Komission päätös,

tehty 17. päivänä helmikuuta 2003,

valtiontukiohjelmasta, jonka Belgia on toteuttanut Belgiassa sijaitsevien koordinointikeskusten hyväksi

(tiedoksiannettu numerolla C(2003) 564)

(Ainoastaan ranskan- ja hollanninkieliset tekstit ovat todistusvoimaisia)

(ETA:n kannalta merkityksellinen teksti)

(2003/755/EY)

EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO, joka

ottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 88 artiklan 2 kohdan ensimmäisen alakohdan,

ottaa huomioon Euroopan talousalueesta tehdyn sopimuksen ja erityisesti sen 62 artiklan 1 kohdan a alakohdan,

on mainittujen artikloiden mukaisesti kehottanut asianomaisia esittämään huomautuksensa(1) ja ottanut huomioon nämä huomautukset,

sekä katsoo seuraavaa:

I. MENETTELY

(1) Vuonna 1997 Ecofin-neuvosto hyväksyi yritysverotukseen sovellettavat menettelysäännöt(2) haitallisen verokilpailun poistamiseksi Euroopan unionissa ja asetti samalla ad hoc -työryhmän tutkimaan niitä verotoimenpiteitä, joihin menettelysääntöjä sovelletaan. Menettelysääntöjen mukaista sitoumusta noudattaakseen komissio julkaisi vuonna 1998 tiedonannon valtiontukisääntöjen soveltamisesta yritysten välittömään verotukseen(3), jonka suhteen komissio ilmaisee vakaan aikomuksensa soveltaa tiukasti kyseisiä sääntöjä ja noudattaa tasapuolisen kohtelun periaatetta. Tätä taustaa vasten komissio on valtiontukisääntöjen mukaisesti ryhtynyt tutkimaan niitä toimenpiteitä, jotka menettelysääntötyöryhmä luokitteli haitallisiksi. Komissio haluaa tässä yhteydessä korostaa yhteneväisyyksiä menettelysääntötyöryhmän toiminnan ja yhteisön valtiontukipolitiikan välillä, jotka kumpikin pyrkivät tekemään lopun toimenpiteistä, jotka vääristävät tai uhkaavat vääristää kilpailua yhteismarkkinoilla. Komissio panee myös merkille jo tapahtuneen edistyksen lopputavoitteen saavuttamiseksi eli haitallisen verokilpailun poistamiseksi ja panee erityisesti merkille jäsenvaltioiden toimenpiteet menettelysääntötyöryhmän haitallisiksi luokittelemien toimenpiteiden lakkauttamiseksi tai ainakin niiden haitallisten aspektien poistamiseksi.

(2) Tapauskohtaisempaa tietoa menettelyn niistä vaiheista, jotka edelsivät komission 27. päivänä helmikuuta 2002 tekemää päätöstä muodollisen tutkintamenettelyn aloittamiseksi, sisältyy kirjeeseen, jonka komissio samassa yhteydessä toimitti Belgialle (jäljempänä "menettelyn aloittamista koskeva kirje")(4).

(3) Muistutukseksi: 30. joulukuuta 1982 annetussa asetuksessa N:o 187 hyväksytyille koordinointikeskuksille säädetään Belgian yleisestä oikeudesta poikkeava verojärjestelmä. Komissio teki 2. toukokuuta 1984 päätöksen, ettei se vastusta asetusta N:o 187 sellaisena, kuin se olisi Belgian hallituksen komissiolle 3. huhtikuuta 1984 toimittamassa lakiesityksessä ehdotetun muutoksen jälkeen. Belgian hallitukselle ilmoitettiin tästä päätöksestä. Koska Belgian hallituksen tekemät muutokset eivät kuitenkaan todellisuudessa olleet komissiolle toimitetun lakiesityksen mukaisia, komissio aloitti 12. joulukuuta 1985 muodollisen tutkintamenettelyn. Belgian hallituksen esittämien ja 4. elokuuta 1986 säädettyjen muutosten johdosta komissio ilmoitti Belgialle 9. maaliskuuta 1987, että komissio oli lopettanut aloittamansa menettelyn niiden Belgian toteuttamien muutosten johdosta, joiden tavoitteena oli saattaa tuki yhdenmukaiseksi EY:n perustamissopimuksen 92 artiklan kanssa (nyt 87 artikla).

(4) Ecofin-neuvosto hyväksyi 1. joulukuuta 1997 yritysverotukseen sovellettavat menettelysäännöt ja pyysi komissiota tutkimaan (uudestaan) jäsenvaltioiden voimassa olevat verojärjestelmät. Komissio hyväksyi 11. marraskuuta 1998 tiedonannon valtiontukisääntöjen soveltamisesta yritysten välittömään verotukseen (jäljempänä "tiedonanto").

(5) Pyydettyään 12. helmikuuta 1999 Belgian viranomaisilta tietoja komissio ilmoitti heille 17. heinäkuuta 2000, että verojärjestelmää on todennäköisesti pidettävä valtiontukena. Sen mukaisesti komissio on aloittanut EY:n perustamissopimuksen 93 artiklan soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä 22. päivänä maaliskuuta 1999 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 659/1999(5) 17 artiklan 2 kohdassa säädetyn yhteistyötä koskevan menettelyn voimassa olevia tukia varten kehottamalla Belgian viranomaisia esittämään huomautuksensa. Belgian viranomaiset arvostelivat menettelyä ja vaativat, että yhteistyövaiheen aloittaisi komissio kollegiona eivätkä komission yksiköt. Komissio kiisti tämän lähestymistavan.

(6) 11. heinäkuuta 2001 komissio(6) ehdotti Belgialle tarvittavia toimenpiteitä, joilla verojärjestelmä muutettaisiin yhdenmukaiseksi valtiontukisääntöjen kanssa. Belgian viranomaiset esittivät 19. syyskuuta 2001 päivätyssä kirjeessä huomauksia ja ilmoittivat samalla komissiolle, että kyseiset huomautukset eivät merkinneet sen enempää tarvittavien toimenpiteiden hyväksymistä kuin niiden torjumistakaan.

(7) Koska tarvittavista toimenpiteistä ei toimitettu selkeästi ilmaistua hyväksyntää määräajan sisällä ja ottaen huomioon Belgian viranomaisten 19. syyskuuta päivätyssä kirjeessä esittämät huomautukset, komissio päätti 27. helmikuuta 2002 neuvoston asetuksen (EY) N:o 659/1999 19 artiklan 2 kohdan mukaisesti aloittaa EY:n perustamissopimuksen 88 artiklan 2 kohdassa tarkoitetun menettelyn. Komissio ilmoitti Belgialle tästä päätöksestä 1. maaliskuuta 2002 päivätyllä kirjeellä(7).

(8) Sen jälkeen, kun alkuperäistä, yhden kuukauden pituista määräaikaa oli pidennetty(8), Belgian viranomaiset ilmoittivat komissiolle kantansa 12. huhtikuuta 2002 päivätyllä kirjeellä, jossa he huomauttivat, että ei ollut kysymys EY:n perustamissopimuksen 88 artiklan 2 kohdan mukaisista huomautuksista vaan neuvoston asetuksen (EY) N:o 659/1999 19 artiklan 2 kohdan mukaisista perusteista komission ehdottamiin aiheellisiin toimenpiteisiin nähden.

(9) 16. toukokuuta 2002 päivätyssä kirjeessä Belgia toi julki asetuksen N:o 187 muuttamiseksi esitetyn alustavan lakiehdotuksen tekstin. Tällä tekstillä asetukseen tehdyt muutokset kuuluvat erillisen menettelyn piiriin(9).

(10) Pidettyään Belgian viranomaisten kanssa kokoukset 26. kesäkuuta ja 3. heinäkuuta 2002 komissio(10) pyysi Belgiaa toimittamaan lisätietoja sekä voimassa olevasta järjestelmästä että Belgian ilmoittamasta ehdotuksesta uudeksi järjestelmäksi. Sen jälkeen, kun alkuperäistä määräaikaa oli pidennetty, Belgian viranomaiset vastasivat 30. elokuuta 2002 päivätyllä kirjeellä.

(11) Komission päätös menettelyn aloittamisesta on julkaistu Euroopan yhteisöjen virallisessa lehdessä(11). Komissio on kehottanut asianomaisia osapuolia esittämään huomautuksensa tuesta. Huomautuksia on saatu 90 asianomaiselta. Komissio toimitti huomautukset 24. syyskuuta ja 8. marraskuuta 2002 päivätyissä kirjeissä(12) kommentoitavaksi Belgialle, joka vastasi niihin 16. lokakuuta ja 16. joulukuuta 2002 päivätyillä kirjeillä.

II. YKSITYISKOHTAINEN KUVAUS TUESTA

(12) Koordinointikeskuksiin sovellettu verojärjestelmä perustuu 30. joulukuuta 1982 hyväksyttyyn asetukseen N:o 187. Tätä asetusta on täydennetty 11. huhtikuuta 1983 hyväksytyllä lailla, 20. joulukuuta 1984 hyväksytyllä asetuksella ja 28. joulukuuta 1992 hyväksytyllä lailla, ja sitä on myös toistuvasti muutettu(13). Järjestelmää on sovellettu nykyisessä muodossaan 1. tammikuuta 1993 lähtien. Verohallinnon yleisluontoinen ohje sisältyy 29. marraskuuta 1993 päivättyyn kiertokirjeeseen CI.RH.421/439.244.

(13) Järjestelmää sovelletaan koordinointikeskukseen sen jälkeen, kun koordinointikeskukselle on asetuksella myönnetty erillinen lupa. Jotta keskus hyväksyttäisiin, sen pitää asetuksen N:o 187 mukaan olla osa luonteeltaan monikansallista konsernia(14), jolla on omaa pääomaa ja varauksia vähintään yhden miljardin Belgian frangin arvosta ja jonka vuotuisen kokonaisliikevaihdon on oltava vähintään 10 miljardia frangia. Keskukselle sallitaan vain tietyt valmistelevat, avustavat tai keskittävät toiminnot(15), eikä järjestelmää sovelleta rahoitusalalla toimiviin yrityksiin (luottolaitokset, pankit, vakuutusyritykset). Lisäksi koordinointikeskusten on työllistettävä Belgiassa kahden ensimmäisen toimintavuotensa päättyessä vähintään kymmenen täysipäiväistä työntekijää.

(14) Keskukselle myönnetty lupa on voimassa kymmenen verokautta siitä kaudesta lähtien, jona lupahakemus jätettiin. 23. lokakuuta 1991 hyväksytyn lain voimaantulon jälkeen lupa voidaan uusia samoilla ehdoilla, joita alkuperäiseen lupaan on sovellettu.

(15) Asetuksessa N:o 187 määrätään, että luvan saaneiden koordinointikeskusten verotettava tulo on yleisestä verojärjestelmästä poiketen kiinteämääräinen ja lasketaan prosenttiosuutena menojen ja toimintakulujen määrästä (jäljempänä cost plus -menetelmä). Kustannuksiin sisällytetään keskuksen kaikki menot lukuunottamatta henkilöstö- ja rahoituskuluja sekä yhtiöveroa. Voittoprosentti tulee periaatteessa asettaa tapauskohtaisesti ja ottaen huomioon keskuksen todellisuudessa harjoittaman toiminnan. Jos keskus laskuttaa itse tiettyjä palvelujaan hintaan, joka vastaa kulujen määrää voittoprosenttilla täydennettynä, voidaan voittoprosenttia käyttää siihen tarkoitukseen, jos se ei ole epänormaali. Jos laskennassa huomioon otettavan tulon prosenttiosuuden laskentaan ei ole käytettävissä puolueettomia määritysperusteita, osuudeksi on laskettava 8 prosenttia.

(16) Koordinointikeskuksen veronalainen voitto ei kuitenkaan saa olla pienempi kuin se määrä, johon on sisällytetty ne menot tai kustannukset, joita ei voida vähentää ammattikuluina ("hylätyt menot"), ja ne epänormaalit tai suotuisat edut, joita konsernin jäsenet keskukselle tarjoavat (jäljempänä "vaihtoehtoinen peruste").

(17) Koordinointikeskusten tuottoon sovelletaan tavanmukaista yhtiöverokantaa.

(18) 11. huhtikuuta 1983 säädetyn lain mukaan koordinointikeskukset on vapautettu kiinteistöverosta sellaisten kiinteistöjen osalta, joita ne itse käyttävät ammatillisen toimintansa harjoittamiseen. Laissa säädetään lisäksi, että koordinointikeskuksiin tehdyistä pääomasijoituksista ja -korotuksista ei tarvitse maksaa 0,50 prosentin suuruista rekisteröintimaksua. Lisäksi koordinointikeskusten maksamat tai jakamat osingot, korot ja rojaltit on vapautettu lähdeverosta 11. huhtikuuta 1983 hyväksytyllä lailla, paitsi jos, koron tapauksessa, edunsaaja on (luonnollisia) henkilöitä tai oikeushenkilöitä koskevan verotuksen alainen.

(19) 20. joulukuuta 1984 hyväksytyllä asetuksella tehtyjen muutosten seurauksena asetuksessa vuoden 1992 tuloverolain toteuttamiseksi, sen 110 pykälän 6 momentissa, säädetään, että koordinointikeskusten ei tarvitse maksaa lähdeveroa myöskään talletuksista saamastaan tulosta.

(20) Vapautus osinkotulojen verotuksesta yhdistettiin fiktiivisen osinkotulojen verotuksen laskentaan keskusten suorittamia maksuja varten. Tämä verotus on fiktiivinen, koska keskusten maksamien tai jakamien tulojen vastaanottajat saavat koko määrän ilman, että siitä on vähennetty lähdeveroa, mutta he voivat kyllä vähentää tämän lähdeveron fiktiivisen määrän maksettavasta loppuverosta. Belgian viranomaisten mukaan fiktiivistä osinkotulojen verotusta ei enää myönnetä keskusten maksamasta tai jakamasta korosta 24. heinäkuuta 1991 solmittujen sopimusten seurauksena, kuten ei myöskään kyseisestä päivämäärästä lähtien maksetuista tai jaetuista osingoista eikä 1. tammikuuta 1986 jälkeen maksetuista tai myönnetyistä rojalteista.

(21) 28. joulukuuta 1992 hyväksytyn lain mukaisesti koordinointikeskuksilta on 1. tammikuuta 1993 lähtien veloitettu vuotuista veroa. Veron määrä on 10000 euroa (400000 Belgian frangia) kutakin täysipäiväistä työntekijää kohden. Veron enimmäismääräksi on kuitenkin asetettu 100000 euroa (4 miljoonaa Belgian frangia).

(22) Belgian viranomaisten mukaan järjestelmä koskee noin 250:tä hyväksyttyä keskusta ja kymmenien miljardien eurojen rahavirtoja.

III. MUODOLLISEN MENETTELYN ALOITTAMISEN SYYT

(23) Komissio arvioi, että koordinointikeskukset todennäköisesti nauttivat erityistä etua, koska cost plus -menetelmää sovellettiin yksinomaan niihin. Ottaen huomioon, että laskuperusteen ulkopuolelle jätettiin huomattavia menoja - rahoitus- ja henkilöstökulut - ja että voittoprosentti asetettiin harjoitetun toiminnan luonteesta riippumatta yleensä 8 prosenttiin, näytti mahdottomalta, että näin saatu verotettava tulo olisi verrattavissa siihen, joka saataisiin käyttämällä perinteistä menetelmää, jota sovelletaan yleisen oikeuden mukaisesti ja joka perustuu tuottojen ja kulujen väliseen erotukseen. Tämä menetelmä ei myöskään näyttänyt olevan sen normin mukainen, jota kuvataan Taloudellisen yhteistyön ja kehityksen järjestön (OECD) kertomuksissa cost plus -menetelmän osalta.

Komissio arvioi lisäksi, että koordinointikeskuksille ja niille konserneille, joihin keskukset kuuluvat, myönnettiin mahdollisesti erityinen etu sen seurauksena, että niiden vapautukset kiinteistöverosta, osinkotulojen verotuksesta ja pääomasijoitusten rekisteröintimaksusta (jäljempänä "pääomavero") menivät pidemmälle kuin ne vapautukset, joita jokainen yritys voi vaatia yleisen verojärjestelmän perusteella.

Komissio katsoi lopuksi, että nämä erityiset edut eivät ilmeisesti olleet oikeutettuja Belgian verojärjestelmän luonteen tai rakenteen perusteella ja että ne voivat johtaa kilpailun vääristymiseen ja vaikuttaa jäsenvaltioiden väliseen kauppaan. Sen takia edellä mainitut toimenpiteet tulee todennäköisesti luokitella EY:n perustamissopimuksen 87 artiklan 1 kohdassa tarkoitetuksi valtiontueksi. Koska myöskään EY:n perustamissopimuksen 87 artiklan 2 ja 3 kohtien poikkeuksia ei sovelleta, komissio päätti, ettei kyseinen tuki todennäköisesti sovellu yhteismarkkinoille.

IV. BELGIAN VIRANOMAISTEN JA ASIANOMAISTEN ESITTÄMÄT HUOMAUTUKSET

(24) Belgian viranomaisten vastustuksesta(16) huolimatta komissio pitää niiden 12. huhtikuuta 2002 päivätyssä kirjeessään esittämiä kommentteja EY:n perustamissopimuksen 88 artiklan 2 kohdassa tarkoitettuina huomautuksina.

(25) Kolme yhdistystä tai yhteenliittymää on esittänyt huomautuksia edustamiensa yritysten puolesta. Ne ovat belgialaisten yritysten liitto (Verbond van Belgische Ondernemingen, VBO), Amerikkalainen kauppakamari (AmCham) sekä koordinointi-, jakelu-, palvelu- ja puhelinpalvelukeskusten liitto (Forum 187). Belgian hallituksen tavoin myös Forum 187 pyrkii huomautuksillaan osoittamaan komission noudattaman menettelyn sääntöjenvastaisuuden ja osoittamaan epätodeksi sen, että järjestelmässä olisi kyse soveltumattomasta tuesta. Molemmat pyrkivät lisäksi perustelemaan, että vuosina 1984 ja 1987 tehtyjen suotuisien päätösten kumoaminen on ristiriidassa oikeusvarmuuden ja perustellun luottamuksen kunnioittamiseen perustuvan yhteisön oikeuden perusperiaatteiden kanssa.

(26) Edellä mainittujen kolmen yhdistyksen lisäksi myös 87 keskusta tai tällaisia keskuksia omistavaa konsernia on esittänyt komissiolle erilliset huomautukset. Keskukset kuvailevat yleisesti omaa tilannettaan luvansaantipäivämäärän, henkilökunnan ja tehtyjen investointien osalta ja viittaavat muilta osin Forum 187:n huomautuksiin. Tämän päätöksen liitteeseen on sisällytetty luettelo niistä 53 asianomaisesta, jotka eivät ole ilmoittaneet haluavansa pysyä anonyyminä suhteessa Belgian valtioon.

IV.1. Menettely

(27) Belgian viranomaiset ovat edelleen eri mieltä siitä oikeusperustasta, johon komissio on vedonnut luokitellakseen järjestelmän voimassa olevaksi tueksi, ja katsovat edelleen, ettei valittua menettelyä sen jälkeen ole noudatettu. Hyväksyttyjä keskuksia edustava Forum 187 -ryhmä puolustaa sitä kantaa, että minkäänlaista oikeusperustaa ei ole, ja pyytää komissiota sen vuoksi luopumaan toimenpiteistään. Näiden kantojen tueksi esitetään seuraavat perusteet.

(28) Ensinnäkään komissio ei voi omien toimiensa perustelemiseksi vedota neuvoston asetuksen (EY) N:o 659/1999 1 artiklan b kohdan v alakohtaan, sillä kyseisessä asetuksessa säädetään, että komission tulee toimittaa todisteet siitä, etteivät toimenpiteet vielä käyttöönottohetkellä olleet tukia mutta yhteismarkkinoiden kehityksen johdosta muuttuivat sellaisiksi myöhemmin. Komissio ei kuitenkaan ole voinut todistaa tällaista kehitystä tapahtuneen. Missään asetuksen (EY) N:o 659/1999 muista säännöksistä ei sallita sitä, että voimassa olevia valtiontukia koskevaa menettelyä voidaan soveltaa siinä tapauksessa, että komissio, katsottuaan ensin, että määrätty toimenpide ei ole tuki, muuttaa käsitystään ja toteaa, että kyse on sittenkin EY:n perustamissopimuksen 87 artiklassa tarkoitetusta tuesta. Tämän vuoksi komissio ei voi soveltaa edellä mainitun asetuksen luvussa V esitettyä voimassa olevia tukiohjelmia koskevaa menettelyä.

(29) Toiseksi komissio voi vain tietyin ankarin ehdoin kumota sääntöjenvastaisen myönteisen päätöksen tai muuttaa sitä. Komission pitää erityisesti ottaa huomioon kohtuullinen määräaika ja toimittaa ensin todisteet kyseisen päätöksen sääntöjenvastaisuudesta. Lisäksi komission tulee kunnioittaa edunsaajien perusteltua luottamusta. Komission noudattamassa menettelyssä näitä ehtoja ei ole otettu huomioon, joten kumoamiselle ei ole oikeusperustaa.

(30) Kolmanneksi komissio ei noudata valitsemaansa voimassa olevia tukiohjelmia koskevaa menettelyä. Tueksi luokitteleminen on juridisesti ja taloudellisesti niin merkittävä asia, ettei arvion laatiminen siitä kuulu komission yksiköiden vaan kollegiona kokoontuvan komission toimivaltaan. Tämän vuoksi yhteistyövaihetta ei perustellusti käynnistetty kilpailun pääosaston yksiköiden 17. heinäkuuta 2000 päivätyllä kirjeellä. Kyseinen vaihe voitiin aloittaa ainoastaan komission kollegiona 11. heinäkuuta 2001 tekemällä päätöksellä(17), minkä johdosta voimassa olevia tukiohjelmia koskevassa menettelyssä on tässä tapauksessa jätetty yksi vaihe huomiotta. Komissio ei siis ole aloittanut menettelyä asianmukaisesti, minkä vuoksi Belgia toteaa, että se on 12. huhtikuuta 2002 päivätyssä kirjeessään esittänyt perusteita komission ehdottamien aiheellisten toimenpiteiden osalta, ei huomautuksia menettelyn aloittamisesta.

IV.2. Toimenpiteiden valtiontukiluonne

(31) Sekä Belgian viranomaisten että huomautuksia esittäneiden asianomaisten mielestä koordinointikeskuksiin sovellettu järjestelmä ei täytä yhtään niistä neljästä tunnusmerkistä, jotka järjestelmän tulee tueksi luokiteltaessa täyttää.

IV.2.1 Taloudellinen etu

(32) Jotkut asianomaiset huomauttavat, että koordinointikeskuksista koituva hyöty syntyy mittakaavaeduista, jotka saadaan määrättyjen monialaisten toimien keskittämisestä konsernin sisällä, ja että asianomaisten päätökseen perustaa keskus Belgiaan ei ole vaikuttanut edullisempana pidetty verojärjestelmä. Ne muistuttavat tässä yhteydessä, että on olemassa myös vaihtoehtoisia, verotuksellisesti houkuttelevampia sijaintipaikkoja.

(33) Lisäksi Forum 187 esittää Belgian valtion tavoin perusteita kaikkien niiden toimenpiteiden osalta, joiden johdosta komissio aloitti menettelyn 27. helmikuuta 2002.

IV.2.1.1 Vapautus kiinteistöverosta

(34) Ensinnäkään komissio ei ole osoittanut, että veroon liittyy kuluja, jotka yritysten yleensä pitää suorittaa. Belgian lainsäädännössä säädetään päinvastoin monia vapautuksia kiinteistöverosta, erityisesti siirtymä- ja työllisyysvyöhykkeillä toimiville yhtiöille ja innovatiivisille yhtiöille. Sen lisäksi monissa alueellisissa määräyksissä ja asetuksissa myönnetään verovapaus taloudellisen laajentumisen tai uudelleenorientoitumisen edistämiseksi. Ottaen huomioon, että useimmat Belgiassa sijaitsevista yhtiöistä nauttivat näin ollen jotain vapautusta kiinteistöverosta, mistään erityisesti koordinointikeskuksille myönnetystä edusta ei voida tässä yhteydessä puhua.

(35) Toiseksi vain ne keskukset, jotka omistavat käyttämänsä rakennukset, voivat hyötyä kiinteistöverovapautuksesta koituvista veroeduista. Forum 187:n mukaan korkeintaan 5 prosenttia keskuksista täyttää tämän ehdon.

IV.2.1.2 Vapautus pääomaverosta

(36) Ensinnäkin Belgia kiistää myös tässä yhteydessä sen, että pääomaveroon liittyisi kuluja, jotka yritysten yleensä pitää suorittaa. Kantansa tueksi Belgia muistuttaa, että Belgian lainsäädännössä säädetään muita vapautuksia pääomaverosta. Niitä ovat erityisesti ne vapautukset, joita myönnetään työllisyysvyöhykkeillä sijaitseville yhtiöille, ja ne, jotka liittyvät tiettyjen avustusten myöntämiseen investointien ja työllisyyden edistämiseksi. Koska Belgiassa useimpiin pääomasijoituksiin täten sovelletaan jotain vapautusta, mistään erityisesti koordinointikeskuksille myönnetystä edusta ei voida puhua.

(37) Toiseksi 17 päivänä heinäkuuta 1969 annetun neuvoston direktiivin 69/335/ETY, pääoman lisäyksen välillisestä verotuksesta(18), sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna Itävallan, Suomen ja Ruotsin liittymisasiakirjalla, 7 artiklan 1 kohdassa määrätään, että ennen 1. heinäkuuta 1984 säädetyt vapautukset on säilytettävä. Vapautus, josta 11. huhtikuuta 1983 hyväksytyn lain 29 pykälässä säädetään, on peräisin tätä päivämäärää edeltäneeltä ajalta. Kyseisen direktiivin 9 artiklan mahdollisen soveltamisen osalta huomautetaan, että koska monissa muissa jäsenvaltioissa ei peritä pääomaveroa, tämä vapautus ei vääristä yhteismarkkinoiden kilpailuolosuhteita. Tässä tapauksessa ei näin ollen sovelleta EY:n perustamissopimuksen 102 artiklaa (nyt 97 artikla), jossa säädetään komission kanssa neuvottelemisesta, eikä direktiivin 9 artiklaa, jossa viitataan kyseiseen määräykseen. Direktiivissä esitetyt ehdot tämän vapautuksen myöntämiselle ja säilyttämiselle on kuitenkin täytetty.

IV.2.1.3 Vapautus osinkotulojen verotuksesta

(38) Ensinnäkään osinkotulojen verotusta ei tule pitää Belgian yleisen verojärjestelmän kiinteänä osana, sillä siitä on niin monia poikkeuksia, että rahavirroista valtaosa välttyy sen soveltamiselta. Tämän väitteen tueksi Belgian viranomaiset luettelevat useita tapauksia, joissa vapautuksia osinko- ja korkotulojen verotuksesta on sovellettu ja joista jotkut heidän mukaansa muistuttavat läheisesti koordinointikeskuksille myönnettyjä vapautuksia sikäli, että vapautus myönnetään aina ei-asukkaille maksetuille tai jaetuille tuloille. Forum 187:n mukaan jokainen belgialainen yritys välttyy "ammattimaisena sijoittajana"(19) lähdeveron pidätykseltä osinkotuloistaan. Koordinointikeskukset ovat ammattimaisia sijoittajia, joten ne vapautetaan automaattisesti osinkotulojen verotuksesta. Sen lisäksi ehdottomasti suurin osa ei-asukkaille maksetuista koroista vapautetaan yleensä verotuksesta. Järjestelmä esitetään sen vuoksi yksinkertaistuksena, mikä johtuu siitä, että keskukset suorittavat liiketoimia ainoastaan konsernin sisällä. Edelleen muistutetaan, että Belgian viranomaiset ovat aikaisemmin vedonneet komission kantaan, jossa puolletaan lähdeveron poistamista sen kaikissa muodoissa. He moittivat komissiota epäjohdonmukaisuudesta, koska se tässä tapauksessa vastustaa vapautusta lähdeverosta.

(39) Toiseksi, toisin kuin komissio väittää, vapautus osinkotulojen verotuksesta ei tarjoa osinkotulojen edunsaajille mahdollisuutta suorittaa verot myöhemmin. Sen kompensoimiseksi, että lähdeveroa ei ole kannettu, edunsaajien tulee suorittaa suurempia etukäteismaksuja (eli ennakkomaksuja myöhemmin perittävistä veroista).

(40) Kolmanneksi ei voida väittää, että vapautus osinkotulojen verotuksesta automaattisesti johtaisi verotuksen täydelliseen puuttumiseen silloin, kun lähdevero muodostaa lopullisen veron. Belgia on välttänyt tämän määräämällä, että vapautus on voimassa ainoastaan silloin, kun korkomaksujen edunsaaja tunnetaan, eikä se ole luonnollisten henkilöiden tai oikeushenkilöiden tuloverotuksen alainen. Viimeksi mainitut ovat ainoat verovelvolliset, joille lähdevero muodostaa lopullisen veron.

(41) Neljänneksi komissiolla on virheellinen kuva siitä, miten koordinointikeskukset Belgian järjestelmässä talletusten korkotulojen verotuksesta vapautetaan. Belgian järjestelmä myöntää kaikille yhtiöille "ammattimaisina sijoittajina" lähdeverovapautuksen, eikä koordinointikeskuksia näin ollen aseteta muita yhtiöitä edullisempaan asemaan.

IV.2.1.4 Fiktiivinen osinkotulojen verotus

(42) Fiktiivinen osinkotulojen vero laskettiin vuonna 1991 nollaan, joten komissio kantaa turhaan huolta tästä toimenpiteestä.

IV.2.1.5 Tulojen kiinteämääräinen vahvistaminen (cost plus)

(43) Ensinnäkin OECD suosittelee lämpimästi cost plus -menetelmän hyödyntämistä konsernin sisällä tarjottujen palvelujen siirtohintojen määrittelemiseen. Tässä yhteydessä viitataan siihen, että tiettyjen kulujen ja menojen poissulkeminen cost plus -laskuperusteesta soveltuu OECD:n suosituksiin, joissa todetaan, ettei aina ole tarpeellista lisätä voittoprosenttia, jotta hinta täyttäisi kilpailuehdot ("at arm's length"). Siirtohintojen määrittämiseksi Belgian hallinnon tulee ottaa pohjaksi OECD-kertomukset(20). Lisäksi OECD:n periaatteiden mukaan menot, jotka ovat syntyneet tietyssä maassa yksikössä, joka ei ole kiinteä toimipaikka tai tytäryhtiö, ovat normaalisti vähennyskelpoisia niille yksiköille, joiden laskuun menot on suoritettu. Kyseisessä tapauksessa välitysmarginaalia ei ole.

(44) Kolmanneksi yhden ainoan 8 prosentin prosenttiosuuden käyttäminen on oikeutettua, koska tätä prosenttiosuutta sovellettiin jo ennen koordinointikeskuksia koskevan järjestelmän käyttöönottoa ulkomaisten yhtiöiden belgialaisten tytäryhtiöiden verotettaviin tuloihin. Edelleen huomautetaan, että Belgian hallinto soveltaa kiinteämääräisiä voittoprosenttiosuuksia myös tiettyihin itsenäisten ammatinharjoittajien ryhmiin. Kritisoidessaan kiinteämääräisen prosenttiosuuden soveltamista komissio samalla väheksyy jo vuodesta 1964 lähtien noudatettua hallinnollista toimintatapaa, joka on erottamaton osa Belgian verojärjestelmää.

(45) Neljänneksi järjestelmä on yleiseen verojärjestelmään verrattuna epäedullinen silloin, kun keskuksen tuloslaskelma osoittaa tappiota. Tässä tapauksessahan keskusten ei pidä maksaa veroa pelkästään fiktiivisestä kiinteämääräisestä tulosta, joka on saatu soveltamalla cost plus -menetelmää, vaan niiden tulee suorittaa myös kiinteämääräinen, 10000 euron suuruinen vero jokaisesta työntekijästä(21), vaikka yleisen menetelmän perusteella verovelvollisuutta ei olisi. Lisäksi keskuksen Belgiassa maksaman veron mahdollinen alijäämä kompensoituisi automaattisesti monikansallisen konsernin emoyhtiön suorittaessa verot maailmanlaajuisista tuloistaan. Esimerkkeinä mainitaan konserneja, joiden emoyhtiöt sijaitsevat Yhdysvalloissa, Suomessa ja Saksassa. Forum 187:n mukaan mitään etua ei konsernin tasolla siis ole mahdollista saada.

(46) Viidenneksi henkilöstökulujen poissulkeminen ei ole etu, koska se kompensoidaan kiinteämääräisellä maksulla kymmenestä ensimmäisestä työntekijästä. Tämä henkilöstövero vastaa 8 prosenttia siitä määrästä, jota voidaan verrata huomiotta jätettyjen henkilöstökulujen määrään. Rahoituskulujen poissulkeminen on oikeutettua, sillä jos kyseiset kulut otettaisiin verotuksessa huomioon, päädyttäisiin korkeampaan veroon kuin ne tulot, jotka keskus välitysmarginaalin seurauksena saa.

(47) Kuudenneksi johdanto-osan kappaleessa 16 kuvattu vaihtoehtoinen peruste ei ole teoreettinen vaan toimii usein jopa todellisena veron perusteena.

IV.2.2 Valtion varojen käyttö

(48) Ensinnäkin koordinointikeskuksia koskevan järjestelmän soveltamisessa ei ole käytetty valtion varoja. Järjestelmän käyttöönotto on sitä vastoin houkutellut keskuksia Belgiaan ja kasvattanut näin ollen Belgian valtion tuloja.

(49) Toiseksi suurin osa Belgiassa sijaitsevista yhtiöistä nauttii jotakin vapautusta osinkotulojen verotuksesta, kiinteistöverosta ja pääomaverosta. Belgian valtio ei näin ollen ole luopunut ylimääräisistä verotuloista.

IV.2.3 Kilpailun vääristyminen ja vaikutus jäsenvaltioiden väliseen kauppaan

(50) Ensinnäkin komission päätös menettelyn aloittamisesta on perusteltu vain pinnallisesti ja teoreettisesti, eikä perusteluissa osoiteta konkreettisesti, että kilpailu olisi vääristynyt tai että kauppaan olisi kohdistunut rajoittavaa vaikutusta. Belgia pitää tällaista puutteellista perustelua riittävänä syynä päätöksen kumoamiseen, viitaten Euroopan yhteisöjen tuomioistuimen tuomioon(22).

(51) Toiseksi muiden jäsenvaltioiden verojärjestelmiä ei saa jättää tarkastelun ulkopuolelle. Komission näkemystä siitä, että kyseistä järjestelmää pitää tutkia (yksinomaan) Belgiassa tällä hetkellä sovellettavaa yleistä verojärjestelmää vasten, ei tämän vuoksi voida hyväksyä. Vapautukset kiinteistöverosta, osinkotulojen verotuksesta ja pääomaverosta eivät mitenkään voi vaikuttaa epäsuotuisasti jäsenvaltioiden väliseen kauppaan, koska tällaisia veroja ei joissakin - ellei peräti useimmissa - muissa jäsenvaltioissa ole olemassa. Myöskään komission analyysi Belgiassa sovelletusta cost plus -menetelmästä ei paljasta, missä mielessä tämä menetelmä olisi edullisempi kuin ne menetelmät, joita muut jäsenvaltiot soveltavat koordinointikeskuksia vastaaviin rakenteisiin. Keskuksille myönnettyjä etuja on toki myös lukuisissa muissa maissa, eikä komissio ole pystynyt osoittamaan, että kilpailuun ja jäsenvaltioiden väliseen kauppaan olisi kohdistunut rajoittavaa vaikutusta. Komission olisi pitänyt esittää konkreettisia todisteita tästä vaikutuksesta.

(52) Kolmanneksi komissio väittää yksinomaan teoreettisin perustein, että belgialaisten koordinointikeskusten sisältyminen monikansallisiin konserneihin vaikuttaa epäsuotuisasti kilpailuun ja kauppaan. Niin tehdessään komissio unohtaa sen taloudellisen tosiseikan, että konsernin sisällä noudatettava yleinen pyrkimys tarjottujen palvelujen keskittämiseen "koordinointikeskusten" tyyppisiin yksiköihin saa oikeutuksensa mittakaavaeduista saatavana kulujen vähentymisenä. Forum 187:n mukaan kaikilla monikansallisilla yrityksillä on yksikkö, joka on vastuussa muun muassa konserniin kuuluvien yritysten käteisvarojen hallinnan, rahoituksen, kirjanpidon tai henkilöstöhallinnon keskittämisestä. Kaikki nämä monikansalliset yhtiöt ovat vapaita sijoittamaan keskuksen Belgiaan tai muualle. Tämän vuoksi ei ole kysymys kilpailun vääristymisestä.

(53) Neljänneksi viitataan siihen, että vaikka keskuksilla olisikin etuoikeutettu taloudellinen asema, kilpailu rahoitusmarkkinoilla ei vääristy, sillä rahoituslaitokset asettavat ehtonsa konsernin tilanteesta tehdyn puolueettoman analyysin perusteella, ottamatta huomioon koordinointikeskuksen olemassaoloa ja niitä etuja, joita mahdollisista erityisistä verojärjestelmistä aiheutuu. Lisäksi pankit käyttävät perustana viitekorkoja (LIBOR, EURIBOR jne.), joihin keskukset eivät pysty millään tavalla vaikuttamaan.

IV.2.4 Toimenpiteiden valikoivuus/erityisyys

(54) Ensinnäkään komissio ei ole todistanut, että järjestelmän etujen myöntämiseen liittyy harkintavaltaa. Hallinto soveltaa tässä asiassa päinvastoin ankaran yhdenmukaisesti selkeitä sääntöjä. Se, ettei yksikään hyväksytty keskus saa harjoittaa vakuutus- tai jälleenvakuutustoimintaa, johtuu yksinomaan vakuutuslainsäädännöstä, joka ei salli vakuutusyhtiön harjoittavan muuta toimintaa, eikä siis siitä, että verohallinnolla olisi arvioinneissaan tiettyä liikkumavaraa.

(55) Toiseksi Belgian hallitus katsoo, että komissio vaatii sitä perusteettomasti osoittamaan, että toimenpide on oikeutettu Belgian verojärjestelmän luonteen tai rakenteen perusteella. Komissio perustelee kantansa tiedonannolla, mutta tiedonannolla ei kuitenkaan voida luoda uusia velvoitteita jäsenvaltioille. Sitä vastoin on komission tehtävä osoittaa, ettei järjestelmä ole oikeutettu Belgian verojärjestelmän rakenteen perusteella.

Oikeutus verojärjestelmän luonteen tai rakenteen perusteella

(56) Ensinnäkin verojärjestelmän luonteeseen kuuluu erottamattomasti rajojen ja ehtojen asettaminen niille eduille ja haitoille, joita se tarjoaa. Toisin kuin komissio väittää, Belgian verojärjestelmä perustuu siihen periaatteeseen, että yhtiöt on vapautettu "ammattimaisina sijoittajina", eikä periaatteeseen lähdeveron järjestelmällisestä pidättämisestä (katso johdanto-osan kappale 38). Osinkotulojen verotus on tarkoitettu pääasiallisesti luonnollisten henkilöiden ja oikeushenkilöiden verotukseksi, ja niille se on vapauttava. Tämä merkitsee sitä, että kyseisillä henkilöillä ei ole enää velvollisuutta ilmoittaa osinkotulojaan, joista lähdevero on pidätetty, koska lähdevero muodostaa kyseisten tulojen lopullisen veron. Asiaa koskevien määräysten esittäminen periaatteen ja lukuisten poikkeusten muodossa johtuu lainsäätäjän esittämästä toivomuksesta, että kyseiset määräykset sisällytetään yhteen osastoon Tuloverolaki 1992:ssa, joka kattaa neljä perittävää verolajia(23). Forum 187:n mukaan verojärjestelmän luonteeseen kuuluu erottamattomasti periaatteiden vahvistaminen ja poikkeuksien säätäminen niistä. Poikkeukset suosivat väistämättä joitakin yrityksiä enemmän kuin toisia, mikä ei kuitenkaan vielä merkitse sitä, että kaikki vapautukset tulee luokitella EY:n perustamissopimuksen 87 artiklan 1 kohdassa tarkoitetuksi valtiontueksi. Tämän vuoksi ei ole paikallaan soveltaa niihin järjestelmällisesti edellä mainitun artiklan määräyksiä.

(57) Toiseksi Belgian viranomaiset havainnollistavat numeroin, että yhtiöt - ja erityisesti koordinointikeskukset - tulee vapauttaa osinkotulon verotuksesta, koska ne harjoittavat joka vuosi huomattavan paljon rahoitustoimintaa. Ilman vapautusta pidätettyjen lähdeverojen koko määrä ylittäisi tuntuvasti koko vuoden aikana maksettavat verot, minkä johdosta Belgian valtio katsoisi olevansa velvollinen maksamaan kaikille maan yhtiöille takaisin huomattavia määriä. Tämä koskee vielä suuremmassa määrin koordinointikeskuksia, koska ne toimivat käteisvarojen hallinnan (cash pooling) keskityksen alalla.

(58) Kolmanneksi keskusten vapauttaminen on oikeutettua lähdeveroon liittyvän kaksinkertaisen verotuksen riskin takia. Vaikka kotimaan liiketoimista liikaa perityt verot voidaankin vaatia takaisin, valtio harvoin ottaa huomioon ulkomailla pidätetyt verot. Tosiasia on myös, että vaikka jotkin valtiot hyväksyvätkin sen, että ulkomailla pidätetyt lähdeverot otetaan huomioon heidän pidättämissään veroissa, yksikään maa ei mene niin pitkälle, että se maksaisi takaisin liikaa pidätetyt verot suhteessa loppuveroon.

(59) Neljänneksi komission kritisoima valikoivuus on oikeutettua, koska toimenpide on tarkoitettu yksinomaan sellaisille yrityksille, jotka hoitavat normaalisti pääkonttorille kuuluvia tehtäviä. Tässä yhteydessä viitataan siihen, että tämä valikoivuus on suunnilleen samanlaista kuin sen verojärjestelmän valikoivuus, josta säädetään 23. heinäkuuta 1990 annetussa neuvoston direktiivissä 90/435/ETY eri jäsenvaltioissa sijaitseviin emo- ja tytäryhtiöihin sovellettavasta yhteisestä verojärjestelmästä(24), sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna Itävallan, Suomen ja Ruotsin liittymisasiakirjalla (tai ehdotuksessa neuvoston direktiiviksi eri jäsenvaltioissa sijaitsevien lähiyhtiöiden välisiin korko- ja rojaltimaksuihin sovellettavaksi yhteiseksi verojärjestelmäksi)(25). Lopuksi, vuodesta 1983 lähtien, vapautus keskusten maksamista tai jakamista tuloista oli yleiseltä luonteeltaan siihen aikaan oikeutettu, koska keskukset oli tarkoitettu edistämään uusia, vielä tuntemattomia rahoitustoimintoja. Siksi ei ollut vielä varmaa, voidaanko erilaisia vapautuksia, joista tuohon aikaan säädettiin, todella soveltaa näihin uusiin rahoitusvirtoihin.

IV.3. Soveltuvuus yhteisön markkinoille

(60) Belgian hallitus katsoo, että mikäli on kyse tuesta, se soveltuu EY:n perustamissopimuksen 87 artiklan 3 kohdan c alakohdan mukaisesti yhteismarkkinoille, koska järjestelmä on otettu käyttöön investointien ja työllisyyden edistämiseksi Belgiassa. Kantansa tueksi Belgian hallitus viittaa asetusta N:o 187 edeltäneeseen kertomukseen.

(61) Mitä pääomaverosta vapauttamiseen tulee, komissio esitti epäilyksensä, soveltuuko se asiaa koskeviin yhteisön sääntöihin. Belgia ilmoittaa, että kaikkia neuvoston direktiivissä 69/335/ETY määrättyjä ehtoja ja muodollisuuksia on noudatettu, ja vahvistaa, että vapautuksen säilyttäminen soveltuu näin ollen kyseisen direktiivin 7 artiklaan, jossa jopa määrätään, että ennen 1. heinäkuuta 1984 säädetyt vapautukset pitää säilyttää. Vapautus, josta säädetään 11. huhtikuuta 1983 hyväksytyn lain 29 pykälässä, on peräisin tätä päivämäärää edeltäneeltä ajalta.

IV.4. Perusteltu luottamus

(62) Ensinnäkin järjestelmän edut on myönnetty luvan saaneille keskuksille vilpittömästi ja täysin lainmukaisesti. Keskukset voivat näin ollen vedota perustellun luottamuksen periaatteeseen hyötyäkseen täysin tällä hetkellä voimassa olevasta, kymmenen vuoden pituisesta luvasta. Perusteltu luottamushan perustuu komission vuosina 1984 ja 1987 tekemiin päätöksiin järjestelmän sallimisesta sekä kilpailusta vastaavan komission jäsenen vuonna 1990 parlamentin jäsenen kysymykseen antamaan vastaukseen(26), jotka kumpikin vahvistavat, että komissio voimassa olevien, valtiontukea koskevien sääntöjen valossa ei vastustanut keskuksiin sovellettua järjestelmää.

(63) Toiseksi komission vuosina 1984 ja 1987 tekemien suotuisien päätösten äkillinen kumoaminen on ristiriidassa yhteisön oikeuden tiettyjen perusperiaatteiden kanssa ja erityisesti oikeusvarmuuden ja perustellun luottamuksen kanssa. Forum 187 korostaa Euroopan oikeuskäytäntöä lainaten, että komission päätösten oletetaan olevan lainmukaisia ja että komission tulee ilmoittaa ja selvittää ne syyt, joiden perusteella se päättää aiempien päätösten olevan sääntöjenvastaisia (asia Papiers Peints(27)). Komission pitää tehdä tämä kohtuullisen määräajan sisällä (asia Alpha Steel(28)). Päätöksen vastaanottajan pitää pystyä toteamaan, millaisia velvoitteita päätös hänelle aiheuttaa (asiat Gondrand(29) ja Opel Austria(30)). Komissiota on arvosteltu siitä, että se sovelsi vuonna 1999 antamansa päätöksen ja viiden edeltävän, samaa yritystä koskevan päätöksen välillä erilaisia tulkintoja (asia Kvaerner Warnow(31)). Jos päätöksen vastaanottaja ei kahden kuukauden kuluessa hae muutosta, ei tätä päätöstä enää voida kyseenalaistaa, ja komissio on samassa tilanteessa julistettuaan, että järjestelmä ei ole tukea. Järjestelmän hyväksymisen jälkeen komissio ei saa enää palata tarkastelemaan jokaista tämän järjestelmän puitteissa hyväksyttyä erillistä tukea (asia Italgrani(32)).

(64) Kolmanneksi keskukset - tai konsernit, joihin ne kuuluvat - kärsisivät huomattavaa vahinkoa, jos komissio kieltäisi järjestelmän ja jos ne eivät voisi hyötyä voimassa olevan luvan jäljellä olevasta jaksosta. Tämä vahinko aiheutuisi nimenomaan velvoitteesta siirtää keskusten toiminta Belgiasta ulkomaille ja katkaista pitkän aikavälin sopimukset henkilökunnan, rahoituslaitosten(33) tai vuokrattujen toimitilojen omistajien kanssa. Luvan myöntämisen tai pidentämisen seurauksena konsernin sisällä on tehty tärkeitä investointeja keskuksen toiminnan organisoimiseksi ja konsernin rakenteen sopeuttamiseksi(34) kyseisten toimintojen keskittämistä silmälläpitäen. Asianomaiset konsernit ovat päättäneet sijoittaa keskuksensa Belgiaan tai tehdä sinne investointeja, koska niillä on ollut perusteltu luottamus siihen, että järjestelmä ei ole EY:n perustamissopimuksen 87 artiklassa tarkoitettua valtiontukea ja että ne voisivat hyötyä järjestelmästä keskuksen luvan koko voimassaoloajan ja jopa sen jälkeen. Ne siis odottivat voivansa pysyä pitkään toiminnassa.

(65) Tästä syystä Forum 187 on sitä mieltä, että komissio ei voi palata aiempiin, vuosina 1984 ja 1987 tekemiinsä päätöksiin, ja että sen tulee keskeyttää 27. helmikuuta 2002 aloittamansa menettely. Ne yhdistykset ja keskukset, jotka ovat esittäneet kantansa erikseen, vaativat, että tunnustetaan se luottamus, jota ne ovat sääntöjen mukaisesti osoittaneet Belgian hallituksen myöntämän luvan laillisuuteen ja järjestelmän vaikutusten säilyttämiseen kuluvan lupakauden loppuun asti. Viimeiset pidennetyt luvat päättyvät 31. joulukuuta 2010.

(66) Eräät keskukset vaativat myös oikeutta jatkaa lupaansa uudella, kymmenen vuoden pituisella jaksolla nykyisen luvan umpeuduttua.

V. BELGIAN HALLITUKSEN KOMMENTIT ASIANOMAISTEN ESITTÄMIIN HUOMAUTUKSIIN

(67) Belgia toteaa, että huomautuksista, joita oli tehty suuri määrä, ilmenee positiivinen asenne järjestelmää kohtaan. Kolmansien osapuolten tekemien investointien laajuudesta ilmenee luottamus koordinointikeskuksia koskevaa asetusta ja Belgian ja Euroopan yhteisöjen asiasta tekemiä päätöksiä kohtaan. Belgian viranomaiset muistuttavat myös, ettei yksikään taloudellisista toimijoista ole ilmaissut kielteistä kantaansa järjestelmää kohtaan, mikä viranomaisten mielestä vahvistaa sen, ettei kilpailun vääristymisestä ole aihetta puhua.

VI. ARVIO TUESTA

VI.1. Menettely

(68) Belgian valtio ja Forum 187 arvostelevat luokittelua voimassa olevaksi tueksi, komission toimenpiteilleen valitsemaa oikeusperustaa ja komission noudattamaa menettelyä.

(69) Komission mukaan edellä mainitut perustuvat todellakin neuvoston asetukseen (EY) N:o 659/1999. Muutoin EY:n perustamissopimuksen 87 ja 88 artiklat muodostavat aidon oikeusperustan, joka on lähtökohtana komission kaikille valtiontukeen liittyville toimenpiteille. 87 artiklassa on ilmaistu tuen ja sen soveltuvuuden tunnusmerkit. Kysymys on objektiivisista tunnusmerkeistä, eikä komissiolla ole minkäänlaista liikkumavaraa niiden arvioinnissa. Jos komissio voi osoittaa, että toimenpide täyttää kaikki 87 artiklan tunnusmerkit, se samalla osoittaa, että kyse on tuesta siinäkin tapauksessa, että aiemmassa päätöksessä väitettiin päinvastaista. Neuvoston asetuksessa (EY) N:o 659/1999 tämä lähestymistapa vahvistetaan määrittelemällä "tuki" sanoin "toimenpiteitä, jotka täyttävät kaikki perustamissopimuksen 87 artiklan 1 kohdassa asetetut tunnusmerkit". Ottaen huomioon, että EY:n perustamissopimuksen 87 artiklan 1 kohdan perusteella on kysymys tuesta, sovelletaan 88 artiklaa ja todetaan, voidaanko tuki luokitella voimassa olevaksi tueksi vai ei. Asetuksessa (EY) N:o 659/1999 puhutaan tässä tapauksessa "uudesta tuesta".

(70) EY:n perustamissopimuksen 88 artiklan 1 kohdassa säädetään voimassa oleville tukijärjestelmille edullisempi menettely, jossa jäsenvaltiolle annetaan lisämahdollisuuksia esittää oma mielipiteensä. Muodollinen tutkintamenettely - jota sovelletaan välittömästi uusiin tai sääntöjenvastaisiin tukiin - voidaan aloittaa voimassa olevan tuen kohdalla vain siinä tapauksessa, että kyseiset ehdotukset torjutaan. Neuvoston asetuksen (EY) N:o 659/1999 1 artiklan b alakohdassa huomioidaan erilaiset tilanteet "voimassa oleviin tukiin" nähden. Sen mukaan erityisesti "hyväksytty tuki" on voimassa olevaa tukea riippumatta siitä, onko tuki nimenomaisesti sallittu yhteismarkkinoille soveltuvana tukena, toimenpiteenä joka ei ole tukea tai, vähemmän nimenomaisesti, koska komissio ei ole vastustanut sitä. Kuten menettelyn aloittamista koskevan kirjeen 32 kohdassa ilmoitetaan, kyseinen määräys koskee tapausta, jossa komissio, katsottuaan alun perin, että määrätty toimenpide ei ole tukea, muuttaa mielipidettään ja katsoo, että kyseessä on sittenkin EY:n perustamissopimuksen 87 artiklassa tarkoitettu tuki. Tähän kategoriaan kuuluvat myös tuet, joiden voidaan katsoa olevan voimassa olevia tukia, koska voidaan osoittaa, että ne käyttöönottohetkellä eivät vielä olleet tukia, mutta ovat muuttuneet myöhemmin sellaisiksi yhteismarkkinoiden kehityksen johdosta ilman, että jäsenvaltio olisi niitä muuttanut. Komissio tekee näin ollen alla olevat johtopäätökset.

(71) Ensinnäkin, jos neuvoston asetuksen (EY) N:o 659/1999 1 artiklan b alakohtaa ei voitaisi soveltaa kyseiseen tapaukseen, kuten Belgian valtio ja Forum 187 ovat pyrkineet osoittamaan, siitä ei voitaisi päätellä, ettei komissiolla ole oikeusperustaa tutkimuksensa jatkamiseksi. Päinvastoin, koska komissio toteaa, että keskuksiin sovelletulla järjestelmällä on kaikki tukijärjestelmän tunnusmerkit (katso VI.2 Valtiontukiluonne), niin komission tulee EY:n perustamissopimuksen 88 artiklan (1 tai 2 kohdan) mukaisesti poistaa yhteismarkkinoille soveltumaton tuki tai muuttaa sitä. Jos ei ole voitu todeta, että tuki on voimassa olevaa tukea, komission olisi pitänyt päätellä, että kysymyksessä on "uusi tuki", että "voimassa olevaa tukea" koskevaa edullisempaa menettelyä ei voida soveltaa ja että muodollinen tutkintamenettely pitää aloittaa välittömästi. Tällainen lähestymistapa ei kuitenkaan olisi ollut oikeutettu se tilanne huomioon ottaen, joka oli syntynyt vuoden 1984 päätöksen johdosta. Komissio vahvistaa tämän takia arvionsa siitä, että koordinointikeskuksiin sovellettu järjestelmä on voimassa olevaa tukea, koska se on hyväksytty vuonna 1984.

(72) Toiseksi komissio vahvistaa uudestaan oikeutensa kumota sääntöjenvastainen suotuisa päätös tai muuttaa sitä (katso johdanto-osan kappale 29). Kuten menettelyn aloittamista koskevan kirjeen 33 kohdassa jo ilmoitettiin, komissio voi ryhtyä kumoamiseen silloin kun tiettyjä, oikeuskäytännössä vahvistettuja edellytyksiä(35) noudatetaan. Komissio katsoo, että mikäli kyseistä komission päätöstä pidettäisiin aikaisempien, vuosina 1984 ja 1987 tehtyjen päätösten kumoamisena tai pikemminkin muuttamisena, edellytykset kumoamiseen olisi täytetty. Yleisemmällä tasolla noudatettu menettely takaa oikeusvarmuuden ja edunsaajien perustellun luottamuksen kunnioittamisen, mikäli se on vahvistettu eikä vaaranna yhteisön oikeuden todellista soveltamista. Koska voimassa olevia tukia koskeva menettely sulkee pois aiemmin myönnettyjen tukien takaisin vaatimisen, tälle päätökselle ei voida myöntää taannehtivaa vaikutusta. Koska menettelystä koituu seurauksia vain tulevaisuudelle ja mikäli asianomaisten perusteltua luottamusta kunnioitetaan, komissio ei voi hyväksyä väitettä, että kohtuullinen määräaika sääntöjenvastaisen päätöksen kumoamiseksi tai muuttamiseksi olisi umpeutunut.

(73) Kolmanneksi komissio, mitä tulee voimassa olevia tukia koskevan menettelyn huomioonottamiseen, voi ainoastaan toistaa menettelyn aloittamista koskevan kirjeen 34 kohdan: "Komissio huomauttaa, että 17. heinäkuuta 2000 päivätty kirje(36) ei sisältänyt muodollista ja lopullista kantaa, vaan oli ensimmäinen askel pitkässä menettelyssä. Kirje on muuten vastannut sille asetettua tavoitetta, sillä se on antanut Belgian viranomaisille mahdollisuuden esittää huomautuksensa jo ennen kuin komissio on ehdottanut aiheellisia toimenpiteitä. Lopuksi pyyntö saada lisätietoja ja kehotus esittää huomautuksia, menettelyä koskevan asetuksen 17 artiklan tarkoittamassa mielessä, ovat luonteeltaan samanlaisia kuin muut, edeltäneet vaiheet, joista asetuksessa muissa yhteyksissä säädetään (esimerkiksi 5 ja 10 artiklan mukaiset tietojensaantipyynnöt ja muistutukset, 11 artiklan mukaiset mahdollisuudet esittää huomautuksia), ja joihin komission yksiköt ryhtyivät noudattaen jatkuvaa käytäntöä, jota jäsenvaltiot eivät vastusta. Kyseessä oleva kirje ei näin ollen tarvinnut kollegiona kokoontuvan komission hyväksyntää".

VI.2. Valtiontukiluonne

(74) Muodollisen tutkintamenettelyn päätyttyä ja ottaen huomioon jo menettelyn aloittamista koskevassa päätöksessä esitetyt kannanotot komissio katsoo, että menettelyn aloittamisvaiheessa ilmaistuja epäilyjä ei seuraavista syistä voida poistaa.

VI.2.1 Taloudellinen etu

(75) Komissio toteaa, että erilaiset vapautukset kiinteistöverosta, osinkotulojen verotuksesta ja pääomaverosta, fiktiivisen osinkotulojen verotuksen myöntäminen sekä keskusten verotettavan tulon asettaminen kiinteämääräiseksi, sellaisina kuin niitä on tässä päätöksessä kuvailtu, tarjoavat koordinointikeskuksille ja niiden konserneille EY:n perustamissopimuksen 87 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuja taloudellisia etuja.

VI.2.1.1 Vapautus kiinteistöverosta

(76) Ensiksikin kiinteistöistä saatavia tuloja koskee yleensä se sääntö, että omistajilta tai käyttöoikeuden haltijoilta peritään veroa lähdeverona riippumatta siitä, onko kysymys luonnollisista henkilöistä, yhtiöistä vai muista oikeushenkilöistä, tai Belgian vai jonkin muun maan asukkaista. Kiinteistövero on näin ollen kulu, jonka normaalisti joutuu maksamaan jokainen yritys, joka omistaa Belgiassa kiinteistön(37). Edellä mainitut poikkeukset - työllisyysvyöhykkeillä sijaitsevat yhtiöt, innovatiiviset yhtiöt, siirtymävyöhykkeellä sijaitsevat yhtiöt - eivät koske läheskään kaikkia eivätkä edes suurinta osaa Belgiassa toimivista yhtiöistä, ja näin ollen on liioiteltua väittää, että suurin osa Belgiassa toimivista yhtiöistä nauttii jonkinlaista vapautusta kiinteistöverosta. Lisäksi se, että on muitakin vapautuksia ja että niitä on jopa lukuisia, ei riitä yksinään oikeuttamaan vapautusta. Jokaista etua pitää arvioida voimassa olevien, valtiontukea koskevien sääntöjen perusteella luvan myöntämiseen liittyvien ehtojen ja olosuhteiden mukaisesti. Mainitut vapautukset voivat olla joko ei tukea, yhteismarkkinoille soveltuvaa tukea tai Belgiassa sääntöjenvastaisesti täytäntöönpantua, yhteismarkkinoille soveltumatonta tukea. Komissio haluaa erityisesti korostaa päätöstään SG(83) D/12, joka osoitettiin Belgialle 3. tammikuuta 1983 työllisyysvyöhykkeille sijoittuneiden yhtiöiden järjestelmästä. Tässä päätöksessä ilmoitetaan, että komissio on todennut, että vapautukset yhtiöverosta, kiinteistöverosta ja rekisteröintimaksusta kuuluvat EY:n perustamissopimuksen 92 artiklan 1 kohdan yleisen, tukia koskevan kiellon alaisuuteen, ennen kuin tarkasteltavana oleva tuki julistetaan soveltuvaksi yhteismarkkinoille. Periaatteeseen viitataan uudestaan päätöksessä(38) SG(2000) D/108799, joka myös osoitettiin Belgialle.

(77) Toiseksi kiinteistöverovapautuksen edunsaajien vähäisestä määrästä huolimatta kyse saattaa silti olla keskuksille myönnetystä etuudesta.

VI.2.1.2 Vapautus pääomaverosta

(78) Belgiassa on sääntönä(39), että pääoman lisäystä verotetaan. Pääomavero on sen takia meno, joka kuuluu - neuvoston direktiivin 69/335/ETY 3 artiklan tarkoittamassa mielessä - normaalisti jokaiselle pääomayhtiölle, joka harjoittaa Belgiassa pääoman lisäystä direktiivin 4 artiklan tarkoittamassa mielessä. Kuten kiinteistöveron kohdalla, tässäkään mainitut muutamat poikkeukset eivät muodosta enemmistöä yleensä ottaen verovelvollisista yhtiöistä, ja näin ollen on liioiteltua väittää, että suurin osa Belgian yhtiöistä nauttii jonkinlaista vapautusta pääomaverosta. Lisäksi johdanto-osan kappaleen 76 lopussa lainattu peruste pätee mutatis mutandis myös tässä, ja sen perusteella vertaus muihin vapautuksiin ja erityisesti työllisyysvyöhykkeillä toimiville yrityksille myönnettyihin vapautuksiin voidaan hylätä.

(79) Lopuksi viittaus neuvoston tai komission ilmaisemiin mielipiteisiin pääomaveron poistamisen puolesta vaikuttaa vähintäänkin paradoksaaliselta, koska tämän veron maksaminen on Belgiassa sääntönä. Keskusten vapauttamista voidaan parhaassa tapauksessa pitää askeleena edellä mainittuun suuntaan, mutta jos tämä askel toteutetaan syrjivällä tavalla, niin keskuksia suositaan muihin Belgiassa toimiviin yhtiöihin verrattuna. Lisäksi neuvoston direktiivissä 69/335/ETY ei säädetä pääomaveron poistamisesta vaan sen yhdenmukaistamisesta, ja siinä sallitaan kansallisten poikkeuksien säilyttäminen vain erittäin tarkasti määritellyissä tapauksissa, jotka on ilmoitettu erityisesti 9 artiklassa. Kyseessä olevan vapautusta käsittelevän tapauksen kohdalla näitä määritelmiä ei ole kunnioitettu.

VI.2.1.3 Vapautus osinkotulojen verotuksesta

(80) Komissio toteaa, kuten se totesi myös kiinteistöveron ja pääomaveron kohdalla, että vapautus osinkotulojen verotuksesta muodostaa taloudellisen edun keskuksille tai niille konserneille, joihin keskukset kuuluvat. Komissio toteaa erityisesti, että osinkotulovero, joka pidätetään Belgian yleisessä oikeudessa säädetyissä olosuhteissa, on meno, joka yritysten normaalisti kuuluu maksaa. Mikäli yleinen vapautus keskuksen maksamista tai jakamista tuloista menee pidemmälle kuin ne vapautukset, joista säädetään yleisessä oikeudessa, keskuksille ja niiden konserneille myönnetään taloudellinen etu. Tästä vapautuksesta syntyvä etu muodostuu tapauksesta riippuen lopullisen veron maksamisen lykkäytymisestä, lopullisen veron alenemisesta tai jopa kyseisten osinkotulojen verottamatta jättämisestä. Belgian valtion ja Forum 187:n muotoilemia perusteita ei seuraavista syistä voida hyväksyä.

(81) Kuten edellä on jo todettu, ensinnäkään sitä, että on olemassa vapautuksia, joita tietyt yritykset voivat käyttää, ei voida perustella muiden vapautusten olemassaololla. Tässä yhteydessä ei ole kovin tärkeää, että vapautuksen saaneita yhtiöitä on enemmän kuin yhtiöitä, jotka maksavat tai pidättävät lähdeveron. Kun otetaan huomioon, että osinkotulojen verotuksen soveltamisessa on eroja ja että mahdolliset vapautukset tarjoavat edunsaajille taloudellista etua verrattuna niihin, jotka eivät saa etua, on huomattava, että kyseiset erot kuuluvat todennäköisesti EY:n perustamissopimuksen 87 artiklan soveltamisalaan ja että on selvitettävä, onko havaittu etu tukea ja jos näin on, tuen soveltuvuus yhteismarkkinoille on arvioitava.

(82) Lisäksi läheskään suurinta osaa Belgiassa toimivien yhtiöiden maksamista tai jakamista tuloista ei ole vapautettu yleisen oikeuden perusteella. Belgian oikeus myöntää vain vähän yleisiä vapautuksia osinkotulojen verotuksesta velallisuuden takia, ja silloin kun näin kuitenkin tapahtuu, ei asianomaisten velallisten(40) tilannetta voida verrata keskusten tilanteeseen. Tällaiset vapautukset täytyy muuten vahvistaa lailla eikä asetuksella. Tuloverolaki 1992:n 266 pykälässä rajoitetaan viranomaisten toimivaltaa poiketa lähdeveron perimisestä sellaisten tulonsaajien tuloista, joiden identiteetti voidaan todeta. Tämä rajoitus korostaa sitä erityistä luonnetta, jonka Belgian lainsäätäjä on halunnut antaa yleisille vapautuksille.

(83) Asetuksen/tuloverolaki 92:n sisältämistä vapautuksia koskevista poikkeuksista ehdottomasti useimmat myönnetään tarkoin ehdoin. Tämä koskee erityisesti ammattimaisille sijoittajille myönnettäviä vapautuksia, sillä sijoittajille ei läheskään aina myönnetä sellaista yleistä vapautusta, jota voisi verrata keskuksille ja konsernien yhtiöille myönnettäviin vapautuksiin. Esimerkiksi seuraavat keskusten tulot on vapautettu, vaikka yleisen oikeuden alaisten yhtiöiden vastaavia tuloja ei ole vapautettu:

- tulot, joita maksetaan tai jaetaan ulkomaiselle yhtiölle, joka sijaitsee Euroopan unionin ulkopuolella maassa, jonka kanssa Belgia ei ole solminut sopimusta kaksinkertaisen verotuksen estämiseksi,

- tulot, jotka maksetaan tai jaetaan yhtiölle, joka sijaitsee Belgiassa tai muualla Euroopan unionissa eikä täytä direktiivissä 90/435/ETY asetettuja kriteerejä,

- tulot, joita maksetaan tai jaetaan yhtiölle, joka sijaitsee jossakin niistä lukuisista maista, joiden kanssa Belgia on solminut sopimuksen, jolla säädetään lähdeveron pidättämisestä, vaikka se olisi rajallinenkin.

(84) Ei-asukkaille myönnetyt vapautukset ovat tiukkojen ehtojen alaisia, ja ne on rajoitettu muualla kuin Belgiassa asuvien tallettajien tuloihin, joten vertailu ei ole relevantti "valtiontuki"-analyysin yhteydessä, koska tämä analyysi liittyy yrityksille myönnettyihin veroetuihin eikä tallettajille myönnettyihin veroetuihin.

(85) Toiseksi veron ennakkomaksuja koskeva peruste ei ole kaikissa tapauksissa relevantti, ei etenkään edellä kuvatuissa tapauksissa, joissa tulojen vastaanottaja on Belgian ulkopuolella sijaitseva yksikkö, joka ei maksa veroja Belgiaan ja jolle ei sen takia voida määrätä rangaistusta siitä että etukäteismaksuja ei ole maksettu. Niissä tapauksissa, joissa tulojen vastaanottaja maksaa veroja Belgiaan, vastaanottaja nauttii varmasti taloudellista etua, koska lähdeveroa ei pidätetä sen takia, että etukäteismaksut maksetaan vapaaehtoisesti ja tiettyinä ajankohtina tietyssä aikataulussa, jonka yritys valitsee arvioitujen verotettavien tulojensa mukaan. Lähdevero sitä vastoin on pakollinen pidätys, jota sovelletaan koko vuoden ajan aina kun tuloja maksetaan tai jaetaan. Tappiota kärsivän yhtiön tai yhtiön, jolla on vähän verotettavaa tuloa, pitää odottaa, kunnes pidätetty vero maksetaan takaisin.

(86) Kolmanneksi lähdevero ei yleisen oikeuden mukaan muodosta lopullista Belgian verotusta yksinomaan niille tuloille, joita maksetaan tai jaetaan tallettajille - luonnollisille henkilöille - tai yhdistyksille, jotka ovat oikeushenkilöiden tuloverotuksen alaisia, vaan myös niille tuloille, joita maksetaan tai jaetaan ulkomaisille yhtiöille, jotka näiden tulojen kohdemaassa eivät voi ottaa niitä huomioon tai maksaa niitä takaisin. Kyseisessä tapauksessa yleinen vapautus, joka myönnetään keskusten maksamille tai jakamille tuloille, sisältää edun konsernin ulkomaille sijoittuneille yrityksille, koska lähdevero muodostaa niille normaalisti lopullisen veron.

(87) Neljänneksi on virheellistä väittää, että kaikki yhtiöt on "ammattimaisina sijoittajina" vapautettu talletuksista syntyvien tulojen verotuksesta. Mikäli näin olisi ollut, niin asetuksen/tuloverolaki 92:n 110 pykälää ei olisi tarvinnut mukauttaa millään tavalla, jotta keskukset, jotka myös ovat "ammattimaisia sijoittajia", olisivat hyötyneet näiden tulojen vapautuksesta.

VI.2.1.4 Fiktiivinen osinkotulojen verotus

(88) Komissio toteaa, että fiktiivisen osinkotulojen verotuksen myöntäminen muodostaa varmuudella edun. Fiktiivisen osinkotulojen verotuksen prosentin laskeminen nollaan vuonna 1991 ei välttämättä sulje pois sitä, että ennen vuotta 1991 solmittujen pitkäaikaisten lainojen korko hyötyy vielä fiktiivisestä osinkotulojen verotuksesta. Lisäksi jo kyseisen toimenpiteen olemassaolo järjestelmänä on potentiaalinen riski jäsenvaltioiden väliselle kilpailulle ja kaupalle. Vaikka prosentti on alennettu nollaan, toimenpidettä ei periaatteessa ole lakkautettu, ja prosenttia voitaisiin muuttaa tavallisella asetuksella.

VI.2.1.5 Tulojen kiinteämääräinen vahvistaminen (cost plus)

(89) Ensinnäkin, vaikka OECD:n mittapuiden mukaan ei ole aina tarpeellista laskea mukaan voittoprosenttia, jotta hinta täyttäisi kilpailuolosuhteet, kysymys on poikkeuksista, jotka koskevat lähiyhtiön maksamia satunnaisia maksuja, jotka edelleenlaskutetaan sellaisenaan lähiyhtiöltä. Nämä poikkeukset eivät missään tapauksessa koske kuluja, joita koordinointikeskuksille säännöllisesti aiheutuu niistä toiminnoista, joita varten koordinointikeskukset on perustettu. Keskuksen henkilöstökulut ja ne rahoituskulut, joita syntyy käteisvarojen hallinnasta tai rahoitustoiminnoista, muodostavat oleellisia kustannuskomponentteja, jotka edistävät ratkaisevalla tavalla keskusten tulojen toteuttamista. Niiden poissulkeminen cost plus -perusteesta ei sen takia ole perusteltua OECD:n siirtohintojen asettamisesta esittämien mittapuiden mukaan.

(90) Toiseksi Forum 187 näyttää vetoavan vertailuun tiettyjen yksikköjen kanssa, jotka eivät ole kiinteitä toimipaikkoja. Komissio ei voi hyväksyä tätä vertailua. Ensiksikin tällaisen yksikön on täytettävä erittäin tiukat ehdot, joita asetuksen N:o 187 mukaisesti hyväksytyt keskukset eivät täytä. Keskukset ovat määritelmän mukaan Belgian lain mukaisia yhtiöitä tai ulkomaisen lain mukaisia yhtiöiden kiinteitä toimipaikkoja. Ne toimivat muiden yksiköiden laskuun ja ovat verotuksen kannalta Belgialle läpinäkyviä: näistä yksiköistä ei aiheudu verotettavaa tuloa, niitä valvovista yksiköistä aiheutuu suoraan verotettavia tuloja. Cost plus -menetelmän tavoitteena Belgiassa on ennen kaikkea luoda veron peruste keskuksia varten, jotka periaatteessa tekevät työtä omaan laskuunsa. Esitetty esimerkki edellyttää lopuksi, että kulujen määrä on sama kuin kirjattujen tulojen määrä, niin että näiden liiketoimien kirjanpidolliset tulot ovat todella nolla. Verotuksellisen läpinäkyvyyden takia tämä tilanne edellyttää, että se määrä, jonka edelleenlaskutettavat vähentävät kuluina, on sama kuin niiden tulojen määrä, jonka edelleenlaskuttavat sisällyttävät veron perusteeseen. Cost plus -menetelmän soveltaminen edellyttää kuitenkin, että Belgiassa kirjattujen ja Belgiassa verotettujen tulojen välillä ei ole enää automaattista yhteyttä. Edelleenlaskutettavien vähentämät laskutetut hinnat eivät sen takia välttämättä ole samoja kuin ne, jotka otetaan huomioon veron perustetta laskettaessa.

(91) Kolmanneksi voidaan todeta, että ulkomaisten yhtiöiden belgialaisten haarakonttorien verotettavan tulon toteamiseen on vuodesta 1964 lähtien käytetty 8 prosentin prosenttiosuutta. Tästä ei voida sinänsä päätellä, että käytäntö soveltuu EY:n perustamissopimukseen. Komissio päinvastoin arvostelee sitä, että yhtä ja samaa prosenttiosuutta sovelletaan erottelematta erilaisiin toimintoihin, koska sillä tavalla ei ole mahdollista hankkia jokaiselle keskukselle sellaista veron perustetta, joka täyttää vapaan kilpailun kriteerin. Tämä käytäntö ei myöskään merkitse sitä, että 8 prosentin prosenttiosuus on oikea viite sen enempää haarakonttoreille kuin a fortiori keskuksille. Ja siinäkin tapauksessa, että tämä prosenttiosuus olisi keskimäärin hyväksyttävissä ulkomaisten yhtiöiden belgialaisille haarakonttoreille, olisi 8 prosentin osuus liian alhainen niille keskuksille, joihin sitä sovelletaan automaattisesti ja voimakkaasti alennettuja kustannuksia käyttäen. Kun otetaan huomioon, että kysymys on hallinnollisesta käytännöstä, jolla ei ole juridista merkitystä, ei voida hyväksyä, että tämä alkuperäisestä yhteydestään irrotettu prosenttiosuus olisi osa yleistä oikeutta tai Belgian verojärjestelmää.

(92) Neljänneksi voidaan todeta, että kirjanpitotappion tapauksessa järjestelmä on keskukselle epäedullinen, tai konsernin tasolla neutraali kun emoyhtiötä verotetaan sen maailmanlaajuisista tuloista. Tämä selittää epäilemättä, että tiettyjen yritysten kohdalla ei ole kyse edusta, mutta tästä ei kuitenkaan ehdottomasti pidä päätellä, että muille, toisenlaisessa tilanteessa oleville yrityksille ei myöskään koituisi etua. Lisäksi keskusten toiminta rajoittuu valmisteleviin tai avustaviin toimiin, joiden kohdalla kirjanpitotappion riski on rajallinen. Tämä on juuri yksi niistä syistä, joiden takia cost plus -menetelmän soveltaminen on perusteltua. Tilanne, jossa emoyhtiön maailmanlaajuisia tuloja verotetaan, koskee vain hyvin harvoja maita ja siitä on joskus olemassa tiettyjä poikkeuksia. Siinäkin tapauksessa, että emoyhtiö sijaitsee jossakin näistä maista, ei ole olemassa takuuta, että keskukselle myönnetty veroetu kompensoituu emoyhtiön tasolla.

(93) Viidenneksi kiinteä henkilöstövero (400000 Belgian frangia tai 10000 euroa työntekijää kohti) ei voi oikeuttaa sitä, että henkilöstökulut suljetaan pois cost plus -menetelmän perusteesta. Toisaalta henkilöstövero on peräisin cost plus -järjestelmän jälkeiseltä ajalta, eikä sen ole siten tarkoitus korvata henkilöstökulujen sulkemista pois cost plus -perusteesta. Toisaalta henkilöstövero koskee vain kymmentä ensimmäistä työntekijää. Saadakseen luvan keskuksella pitää kuitenkin välttämättä olla palveluksessaan kymmenen työntekijää, tai sen pitää sitoutua siihen, että sillä on kymmenen työntekijää kahden vuoden kuluessa yrityksen perustamisesta. Tämän takia henkilöstöveron enimmäismäärä on usein 4 miljoonaa Belgian frangia (tai 100000 euroa). Koska henkilöstöverolle on asetettu enimmäismäärä, joka liittyy yksinomaan työntekijöiden määrään, ei voida taata, että näin syntyvä vero olisi verrattavissa siihen veroon, joka olisi saatu (erityisesti) sisällyttämällä henkilöstökulut cost plus -perusteeseen. Rahoituskulujen poissulkemisen osalta Forum 187:n antamat perusteet, mikäli ne osoittautuvat oikeiksi, osoittavat pikemminkin sen, että cost plus -menetelmää ei ole mukautettu tietyistä rahoitustoiminnoista kertyvien tulojen rekonstruointiin. Tästä ei missään tapauksessa voida päätellä, että nämä kulut pitää järjestelmällisesti sulkea pois cost plus -perusteesta ilman, että sovelletaan vaihtoehtoista menetelmää rahoitustoimintojen tulojen määräämiseksi.

(94) Kuudenneksi komissio katsoo, että vaihtoehtoisen perusteen tavoitteena on rajoittaa mahdollisten väärinkäytösten vaikutuksia ja että sillä tavalla saatua perustetta ei voida verrata perinteisellä, tilinpäätöstulokseen pohjautuvalla tavalla saatuun perusteeseen. Vaihtoehtoinen perustehan sisältää vain keskuksille myönnetyt epänormaalit edut ja vastikkeetta tarjotut edut sekä huomiotta jätettävät menot. Näitä määriä verotetaan myös muissa yhtiöissä, ja ne otetaan mukaan siihen kirjanpidollisen voiton määrään, jonka cost plus pyrkii rekonstruoimaan keskuksia varten.

(95) OECD:n sääntöjen soveltamisen tavoitteena on monikansallisten yhtiöiden ja asianomaisten jäsenvaltioiden veroviranomaisten hyväksymien sääntöjen mukaisesti asettaa siirtohinnat, jotka ovat lähellä vapaan kilpailun hintoja. Näiden sääntöjen avulla voidaan siis vahvistaa tulojen kirjanpidollinen jakautuminen eri jäsenvaltioissa sijaitsevien yhtiön yksiköiden välillä. Lisäksi tätä menetelmää soveltamalla jokaisen jäsenvaltion pitäisi pystyä verottamaan asianomaisia yhtiöitä sellaisella veron perusteella, joka on verrattavissa siihen perusteeseen, joka olisi syntynyt laskettaessa tulojen ja menojen välinen erotus yhtiössä, joka toimii vapaan kilpailun ympäristössä. Jos, kuten on laita Belgiassa, tämä rinnastettava veron peruste on tavanomaisen yhtiöverokannan alainen, on saavutettu lopullinen tavoite eli rinnastettavissa olevan veron määrän vahvistaminen, eikä cost plus -menetelmää soveltamalla näin ollen myönnetä minkäänlaista etua. Komissio on sitä mieltä, että se cost plus -menetelmä, jota Belgia käyttää keskuksiin sovelletussa järjestelmässä, ei takaa sitä, että otetaan huomioon myös vapaasta kilpailusta aiheutuvat tulot, ja vielä vähemmän sitä, että perittävä vero on verrattavissa muilta, yleisen verojärjestelmän alaisilta yhtiöiltä perittävään veroon. Se, että cost plus -perusteesta suljetaan pois tärkeitä menoja ja että siinä sovelletaan yhtä ainoaa hintaa, joka yleensä on asetettu 8 prosenttiin riippumatta siitä, minkä tyyppistä toimintaa keskus harjoittaa, johtaa kumulatiivisena vaikutuksena veron alenemiseen, mikä on EY:n perustamissopimuksen 87 artiklassa tarkoitettu taloudellinen etu.

VI.2.2 Valtion varojen käyttö

(96) Komissio pysyy siinä kannassa, että johdanto-osan kappaleessa 75 mainitut taloudelliset edut rahoitetaan valtion varoilla. Poikkeussääntöjen soveltaminen Belgiassa sijaitseviin koordinointikeskuksiin johtaa siihen, että keskusten verot ovat alempia kuin siinä tapauksessa jos niihin sovellettaisiin yleistä oikeutta. Belgian valtio siis luopuu osasta verotulojaan.

(97) Esitetty verotulojen korotus syntyy toisaalta Belgian kaikkien yritysten koko verotulojen vertaamisesta järjestelmän käyttöönoton ja tämän hetken välillä. Toimenpiteen tukiluonne pitää arvioida tapauskohtaisesti etua saavan yrityksen tasolla tiettynä hetkenä sen toteamiseksi, saavatko tietyt yritykset valtiolta enemmän tai osallistuvatko ne julkisten hyödykkeiden ja palvelujen rahoitukseen vähemmän. Jos asiaa ei tutkittaisi tapauskohtaisesti, tuen kaikki muodot olisivat perusteltuja, mikäli tuen avulla yritys houkutellaan jäsenvaltioon, yrityksen tulevat verotettavat tulot kasvavat tai yritystä rohkaistaan pysymään maassa.

(98) Kun arvioidaan tarkasteltavana olevan vapautuksen tukiluonnetta, sillä, että Belgian valtio luopuu verotuloista muiden vapautusten puitteissa, ei ole merkitystä. Kuten tässä päätöksessä on jo todettu, mainitut vapautukset voivat olla, kukin omien tunnusmerkkiensä perusteella, soveltumatonta valtiontukea, soveltuvaa valtiontukea tai ei lainkaan tukea. Valtion varojen käyttöä ei ole suljettu pois yhdessäkään näistä kolmesta toimenpidetyypistä.

VI.2.3 Kilpailun vääristyminen ja vaikutus jäsenvaltioiden väliseen kauppaan

(99) Komissio pysyy myös siinä kannassa, että tässä päätöksessä kuvaillut edut vääristävät tai uhkaavat vääristää kilpailua Belgiassa sijaitsevien yhtiöiden välillä ja että tämä vääristyminen vaikuttaa yhteisön sisäiseen kauppaan. Yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännön mukaan(41) ja kuten tiedonannon 11 kohdassa on huomautettu, "jo pelkästään se, että tuki vahvistaa kyseisen yrityksen asemaa jäsenvaltioiden välisessä kaupassa muihin, kilpaileviin yrityksiin nähden, riittää perusteeksi sille, että tuen katsotaan vaikuttavan yhteisön kauppaan".

(100) Ensinnäkin komissio katsoo, että se on lyhyesti mutta riittävästi perustellut asian tämän puolen menettelyn aloittamisesta antamaansa päätöstä koskevan kirjeen 56 ja 57 kohdissa, myös alaviitteessä mainitun tuomion(42) osalta. Kyseisen tuomion 65 ja 66 kohtien mukaan EY:n perustamissopimuksen 190 artiklan (nyt 253 artikla) mukainen perusteluvelvollisuus määräytyy kyseisen säädöksen, päätöksen tai muun toimenpiteen luonteen mukaan, ja perusteluista on selkeästi ja yksiselitteisesti ilmettävä toimenpiteen tehneen yhteisön toimielimen päättely siten, että niille, joita toimenpide koskee, selviävät sen syyt ja että yhteisöjen tuomioistuin voi täyttää valvontatehtävänsä. Perusteluvelvollisuutta on arvioitava asiaan liittyvien asianhaarojen perusteella. Yhteisöjen tuomioistuimen mukaan perusteluissa ei tarvitse esittää kaikkia asiaan liittyviä tosiseikkoja ja oikeudellisia seikkoja. Erityisesti valtiontukia koskevan päätöksen osalta yhteisöjen tuomioistuin on todennut, että vaikka tietyissä tapauksissa jo tuen myöntämiseen liittyvien seikkojen vuoksi tuki voi vaikuttaa jäsenvaltioiden väliseen kauppaan ja vääristää tai uhata vääristää kilpailua, komission on joka tapauksessa mainittava nämä seikat päätöksensä perusteluissa. Perusteluista käy myös ilmi, että keskuksille myönnettyjen etujen takia keskusten kilpailuasema vahvistuu sillä alalla, jolla ne tarjoavat konsernin jäsenille palveluja - eli alalla, jolla ne kilpailevat suoraan muun muassa rahoituslaitosten ja sijoitusyhtiöiden kanssa sekä muun muassa verotuslainsäädäntöön, työvoiman hankintaan ja tietojenkäsittelyyn erikoistuneiden konsulttitoimistojen kanssa - ja että näiden etujen takia myös konserniin kuuluvien, lukuisilla talouden aloilla toimivien yhtiöiden kilpailuasema vahvistuu. Kaikilla näillä aloilla harjoitetaan intensiivistä kansainvälistä ja yhteisön sisäistä kauppaa, ja suuret monikansalliset yritykset kilpailevat suoraan erikokoisten monikansallisten tai paikallisten yritysten kanssa.

(101) Toiseksi vastaavanlaiset tai kilpailevat määräykset muissa jäsenvaltioissa eivät oikeuta valtiontuen myöntämistä. Jokaista toimenpidettä, kuten keskuksiin sovellettavaa järjestelmää, pitää analysoida suhteessa kyseisen jäsenvaltion verojärjestelmään. Nämä toimenpiteet voivat olla joko yleisiä toimenpiteitä, soveltuvaa tukea tai soveltumatonta tukea niiden omista tunnusmerkeistä riippuen. Mikään näistä toimenpiteistä ei kuitenkaan automaattisesti sulje pois kilpailun häiriytymistä tai kauppaan kohdistuvaa vaikutusta. Belgia on vaatinut, että komission olisi empiirisesti osoitettava kilpailun vääristyminen ja kauppaan kohdistuva vaikutus. Komissio on kuitenkin sitä mieltä, että tämä vaatimus on liioiteltu, ja viittaa asioissa C15/98 ja C105/99 annettuihin tuomioihin.

(102) Kolmanneksi voidaan todeta, että tehtävien keskittäminen koordinointikeskusten tapaisiin yksiköihin monikansallisten konsernien sisällä on komissiolle tuttu ilmiö. Komissio ei arvostele ilmiötä lainkaan, mikäli keskittäminen toteutetaan siitä odotettujen mittakaavaetujen takia. Sen sijaan komissio ei voi hyväksyä sitä, että tällaisten yksikköjen perustamiseen yhdistetään erityisten, yleistä oikeutta huomattavasti edullisempien verojärjestelmien myöntäminen. Komissio ei hyväksy perusteeksi myöskään sitä, että jokaisella monikansallisella yrityksellä on vastaavanlainen yksikkö, tai se voi perustaa sellaisen joko Belgiaan tai ulkomaille. Tämä argumentti perustuu siihen oletukseen, että suurten monikansallisten konsernien ainoat kilpailijat yhteisön sisäisessä kaupassa ovat toisia monikansallisia konserneja. Oletus ei vastaa todellisuutta, kun otetaan huomioon, että myös paikalliset yritykset ja pienemmät monikansalliset konsernit osallistuvat yhteisön sisällä käytävään kauppaan. Näille yrityksille ja konserneille ei kuitenkaan tarjota niitä veroetuja, joita keskuksille myönnetään.

(103) Neljänneksi konserni hyötyy suoraan tai epäsuorasti koordinointikeskuksiin sovellettavan verojärjestelmän taloudellisista eduista. Nämä edut vahvistavat ryhmän taloudellista asemaa, mikä voi vaikuttaa pankkien ryhmille myöntämään luokitukseen. Tämän seurauksena ryhmän taloudellinen asema vahvistuu entisestään, koska sille avautuu pääsy edullisempiin ehtoihin.

VI.2.4 Toimenpiteiden valikoivuus/erityisyys

(104) Komissio toteaa, että edut ovat erityisiä, koska ne suosivat tiettyjä yrityksiä EY:n perustamissopimuksen 87 artiklan tarkoittamalla tavalla. Järjestelmää sovelletaan suoraan koordinointikeskuksiin ja suoraan tai epäsuoraan muihin yhtiöihin niissä monikansallisissa konserneissa, joihin keskusten väistämättä täytyy kuulua. Valikoivuus ei johdu alueeseen tai alaan liittyvistä kriteereistä vaan niistä pakollisista kriteereistä, jotka keskusten ja konsernien on täytettävä saadakseen luvan ja päästäkseen hyötymään järjestelmästä (katso johdanto-osan kappale 13). Nämä kriteerit koskevat muun muassa konsernin laajuutta ja monikansallista luonnetta sekä konsernin sisällä harjoitetun toiminnan luonnetta. Komissio toteaa, että asianosaisten esittämät perusteet eivät ole pystyneet millään lailla muuttamaan komission vakaumusta siitä, että järjestelmä on valikoiva ja että se ei ole Belgian verojärjestelmän luonteen tai rakenteen mukainen.

(105) Harkintavallan osalta komissio hyväksyy vakuutus- ja jälleenvakuutustoimintojen harjoittamista koskevan perusteen. Komissio myöntää myös, että hallinnolla ei ole paljoakaan harkintavaltaa keskuksen luvan myöntämisessä tai kieltämisessä, eikä luvan myöntäminen tai kieltäminen siis vaikuta tältä osin järjestelmän erityisyyteen. Komissio toistaa kuitenkin käsityksensä, että harkintavallasta on kyse 8 prosentin prosenttiosuuden valinnassa, joka hallinnollisessa kiertokirjeessä ilmoitetaan vakioprosenttiosuudeksi. Kun otetaan huomioon veron perusteen rajallisuus, tämä yhdenmukaisen ja alhaisen prosenttiosuuden järjestelmällinen soveltaminen voi johtaa veron perusteen alenemiseen ja siten EY:n perustamissopimuksen 87 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuun taloudelliseen etuun.

(106) Toiseksi tiedonanto ei luo jäsenvaltioille lisävelvoitteita. Menettelyn eri vaiheiden aikana komissio on selittänyt, miksi se katsoi, että asianomaiset toimenpiteet olivat valikoivia ja että ne eivät olleet verojärjestelmän luonteen tai rakenteen mukaisia. Poistaakseen komission ilmaisemat epäilyt jäsenvaltio voi esimerkiksi osoittaa, että toimenpide ei ole luonteeltaan valikoiva. Toinen mahdollisuus on osoittaa, että toimenpiteen erityisyys on perusteltavissa verojärjestelmän luonteen tai rakenteen pohjalta, jolloin toimenpidettä voidaan pitää yleisenä. Koska komissio ei ole saanut vakuuttavia perusteluja, on se sitä mieltä, että tulkinta toimenpiteen valikoivuudesta oli perusteltu.

Oikeutus verojärjestelmän luonteen tai rakenteen perusteella

(107) Johdanto-osan kappaleissa 56-59 ilmaistut perusteet osinkotulojen verotuksesta eivät ole vakuuttavia seuraavista syistä.

(108) Ensinnäkin osinkotulojen verotus otettiin periaatteessa käyttöön yhtenä verotustapana, eikä ole oikein väittää, että sen tarkoituksena on etupäässä verottaa luonnollisia henkilöitä ja oikeushenkilöitä, joilla ei ole velvollisuutta tehdä ilmoitusta lähdeveron alaisista tuloistaan. Mitä tulee muihin mainittuihin verovapautuksiin, pelkästään se, että vapautukset ovat olemassa, ei oikeuta kyseisiä vapautuksia Belgian verojärjestelmän luonteen tai rakenteen perusteella, eikä se oikeuta erityisesti keskuksiin sovellettuja, lailla vahvistettuja valintakriteerejä. Kaikki nämä vapautukset voivat olla niille luonteenomaisten tunnusmerkkien perusteella joko soveltuvaa tukea tai soveltumatonta tukea tai voi olla, että kyse ei ole lainkaan tuesta. Työllisyysvyöhykkeitä varten vuonna 1982 luodun järjestelmän ilmoituksen takia komissio luokitteli tueksi nimenomaan vapautukset lähdeverosta ja pääomaverosta, jotka oli myönnetty työllisyysvyöhykkeillä sijaitseville yhtiöille, ennen kuin komissio julisti ne yhteismarkkinoille soveltuviksi.

(109) Vapautukset, joita yleisessä oikeudessa säädetään ei-asukkaille maksetuista tuloista, ovat yleensä ehdollisia ja rajoittuvat "tallettajiin, jotka ovat ei-asukkaita" eli luonnollisiin henkilöihin, jotka eivät käytä tuloja tuottavaa irtainta omaisuutta ammatinharjoittamiseen.

(110) Toiseksi Belgian viranomaisten esittämä esimerkki siitä, että lähdeveron pidättäminen ei sovellu käteisvarojen hallinnan (cash pooling) keskittämistoimintaan, ei ole relevantti tarkasteltavana olevassa tapauksessa. Esimerkissä lähdetään virheellisesti siitä, että tulot vastaanottava yhtiö maksaa verot Belgiaan, mutta mikäli näin on, yleinen oikeus riittää vapauttamaan liiketoimet lähdeverosta. Lisäksi asiaa koskevan menettelyn tarkoituksena ei ole velvoittaa lähdeveroa kaikista keskuksen toteuttamista liiketoimista, koska menettely ei koske lukuisia vapautuksia, joista säädetään yleisessä oikeudessa ja joita keskukset voivat edelleen käyttää. Se mahdollisuus, että koordinointikeskusten pitää pidättää lähdevero kaikista maksetuista tai jaetuista tuloista, koskee siis ainoastaan niitä tapauksia, joissa kaikki tulot maksettaisiin verovelvollisille, jotka eivät voi hyötyä yleisistä vapautuksista, joista Belgian ja Euroopan yhteisöjen lainsäädännössä ja Belgian solmimissa kansainvälisissä sopimuksissa säädetään. Tämän olettamuksen mukaan keskuksella olisi yksinkertaisesti samat riskit kuin muilla yhtiöillä, jotka harjoittavat samanlaisia toimintoja konsernissa, joka ei täytä asetuksessa 187 asetettuja ehtoja.

(111) Kolmanneksi voidaan todeta, että kaksinkertaisen kansainvälisen verotuksen riski on aivan sama muille yhtiöille, jotka harjoittavat samanlaista toimintaa kuin keskukset ja joilla ei ole pääsyä poikkeusjärjestelmään. Kun otetaan huomioon Belgian solmimien kansainvälisten sopimusten verkosto, riski kaksinkertaisesta kansainvälisestä verotuksesta koskee ainoastaan liiketoimia niiden maiden kanssa, joiden kanssa Belgialla ei ole sopimusta.

(112) Neljänneksi ei ole ilmoitettu, miksi poikkeusjärjestelmän välttämättä pitäisi olla hyödyksi pääkonttorin toiminnoille. Ennen kaikkea ei osoiteta, missä suhteessa järjestelmään pääsyä rajoittava valikoivuus oli verojärjestelmän luonteen tai rakenteen mukaista. Yhtiöt, jotka kuuluvat pienempiin konserneihin tai sellaisiin konserneihin, joiden toiminta rajoittuu kahteen maahan, voivat myös suorittaa pääkonttorille kuuluvia toimintoja ilman, että niillä on sen takia pääsy järjestelmään. Kun valikoivuutta tarkastellaan direktiivin 90/435/ETY valossa, niin valikoivuutta ei määritellä samalla tavalla kuin asetuksessa N:o 187, koska ehdot koskevat sitä pääomasijoituksen prosenttiosuutta, joka yrityksellä (emoyhtiö) on muissa yrityksissä (tytäryhtiössä) sekä pääomasijoituksen kestoa. Joka tapauksessa neuvosto on direktiivin hyväksyessään huolehtinut jäsenvaltioiden verosääntöjen yhdenmukaistamisesta, minkä seurauksena nämä verosäännöt, mikäli ne ovat tästä lähtien sopusoinnussa direktiivin määräysten kanssa, eivät enää jakaudu jäsenvaltioille eivätkä sen takia voi olla valtiontukea. Lopuksi ei ole selitetty sitä, miksi vuonna 1983 pidettiin välttämättömänä vapauttaa keskusten kaikki liiketoimet, koska keskusten oli tarkoitus kehittää luonteeltaan uudistavia rahoitusvälineitä. Tähän välttämättömyyteen ei enää missään tapauksessa voida vedota keskuksiin sovellettua erityisjärjestelyä puolustettaessa. Koska tämäntyyppiset rahoitusvälineet ovat nykyisin erittäin tavallisia, tämä peruste näyttää vahvistavan kehityksen niillä markkinoilla, joilla keskukset toimivat.

VI.3. Soveltuvuus yhteismarkkinoille

(113) Jotta valtiontukiohjelma olisi yhteismarkkinoille soveltuva, sen pitää vastata tarkasti jotakin EY:n perustamissopimuksen 87 artiklan 2 ja 3 kohdissa kuvatuista tilanteista. Tutkittuaan asianosaisten esittämiä perusteita komissio toteaa, että koordinointikeskuksiin sovellettu järjestelmä ei täytä yhtään näistä poikkeusmääräyksistä. Järjestelmää ei ole tarkoitettu yksittäisille kuluttajille, se ei palvele poikkeuksellisten tapahtumien aiheuttaman vahingon korjaamista, Belgian taloudessa olevan vakavan häiriön poistamista, Euroopan yhteistä etua koskevan tärkeän hankkeen edistämistä eikä kulttuurin ja kulttuuriperinnön edistämistä.

(114) Mitä keskusten tekemiin investointeihin tulee, komissiolle ei ole esitetty yhtään tekijää, jonka perusteella voitaisiin todeta, että nämä investoinnit vastaavat tukikelpoisia alkuinvestointeja, sellaisina kuin niitä kuvataan alueellisia valtiontukia koskevien suuntaviivojen(43) kohdissa 4.4 ja 4.5. Suurille yrityksille eli sille ryhmälle, johon useimmat koordinointikeskukset kuuluvat, investointituki sallitaan yksinomaan sellaisilla alueilla, jotka kuuluvat 87 artiklan a ja c alakohtien alaisuuteen. Lopuksi, mitä tulee työpaikkojen luomiseen, työllisyystuen suuntaviivoissa(44) todetaan, että tuen taso ei saa olla korkeampi kuin on välttämätöntä työpaikkojen luomisen edistämiseksi. Komissio toteaa tarkasteltavana olevasta tapauksesta, että koordinointikeskuksiin sovelletun järjestelmän veroeduista syntyvä rahamäärä riippuu keskuksen toiminnan volyymistä eikä luotujen työpaikkojen määrästä.

(115) Keskuksille myönnetyt veroedut eivät siis liity investointeihin, työllisyyden edistämiseen tai erityisiin projekteihin. Ne muodostavat sen takia pysyviä verohelpotuksia, jotka ovat toimintatukea. Toimintatuki on periaatteessa kiellettyä. Alueellisia valtiontukia koskevien suuntaviivojen 4.15 kohdassa määrätään, että tällainen tuki voidaan kuitenkin sallia poikkeustapauksissa ja tietyin ehdoin niillä alueilla, jotka kuuluvat 87 artiklan 3 kohdan a alakohdan poikkeusten alaisuuteen. Ottaen huomioon, että nämä poikkeukset eivät koske Belgiaa, kyseessä olevat tuet voivat siinä määrin muuttaa kaupan edellytyksiä, että yhteisön etu vahingoittuu, eivätkä tuet sen takia kuulu 87 artiklan 3 kohdan ja c alakohdan poikkeusmääräyksen alaisuuteen. Vertaamalla toimenpidettä komission vuonna 1982 hyväksymiin työllisyysvyöhykkeisiin ei tarkasteltavana olevassa tapauksessa voida puolustella toimenpiteen soveltuvuutta yhteismarkkinoille. Sen takia ei ole tarpeellista tutkia komission tässä asiassa harjoittaman politiikan kehitystä, vaan riittää kun huomautetaan, että tämä päätös koski yksinomaan Vallonian ja Flanderin työllisyysvyöhykkeitä, jotka niihin aikoihin kamppailivat korkean työttömyyden kanssa. Komissio sulki kategorisesti pois työllisyysvyöhykkeen perustamisen Brysselin aluehallinnon alueelle. Useimmat koordinointikeskuksista on kuitenkin perustettu tälle alueelle.

(116) Pääomaverosta vapauttamisen osalta komissio on sitä mieltä, että koska tuki ei sovellu yhteismarkkinoille, ei ole tarpeen tutkia, onko vapautus neuvoston direktiivin 69/335/ETY mukainen. Komissio pidättää itsellään oikeuden käsitellä tätä kysymystä toisessa yhteydessä.

VI.4. Perusteltu luottamus

(117) Komissio myöntää, että tuen saajat tuntevat perusteltua luottamusta. Sen takia on perusteltua, että komissio antaa niiden keskusten, joilla 31. joulukuuta 2000 oli lupa, hyötyä järjestelmän eduista sen lupakauden loppuun asti, joka oli voimassa tämän päätöksen ajankohtana, ja korkeintaan 31. joulukuuta 2010 asti. Tämä kanta perustuu alla esitettyihin seikkoihin.

(118) Myöntämällä luvan verohallinto olettaa jo etukäteen, että luvan saanut keskus täyttää kymmenen vuoden ajan ehdot ja hyötyy asetuksen N:o 187 poikkeusjärjestelmästä ilman, että keskuksen on joka vuosi osoitettava, että ehdot on täytetty. Jos hallinto kuitenkin toteaa, että ehtoja ei enää täytetä, keskus suljetaan tulevaisuudessa järjestelmän ulkopuolelle. Belgian perustuslain mukaisesti nämä sopimukset koskevat vain tosiasioita eivätkä sovellettavaa järjestelmää. Sopimukset eivät siis anna juridista takuuta siitä, että järjestelmä, sellaisena kuin se on luvan myöntämishetkellä, säilyy samanlaisena seuraavat kymmenen vuotta. Mikään sopimus ei siis sido hallintoa hyväksytylle keskukselle myönnettyjen etujen osalta. Belgian valtion vastaus vahvistaa tätä näkemystä, sillä yritykselle mahdollisesti koituvan vahingon yhteydessä Belgian valtion vastuu on siviilioikeudellinen eikä sopimukseen perustuva. Belgian valtion ja kolmansien osapuolien siteeraama belgialainen ja eurooppalainen oikeuskäytäntö koskevat oikeusvarmuuden ja perustellun luottamuksen periaatteiden kunnioittamista. Oikeuskäytännön tarkastelusta käy ilmi ainoastaan, että komissio voi kumota päätöksen taannehtivasti vain erittäin ankarin ehdoin ja kohtuullisen määräajan sisällä. Jos komissio kuitenkin käyttää voimassa olevia tukia koskevaa menettelyä, komission toimilla ei voi missään tapauksessa olla taannehtivaa vaikutusta, koska komissio ei voi vaatia kyseisen tuen takaisinmaksamista. Oikeuskäytännössä määrätään myös, että komissio ei myöhemmin saa kumota päätöstään, mikäli päätöksen kumoaminen aiheuttaisi asianomaisille yrityksille kohtuutonta vahinkoa. Yritysten oikeusvarmuus taataan tässä yhteydessä voimassa olevia tukia koskevalla menettelyllä, joka antaa komissiolle mahdollisuuden asettaa tarvittaessa siirtymäjakson järjestelmän lakkauttamiselle.

(119) Tässä yhteydessä komissio toteaa, että sen pitää todellakin ottaa huomioon Belgian valtion ja asianosaisten huomautukset kyseisten yritysten ja konsernien tekemien tärkeiden investointien osalta. Investoinnit koskevat muun muassa keskuksen infrastruktuurin rakentamista ja kehittämistä ja organisaatioon tehtyjä muutoksia sen rakenteen, verkostojen, menettelyjen ja toimintojen konserninsisäisen jakamisen osalta. Lisäksi yritykset ovat tehneet pitkän aikavälin sitoumuksia henkilökunnan, kiinteistöyritysten ja rahoituslaitosten kanssa. Vaikka luvan saaminen ei takaa järjestelmän jatkumista tai sen edullista luonnetta, komissio myöntää, että keskuksen perustaminen, investoinnit ja sitoumukset on tehty luottaen perustellusti taloudellisten ehtojen tiettyyn jatkuvuuteen, verojärjestelmä mukaan lukien. Sen takia komissio on päättänyt myöntää siirtymävaiheen, jonka aikana nykyisten edunsaajien cost plus -järjestelmä voidaan vähitellen lakkauttaa.

(120) Koska luvat eivät edes luvan voimassaoloaikana sisällä oikeutta järjestelmän tai sen edullisen luonteen jatkumiseen, komissio katsoo, että luvat eivät voi oikeuttaa järjestelmän jatkamiseen luvan umpeutumisen jälkeen. Kun otetaan huomioon, että luvat on selkeästi rajattu kymmeneen vuoteen, ei edes ole mahdollista, että perusteltu luottamus kohdistuisi luvan automaattiseen pidentämiseen, mistä olisi seurannut teoreettisesti ikuinen lupa.

VII. PÄÄTELMÄT

(121) Komissio toteaa, että Belgian koordinointikeskuksiin sovellettu verojärjestelmä ei sovellu yhteismarkkinoille ja että sen eri osien soveltumattomuus pitää poistaa osia poistamalla tai muuttamalla. Tämän päätöksen tiedoksiantamisesta lähtien järjestelmän tai sen osien sisältämää etua ei saa enää myöntää uusille edunsaajille, eikä järjestelmää saa ylläpitää nykyisiä lupia jatkamalla. Komissio panee merkille, että vuonna 2001 luvan saaneet keskukset eivät enää hyödy järjestelmästä 31. joulukuuta 2002 jälkeen.

(122) Komissio myöntää niiden keskusten osalta, joihin järjestelmää tällä hetkellä sovelletaan, että vuonna 1984 tehty päätös asetuksen N:o 187 hyväksymisestä sekä kilpailusta vastaavan komission jäsenen parlamenttikysymykseen antama vastaus(45) ovat herättäneet perustellun luottamuksen siihen, että kyseinen järjestelmä ei riko EY:n perustamissopimuksen valtiontukea koskevia määräyksiä.

(123) Sen seurauksena tehtyjen huomattavien investointien ja edunsaajien perustellun luottamuksen ja oikeusvarmuuden kunnioittamisen takia on perusteltua myöntää kohtuullinen määräaika, jonka kuluessa järjestelmä lakkautetaan jo luvan saaneiden keskusten osalta. Komissio katsoo, että tämä kohtuullinen määräaika päättyy 31. joulukuuta 2010. Keskukset, joiden lupa umpeutuu ennen tätä päivämäärää, eivät lupakautensa päätyttyä voi enää hyötyä järjestelmästä. Kyseisten veroetujen pidentäminen tai ylläpitäminen on sääntöjenvastaista luvan päättymisen jälkeen ja viimeistään 31. joulukuuta 2010 jälkeen.

ON TEHNYT TÄMÄN PÄÄTÖKSEN:

1 artikla

Belgiassa tällä hetkellä voimassa oleva verojärjestelmä, joka on tarkoitettu asetuksen N:o 187:n perusteella luvan saaneiden koordinointikeskusten hyväksi, on yhteismarkkinoille soveltumatonta tukea.

2 artikla

Belgian tulee kumota 1 artiklassa tarkoitettu tukiohjelma tai muuttaa sitä niin, että se soveltuu yhteismarkkinoille.

Belgia ei saa tämän päätöksen tiedoksiantamisen jälkeen enää myöntää kyseisen järjestelmän tai sen osien sisältämää etua uusille edunsaajille, eikä se saa ylläpitää tätä etua nykyisiä lupia pidentämällä.

Ne keskukset, joille lupa on myönnetty ennen 31. joulukuuta 2000, saavat ylläpitää järjestelmää tämän päätöksen tiedoksiantamispäivänä voimassa olevien lupien viimeiseen voimassaolopäivämäärään asti, ja korkeintaan 31. joulukuuta 2010 asti. Toisen kappaleen mukaisesti tämän päätöksen kohteena olevia etuja ei saa enää edes väliaikaisesti myöntää lupaa pidentämällä.

3 artikla

Belgian on ilmoitettava komissiolle kahden kuukauden kuluessa tämän päätöksen tiedoksiantamisesta, mitä toimia se on toteuttanut päätöksen noudattamiseksi.

4 artikla

Tämä päätös on osoitettu Belgian kuningaskunnalle.

Tehty Brysselissä 17. päivänä helmikuuta 2003.

Komission puolesta

Mario Monti

Komission jäsen

(1) EYVL C 147, 20.6.2002, s. 2.

(2) EYVL C 2, 6.1.1998, s. 2.

(3) EYVL C 384, 10.12.1998, s. 3.

(4) Ks. alaviite 1.

(5) EYVL L 83, 27.3.1999, s. 1.

(6) Kirje SG(2001) D/289723.

(7) Ks. alaviite 1.

(8) Pyyntö, 27. maaliskuuta 2002 (A/32428).

(9) Ilmoitettu järjestelmä on rekisteröity numerolla N351/2002.

(10) Kirje COMP D/53779, päivätty 18. heinäkuuta 2002.

(11) Ks. alaviite 1.

(12) Kirjeet COMP D/55338 ja D/56352.

(13) 27. joulukuuta 1984 annettu laki, 4. elokuuta 1986 annettu laki, 3. marraskuuta 1986 annettu asetus, 28. joulukuuta 1990 annettu laki, 23. lokakuuta 1991 annettu laki ja 4. huhtikuuta 1995 annettu laki.

(14) Monikansallinen luonne arvioidaan seuraavien kriteerien mukaan: sijoittuminen (tytäryhtiöiden muodossa vähintään neljässä maassa), ulkomailla toteutettu liikevaihto ja ulkomailla investoitu oma pääoma. Vaatimus siitä, että monikansallisella konsernilla tulee olla toimintaa vähintään neljässä maassa, on saatettu voimaan 4. elokuuta 1986 hyväksytyllä lailla.

(15) Mainonta, tietojen toimittaminen ja kerääminen, vakuutus ja jälleenvakuutus, tieteellinen tutkimus, suhteet kansallisiin ja kansainvälisiin viranomaisiin, kirjanpito-, hallinto- ja tietojenkäsittelytoimintojen keskitys, rahoitustoimien ja valuuttakurssien vaihtelusta johtuvan riskin kattamisen keskitys sekä kaikki avustavat ja valmistelevat toimet konserniin kuuluvia yhtiöitä varten.

(16) Ks. johdanto-osan kappale 8.

(17) "Ehdotus aiheellisiin toimenpiteisiin ryhtymisestä".

(18) EYVL L 249, 3.10.1969, s. 25.

(19) Vuoden 1992 tuloverolain toteuttamiseksi annetun asetuksen 105 §:n 3 momentissa mainitaan "ammattimaiset sijoittajat" sekä kolme muuta ryhmää verovelvollisia, joihin sovelletaan vapautusta osinkotulojen verotuksesta. Ryhmät ovat "rahoituslaitokset", "sosiaaliturvan alalla toimivat puolijulkiset laitokset" ja "tallettajat, ei-asukkaat".

(20) Ks. Tuloverolaki 1992:n kommentit nro 26/48.

(21) Ks. johdanto-osan kappale 21.

(22) Yhteisöjen tuomioistuimen tuomio 19. päivänä lokakuuta 2000 yhdistetyissä asioissa, Italian tasavalta (C-15/98) ja Sardegna Lines - Servizi Marittimi della Sardegna SpA (C-105/99) vastaan Euroopan yhteisöjen komissio, Kok. 2000, s. I-8855.

(23) Asukkaiden, luonnollisten henkilöiden verotus (NPB), asukkaiden, oikeushenkilöiden verotus (RPB), kotimaisten yhtiöiden verotus (Ven.B) ja ei-asukkaiden verotus (BNI, joka jakautuu luokkiin BNI/NP ja BNI/Ven sen mukaan, onko verovelvollinen luonnollinen henkilö vai yhtiö).

(24) EYVL L 225, 20.8.1990, s. 6.

(25) EYVL C 123, 22.4.1998, s. 9.

(26) 12. heinäkuuta 1990 annettu vastaus kirjalliseen kysymykseen nro 1735/90, jonka parlamentin jäsen G. de Vries esitti komissiolle (EYVL C 63, 11.3.1991, s. 37).

(27) Yhteisöjen tuomioistuimen tuomio 26. päivänä marraskuuta 1975, Groupement des fabricants de papiers peints de Belgique ym. vastaan Euroopan yhteisöjen komissio, asia 73/74, Kok. 1975, s. 1491, kohta 31.

(28) Yhteisöjen tuomioistuimen tuomio 3. päivänä maaliskuuta 1982, Alpha Steel Ltd. vastaan Euroopan yhteisöjen komissio, asia 14/81, Kok. 1982, s. 749.

(29) Yhteisöjen tuomioistuimen tuomio 9. päivänä heinäkuuta 1981, Administration des douanes vastaan Société anonyme Gondrand Frères ja Société anonyme Garancini, asia 169/80, Kok. 1981, s. 1931, kohta 17.

(30) Yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tuomio 22. päivänä tammikuuta 1997, Opel Austria GmbH vastaan Euroopan unionin neuvosto, asia T-115/94, Kok. 1997, s. II-2739, kohta 124.

(31) Yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tuomio 28. päivänä helmikuuta 2002, Kvaerner Warnow Werft GmbH vastaan Euroopan yhteisöjen komissio, yhdistetyt asiat T-227/99 ja T-134/00, Kok. 2002, s. II-1205.

(32) Yhteisöjen tuomioistuimen tuomio 5. päivänä lokakuuta 1994, Italian tasavalta vastaan Euroopan yhteisöjen komissio, asia C-47/91, Kok. 1994, s. I-4635, kohta 24.

(33) Pankit, leasing-yhtiöt jne.

(34) Tietoverkkoon, ohjelmistoihin, rahoitukseen jne. liittyvät kustannukset.

(35) Erityisesti yhteisöjen tuomioistuimen tuomio 20. päivänä kesäkuuta 1991, Cargill BV vastaan Euroopan yhteisöjen komissio, asioissa C-248/89 ja C-365/98, Kok. 1991, s. I-2987 ja s. I-3045 sekä yhteisöjen tuomioistuimen tuomio 17 päivänä huhtikuuta 1997, Henri de Compte vastaan Euroopan parlamentti, asia C-90/95 P, Kok. 1997, s. I-1999.

(36) Komission kirje D/53864, jossa aloitettiin yhteistyövaihe Belgian kanssa.

(37) Rakennetut ja rakentamattomat kiinteistöt samoin kuin materiaalit ja varusteet, jotka ovat luonteeltaan tai kohteensa puolesta kiinteää omaisuutta.

(38) N226/2000, alueellinen tukijärjestelmä 30. joulukuuta 1970 säädetyssä laissa.

(39) Ks. rekisteröinti-, hypoteekki- ja oikeudenkäyntikululaki, 115 pykälä ja seuraavat.

(40) Belgian valtio, sosiaalivakuutuslaitokset, rahoituslaitokset (pankki, vakuutus, ym.), sijoitusrahastot, sijoitusyhtiöt, pörssi.

(41) Yhteisöjen tuomioistuimen tuomio 17. päivänä syyskuuta 1980, Philip Morris vastaan komissio, asia 730/79, Kok. 1980, s. 2671.

(42) Ks. alaviite 22.

(43) EYVL C 74, 10.3.1998, s. 9.

(44) EYVL C 334, 12.12.1995, s. 4.

(45) Ks. alaviite 26.