ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
1.

Kansallisten toimivaltaisten viranomaisten on vaadittava, että vähemmän merkittävät laitokset ottavat seuraavat perusteet huomioon arvioidessaan, täyttääkö asetuksen (EU) N:o 575/2013 400 artiklan 2 kohdan d alakohdassa mainittu vastuu edellytykset, jotka koskevat asetuksen (EU) N:o 575/2013 400 artiklan 3 kohdan mukaista vapautusta suurten asiakasriskien rajasta: a) Sen arvioimiseksi, poistaako vastuun, alueellisen laitoksen tai keskuslaitoksen tai luottolaitoksen ja alueellisen laitoksen tai keskuslaitoksen välisen suhteen erityisluonne vastuusta aiheutuvan riskin tai vähentääkö se sitä, kuten asetuksen (EU) N:o 575/2013 400 artiklan 3 kohdan a alakohdassa on säädetty, vähemmän merkittävien laitosten on otettava huomioon i) onko olemassa tämänhetkisiä tai odotettavissa olevia varteenotettavia käytännön esteitä tai oikeudellisia esteitä sille, että vastapuoli maksaa saamisen oikea-aikaisesti luottolaitokselle, paitsi elvytys- tai kriisitilanteessa, jolloin Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivissä 2014/59/EU (1) esitetyt rajoitukset on pantava täytäntöön; ii) ehdotetut vastuut ovat luottolaitoksen tavanomaisen liiketoiminnan ja sen liiketoimintamallin mukaisia tai ne ovat perusteltavissa ryhmän rahoitusrakenteella; iii) prosessi, jolla tehdään päätös hyväksyä luottolaitoksen keskuslaitokseen kohdistuvat vastuut, sekä tällaisiin vastuisiin sovellettava seuranta- ja tarkistusprosessi yksittäisen laitoksen tasolla ja tarvittaessa konsolidoidusti on samankaltainen kuin prosessit, joita sovelletaan luotonantoon kolmansille osapuolille; iv) luottolaitoksen riskienhallintamenettelyt, tietojärjestelmä ja sisäinen raportointi mahdollistavat sen, että se voi jatkuvasti tarkistaa ja varmistaa, että sen alueelliseen laitokseen tai keskuslaitokseen kohdistuvat suuret asiakasriskit ovat linjassa sen riskistrategian kanssa. b) Sen arvioimiseksi, voidaanko mahdollisia jäljellä olevia keskittymäriskejä käsitellä muilla yhtä tehokkailla keinoilla – kuten Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2013/36/EU (2) 81 artiklassa säädetyillä järjestelyillä, menettelyillä ja menetelmillä – asetuksen (EU) N:o 575/2013 400 artiklan 3 kohdan b alakohdan mukaisesti, vähemmän merkittävien laitosten on otettava huomioon i) onko luottolaitoksella käytössään tehokkaat prosessit ja menettelyt ja tehokas valvonta sen varmistamiseksi, ettei vapautuksen käyttäminen johtaisi keskittymäriskiin, johon sillä ei ole riskistrategiaa; ii) onko luottolaitos ottanut virallisesti huomioon keskittymäriskin, joka perustuu sen alueelliseen laitokseen tai keskuslaitokseen kohdistuviin vastuisiin, osana yleistä riskinarviointiaan; iii) onko luottolaitoksella riskienhallintajärjestelmä, jossa valvotaan asianmukaisesti ehdotettuja riskirajoja; iv) syntyvä keskittymäriski on selvästi yksilöity tai yksilöidään selvästi luottolaitoksen sisäisessä vakavaraisuuden hallintaprosessissa (ICAAP) ja sitä hallitaan aktiivisesti. Keskittymäriskin hallintaa koskevia järjestelyjä, menettelyjä ja mekanismeja arvioidaan vakavaraisuuden arviointiprosessissa.
(1)

Euroopan keskuspankin suuntaviivojen (EU) 2015/280 EKP/2014/44 (1) mukaan sellaisten jäsenvaltioiden kansalliset keskuspankit, joiden rahayksikkö on euro (jäljempänä ’kansalliset keskuspankit’) ja jotka ovat mainitun asetuksen 6 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuja omia setelipainojaan käyttäviä kansallisia keskuspankkeja, voivat perustaa erillisen oikeushenkilön julkisten tehtävien, erityisesti eurosetelien valmistuksen, yhteistä hoitamista varten. Asetuksen 1 artiklan 2 kohdassa vahvistetaan edellytykset, jotka tällaisen erillisen oikeushenkilön on täytettävä, jotta se voidaan katsoa omaksi setelipainoksi. Se, että yhteisö on kansallisten keskuspankkien yhteisessä määräysvallassa, on yksi edellytyksistä. Tällä hetkellä suuntaviivoissa ei ole nimenomaisesti säädetty mahdollisuudesta käyttää yhteistä määräysvaltaa, soveltuvin osin yhden tai useamman kansallisen keskuspankin kanssa, toisen yhteisessä määräysvallassa olevan oikeushenkilön kautta. Tällainen yhteisen määräysvallan välillisen käytön mahdollisuus olisi sisällytettävä säännöstöön, jotta kansallisilla keskuspankeilla olisi mahdollisuus valita asianmukaiseksi katsomansa oikeudellinen muoto yhteistyölle Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2014/24/EU (2) 12 artiklan täytäntöönpanevan kansallisen lainsäädännön mukaisesti. Näin ollen sellaisen kansallisen keskuspankin, joka on sulkenut aikaisemman oman setelipainonsa, ja joka välillistä yhteistä määräysvaltaa käyttämällä alkaa käyttää erillisen oikeushenkilön muodossa olevaa toista omaa setelipainoa, kuuluu edelleen suuntaviivojen (EU) 2015/280 EKP/2014/44 6 artiklan 1 kohdassa ja johdanto-osan 7 kappaleessa tarkoitettuihin omia setelipainojaan käyttäviin kansallisiin keskuspankkeihin.
4)

Korvataan 8 artiklan 1 kohta seuraavasti: ”1. Eturistiriitojen välttämiseksi eurojärjestelmän tarjoamien T2S-palvelujen ja eurojärjestelmän valvontatehtävien välillä eurojärjestelmän keskuspankkien on varmistettava, että a) T2S-johtokunnan jäsenet eivät saa suoraan osallistua T2S:n tai T2S:lle katteensiirtotoimintansa ulkoistavien arvopaperikeskusten yleisvalvontaan, jos tällainen osallistuminen saattaisi olla tosiasiallisesti tai potentiaalisesti ristiriidassa heillä T2S-johtokunnan jäseninä olevien tehtävien kanssa. Tällaisten ristiriitojen havaitsemiseksi ja välttämiseksi on otettava käyttöön asianmukaisia toimenpiteitä; b) T2S-johtokunnan jäsenet eivät saa olla jäseninä sisäisen tarkastuksen komiteassa eivätkä he saa osallistua päivittäin tason 3 toimintoihin; c) T2S:n yleisvalvonta ja T2S:n operatiivinen toiminta on erotettu toisistaan.”
1)

lisätään 2 artiklaan 99 a kohta seuraavasti: ”99 a) ’alasajettavalla’ yhteisöllä tarkoitetaan yksityis- tai julkisomisteista yhteisöä, a) jonka päätarkoituksena on luopua vähitellen omaisuudestaan ja lopettaa liiketoimintansa, tai b) joka on varainhoitoon tai liiketoiminnoista luopumiseen keskittyvä yhtiö, joka on perustettu tukemaan rahoitussektorin uudelleenjärjestelyä ja/tai kriisinratkaisua, mukaan lukien erilliset varainhoitoyhtiöt, jotka perustetaan kriisinratkaisun yhteydessä eroteltaessa varoja Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 806/2014 (*1) 26 artiklan tai Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2014/59/EU (*2) 42 artiklan täytäntöönpanemiseksi annetun kansallisen lainsäädännön nojalla. (*1) Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EU) N:o 806/2014, annettu 15 päivänä heinäkuuta 2014, yhdenmukaisten sääntöjen ja yhdenmukaisen menettelyn vahvistamisesta luottolaitosten ja tiettyjen sijoituspalveluyritysten kriisinratkaisua varten yhteisen kriisinratkaisumekanismin ja yhteisen kriisinratkaisurahaston puitteissa sekä asetuksen (EU) N:o 1093/2010 muuttamisesta (EUVL L 225, 30.7.2014, s. 1)." (*2) Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2014/59/EU, annettu 15 päivänä toukokuuta 2014, luottolaitosten ja sijoituspalveluyritysten elvytys- ja kriisinratkaisukehyksestä sekä neuvoston direktiivin 82/891/ETY, Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivien 2001/24/EY, 2002/47/EY, 2004/25/EY, 2005/56/EY, 2007/36/EY, 2011/35/EU, 2012/30/EU ja 2013/36/EU ja asetusten (EU) N:o 1093/2010 ja (EU) N:o 648/2012 muuttamisesta (EUVL L 173, 12.6.2014, s. 190).”;"
”(7)

Vaihtoehtoja ja harkintavaltaa, jotka liittyvät tiettyjen vastuiden rajaamiseen asetuksen (EU) No 575/2013 395 artiklan 1 kohdassa tarkoitettujen suuria asiakasriskejä koskevien rajoitusten soveltamisalan ulkopuolelle, olisi sovellettava yhdenmukaisella tavalla sekä merkittäviin että vähemmän merkittäviin laitoksiin tasapuolisten toimintaedellytysten luomiseksi luottolaitoksille osallistuvissa jäsenvaltioissa, tietyistä vastuista johtuvien keskittymisriskien rajoittamiseksi sekä sen varmistamiseksi, että koko YVM:ssä sovelletaan samoja minimistandardeja arvioitaessa mainitun asetuksen 400 artiklan 3 kohdan noudattamista. Erityisesti olisi rajoitettava 129 artiklan 1, 3 ja 6 kohdassa tarkoitetuista katetuista joukkolainoista johtuvia keskittymisriskejä sekä riskejä, jotka liittyvät jäsenvaltioiden alue- tai paikallisviranomaisiin liittyviin vastuisiin tai niiden takaamiin vastuisiin ja joihin sovellettaisiin 20 prosentin riskipainoa asetuksen (EU) N:o 575/2013 kolmannen osan II osaston 2 luvun nojalla. Ryhmien sisäisten vastuiden – osakkuudet tai muut omistusosuudet mukaan luettuina – osalta on varmistettava, että näiden vastuiden rajaamista suuria asiakasriskejä koskevien rajoitusten soveltamisalan ulkopuolelle koskeva päätös perustuu asetuksen (EU) 2016/445 (EKP/2016/4) liitteessä I täsmennettyyn huolelliseen arviointiin. Kun on kyse vastuista – osakkuudet tai muut omistusosuudet mukaan luettuina – sellaisilta alueellisilta tai keskuslaitoksilta, joiden ryhmään luottolaitos säädösperusteisesti kuuluu, ja joiden tehtävänä on näiden määräysten mukaan suorittaa käteismaksujen selvitystä ryhmän sisällä, on asianmukaista soveltaa yhteisiä perusteita arvioitaessa, täyttyvätkö asetuksen (EU) No 2016/445 (EKP/2016/4) liitteessä II vahvistetut edellytykset suurten asiakasriskin rajasta vapauttamiselle. Tällaisella yhtenäisellä soveltamisella varmistetaan, että saman ryhmän osaksi liittyneitä merkittäviä ja vähemmän merkittäviä luottolaitoksia kohdellaan yhdenmukaisella tavalla. Asetuksen (EU) N:o 575/2013 400 artiklan 2 kohdassa säädetyn option käyttöä olisi sovellettava näiden suuntaviivojen mukaisesti ainoastaan, jos asianomainen jäsenvaltio ei ole käyttänyt asetuksen (EU) No 575/2013 493 artiklan 3 kohdassa säädettyä optiota.”
2.

korvataan 3 artiklan 1 kohdan a alakohdan viides alakohta seuraavasti: ”Kaikki tiedot on ilmoitettava; asetuksen (EU) N:o 1071/2013 (EKP/2013/33) liitteessä I olevan 3 osan taulukoissa 3 ja 4 euroalueeseen kuulumattomia jäsenvaltioita koskeviin soluihin sovelletaan kuitenkin joitakin erityissäännöksiä, jotka esitetään 8 kohdassa. Lisäksi, edellä mainitun taulukon 3 osalta, kansallisten keskuspankkien on – sen seurauksena että yhteinen kriisinratkaisuneuvosto perustettiin vuonna 2015 Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 806/2014 (*1) mukaisesti – myös raportoitava positionsa suhteessa yhteiseen kriisinratkaisuneuvostoon, ”valikoidut EU:n toimielimet” -solussa. Siltä osin kuin on kyse asetuksen (EU) N:o 1071/2013 (EKP/2013/33) liitteessä I olevan 5 osan taulukon 5 vaatimuksista, jotka koskevat rahalaitosten hallinnoimien arvopaperistettujen ja taseesta poistettujen lainojen ilmoittamista, kansalliset keskuspankit voivat lisäksi laajentaa ilmoitusvaatimukset koskemaan myös niitä rahalaitosten hallinnoimia lainoja, jotka on siirretty muulla tavoin. Jos tällaiset lisätiedot eivät sisälly asetuksen (EU) N:o 1071/2013 (EKP/2013/33) liitteessä I olevan 5 osan taulukossa 5 ilmoitettuihin tietoihin, mutta ne ovat kansallisten keskuspankkien saatavilla, ne sisällytetään näiden suuntaviivojen liitteessä II olevan 1 osan taulukkoon 4. Mikäli kansalliset keskuspankin ovat saaneet (esim. muilta rahoituksen välittäjiltä tai rahoituksen ja vakuutuksen välitystä avustavilta laitoksilta) tiedot arvopaperistetuista tai muulla tavoin siirretyistä lainoista, jotka eivät ole rahalaitosten hallinnoimia, tällaiset tiedot sisällytetään liitteessä II olevan 1 osan taulukkoon 4. Jos kansallisen keskuspankin saatavilla on tietoja notional cash pooling -järjestelyistä, tällaiset tiedot sisällytetään liitteessä II olevan 1 osan taulukkoon 5. (*1) Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EU) N:o 806/2014, annettu 15 päivänä heinäkuuta 2014, yhdenmukaisten sääntöjen ja yhdenmukaisen menettelyn vahvistamisesta luottolaitosten ja tiettyjen sijoituspalveluyritysten kriisinratkaisua varten yhteisen kriisinratkaisumekanismin ja yhteisen kriisinratkaisurahaston puitteissa sekä asetuksen (EU) N:o 1093/2010 muuttamisesta (EUVL L 225, 30.7.2014, s. 1)”;"
2.

Konsolidoitavat erät (3 B.2) on yhtä kuin myös sektorin S.13 varoihin kuuluvat sektorin S.13 velat ilman a) myös alasektorin S.1311 varoihin kuuluvia alasektorin S.1311 velkoja, b) myös alasektorin S.1312 varoihin kuuluvia alasektorin S.1312 velkoja, c) myös alasektorin S.1313 varoihin kuuluvia alasektorin S.1313 velkoja ja d) myös alasektorin S.1314 varoihin kuuluvia alasektorin S.1314 velkoja, ja se muodostuu käteisrahasta ja talletuksista [3 B.3] plus lyhytaikaisista velkapapereista [3 B.4] plus pitkäaikaisista velkapapereista [3 B.5] plus lainoista [3 B.6].
1.

Muutetaan 3 artikla seuraavasti: a) korvataan 2 kohta seuraavasti: ”2. Aliarvostusluokkiin I–IV luokiteltuihin jälkimarkkinakelpoisiin omaisuuseriin sovellettavan markkina-arvon aliarvostuksen suuruus riippuu niiden jäljellä olevasta maturiteetista ja korkorakenteesta (kiinteäkorkoinen, nollakorkoinen, vaihtuvakorkoinen) näiden suuntaviivojen liitteessä olevassa taulukossa 2 kuvatulla tavalla. Markkina-arvon aliarvostuksen määrittämiseksi käytettävä maturiteetti on omaisuuserän jäljellä oleva maturiteetti korkorakenteesta riippumatta. Korkorakenteeseen sovelletaan seuraavia säännöksiä: a) vaihtuvakorkoisia instrumentteja, joiden koronasetantakausi on pidempi kuin yksi vuosi, käsitellään kiinteäkorkoisina instrumentteina; b) vaihtuvakorkoisia instrumentteja, joiden viitekorkona on euroalueen inflaatioindeksi, käsitellään kiinteäkorkoisina instrumentteina; c) vaihtuvakorkoisia instrumentteja, joiden korkolattia on erisuuri kuin nolla, ja/tai vaihtuvakorkoisia korkokatollisia instrumentteja käsitellään kiinteäkorkoisina instrumentteina; d) useamman kuin yhden korkorakenteen sisältäviin omaisuuseriin sovellettava markkina-arvon aliarvostus riippuu yksinomaan omaisuuserän jäljellä olevan juoksuajan korkorakenteesta ja se vastaa jälkimarkkinakelpoiseen omaisuuserään, jolla on sama jäljellä oleva maturiteetti ja luottoluokka, sovellettavaa suurinta aliarvostusta. Mikä tahansa korkorakenne, joka on voimassa omaisuuserän jäljellä olevan juoksuajan, voidaan ottaa huomioon tässä tarkoituksessa.”; b) lisätään seuraava 2a kohta: ”2a. Omassa käytössä olevien katettujen joukkolainojen jäljellä oleva maturiteetti määritellään pisimmäksi lakiperusteiseksi maturiteetiksi, jolloin otetaan huomioon niiden ehtoihin sisältyvät mahdolliset pääoman takaisinmaksuja koskevat pidennysoikeudet. Tätä kohtaa sovellettaessa omalla käytöllä tarkoitetaan sitä, että vastapuoli toimittaa vakuudeksi tai käyttää katettuja joukkolainoja, jotka on laskenut liikkeeseen tai taannut vastapuoli itse tai jokin muu yhteisö, johon kyseisellä vastapuolella on suuntaviivojen (EU) 2015/510 (EKP/2014/60) 138 artiklan mukainen läheinen sidos.”;
b)

[Ryhmittymätietoja raportoivan tiedonantajan virallinen nimi]] täyttää seuraavat kriteerit [lisää EKP:n neuvoston päättämät ja ilmoituksen saaneen pankkiryhmittymän johdossa olevan yrityksen tai yhteisön täyttämät kriteerit, jotka ovat luokittelun perusteena]: i) [[Ryhmittymätietoja raportoivan tiedonantajan virallinen nimi]n pankkiryhmittymän taseen loppusumma tai [ryhmittymätietoja raportoivan tiedonantajan virallinen nimi]n taseen loppusumma ylittää 0,5 prosenttia koko Euroopan unionin pankkiryhmittymien konsolidoiduista tasevaroista viimeisimmän EKP:n saatavilla olevan tiedon mukaan eli a) käyttäen viitearvona ilmoituskirjeen lähettämistä edeltävän vuoden joulukuun lopun tietoja tai, b) jos a kohdassa tarkoitettuja tietoja ei ole saatavilla, käyttäen viitearvona sitä edeltävän vuoden joulukuun lopun tietoja]; ii) [pankkiryhmittymä on tärkeä rahoitusjärjestelmän vakauden tai toimivuuden kannalta euroalueella seuraavasta syystä: [lisää tähän syyt, joiden perusteella pankkiryhmittymä tai yhteisö on tärkeä rahoitusjärjestelmän vakauden tai toimivuuden kannalta euroalueella, esim.: — pankkiryhmittymällä tai yhteisöllä on useita läheisiä riippuvuussuhteita muihin euroalueen rahoituslaitoksiin, — pankkiryhmittymällä tai yhteisöllä on runsaasti rajat ylittävää toimintaa, — pankkiryhmittymän tai yhteisön toiminta on suurilta osin keskittynyt euroalueen pankkitoiminnan yksittäiseen osa-alueeseen ja on tällä osa-alueella merkittävä toimija, — pankkiryhmittymällä tai yhteisöllä on kansalliset rajat ylittävä monimutkainen yritysrakenne; — pankkiryhmittymä tai yhteisö on EKP:n suorassa valvonnassa] iii) [pankkiryhmittymä tai yhteisö on tärkeä rahoitusjärjestelmän vakauden tai toimivuuden kannalta [euroalueen asianomaisissa jäsenvaltiossa] seuraavista syistä: [lisää tähän syyt, joiden perusteella pankkiryhmittymä tai yhteisö on tärkeä rahoitusjärjestelmän vakauden tai toimivuuden kannalta euroalueen asianomaisissa jäsenvaltiossa, esim: — pankkiryhmittymällä tai yhteisöllä on useita läheisiä riippuvuussuhteita muihin kotimaisiin rahoituslaitoksiin, — pankkiryhmittymän tai yhteisön toiminta on suurilta osin keskittynyt [yksilöi pankkitoiminnan osa-alue] ja on tällä osa-alueella merkittävä kotimainen toimija. — pankkiryhmittymä tai yhteisö on EKP:n suorassa valvonnassa.]
(1)

Korkokantojen vertailuarvot ovat tärkeitä rahoitusmarkkinoiden toiminnan sekä rahapolitiikan välittymisen kannalta. Ensinnäkin rahoitusmarkkinat nojautuvat voimakkaasti tällaisiin vertailuarvoihin viitteenä rahoitussopimuksissa, kuten asuntolainoissa, rahamarkkinasopimuksissa, vaihtuvakorkoisissa arvopapereissa ja johdannaisinstrumenteissa. Toiseksi nämä vertailuarvot muodostavat perustan useiden rahoitusvälineiden päivittäiselle arvostukselle. Kolmanneksi rahapolitiikan välittyminen rahamarkkinoilla alkaa, kun korkokantojen vertailuarvot muuttuvat Euroopan keskuspankin (EKP) korkojen muutosten seurauksena. Vakaiden ja luotettavien vertailuarvojen puuttuminen voi näin ollen johtaa rahoitusmarkkinahäiriöihin, joilla voi olla huomattavia kielteisiä vaikutuksia EKP:n rahapoliittisten päätösten välittymiseen sekä eurojärjestelmän kykyyn myötävaikuttaa rahoitusjärjestelmän vakauteen liittyvän toimivaltaisten viranomaisten politiikan moitteettomaan harjoittamiseen eli tehtäviin, jotka on uskottu EKP:lle Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 127 artiklan 2 ja 5 kohdan mukaisesti. On mahdollista, ettei eoniakorko (euro overnight index average, eonia), joka on unionissa laajassa käytössä oleva yön yli -vertailuarvo, täytä Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksessa (EU) 2016/1011 (1) asetettuja vaatimuksia. Näin ollen on olemassa riski, ettei tätä vertailuarvoa saa tulevaisuudessa käyttää uusissa rahoitusvälineissä tai -sopimuksissa. Jotta eurojärjestelmä voisi hoitaa edellä mainittuja tehtäviä, on tärkeää, että eurojärjestelmä tarjoaa euroalueelle euromääräisten markkinoiden lyhyen koron (€STR), joka voisi täydentää nykyisiä vertailuarvoja ja toimia varajärjestelyviitekorkona, jos eoniakorko lakkaa.
6)

”sopeutusohjelmaan liittyvillä valtion talletuksilla”, talletuksia jotka koostuvat a) varoista, jotka Euroopan vakausmekanismi (EVM), unionin elin ja/tai kansainvälinen valuuttarahasto (IMF) on maksanut sellaisen jäsenvaltion hallitukselle, jonka rahayksikkö on euro ja joka saa tukea rahoitustukiohjelmasta, jonka sopimusjärjestelyt tai muut oikeusehdot vaativat, että jäsenvaltion hallitus pitää kyseiset varat jäsenvaltion kansallisessa keskuspankissa; b) varoista, jotka vastaavat arvopaperimarkkinaohjelman (SMP) puitteissa hallussa olevista Kreikan valtion joukkovelkakirjoista kertyneitä eurojärjestelmän voittoja, jotka eurojärjestelmän hallitukset ovat siirtäneet EVM:ssä olevalle erityistilille; c) varoista, jotka ovat eurooppalaisesta tai IMF:n rahoitustukiohjelmasta tukea saavan tai saaneen jäsenvaltion hallussa jäsenvaltion kansallisessa keskuspankissa, ja jotka on korvamerkitty lainanantajalle tehtäviä maksuja varten tai jotka on sopimusjärjestelyjen tai muiden ohjelmaan tai ohjelman jälkeiseen valvontaan liittyvien oikeusehtojen mukaan pidettävä tällaisessa kansallisessa keskuspankissa. Tässä yhteydessä ”korvamerkitty” kattaa käteispuskurit, joita valtionkonttoreiden on varotoimenpiteenä pidettävä joko ohjelman jälkeiseen valvontaan liittyvien sopimusjärjestelyjen tai muiden oikeusehtojen mukaan taikka sellaisen vapautuksen johdosta, jonka yksi tai useampi ohjelman velkoja antaa aina kun velkaa on maksettu ennenaikaisesti takaisin mille tahansa toiselle rahoitustukiohjelman velkojalle.
4.

lisätään 11 a artikla seuraavasti: ”11 a artikla Jälkimarkkinakelpoiset sijoitusrahastot 1. Tätä artiklaa sovelletaan seuraavat edellytykset täyttäviin jälkimarkkinakelpoisiin sijoitusrahastoihin: a) rahasto-osuudet hankitaan yksinomaan sijoitustarkoituksessa eikä osuuden haltijalla ole vaikutusvaltaa rahaston päivittäisiin osto- ja myyntipäätöksiin; b) sijoitusstrategia ja rahaston mandaatti on määritetty etukäteen ja kaikki ehdot on vahvistettu sopimuksessa; c) sijoituksen arvonkehitys arvioidaan rahaston sijoitusstrategian mukaisesti yksittäisenä sijoituksena; d) rahasto on oikeudellisesta muodostaan riippumatta erillinen yksikkö, jota hallinnoidaan riippumattomasti, myös päivittäisten investointipäätösten osalta. Jollei a–d alakohdasta muuta johdu, tätä artiklaa voidaan soveltaa myös pitkäaikaisia työsuhde-etuuksia varten perustettuihin rahastoihin, jollei sovelleta muuta kirjanpito- ja tilinpäätössäännöstöä. Jollei a–c alakohdassa muuta johdu ja 3 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua tiedon laatua koskevaa periaatetta noudattaen, tätä artiklaa voidaan soveltaa myös osakesalkkuihin, jotka eivät ole erilisä oikeushenkilöitä, mutta joita hoidetaan ulkoisesti ja jotka seuraavat tarkasti indeksiin sidotun rahaston arvonkehitystä. Tätä artiklaa sovellettaessa tällaiset osakesalkut katsotaan jälkimarkkinakelpoisiksi sijoitusrahastoiksi. 2. Valuuttamääräiset jälkimarkkinakelpoiset sijoitusrahastot, jotka ilmoitetaan kohdassa ”Muut saamiset”, eivät sisälly kokonaisvaluuttapositioon vaan muodostavat erillisen valuuttasaamisen. Niihin liittyvät valuuttakurssivoitot ja -tappiot voidaan laskea joko nettokeskihintamenetelmällä tai keskihintamenetelmällä. 3. Jälkimarkkinakelpoiset sijoitusrahastot arvostetaan nettoperusteisesti eikä niiden taustalla olevien omaisuuserien perusteella. Eri jälkimarkkinakelpoisia sijoitusrahastoja ei nettouteta keskenään. 4. Liiketapahtumat kirjataan taseeseen transaktiohintaan. 5. Välityspalkkio voidaan kirjata joko saamisen hankintamenoon sisältyvänä transaktiomenona tai kuluna tuloslaskelmaan. 6. Jälkimarkkinakelpoista sijoitusrahastoa ostettaessa mukana siirtyneen kertyneen osingon määrä sisältyy jälkimarkkinakelpoisen sijoitusrahaston hankintahintaan. Osingon irrottua voidaan rahasto-osuuden oston yhteydessä mukana siirtynyttä osinkoa käsitellä erillisenä eränä, kunnes osingosta on saatu maksu. 7. Jälkimarkkinakelpoisesta sijoitusrahastosta kertyneitä osinkosaamisia ei kirjata arvostusten yhteydessä kirjanpitojakson lopussa, koska ne heijastuvat jo jälkimarkkinakelpoisen sijoitusrahaston markkinahinnassa niitä jälkimarkkinakelpoisia sijoitusrahastoja lukuun ottamatta, jotka on noteerattu osingon irtoamisen jälkeen.”;