensointimallin(31). Jos oikeudenhaltijat toteuttaisivat lisensointijärjestelmän alkuperämaaperiaatteella, äänilevytuottajien oikeudet voisivat sopimuspuolten mukaan jäädä tunnustamatta tai heiketä tapauksissa, joissa rinnakkaislähetyksen alkuperämaan lainsäädäntö ei tarjoaisi riittävää oikeudellista suojaa. Vaikka riittävä oikeudellinen suoja olisikin olemassa, sopimuspuolet korostavat riskiä, että oikeudenhaltijoiden saama asianmukainen korvaus voi vaarantua tai heikentyä sellaisissa maissa tapahtuvan keinottelun ("forum-shopping") takia, jotka tarjoavat alhaisimman mahdollisen korvaustason.

(64) Jos sopimuspuolten tavoin lähdetään olettamuksesta, että korvaus on maksettava kaikissa maissa, joissa välittäminen yleisölle tapahtuu, tästä seuraa, että äänitteen yksittäinen käyttö tulisi arvioida kunkin maan, jossa käyttö tapahtuu, oikeudellisten, taloudellisten ja kaupallisten ehtojen mukaisesti. Tästä seuraa myös, että oikeuksien arvo kussakin maassa tulisi määritellä kyseisessä maassa tapahtuvan käytön mukaan. Vastavuoroisen sopimuksen 5 artiklan 2 kohdassa määrätään sen vuoksi periaatteesta, jonka mukaan oikeuksien selvittämiseen sovellettava maksu on kohdemaassa sovellettava maksu. Vastavuoroisessa sopimuksessa ei kuitenkaan määritellä maksun rakennetta eikä tasoa. Sopimuspuolten mukaan se jää yksittäisten yhteisvalvontajärjestöjen tehtäväksi; ne määrittelevät kansalliset rinnakkaislähetysmaksunsa oman kansallisen lainsäädäntönsä ja omien kaupallisten tarpeidensa mukaan.

(65) Joka tapauksessa usean ohjelmiston ja usean maan kattavan lisenssin myöntävän järjestön perimä maailmanlaajuinen maksu heijastaa kyseisen järjestön oman maksun lisäksi kunkin sopimuspuolena olevan järjestön määrittelemiä kansallisia maksuja. Lisenssin myöntävän järjestön perimän maailmanlaajuisen maksun tulee siten olla kaikkien asiaankuuluvien kansallisten maksujen yhdistelmä. Jos oletetaan, että hyväksytään kumpi tahansa kahdesta esitetystä maksurakennevaihtoehdosta(32), yhdistelmämaksu ei ole pelkästään kiinteiden maksujen summa. Yhdistelmämaksussa otetaan sen sijaan huomioon esimerkiksi mainonnasta kussakin maassa kertyvät tulot tai käyttömäärä kussakin maassa siinä määrin kuin asiaankuuluvaa kansallista prosenttiosuuteen perustuvaa maksua sovelletaan suhteessa kyseisen tulon määrään tai niiden käyttäjien lukumäärään, jotka voidaan katsoa kuuluvaksi kuhunkin maahan(33).

(66) Komissio tunnustaa oikeudenhaltijoiden tarpeen saada asianmukainen korvaus riippumatta siitä, ovatko nämä äänilevytuottajia, kuten nyt esillä olevassa asiassa, vai esittäjiä tai tekijöitä, ja kannattaa tuotannollisen tai luovan työn suojaamiseksi ja kannustamiseksi tehtäviä toimia silloin, kun tällaisen työn tarkoituksena on tekijänoikeutta tai lähioikeuksia koskevan lainsäädännön suojaaman teoksen esittäminen yleisölle. Yhteisöjen tuomioistuin on tunnustanut oikeudenhaltijan oikeuden korvaukseen tekijänoikeudella suojatun teoksen julkisesta esittämisestä osaksi tekijänoikeuden päätehtävää(34). Vaikka perustamissopimuksen 295 artiklan mukaan muut EY:n perustamissopimuksen määräykset eivät vaikuta kansallisessa lainsäädännössä tunnustetun immateriaaliomaisuutta koskevan oikeuden olemassaoloon sinänsä, perustamissopimukseen sisältyvät kiellot voivat kuitenkin vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan vaikuttaa tämän oikeuden käyttöön(35). Se voi näin ollen olla siinä määrin rajoitettua, että 81 artiklan 1 kohdan mukainen kielto tulee sovellettavaksi(36). Kun otetaan huomioon, että tekijänoikeuden ja lähioikeuksien kollektiivinen hallinnointi selvästi vastaa näiden oikeuksien käyttöä eikä niiden olemassaoloa, se tapa, jolla yhteisvalvontajärjestöt toteuttavat käytännössä niille uskottujen oikeuksien hallinnointia, voi tietyissä olosuhteissa rikkoa perustamissopimuksen 81 artiklan 1 kohtaa.

(67) Nyt esillä olevassa asiassa osapuolten rinnakkaislähetysten lisensoinnin rakenteeseen valitsema malli johtaa siihen, että usean ohjelmiston ja usean maan kattavan lisenssin myöntävän järjestön vapaus on rajoitettu sen suhteen, minkä suuruisen maailmanlaajuisen lisenssimaksun se perii käyttäjältä. Itse asiassa kunkin sopimuspuolena olevan yhteisvalvontajärjestön, joka tuo oman lisänsä käyttäjälle yksittäisen lisenssin kautta tarjottavaan ohjelmistojen ja maiden kokonaisuuteen, määrittelemät yksittäiset kansalliset maksut määrittelee lisenssin myöntävä järjestö. Tämä tarkoittaa, että lisenssin myöntävän järjestön usean ohjelmiston ja usean maan kattavasta lisenssistä perimä maailmanlaajuinen maksu on suurelta osin määritelty etukäteen, mikä vähentää merkittävästi hintakilpailua ETA:ssa toimivien yhteisvalvontajärjestöjen välillä. Sopimuspuolina olevat ETA:ssa toimivat yhteisvalvontajärjestöt tulevat tarjoamaan aivan samaa tuotetta, toisin sanoen lähioikeuksia koskevaa lisenssiä, joka kattaa samat ohjelmistot ja samat alueet. Kuten useimmat asetuksen N:o 17 19 artiklan 3 kohdan mukaisen komission tiedonannon perusteella huomautuksia lähettäneet ovat korostaneet(37), sopimuspuolina olevien ETA:ssa toimivien yhteisvalvontajärjestöjen välistä kilpailua, jonka mahdollistaa vastavuoroiseen sopimukseen tehty muutos, voisi vähentää käytännössä se, jos tällainen kilpailu ei ulottuisi hinnoitteluun ja jos kaikki sopimuspuolina olevat järjestöt päätyisivät perimään yhtäläisestä lisenssistä saman maksun.

(68) Nyt esillä olevassa asiassa yhteisvalvontajärjestön toimintavapautta usean maan ja usean ohjelmiston kattavan lisenssin myöntämisen ja hallinnoinnin suhteen rajoittaa kolme tekijää: sen kansallisen rinnakkaislähetysmaksun määrä (joka lasketaan yhteen muiden sopimuspuolina olevien järjestöjen määrittelemien kansallisten maksujen kanssa), muiden järjestöjen kanssa sovittavat ehdot, mukaan lukien välityspalkkiot, jotka koskevat niiden ohjelmistojen hallinnointia kahdenvälisten sopimusten nojalla, sekä yksittäisten lisenssinsaajien kanssa sovittavat, esimerkiksi maksuehtoja, hyvityksiä tai alennuksia koskevat kaupalliset ehdot. Koska järjestöjen toisilleen kahdenvälisillä sopimuksilla myöntämät vastavuoroiset valtuutukset eivät perustu yksinoikeuteen, vakavimmat rinnakkaislähetysoikeuksien hallinnointipalvelujen markkinoihin liittyvät ongelmat poistuvat. Samaa ei kuitenkaan voida sanoa tarjontaketjussa alempana olevista lisensoinnin markkinoista.

(69) Yhteisvalvontajärjestö voi vapaasti määritellä oman kansallisen rinnakkaislähetysmaksunsa. Tämä ei vaikuta järjestöjen väliseen todelliseen hintakilpailuun, koska kaikki kansalliset maksut lasketaan yhteen siten, että seurauksena on ainutlaatuinen usean maan ja usean ohjelmiston kattavasta lisenssistä perittävä maailmanlaajuinen rinnakkaislähetysmaksu, joka on sama riippumatta siitä, mikä sopimuspuolina olevista järjestöistä lisenssin myöntää. Tällaisesta vapaudesta ei siten koidu mahdolliselle käyttäjälle varsinaista hyötyä, niin että tämä voisi hintaerojen perusteella valita yhden palveluntuottajan. Toisaalta järjestö voi vapaasti neuvotella mahdollisen käyttäjän kanssa yksilöllisesti lisenssin kaupallisista ehdoista (maailmanlaajuista maksua lukuun ottamatta), mikä voi varmasti joissakin tapauksissa luoda järjestöjen välille hintakilpailua. Näin ei kuitenkaan aina ole. Mahdollisuus nauttia hyvityksistä, alennuksista tai edullisista maksuehdoista riippuu väistämättä käyttäjäprofiilista. Tämä tarkoittaa, että järjestöt voivat suurkuluttajien kohdalla harjoittaa hintakilpailua ja tarjota erilaisia kaupallisia ehtoja(38). Tämä tarkoittaa kuitenkin myös, että pienille tai keskisuurille käyttäjille ei välttämättä ole vakioehtojen lisäksi tarjolla muita ehtoja. Jos oletetaan, että vakioehdot vastaavat erittelemätöntä maailmanlaajuista rinnakkaislähetysmaksua, vastavuoroisen sopimuksen lopputulos on se, että useimmissa tapauksissa sopimuspuolina olevien järjestöjen välillä ei ole hintakilpailua. Huomattavan suurta käyttäjämäärää estetään siten valitsemasta järjestöä usean maan ja usean ohjelmiston kattavan lisenssin hintaerojen perusteella.

(70) Yhteisvalvontajärjestön tarve taata asianmukainen korvaustaso omalle ohjelmistolleen perustuu tekijänoikeuden ja lähioikeuksien päätehtävään, ja siten on vain luonnollista, että yhteisvalvontajärjestöjen väliset sopimukset sisältävät tätä kysymystä koskevia määräyksiä. Vastavuoroisen sopimuksen 5 artiklan 2 kohdassa ei kuitenkaan tyydytä ainoastaan tunnustamaan, että yhteisvalvontajärjestöjen on saatava riittävästi tuloja, jotta ne voisivat vastata taloudellisista sitoumuksistaan toisilleen. Siinä myös määrätään, miten se tulee tehdä velvoittamalla yhteisvalvontajärjestöt soveltamaan kohdemaan maksuja. Tämä määräys ei näin ollen ole tarpeellinen vastavuoroisen sopimuksen olemassaolon kannalta.

(71) Järjestelmän tekee kilpailua erityisesti rajoittavaksi se seikka, että hintakilpailun puuttuminen järjestelmän seurauksena ei vaikuta ainoastaan suojattujen teosten käytöstä maksettavaan asianmukaiseen rojaltiin vaan myös siihen lisenssimaksun osaan, jonka on tarkoitus kattaa lisenssin myöntävän järjestön hallinnointikustannukset. Itse asiassa mitään eroa ei tehdä näiden kahden maksun osan välille, joiden summa muodostaa väistämättä lisenssimaksun kokonaismäärän. Koska ilmoittaneet sopimuspuolet eivät erottele tekijänoikeusrojaltia hallinnointimaksusta, ne vähentävät merkittävästi mahdollisuuksia keskinäiseen hintakilpailuunsa lisensointipalvelun hinnoittelun suhteen. Lisenssimaksun kahden osan sekoittaminen estää mahdollisia käyttäjiä arvioimasta kunkin sopimuspuolena olevan järjestön tehokkuutta ja hyötymästä sen järjestön lisensointipalvelusta, joka pystyy tarjoamaan palvelun näille alhaisimmalla hinnalla. Yhteisöjen tuomioistuin onkin jo todennut, että toimintamenot muodostavat merkittävimmät erot yhteisvalvontajärjestöjen välillä ja että kilpailun avulla voidaan rajoittaa raskasta hallintokoneistoa ja osaltaan korkeita korvauksia(39).

(72) Tekijänoikeusrojaltin ja hallinnointimaksun yhdistämisen, josta on seurauksena käyttäjältä perittävä erittelemätön maailmanlaajuinen lisenssimaksu, ei voida katsoa välittömästi liittyvän ilmoitettuun sopimukseen tai olevan puolueettomasti katsoen tarpeellinen vastavuoroisen sopimuksen olemassaolon kannalta.

(73) Ensinnäkin tekijänoikeusrojaltin ja hallinnointimaksun yhdistäminen ei liity välittömästi ilmoitetun sopimuksen kohteeseen. Yhteisvalvontajärjestöjen välisen, ilmoitetussa sopimuksessa tarkoitetun vastavuoroista edustusta koskevan palvelun ja käyttäjältä alempana tarjontaketjussa perittävän lisenssimaksun kahden erillisen osan sekoittamisen välillä ei voida osoittaa olevan loogista yhteyttä.

(74) Toiseksi on itsestään selvää, että yhteisvalvontajärjestön oikeudenhaltijajäsenelleen tarjoama palvelu ja saman järjestön (mahdolliselle) lisenssinsaajalle tarjoama palvelu ovat eri palveluja, jotka edellyttävät eri toimintoja, joihin liittyy eri vastapuolet ja jotka aiheuttavat eri kustannuksia. Oikeudenhaltijajäsenelle tarjottava palvelu perustuu jäsenyyssopimukseen, jonka mukaisesti yhteisvalvontajärjestö sitoutuu lisensoimaan teokset, joiden laillinen oikeudenhaltija jäsen on, ja perimään tämän nimissä tulot, jotka kertyvät siitä, että kolmannet osapuolet käyttävät tämän teoksia. Tämä palvelu tyydyttää oikeudenhaltijoiden tarpeen saada teoksensa erikoistuneen elimen hallinnoitaviksi ja edellyttää maksujen perimistä ja jakamista sekä kolmansien osapuolten suorittaman jäsenten teosten käytön valvontaa. Toisaalta (mahdolliselle) lisenssinsaajalle tarjottava palvelu vastaa sellaisen toimijan tarpeeseen, joka haluaa käyttää tekijänoikeudella suojattua teosta, ja perustuu lisensointisopimukseen. Ennen kaikkea se tarjoaa käyttäjälle keskitetyn palvelun, jonka ansiosta tämän ei tarvitse selvittää kaikkien yksittäisten oikeudenhaltijoiden tekijänoikeutta, mikä on pitkällinen, työläs ja useimmiten kannattamaton tehtävä. Käyttäjälle tarjottava palvelu edellyttää lisenssin myöntämistä, maksujen vastaanottamista ja sen järjestelmän määrittelyä, jonka mukaan raportointi, tilinpito ja valvonta voivat tapahtua.

(75) Yrityksen odotetaan pystyvän erittelemään eri asiakkaille toimittamiinsa tuotteisiin tai palveluihin liittyvät kustannukset (ja tulot). Yhteisvalvontajärjestöjen pitäisi siten pystyä erittelemään toisaalta oikeudenhaltijajäsenille ja toisaalta lisenssinsaajille tarjoamistaan palveluista aiheutuvat kustannukset ja vastaavasti perimään erilliset hinnat.

(76) Vastavuoroisessa sopimuksessa määrätään, että kunkin sopimuspuolen tulee soveltaa rinnakkaislähetystoiminnan harjoittajiin niitä lisenssimaksuja, joita toisen sopimuspuolen alueella sovelletaan siellä vastaanotettaviin rinnakkaislähetyksiin. Samaa tuotetta tarjotaan siis markkinoille asiaankuuluvissa ETA-maissa hintaan, joka on suurelta osin etukäteen määritelty kyseisen tuotteen eri tarjoajien välisten kahdenvälisten sopimusten muodostaman verkoston puitteissa. Se on vuorostaan seurausta tuotteen eri tarjoajien välillä tehdystä ilmoitetusta vastavuoroisesta sopimuksesta. Edellä esitetyn perusteella on pääteltävä, että vastavuoroisen sopimuksen 5 artiklan 2 kohta, jossa määrätään, että kunkin sopimuspuolen tulee soveltaa rinnakkaislähetystoiminnan harjoittajiin lisenssimaksuja, joita toisen sopimuspuolen alueella sovelletaan siellä vastaanotettaviin rinnakkaislähetyksiin, rajoittaa kilpailua perustamissopimuksen 81 artiklan 1 kohdassa tarkoitetulla tavalla.

(77) Vastavuoroisen sopimuksen osapuolina on Keski- ja Itä-Euroopassa, Aasiassa, Latinalaisessa Amerikassa ja Uudessa-Seelannissa toimivien yhteisvalvontajärjestöjen lisäksi suurin osa äänilevytuottajien oikeuksia hallinnoivista ETA:ssa toimivista yhteisvalvontajärjestöistä(40). Huomattava osa äänilevytuottajista, jotka ovat ETA:ssa toimivien, vastavuoroisen sopimuksen osapuolina olevien yhteisvalvontajärjestöjen jäseniä, on liittynyt IFPIiin, joka on suurin kansainvälinen musiikkiteollisuuden toimialajärjestö. Se edustaa paikallisia äänilevy-yhtiöitä 39 maassa edustavien kansallisten toimialajärjestöjen (IFPIin "kansalliset ryhmät") lisäksi yli 1300:aa äänilevy- ja musiikkivideotuottajaa yli 70 maassa. Viisi suurinta levy-yhtiötä (EMI, BMG, Vivendi/Universal, AOL/Time Warner ja Sony) ovat jäseninä kaikissa ETA:ssa toimivissa yhteisvalvontajärjestöissä, jotka ovat vastavuoroisen sopimuksen osapuolia. Koska on yleisesti tiedossa, että näiden viiden yrityksen osuus äänitetyn musiikin markkinoista on huomattavasti yli 50 prosenttia, voidaan todeta, että vastavuoroinen sopimus koskee suurinta osaa äänitetyn musiikin ohjelmistosta, joka on lisensoinnin kautta käytettävissä kaupallisesti esimerkiksi rinnakkaislähetyksiin. Lisäksi, kuten sopimuspuolet itse tunnustavat ilmoituksessa, ETA:ssa toimivat yhteisvalvontajärjestöt ovat käytännössä monopoliasemassa. Tästä seuraa, että yhteisvalvontajärjestöillä on tosiasiallinen sadan prosentin osuus markkinoista omalla alueellaan, jos oletetaan, että lähes kaikki yksittäiset äänitteisiin liittyvien oikeuksien haltijat uskovat oikeuksiensa hallinnoinnin kussakin jäsenvaltiossa yhdelle yhteisvalvontajärjestölle. Lopuksi on todettava, että komission tietojen mukaan yhteisvalvontajärjestöt, jotka ovat vastavuoroisen sopimuksen osapuolina, ovat ainoat yhteisöt maailmassa, jotka pystyvät myöntämään keskitettyjä usean maan ja usean ohjelmiston kattavia lisenssejä suojattujen musiikkiteosten rinnakkaislähetystä varten.

(78) Tuntuvana voidaan pitää sellaista kilpailunrajoitusta, joka vaikuttaa lisensoinnin hinnoitteluehtoihin silloin, kun ehdot koskevat näin merkittävää osaa äänitetyn musiikin ohjelmistosta, jota hallinnoi suurin osa ETA:ssa toimivista äänilevytuottajien oikeuksia hallinnoivista järjestöistä. Nämä järjestöt kuuluvat itse ainoisiin yhteisöihin maailmassa, jotka pystyvät myöntämään keskitettyjä usean maan ja usean ohjelmiston kattavia rinnakkaislähetyslisenssejä. Vastavuoroisen sopimuksen 5 artiklan 2 kohta, jossa määrätään, että kunkin sopimuspuolen tulee soveltaa rinnakkaislähetystoiminnan harjoittajiin lisenssimaksuja, joita toisen sopimuspuolen alueella sovelletaan siellä vastaanotettaviin rinnakkaislähetyksiin, rajoittaa tuntuvasti kilpailua perustamissopimuksen 81 artiklan 1 kohdassa tarkoitetulla tavalla.

(79) Vastavuoroisen sopimuksen 5 artiklan 3 kohdan ja 7 artiklan osalta sopimuspuolet ovat selittäneet, että näiden määräysten on tarkoitus tuoda kokeiluaikana järjestelyihin joustavuutta näiden uusien markkinoiden kehittymiseen liittyvän epävarmuuden takia. Sopimuspuolten mukaan neuvottelut, joihin sopimuksessa viitataan, koskevat ehdottomasti ainoastaan niitä kysymyksiä, joiden avulla voidaan varmistaa vastavuoroisen sopimuksen tehokas toteuttaminen sekä erityisesti rojaltien jakaminen sopimuspuolina olevien järjestöjen välillä. Nämä neuvottelut eivät rajoittaisi yhteisvalvontajärjestöjen oikeutta päättää itse oman kansallisen maksunsa tasosta. Komissio katsoo, että kaikkien sopimuspuolten välisten, vastavuoroisen sopimuksen 5 artiklan 3 kohdan ja 7 artiklan nojalla käytävien neuvottelujen on oltava luonteeltaan puhtaasti teknisiä ja niiden tavoitteena on oltava teknisten parannusten tai sellaisen teknisen yhteistyön aikaansaaminen, joka kattaa esimerkiksi maksujen määrittelyssä vaadittavien kriteerien tai rojaltien jakamiseen liittyvien järjestelmien määrittelyn. Näin ollen vaikuttaa siltä, että nämä neuvottelut jäävät perustamissopimuksen 81 artiklan 1 kohdan soveltamisalan ulkopuolelle edellyttäen, että ne eivät johda yhteisiin hinnoittelukäytäntöihin tai -sopimuksiin.

(80) Kunkin taloudellisen toimijan kaupallisen strategian ja erityisesti hintapolitiikan omaehtoinen määrittely on olennaisena tausta-ajatuksena perustamissopimukseen sisältyvissä kilpailumääräyksissä(41). Nyt esillä olevassa asiassa sopimuspuolina olevien järjestöjen väliset neuvottelut eivät saa johtaa siihen, että järjestöt menettävät oikeuden määritellä itse omien kansallisten lisenssi- ja hallinnointimaksujensa tason. Asia on selvästi näin, koska yhteinen hintajärjestely rajoittaa kilpailua muun muassa siksi, että kukin järjestelyyn osallistuva voi kohtuullisella varmuudella ennakoida järjestelyyn osallistuvien kilpailijoidensa noudattaman hintapolitiikan(42). Sovellettaessa asetuksen N:o 17 15 artiklan 5 kohtaa ilmoitus ei koske mitään 5 artiklan 3 kohdan mukaisia tai siitä seuraavia sopimuspuolten välisiä neuvotteluja, käytäntöjä tai sopimuksia, jotka ylittävät tavoitellun puhtaasti teknisen luonteen ja jotka rajoittavat kilpailua.

3. Vaikutus jäsenvaltioiden väliseen kauppaan

(81) Jotta voitaisiin varmistua siitä, voiko jokin sopimus vaikuttaa jäsenvaltioiden väliseen kauppaan, on määriteltävä, voiko kyseinen sopimus "tosiasiallisesti tai mahdollisesti vaikuttaa jäsenvaltioiden välisiin kauppavirtoihin suoraan tai välillisesti tavalla, joka voi haitata valtioiden välisten yhteismarkkinoiden tavoitteiden toteutumista"(43). Tämän analyysin kannalta "on otettava huomioon seuraukset, joita tästä aiheutuu tehokkaan kilpailun rakenteeseen yhteismarkkinoilla"(44).

(82) Yhteisöjen tuomioistuin on jo vahvistanut kannan, jonka mukaan tekijänoikeuksia hallinnoivien yhteisöjen toiminta voi vaikuttaa jäsenvaltioiden väliseen kauppaan(45). Usean maan ja usean ohjelmiston kattavan rinnakkaislähetysten lisensoinnin merkitykselliset maantieteelliset markkinat kattavat suurimman osan ETA:sta(46). Nyt esillä olevassa asiassa tarpeesta liittää yhteen useat etukäteen määritellyt kansalliset maksut sekä tekijänoikeusrojaltin ja hallinnointimaksun osuuksien sekoittamisesta seuraa se, että lisenssin myöntävällä järjestöllä on erittäin rajallinen toimintavapaus maailmanlaajuisen lisenssimaksun määrittelyssä. Tämä seikka vähentää taloudellista kannustinta (joskaan ei poista sitä kokonaan) ja siten myös todennäköisyyttä, että mahdollinen lisenssinsaaja hakisi lisenssiä järjestöltä, joka sijaitsee muussa kuin siinä jäsenvaltiossa, josta tämä alun perin haki lisenssiä.

(83) Edellä esitetyn perusteella on todettava, että vastavuoroinen sopimus voi selvästi vaikuttaa jäsenvaltioiden väliseen kauppaan.

I. PERUSTAMISSOPIMUKSEN 81 ARTIKLAN 3 KOHTA (ja ETA-sopimuksen 53 artiklan 3 kohta)

1. Teknisen ja taloudellisen kehityksen edistäminen

(84) Komissio on aikaisemmin todennut, että tietyissä olosuhteissa yhteistyö voi olla perusteltua ja siitä voi seurata huomattavaa taloudellista hyötyä. Tällaisesta tilanteesta on kyse silloin, kun yritysten on vastattava globaalistumisen aiheuttamiin kasvaviin kilpailupaineisiin ja muuttuviin markkinoihin, nopeaan tekniseen kehitykseen ja dynaamisempiin markkinoihin(47). Vaikuttaa siltä, että vastavuoroinen sopimus on vastaus rinnakkaislähetystekniikkaan johtaneeseen tekniseen kehitykseen. Vastavuoroiseen sopimukseen sisältyy useita kilpailua edistäviä tekijöitä, jotka voivat vaikuttaa merkittävästi tekniseen ja taloudelliseen kehitykseen tekijänoikeuden ja lähioikeuksien kollektiivisen hallinnoinnin alalla.

(85) Ensinnäkin rinnakkaislähetystoiminta sinänsä ei ole tähän mennessä ollut yhteisvalvontajärjestöjen välisen sopimuksen kohteena. Vastavuoroinen sopimus vähentää huomattavasti rinnakkaislähetysten lisensointiin liittyvää oikeudellista epävarmuutta, koska sopimus perustuu siihen, että huomattava määrä ETA:ssa toimivista lisensointielimistä on päässyt yhteisymmärrykseen asiaa koskevasta lainsäädännöstä. Sopimus antaa siten yhteisvalvontajärjestöille mahdollisuuden myöntää käyttäjille rinnakkaislähetyslisenssejä, jotka kattavat oikeusvarmuudeltaan paremmassa ympäristössä kaikkien niiden järjestöjen ohjelmistot, jotka ovat vastavuoroisesti edustettuina vastavuoroisten sopimusten kautta.

(86) Toiseksi vastavuoroisen sopimuksen mukaisiin käyttäjille myönnettäviin rinnakkaislähetyslisensseihin liittyy uusi piirre, jota ei ole tätä ennen ollut olemassa perinteisissä tekijänoikeuteen ja lähioikeuksiin liittyvissä lisensseissä. Vastakohtana perinteisille oikeuksiin liittyville lisensseille rinnakkaislähetyslisensseillä annetaan mahdollisuus käyttää lisensoituja oikeuksia useammassa kuin yhdessä maassa. Itse asiassa ilmoitettu rakenne antaa Internetin maailmanlaajuisen ulottuvuuden mukaisesti mahdollisuuden laajalti levinneeseen lainmukaiseen oikeuksien käyttöön. Myöntämällä vastavuoroisen oikeuden lisensoida rinnakkaislähetyksiä "omassa maassaan ja omaan maahansa" yhteisvalvontajärjestöt antavat toisilleen mahdollisuuden myöntää rinnakkaislähetystoiminnan harjoittajille keskitettyjä lisenssejä, jotka kattavat kaikki sopimuspuolina olevien järjestöjen ohjelmistot ja jotka ovat voimassa kaikissa niissä maissa, joissa äänite on saatettu saataville. Rinnakkaislähetystoiminnan harjoittajan ei siten tarvitse hakea lisenssiä jokaiselta yhteisvalvontajärjestöltä jokaisesta maasta, jossa sen rinnakkaislähetystä voidaan kuunnella Internetin kautta.

(87) Edellä kuvatut kaksi seikkaa osoittavat, että vastavuoroinen sopimus mahdollistaa uuden tuotteen luomisen: usean maan ja usean ohjelmiston kattavan rinnakkaislähetyslisenssin, joka kattaa useiden yhteisvalvontajärjestöjen ohjelmistot ja antaa rinnakkaislähetystoiminnan harjoittajalle mahdollisuuden hankkia yhdeltä yhteisvalvontajärjestöltä yksi lisenssi rinnakkaislähetyksilleen, joita voidaan kuunnella kaikkialla maailmassa Internetin kautta.

(88) Yksi suurimpia ongelmia kilpailijoiden välisissä horisontaalisissa ja vertikaalisissa yhteistyösopimuksissa ovat tuotantomääriä rajoittamalla tapahtuvat kilpailunrajoitukset(48). Nyt esillä olevassa asiassa tuotantomääriä kuitenkin lisää se, että vastavuoroisella sopimuksella luodaan uusi tuote vastauksena selvään kysyntään. Niin kauan kuin yhteisvalvontajärjestöt myöntävät lisenssejä vastavuoroisessa sopimuksessa tarkoitetuin tavanomaisin ehdoin, ei näytä olevan syytä pelätä tuotantomäärien rajoittamista. Tämä johtuu pääasiassa siitä, että niissä ETA-maissa, joissa paikallinen yhteisvalvontajärjestö on sopimuspuolena, kilpailu vahvistuu sopimuksen seurauksena.

2. Tuotteiden jakelun parantuminen

(89) Vastavuoroinen sopimus lisää rinnakkaislähetystekniikan käyttöä, joten suuremman asiakaskunnan saataville tulee suurempi määrä ääni- ja videotallenteita. Maitse, satelliitin ja/tai kaapelin välityksellä lähetetyillä musiikkiäänitteillä ja -videoilla on teknisistä syistä väistämättä rajoitettu saatavuus. Saattamalla tällaiset musiikkiäänitteet ja -videot saataville Internetin kautta rinnakkaislähetysten avulla rinnakkaislähetystoiminnan harjoittajat antavat kenelle tahansa kaikkialla maailmassa mahdollisuuden saada nämä tuotteet käyttöönsä.

(90) Ilmoitetuilla järjestelyillä vältetään ETA:ssa toimivien käyttäjien tarve käydä lukuisia yksittäisiä pitkällisiä neuvotteluja kunkin yhteisvalvontajärjestön kanssa. Vastavuoroisen järjestelyn tulisi siten huomattavasti vähentää liiketoimien aiheuttamia kustannuksia ja vaikuttaa lähes koko ETA:n laajuisten rinnakkaislähetysten lisensointiin liittyvien markkinoiden(49) luomiseen. Vastavuoroisessa rinnakkaislähetysten lisensointiin liittyvässä järjestelmässä yleisradiopalvelun harjoittajien etuna on, että hankkimalla yhden rinnakkaislähetyslisenssin yhdeltä yhteisvalvontajärjestöltä ne voivat harjoittaa rinnakkaislähetystoimintaa missä tahansa sopimusmaassa tarvitsematta pelätä joutuvansa haastetuksi oikeuteen asiaan liittyvien oikeuksien loukkaamisesta(50).

(91) Pienet levy-yhtiöt antavat yleensä mahdollisuuksia uusille artisteille, joiden yleisönsuosiosta ei vielä ole varmuutta, ja keskittävät usein voimansa erityisohjelmiston tuottamiseen. Vastavuoroiset lisenssit takaavat, että teosten rinnakkaislähetyksillä on sama korvaustaso kuin suurempien kilpailijoiden teoksilla, koska niiden ohjelmisto on saatavilla käyttäjille tapahtuvaan lisensointiin yhtä helposti kuin kansainvälisten yritysten ohjelmisto.

(92) Näin ollen äänilevyihin ja videoihin sisältyvän musiikin jakelu paranee.

3. Hyödyt kuluttajalle

(93) Laillisen rinnakkaislähetystoiminnassa tarvittavan kauppapaikan luominen hyödyttää kuluttajia sekä lyhyellä että pitkällä aikavälillä.

(94) Lyhyellä aikavälillä kuluttajat saavat käytettävissä olevien rinnakkaislähetysten avulla helpommin laajemman musiikkivalikoiman saatavilleen. Internetin kautta saadaan lisäksi käyttöön halutut radio- ja/tai televisiomusiikkiohjelmat ilman perinteisiin yleisradiolähetyksiin liittyviä teknisiä rajoituksia ja ohjelmia voidaan seurata kaikkialla maailmassa.

(95) Pitkällä aikavälillä se, että rinnakkaislähetystoiminnalle on nyt olemassa laillinen järjestely, jolla taataan oikeudenhaltijoille asianmukainen korvaus, takaa sen, että musiikkituottajat saavat työstään asianmukaisen korvauksen ja että tulevaisuudessa on siten edelleen saatavilla laaja musiikkivalikoima.

4. Välttämättömyys

(96) Sopimuspuolet ovat esittäneet, että niiden valitsema maksujen määrittelyyn liittyvä kohdemaaperiaate sekä siitä aiheutuva ennalta määriteltyjen kansallisten maksujen soveltaminen ovat välttämättömiä oikeudenhaltijoiden oikeuksien suojaamiseksi asianmukaisen korvauksen ja riittävän oikeuksien noudattamisen kannalta. Sopimuspuolten valitsemaa mallia täydentää esitetty kohdemaaperiaatteen yhdistäminen kertyneeseen tuloon ja/tai käyttömäärään perustuviin kriteereihin.

(97) Voidakseen arvioida vastavuoroisen sopimuksen 5 artiklan 2 kohdassa esitetyn rajoituksen välttämättömyyttä komission on määriteltävä, onko sopimuspuolten käytettävissä kilpailua vähemmän rajoittavaa vaihtoehtoa. Tällöin komissio ottaa huomioon osapuolten perustellut tavoitteet eli riittävä oikeudellinen suoja, asianmukainen korvaus oikeudenhaltijoille ja suojattujen teosten käyttötasoa heijastaviin korvausjärjestelmiin liittyvien ongelmien ratkaisu. Tavoitteet on saatettava tasapainoon erään sekä horisontaalisiin että vertikaalisiin kilpailijoiden välisiin yhteistyösopimuksiin liittyvän pääongelman kanssa eli ne on suhteutettava hinnoittelusopimusten aiheuttamiin kilpailunrajoituksiin(51).

(98) Sopimuspuolten ehdottama malli nostaa esiin kaksi kysymystä. Ensimmäinen kysymys koskee sitä, että sopimuspuolten ehdottamissa kansallisissa maksuissa sen paremmin kuin maailmanlaajuisessa lisenssimaksussakaan ei erotella tekijänoikeusrojaltia ja hallinnointimaksua eli yhtäältä oikeudenhaltijan korvaukseksi tarkoitettua summaa ja toisaalta summaa, jonka on tarkoitus kattaa lisenssin myöntävän järjestön hallinnointikustannukset. Toinen kysymys koskee niiden kansallisten maksujen ennalta määrittelemistä, joiden summa muodostaa maailmanlaajuisen lisenssimaksun, jonka kaikki sopimuspuolina olevat järjestöt perivät usean maan ja usean ohjelmiston kattavasta lisenssistä.

Tekijänoikeusrojaltin ja hallinnointimaksun yhdistäminen

(99) Tekijänoikeusrojaltin ja hallinnointimaksun (joista yhdessä koostuu maailmanlaajuinen lisenssimaksu) sekoittaminen rajoittaa yhteisvalvontajärjestöjen välistä kilpailua käyttäjille tarjottavan lisensointipalvelun hinnoittelun osalta(52). Jos näiden kahden maksuosuuden välillä ei tehdä eroa, on mahdotonta tietää, mikä osuus lisenssimaksusta käytetään oikeudenhaltijalle maksettavaan korvaukseen ja mikä kattamaan lisenssin myöntävälle järjestölle usean maan ja usean ohjelmiston kattavan lisenssin myöntämisestä ja hallinnoimisesta aiheutuneet kustannukset. Tämä yhdistäminen osoittaa muun muassa, että nyt esitetyssä järjestelyssä järjestöt eivät ottaisi huomioon todellisia hallinnointikustannuksiaan määritellessään käyttäjiltä perimäänsä hallinnointimaksua. Tämä tarkoittaa, että se osa lisenssimaksusta, jonka oli tarkoitus kattaa lisenssin myöntävän järjestön hallinnointikustannukset, olisi määritelty mielivaltaisesti ja siten mahdollisesti liian suureksi. Tilanteessa, jossa järjestöjen välillä olisi hintakilpailua, ongelman poistaisi jossakin määrin se, että palvelun marginaalikustannukset olisivat eri järjestöjen välisen kilpailun takia lähellä nollaa. Nyt esitetyssä järjestelyssä hintakilpailu ei kuitenkaan ole mahdollista, koska kaikki ennalta määritellyt kansalliset maksut vaaditaan laskettavaksi yhteen, niin että saadaan kiinteä maailmanlaajuinen lisenssimaksu.

(100) Järjestöjen välinen sopimus hallinnointimaksun ja tekijänoikeusrojaltin yhdistämisestä ja siten maailmanlaajuisen lisenssimaksun määrittelemisestä yhdessä ylittää selvästi sen, mitä sopimuspuolten riittävään oikeudelliseen suojaan, oikeudenhaltijoiden saamaan asianmukaiseen korvaukseen ja suojattujen teosten käyttötasoa heijastaviin korvausjärjestelmiin liittyvien ongelmien lainmukainen ratkaiseminen vaatii.

(101) Sopimuspuolet toteavat, että hallinnointimaksu ja tekijänoikeusrojalti on yhdistetty, koska hallinnointikustannuksista vastaavat saaduista tuloista perityn välityspalkkion muodossa yksinomaan niiden oikeudenhaltijajäsenet eivätkä tekijänoikeuslisenssin hankkivat käyttäjät. Sopimuspuolet pitävät käyttäjän lisenssistä maksamaa summaa kokonaisuudessaan korvauksena tekijänoikeuden käytöstä eivätkä edes osittain hallinnointikustannusten maksuna. Sopimuspuolten antamassa selityksessä jätetään kuitenkin huomiotta taloudelliset realiteetit. Järjestöjen saaman korvauksen tiedetään vastaavan niiden oikeudenhaltijajäseniltä perittävää, saatuihin tuloihin perustuvaa välityspalkkiota. Välityspalkkion väitetään palvelevan sitä tarkoitusta, että se kattaa järjestöjen hallinnointikustannukset. Tiedetään myös, että yhteisvalvontajärjestöjen tekijänoikeuslisenssien käyttäjiltä perimät summat ovat niiden ainoa tulonlähde. On siis loogista, että osa käyttäjän maksamasta lisenssimaksusta varataan kattamaan lisenssin myöntävän järjestön hallinnointikustannuksia, jotka heijastavat kyseisen lisenssin myöntämisen ja hallinnoinnin aiheuttamia kustannuksia.(53) Jos kansalliset maksut heijastavat eri kustannuksia, keskitetyssä järjestelmässä ei ole logiikkaa, koska siinä yksinkertaisesti lasketaan yhteen toisten yhteisvalvontajärjestöjen kustannuksia vastaavat kansalliset maksut. Koska keskitetty järjestelmä saa väistämättä aikaan hallinnointikustannusten säästöjä, sellaisen maksurakenteen ylläpitäminen, joka yksinkertaisesti perustuu eri kansallisten maksujen summaan, on ristiriidassa ehdotetun usean ohjelmiston ja usean maan kattavan rinnakkaislähetysten lisensointijärjestelmän yhden tärkeimmän hyödyn kanssa.

(102) Nimenomaan keskitettyyn palveluun liittyvät kustannukset (palkat, vuokrat, tietoliikenneyhteydet jne.) vaihtelevat väistämättä järjestöjen välillä tehokkuuden mukaan. Komissio ei näe perustetta sille, että ilmoittaneet sopimuspuolet sopivat käyttäjiltä tästä palvelusta perittävästä maksusta.

(103) Poistaakseen komission epäilyt, jotka liittyivät järjestöjen välisen sopimuksen hallinnointimaksun määrittämiseen, sopimuspuolet muuttivat ilmoitettua sopimusta erottamalla tekijänoikeusrojaltin hallinnointimaksusta ja erittelemällä ne perittäessä lisenssimaksua käyttäjältä. Vastavuoroiseen sopimukseen tehdyn toisen muutoksen tavoitteena on määritellä hallinnointimaksu suhteessa niihin todellisiin hallintokustannuksiin, jotka lisenssin myöntävälle järjestölle aiheutuvat usean maan ja usean ohjelmiston kattavien lisenssien myöntämisestä. Muutetusta sopimuksesta ilmoitettiin 22 päivänä toukokuuta 2002 asiakirjan A liitteessä 1. Muutos ulottaa komissiolle 19 päivänä huhtikuuta 2002 lähetetyssä kirjeessä mainitut ehdot kaikkiin sopimuspuolina oleviin järjestöihin. Sopimuksessa määrätään seuraavaa:

"(...) IFPI ja äänilevytuottajien yhteisvalvontajärjestöt ETA:ssa tarkastelevat, miten äänitteiden rinnakkaislähettämiseen ja/tai tuottajien yhteisvalvontajärjestöjen toimintaan sovellettavia kansallisia ja yhteisön lakeja ja määräyksiä noudattaen voidaan ottaa käyttöön järjestely, jolla ETA:ssa toimivat yhteisvalvontajärjestöt määrittelevät, mikä osuus ilmoitetun sopimuksen nojalla usean maan ja usean ohjelmiston kattavasta rinnakkaislähetyslisenssistä perittävästä maksusta vastaa hallintokustannuksia. Tämä hallinnointimaksu ilmoitetaan erikseen äänitetuottajien oikeuksien käytöstä perittävästä varsinaisesta rojaltimaksusta, jonka rinnakkaislähetystoiminnan harjoittaja maksaa ilmoitetun sopimuksen nojalla usean maan ja ohjelmiston kattavasta rinnakkaislähetyslisenssistä. Järjestely johtaa siihen, että rinnakkaislähetystoiminnan harjoittajilta ETA:ssa perittävä maksu eritellään kahteen osaan: äänitetuottajien oikeuksien käytöstä perittävään rojaltiin ja hallinnointimaksuun, jolla korvataan usean alueen kattavan rinnakkaislähetyslisenssin myöntämisestä aiheutuvat hallintokustannukset.

Jokainen yhteisvalvontajärjestö päättää itse hallinnointimaksun muodostamasta osuudesta niiden hallintokustannusten perusteella, joita järjestölle aiheutuu usean maan kattavien lisenssien myöntämiseen liittyvistä palveluista. Sopimuspuolet ovat tietoisia siitä, että vaikka äänitetuottajien oikeuksien käyttöön liittyvän maksuosuuden määrittämiseen voidaan soveltaa ilmoitetun sopimuksen 5 artiklan 2 kohdan mukaista kohdemaaperiaatetta, hallinnointimaksun osuus määritetään lisenssin myöntäneelle järjestölle aiheutuneiden hallintokustannusten perusteella."

(104) Sopimuspuolet tunnustivat kirjeessään mainitun ja komission korostaman periaatteen tärkeyden muuttamalla vastavuoroista sopimusta siten, että tekijänoikeusrojalti erotetaan hallinnointimaksusta viimeistään sinä päivänä, jona ilmoitetun sopimuksen nykyinen koejakso päättyy. Vastavuoroisen sopimuksen muutetussa toisinnossa, josta ilmoitettiin 22 päivänä toukokuuta 2002, osapuolet sitoutuvat esittämään komissiolle vuoden 2003 loppuun mennessä joukon ehdotuksia tarvittavien menetelmien toteuttamiseksi ja toteuttamaan ne mahdollisimman nopeasti tämän ajankohdan jälkeen. Vastavuoroisessa sopimuksessa määrätään seuraavaa:

"Allekirjoittaneet yhteisvalvontajärjestöt sitoutuvat toimittamaan komissiolle edellä mainittua järjestelyä koskevat ehdotukset 31 päivään joulukuuta 2003 mennessä ja ottamaan järjestelyn käyttöön mahdollisimman pian sen jälkeen. Allekirjoittaneet yhteisvalvontajärjestöt sitoutuvat joka tapauksessa noudattamaan tässä kirjeessä kuvailtua järjestelyä 31 päivästä joulukuuta 2004. Sopimuspuolet ovat tietoisia, että järjestelmän noudattaminen on ratkaiseva tekijä, jonka komissio ottaa huomioon arvioidessaan äänitetuottajien oikeuksien hallinnointia ja lisensointia koskevia mahdollisia tulevia järjestelyjä usean maan ja ohjelmiston kattavien rinnakkaislähetysten osalta."

(105) Sopimuspuolet ovat selittäneet, että niiden on tarpeen käydä neuvotteluja niiden palvelujen laajuudesta, joita ne tulevat vastavuoroisten sopimusten nojalla tarjoamaan toisilleen. Kyseiset neuvottelut eivät kuitenkaan saa johtaa siihen, että järjestöt menettävät oikeuden itse määritellä yksilölliset hallinnointimaksunsa, eivätkä minkäänlaisiin hintakartelleihin tai -sopimuksiin. Tällaisessa tapauksessa näiden neuvottelujen ei katsota kuuluvan ilmoituksen piiriin. Vastavuoroisessa sopimuksessa määrätään seuraavaa:

"Edellä esitetyistä periaatteista johtuu, että sopimuspuolet ovat tietoisia siitä, että ilmoituksen tehneiden osapuolten väliset, kunkin järjestön hallinnointimaksun määrittämistä koskevat sopimukset tai yhdenmukaistetut menettelytavat eivät kuulu sopimusta koskevan ilmoituksen piiriin asetuksen N:o 17 15 artiklan 6 kohdan soveltamisen osalta. Ilmoituksen katsotaan kuitenkin kattavan sopimuspuolten väliset neuvottelut, jotka ovat tarpeen niiden hallintopalvelujen laajuuden täsmentämiseksi, joita sopimuspuolten edellytetään tarjoavan toisilleen vastavuoroisten sopimusten nojalla."

(106) Sopimuspuolet ovat osoittaneet, että yhteisvalvontajärjestöillä ei nykyisin ole käytettävissään hallinto- ja laskentaresursseja, joiden avulla ne voisivat välittömästi toteuttaa tekijänoikeusrojaltin erottamisen hallinnointimaksusta. Vaikka sopimuspuolia näin ollen vaadittaisiinkin toteuttamaan tällainen erottaminen välittömästi, ne joutuisivat luopumaan vastavuoroisesta sopimuksesta, koska ne eivät pystyisi tekemään sitä, ja näin ollen sopimuksesta koituvia hyötyjä ei saavutettaisi. Sopimuspuolet osoittivat myös, että mainitun maksujen erottamisen toteuttamiseen liittyvien eri mahdollisuuksien tutkimiseen ja valitun järjestelyn toteuttamiseen tarvitaan tietty aika. Lisäksi komissio myöntää, että kustannusten erottaminen merkitsee huomattavaa muutosta siihen tapaan, jolla kollektiivista hallinnointia hoidetaan. Tämä kuvastuu muun muassa siitä, että mikään muu yhteisvalvontajärjestöjen ryhmä ei ole toteuttanut tällaista erittelyä ja että tekijänoikeuksien kollektiivista hallinnointia on itse asiassa hoidettu samaan tapaan jo kymmeniä vuosia.

(107) Sopimuspuolten tekemä muutos ilmoitettuun sopimukseen luo niiden ja käyttäjien väliseen suhteeseen tärkeää avoimuutta(54). Lisäksi se mahdollistaa todellisen, joskin rajallisen, hintakilpailun yhteisvalvontajärjestöjen välillä äänilevytuottajien rinnakkaislähetysoikeuden lisensointiin liittyvillä markkinoilla tarjottavan lisensointipalvelun osalta. Edellä esitetyn perusteella komissio katsoo, että vastavuoroiseen sopimukseen tehdyt muutokset riittävät ratkaisemaan aiemmin esiintyneet kilpailuongelmat. Lopuksi on todettava, että komissio katsoo perustamissopimuksen 81 artiklan 3 kohdan a alakohdassa tarkoitetulla tavalla välttämättömäksi ajan, joka tarvitaan tekijänoikeusrojaltin ja hallinnointimaksun erottamiseen tarkoitettujen järjestelyjen arviointiin ja toteuttamiseen.

Kansalliset tekijänoikeusrojaltit määritetään etukäteen

(108) Varsinaisen rojaltin ja hallinnointimaksun yhdistämistä koskevasta kysymyksestä riippumatta usean ohjelmiston ja usean maan kattavasta lisenssistä käyttäjältä perittävä maailmanlaajuinen rinnakkaislähetysmaksu sisältää rojaltiosuuden, joka on saatu laskemalla yhteen kaikki kansallisella tasolla määritellyt tekijänoikeusrojaltit. Sopimuspuolten ehdottamassa mallissa se merkitsee, että vaikka hallinnointimaksu erotetaan yhdistelmämaksusta, tekijänoikeusrojaltin osuus on edelleen ennalta määritelty eikä rinnakkaislähetyslisenssin myöntävä järjestö pysty muuttamaan sitä. Tämä johtuu siitä, että sopimuspuolina olevien järjestöjen (mukaan lukien lisenssin myöntävä järjestö) määrittelemät, niiden kunkin omalla alueella käytettävien ohjelmistojen käytöstä perittävät kansalliset rojaltit lasketaan yhteen.

(109) Sopimuspuolten mallille (eri kansallisten rojaltitasojen ennalta määritteleminen) ehdotetut vaihtoehdot vastaavat lisenssin myöntävän järjestön eriasteisia itsemääräämisoikeuksia lisenssimaksun rojaltiosuuden määrittelemisen suhteen. Ensimmäinen vaihtoehto olisi se, että lisenssin myöntävällä järjestöllä olisi täydellinen vapaus määritellä rojaltitaso. Toinen vaihtoehto sitä vastoin olisi kaikkien järjestöjen välinen sopimus, jossa määriteltäisiin ainutlaatuinen yhtenäinen rojaltitaso, jota sovellettaisiin kaikkien järjestöjen ohjelmistojen käyttöön kaikissa asianomaisissa maissa.

(110) Vähemmän rajoittava vaihtoehto on selvästi lisenssin myöntävän järjestön vapaa oikeus määrätä rojaltitaso. Ilmoittaneet osapuolet ovat kuitenkin osoittaneet, että yksittäisten yhteisvalvontajärjestöjen on nykyoloissa vastavuoroisen sopimuksen tekemisen kannalta välttämätöntä harjoittaa niiden oman ohjelmiston lisensointiehtojen tietyntasoista valvontaa, jotta ne voisivat taata oikeudenhaltijajäsenilleen vähimmäiskorvaustason. Tällaisen vähimmäisvalvontatason puuttuminen vähentäisi yhteisvalvontajärjestön halukkuutta osallistua omalla ohjelmistollaan vastavuoroisen sopimuksen ja tarkemmin sanottuna siihen perustuvien kahdenvälisten sopimusten mahdollistamaan lisensointijärjestelyyn.

(111) Mikä tahansa ETA:ssa toimiva sopimuspuolena oleva yhteisvalvontajärjestö voi myöntää käyttäjälle keskitetyn rinnakkaislähetyslisenssin riippumatta siitä, missä tämä sijaitsee ETA:ssa. Osallistumalla omilla ohjelmistoillaan tällaiseen lisenssiin sisällytettävään ohjelmistopakettiin järjestöt periaatteessa uskovat kaikkien muiden järjestöjen tehtäväksi myöntää niiden omat ohjelmistot kattava lisenssi järjestelmässä, johon liittyy merkittävä ja toistaiseksi laajassa mittakaavassa testaamaton muutos siihen tapaan, jolla lisensointi perinteisesti on hoidettu. Jos lisensointiehtojen valvonnan vähimmäistasoa ei vahvistettaisi, jäsentensä ohjelmistolla keskitettyyn ohjelmistopakettiin osallistuva järjestö joutuisi ottamaan sen riskin, että käyttäjiä houkutellakseen toinen sopimuspuolena oleva järjestö määrittelee maailmanlaajuisen rojaltimaksun ensin mainitun järjestön ja/tai sen jäsenten hyväksymää tasoa alemmaksi. Tässä tilanteessa kyseiseltä järjestöltä (ja sen jäseniltä) jäisi saamatta tuloja verrattuna tilanteeseen, jossa se ei osallistuisi vastavuoroisen sopimuksen mukaiseen järjestelyyn. Rojaltitasoon liittyvien lisensointiehtojen tietyntasoisen valvonnan puuttuminen johtaisi siihen, että taloudellinen kannustin osallistua vastavuoroiseen sopimukseen häviäisi.

(112) Järjestön ohjelmiston käyttöön sen omassa maassa sovellettavan rojaltin määritteleminen kansallisella tasolla vaikuttaa lisäksi riittävässä määrin ratkaisevan osapuolten ongelman siitä, että oikeudenhaltijoille taataan asianmukainen korvaus sen maan taloudellisen tilanteen mukaisesti, jossa tekijänoikeutta hyödynnetään.

(113) Lopuksi on todettava, että mahdollisuus määritellä ennalta kansalliset tekijänoikeusrojaltitasot vaikuttaa nykytilanteessa vähiten kilpailua rajoittavalta vaihtoehdolta uuden tuotteen luomiseen ja jakeluun liittyvissä kysymyksissä.

(114) Yhteisöjen tuomioistuin on vahvistanut osaksi tekijänoikeuden päätehtävää tekijänoikeuden haltijan oikeudet vaatia korvausta kirjallisen tai taiteellisen teoksensa kaikesta esittämisestä(55). Tärkeää on myös, että yhteisöjen tuomioistuin on katsonut oikeutetuksi intressin määritellä audiovisuaalisen teoksen esittämistä koskevasta valtuutuksesta perittävät maksut todellisten tai todennäköisten esityskertojen perusteella(56) silloin, kun kyseisen teoksen saattaminen yleisön saataviin tapahtuu erillään konkreettisesta tallennusalustasta(57). Lisäksi sopimuspuolten käytettävissä tällä hetkellä olevien muiden vaihtoehtojen tulos ei käytännössä samassa määrin suojaisi osapuolten laillisia oikeuksia tai se suojaisi niitä ainoastaan vielä rajoittavampien käytäntöjen avulla, jotka tuskin soveltuisivat poikkeusluvan myöntämiseen 81 artiklan 3 kohdan nojalla.

(115) Edellä esitetyn perusteella ja ottaen huomioon, että kaikki komission käytettävissä olevat tiedot osoittavat, että vastavuoroisen sopimuksen 5 artiklan 2 kohdasta aiheutuva kilpailunrajoitus edustaa nykyoloissa takuuta, jota ilman sopimuspuolet eivät osallistuisi omilla yksittäisillä ohjelmistoillaan usean maan ja usean ohjelmiston kattavan rinnakkaislähetyslisenssin luomiseen ja jakeluun, komissio katsoo kyseisen rajoituksen olevan perustamissopimuksen 81 artiklan 3 kohdan a alakohdan tarkoittamalla tavalla välttämätön.

5. Kilpailua ei poisteta

(116) Kilpailijoiden välisten vastavuoroisten vertikaalisten sopimusten jättäminen perustamissopimuksen 81 artiklan 3 kohdan soveltamisesta tiettyihin vertikaalisten sopimusten ja yhdenmukaistettujen menettelytapojen ryhmiin 22 päivänä joulukuuta 1999 annetun komission asetuksen (EY) N:o 2790/1999 soveltamisalan ulkopuolelle(58) ja EY:n perustamissopimuksen 81 artiklan soveltamisesta horisontaalista yhteistyötä koskeviin sopimuksiin annetuissa suuntaviivoissa(59) esitetty nimenomainen viittaus kuvastavat sitä ongelmaa, joka vastavuoroisiin sopimuksiin liittyy mahdollisen markkinoiden jakamisen suhteen. Nyt esillä olevan vastavuoroisen sopimuksen mukaan useat eri tekijät luovat kuitenkin todellista kilpailua ETA:ssa toimivien yhteisvalvontajärjestöjen välille ja näin ollen poistavat mahdollista markkinoiden tai asiakkaiden jakamista koskevan ongelman.

(117) Ensinnäkin on muistettava, että useilla merkityksellisillä perinteisen tekijänoikeuden ja lähioikeuksien lisensoinnin markkinoilla Euroopassa ei ole ollut todellista yhteisvalvontajärjestöjen välistä kilpailua, lukuun ottamatta tekijöiden yhteisvalvontajärjestöjen ja suurten levy-yhtiöiden välisiä keskitettyjä kappaleiden valmistamiseen liittyvien oikeuksien lisensointijärjestelyjä.

(118) Vaikka vastavuoroista sopimusta koskevan järjestelyn vakiinnuttaminen vaatii jossakin määrin yhteistyötä yhteisvalvontajärjestöjen välillä, se ei korvaa nykyistä kilpailua, vaan sen tarkoituksena on kehittää täysin uusi palvelu.

(119) Lisäksi osapuolten 21 päivänä kesäkuuta 2001 ilmoittama muutos vastavuoroiseen sopimukseen(60) edistää äänilevytuottajien yhteisvalvontajärjestöjen välistä kilpailua. Yhteisvalvontajärjestöt pystyvät todella kilpailemaan ja erottautumaan toisistaan tehokkuuden, palvelun laadun ja kaupallisten ehtojen perusteella. Mahdollisten lisenssinsaajien kannalta tämä seikka jo itsessään merkitsee positiivista kehitystä alun perin ilmoitetusta sopimuksesta, jonka mukaan käyttäjän vastapuolena olisi ollut ainoastaan yksi tarvittavien lisenssien myöntäjä. Tämä edustaa suurta kehitysaskelta myös oikeuksien perinteistä lisensointia koskevasta tilanteesta, jossa useimmilla merkityksellisillä markkinoilla ei esiinny todellista järjestöjen välistä kilpailua, koska kaikki yhteisvalvontajärjestöt nauttivat omassa maassaan tosiasiallisesta monopoliasemasta.

(120) Lisäksi vastavuoroiseen sopimukseen 22 päivänä toukokuuta 2002 tehdyt muutokset takaavat sen, että alustavan sopeutumisjakson jälkeen yhteisvalvontajärjestöjen välinen kilpailu ulottuu myös hinnoitteluun. Lisenssiä myöntäessään kunkin järjestön tulee määritellä itsenäisesti tekijänoikeusrojaltiin lisättävä hallinnointimaksu ja maksu määriteltävä lisenssin myöntävälle järjestölle aiheutuvien todellisten kustannusten perusteella. Nämä tekijät luovat lisenssimaksun suuruuden osalta todellista kilpailua sopimuspuolten välille. Sopimuspuolina olevien ETA:ssa toimivien järjestöjen on näin ollen tehostettava toimintaansa hallinnointikustannusten osalta siten, että ne pystyvät tarjoamaan ETA:ssa sijaitseville käyttäjille keskitetyn rinnakkaislähetyslisenssin mahdollisimman alhaiseen hintaan.

(121) Lisäksi tekijänoikeusrojaltin ja hallinnointimaksun erottelu, johon sopimuspuolet ovat sitoutuneet, lisää yhteisvalvontajärjestöjen ja käyttäjien välistä avoimuutta. Tämän ansiosta käyttäjät (sekä järjestöjen jäsenet) voivat paremmin arvioida kunkin järjestön tehokkuutta ja saada paremman käsityksen niiden hallintokustannuksista.

(122) Luomalla ja rohkaisemalla ETA:ssa toimivien sopimuspuolten välistä kilpailua vastavuoroinen sopimus edistää yhteisvalvontajärjestöjen välisten hallinnointipalvelujen tarjoamisen ja rinnakkaislähetysten lisensoinnin yhteismarkkinoiden luomista ja kehittämistä.

(123) Komissio katsoo, että vastavuoroinen sopimus ja erityisesti sen 5 artiklan 2 kohta ei perustamissopimuksen 81 artiklan 3 kohdan b alakohdassa tarkoitetulla tavalla poista kilpailua merkittävältä osalta kysymyksessä olevia tuotteita.

6. Päätelmä

(124) Edellä esitetyn perusteella voidaan päätellä, että perustamissopimuksen 81 artiklan 3 kohdan ja ETA-sopimuksen 53 artiklan 3 kohdan kumulatiiviset ehdot täyttyvät.

J. POIKKEUKSEN VOIMASSAOLO

(125) Asetuksen N:o 17 8 artiklan 1 kohdan mukaan perustamissopimuksen 81 artiklan 3 kohdan nojalla tehtävä päätös annetaan määräajaksi. Ilmoitettua vastavuoroista sopimusta on tarkoitus soveltaa kokeiluajan, jonka jälkeen sitä tarkastellaan uudelleen. Näin ollen on asianmukaista määritellä tämän poikkeuksen voimassaolo vastaavasti. Poikkeus on siten myönnettävä asetuksen N:o 17 8 artiklan 1 kohdan nojalla 22 päivästä toukokuuta 2002, jolloin vastavuoroisen sopimuksen viimeisestä toisinnosta ilmoitettiin, 31 päivään joulukuuta 2004, jolloin sen voimassaolo päättyy,

ON TEHNYT TÄMÄN PÄÄTÖKSEN:

1 artikla

Perustamissopimuksen 81 artiklan 1 kohdan ja ETA-sopimuksen 53 artiklan 1 kohdan määräyksiä ei perustamissopimuksen 81 artiklan 3 kohdan ja ETA-sopimuksen 53 artiklan 3 kohdan nojalla sovelleta 22 päivästä toukokuuta 2002 31 päivään joulukuuta 2004 rinnakkaislähetysten lisensointiin liittyvää vastavuoroista edustusta koskevaan sopimukseen, sellaisena kuin se on viimeksi ilmoitettuna komissiolle 22 päivänä toukokuuta 2002, jonka ovat tehneet tämän päätöksen 2 artiklassa tarkoitetut yhteisvalvontajärjestöt.

2 artikla

Tämä päätös on osoitettu seuraaville yrityksille:

Wahrnehmung von Leistungsschutzrechten GesmbH Schreyvogelgasse 2/5 A - 1010 Wien

Société de l'Industrie Musicale Muziek Industrie Maatschappij Place de l'Alma 3

B5 Almaplein

B - 1200 Bruxelles/Brussel

GRAMEX Gl. Kongevej 11-13, 2 DK - 1610 København V

GRAMEX Pieni Roobertinkatu 16 FIN - 00120 Helsinki

Gesellschaft zur Verwertung von Leistungsschutzrechten mbH Grelckstrasse 36 D - 22529 Hamburg

GRAMMO 24a Salaminos GR - 152 32 Athens

Samband Flitjenda og Hljomplötuframleidanda Eidistorg 17 170 Seltjarnarnes Islanti

Società Consortile Fonografici Per Azioni Scpa Via S. Tecla, 5 Milano Italia

Phonographic Performance Ireland PPI House

1 Corrig Avenue

Dun Laogharie

Dublin Ireland

Stichting ter Exploitatie van Naburige Rechten Catharina van Reneslaan 8 Postbus 113 1200 AC Hilversum Nederland

GRAMO Karl Johanseit 21 0159 Oslo Norja

Associação Fonográfica Portuguesa Rua Augusto dos Santos 2-4 P - 1050 - 028 Lisboa

IFPI Sweden PO Box 1429 S - 111 84 Stockholm

IFPI Schweiz Toblerstrasse 76A 8044 Zürich Sveitsi

Phonographic Performance Limited 1 Upper James Street London W1R 3HG United Kingdom

Intergram Na Porici 27 110 00 Prague 1 Tsekki

Eesti Fonogrammitootjate Ühing Laki 12 10621 Tallinn Viro

Zwiazek Producentów Audio Video ul. Kruczkowskiego 12/2 00-380 Warsaw Puola

Phonographic Performance Ltd Room 3705, 37th Floor, Hopewell Centre

183 Queens Road East

Wanchai Hongkong

Phonographic Performance Limited Flameproof Equipments Bldg

2nd Floor, B-39, off New Link Road

Nr. Monginis Factory, Andheri (West)

Mumbai 400 053 Intia

Public Performance Malaysia Sdn Bhd 2nd Floor, Wisma Haip Lee

139-2, Jalan Segambut

51700 Kuala Lumpur Malesia

Recording Industry Performance Singapore Pte Ltd 163 Tras Street

04-00 Lian Huat Building

079024 Singapore

The Association of Recording Copyright Owners 4F, No. 59, Tunghsing Road

Hsin-Yi District

Taipei , ROC Taiwan

Phonorights (Thailand) Ltd 14th Floor, PM Tower

731 Asoke-Dindaeng Road

Bangkok 10400 Thaimaa

Cámara Argentina de Productores de Fonogramas y Videogramas Hipolito Yrigoyen 1628

Piso 6

1344 Buenos Aires Argentiina

Sociedad Mexicana de Productores de Fonogramas, Videogramas y Multimedia SGC Miguel Angel de Quevedo 531

Colonia Romero de Terreros

Delegacion Coyoacan

004310 Meksiko

Unión Peruana de Productores Fonográficos Los Cipreses N. 355 - Lima 27 Peru

Camara Uruguaya del Disco Edificio Ciudadela

Juncal 1327 Apt 1701

11000 Montevideo Uruguay

Recording Industry Association New Zealand 11 York Street

Parnell

, Auckland Uusi-Seelanti

Tehty Brysselissä 8 päivänä lokakuuta 2002.

Komission puolesta

Mario Monti

Komission jäsen

(1) EYVL 13, 21.2.1962, s. 204/62.

(2) EYVL L 1, 4.1.2003, s. 1.

(3) EYVL L 377, 31.12.1994, s. 28.

(4) EYVL C 231, 17.8.2001, s. 18.

(5) EYVL C 104, 30.4.2003.

(6) Osapuolten tarkemman määritelmän mukaan tällä tarkoitetaan yhden kanavan ja ilmaisten radio- ja/ televisiosignaalien lähettämiseen sisältyvien äänitteiden samanaikaista levittämistä radio- ja televisiokanavien ja Internetin kautta yleisradiopalveluja koskevia säännöksiä noudattaen.

(7) TRIPS-sopimus vastaa Maailman kauppajärjestön perustamissopimuksen, ns. Marrakeshin sopimuksen, liitettä 1C, joka allekirjoitettiin Marrakeshissa 15 päivänä huhtikuuta 1994. Se tuli voimaan 1 päivänä tammikuuta 1995.

(8) Sopimus tuli voimaan 20 päivänä toukokuuta 2002.

(9) Kaikki aiemmin mainitut kansainväliset sopimukset.

(10) WIPO-sopimus.

(11) Neuvoston direktiivi 91/250/ETY, annettu 14 päivänä toukokuuta 1991, tietokoneohjelmien oikeudellisesta suojasta (EYVL L 122, 17.5.1991, s. 42), sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 93/98/ETY (EYVL L 290, 24.11.1993, s. 9); neuvoston direktiivi 92/100/ETY, annettu 19 päivänä marraskuuta 1992, vuokraus- ja lainausoikeuksista sekä tietyistä tekijänoikeuden lähioikeuksista henkisen omaisuuden alalla (EYVL L 346, 27.11.1992, s. 61), sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivillä 2001/29/EY (EYVL L 167, 22.6.2001, s. 10); neuvoston direktiivi 93/83/ETY, annettu 27 päivänä syyskuuta 1993, tiettyjen satelliitin välityksellä tapahtuvaan yleisradiointiin ja kaapeleitse tapahtuvaan edelleen lähettämiseen sovellettavien tekijänoikeutta sekä lähioikeuksia koskevien sääntöjen yhteensovittamisesta (EYVL L 248, 6.10.1993, s. 15); neuvoston direktiivi 93/98/ETY, annettu 29 päivänä lokakuuta 1993, tekijänoikeuden ja tiettyjen lähioikeuksien suojan voimassaoloajan yhdenmukaistamisesta sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 2001/29/EY; Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 96/9/EY, annettu 11 päivänä maaliskuuta 1996, tietokantojen oikeudellisesta suojasta (EYVL L 77, 27.3.1996, s. 20); Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2001/29/EY, annettu 22 päivänä toukokuuta 2001, tekijänoikeuden ja lähioikeuksien tiettyjen piirteiden yhdenmukaistamisesta tietoyhteiskunnassa (EYVL L 167, 22.6.2001, s. 10); Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2001/84/EY, annettu 27 päivänä syyskuuta 2001, alkuperäisen taideteoksen tekijän oikeudesta jälleenmyyntikorvaukseen (EYVL L 272, 13.10.2001, s. 32).

(12) 1 artiklan 4 kohta.

(13) Asia 395/87, Ministère Public v. Tournier (Kok. 1989, s. 2521).

(14) Yhdistetyt asiat 110/88, 241/88 ja 242/88, Lucazeau v. Sacem (Kok. 1989, s. 2811).

(15) Jokainen sopimuspuoli soveltaa rinnakkaislähetyksiin lisenssimaksuja, joita peritään toisen sopimuspuolen alueella siellä vastaanotetuista rinnakkaislähetyksistä.

(16) Ks. komission tiedonanto merkityksellisten markkinoiden määritelmästä yhteisön kilpailuoikeuden kannalta (EYVL C 372, 9.12.1997, s. 5, 17 kohta).

(17) Koska Luxemburgissa ja Liechtensteinissa ei ole äänitetuottajien yhteisvalvontajärjestöä, tuottajien rinnakkaislähetysoikeuksia näissä maissa hallinnoivat toiset järjestöt, jotka ovat vastavuoroisen sopimuksen osapuolia. Liechtensteinin puolesta rinnakkaislähetyslisenssejä hallinnoi IFPI Schweiz. Vastavuoroinen sopimus koskee myös Luxemburgia, ja mikä tahansa ETA:ssa toimiva yhteisvalvontajärjestö, joka on sopimuspuoli, voi sopimuksessa mainittujen periaatteiden mukaisesti myöntää lisenssejä Luxemburgissa toimiville rinnakkaislähetystoiminnan harjoittajille.

(18) Ks. komission tiedonanto merkityksellisten markkinoiden määritelmästä yhteisön kilpailuoikeuden kannalta, 8 kohta.

(19) Ks. komission tiedonanto merkityksellisten markkinoiden määritelmästä yhteisön kilpailuoikeuden kannalta, 17 kohta.

(20) Ks. komission tiedonanto merkityksellisten markkinoiden määritelmästä yhteisön kilpailuoikeuden kannalta, 30 kohta.

(21) Joidenkin jäsenvaltioiden kansallinen lainsäädäntö antaa joissakin tapauksissa yhteisvalvontajärjestöille laillisen yksinoikeuden oikeuksien hyödyntämiseen.

(22) Asia 127/73, BRT v. SV SABAM ja NV Fonior (Kok. 1974, s. 313).

(23) Asia 7/82, GVL v. komissio (Kok. 1983, s. 483).

(24) EYVL C 231, 17.8.2001, s. 18.

(25) EYVL C 3, 6.1.2001, s. 2.

(26) "Memorandum concerning issues arising from the country of destination principle and the tariff structure in the simulcasting agreement", 5.11.2001.

(27) Ks. esimerkiksi yhteisöjen tuomioistuimen tuomiot seuraavissa asioissa: asia 127/73, BRT v. SABAM; yhdistetyt asiat 55/80 ja 57/80, MV membran ja K-tel International v. GEMA (Kok. 1981, s. 147); asia 7/82, GVL v. komissio; yhdistetyt asiat C92/92 ja C326/92, Phil Collins v. Imtrat ja Patricia Im- und Export v. EMI (Kok. 1993, s. 5145).

(28) Ks. asia 7/82, GVL v. komissio (32 kohta) ja asia 127/73, BRT v. SABAM (23 kohta).

(29) Vastavuoroisen sopimuksen 7 artiklassa määrätään, että kokeilujakson aikana sopimuspuolet sitoutuvat vaihtamaan seuraavia tietoja, joita niiltä saatetaan pyytää sopimuksen perusteella:

- lisenssimaksut, joita ne soveltavat rinnakkaislähetyksiin omalla alueellaan,

- kävijöiden määrä ja alkuperä niiden rinnakkaislähetystoiminnan harjoittajan Internet-sivuilla, joille osapuolet ovat myöntäneet lisenssin,

- tarjotut ohjelmistot.

(30) 16.11.2000 toimitetun hakemuksen liite 11.

(31) Ks. johdanto-osan 21, 22 ja 23 kappale.

(32) Käyttäjien lukumäärä tai käyttömäärä, ks. johdanto-osan 25 kappale.

(33) Ks. johdanto-osan 25 kappale.

(34) Asia 62/79, SA Compagnie Générale pour la diffusion de la télévision, Coditel ym. v. Ciné Vog Films ym. (Kok. 1980, s. 881, 14 kohta).

(35) Asia 15/74, Centrafarm BV ja Adriaan de Peijper v. Sterling Drug Inc. (Kok. 1974, s. 1147, 7 kohta).

(36) Yhdistetyt asiat 56/64 ja 58/64, Établissements Consten SàRL ja Grundig-Verkaufs-GmbH v. komissio (Kok. 1966, s. 299). Ks. myös yhdistetyt asiat 55/80 ja 57/80, Musik-Vertrieb membran GmbH ja K-tel International v. GEMA - Gesellschaft für musikalische Aufführungs- und mechanische Vervielfältigungsrechte (12 kohta), jossa yhteisöjen tuomioistuin toteaa perustamissopimuksen 36 artiklan soveltamisesta, että "ei ole syytä erottaa toisistaan tältä osin tekijänoikeutta ja muita teollisoikeuksia ja kaupallisia oikeuksia".

(37) Ks. G jakso, kolmansien huomautukset.

(38) Kokemus on osoittanut esimerkiksi mekaaniseen toisintamiseen liittyviä oikeuksia koskevien keskitettyjen lisensointisopimusten alalla, että erot kaupallisissa ehdoissa ovat yhteisvalvontajärjestön valintaan oleellisesti vaikuttava tekijä silloin, kun käyttäjällä on mahdollisuus valita lisenssin myöntävä järjestö useista eri järjestöistä. Kappaleiden valmistamiseen liittyvien oikeuksien alalla kokemus on kuitenkin osoittanut myös, että keskitettyjä lisensointisopimuksia tekevät ainoastaan suuret, monikansalliset yritykset.

(39) Asia 395/87, Ministère Public