2001/892/EY: Komission päätös, tehty 25 päivänä heinäkuuta 2001, EY:n perustamissopimuksen 82 artiklan mukaisesta menettelystä (COMP/C-1/36.915 — Deutsche Post AG — Ulkomaanpostin pysäyttäminen) (ETA:n kannalta merkityksellinen teksti) (tiedoksiannettu numerolla K(2001) 1934)



Virallinen lehti nro L 331 , 15/12/2001 s. 0040 - 0078



Komission päätös, tehty 25 päivänä heinäkuuta 2001, EY:n perustamissopimuksen 82 artiklan mukaisesta menettelystä (COMP/C-1/36.915 - Deutsche Post AG - Ulkomaanpostin pysäyttäminen) (tiedoksiannettu numerolla K(2001) 1934) (Ainoastaan saksankielinen teksti on todistusvoimainen) (ETA:n kannalta merkityksellinen teksti) (2001/892/EY) EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO, joka ottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen, ottaa huomioon 6 päivänä helmikuuta 1962 annetun neuvoston asetuksen N:o 17, perustamissopimuksen 81 ja 82 artiklan ensimmäisen täytäntöönpanoasetuksen(1), sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna asetuksella (EY) N:o 1216/1999(2), ja erityisesti sen 3 artiklan ja 15 artiklan 2 kohdan, ottaa huomioon The British Post Officen 4 päivänä helmikuuta 1998 tekemän kantelun, jossa se väittää Deutsche Postin rikkovan EY:n perustamissopimuksen 82 artiklaa ja pyytää komissiota lopettamaan kyseisen rikkomisen, ottaa huomioon tätä asiaa koskevan menettelyn aloittamisesta 25 päivänä toukokuuta 2000 tehdyn komission päätöksen, on antanut asianomaisille yrityksille mahdollisuuden vastata komission väitteisiin asetuksen N:o 17 19 artiklan 1 kohdan ja kuulemisesta tietyissä EY:n perustamissopimuksen 81 ja 82 artiklan mukaisissa menettelyissä 22 päivänä joulukuuta 1998 annetun komission asetuksen (EY) N:o 2842/98(3) mukaisesti, on kuullut kilpailunrajoituksia ja määräävää markkina-asemaa käsittelevää neuvoa-antavaa komiteaa, sekä katsoo seuraavaa: I TOSISEIKAT A. Kantelija (1) The British Post Office (jäljempänä "BPO") on Yhdistyneen kuningaskunnan julkinen postilaitos(4). BPO toimii pääasiassa koti- ja ulkomaan kirje- ja pakettilähetysten jakelijana. B. Vastaaja (2) Deutsche Post AG (jäljempänä "DPAG") on Saksan kansallinen postilaitos(5). Vuonna 1995 sen edeltäjä Deutsche Bundespost Postdienst muutettiin valtion omistamaksi osakeyhtiöksi DPAG:ksi. Syksyllä 2000 Saksan valtio myi 33 prosenttia DPAG:n osakkeista ensimmäisessä osakeannissa. Vuonna 2000 DPAG-konsernin kokonaisliikevaihto oli 32,7 miljardia euroa (22,4 miljardia euroa vuonna 1999)(6). DPAG:n postilähetyksistä vastaava liiketoimintaryhmä on erittäin kannattava(7). Vuonna 2000 se tuotti voittoa noin 2 miljardia euroa (verrattuna 1 miljardiin vuonna 1999)(8). Postilähetyksistä vastaavan liiketoimintaryhmän kokonaisliikevaihto on pysynyt vakaana; 11,73 miljardia euroa vuonna 2000 verrattuna 11,67 miljardiin euroon vuonna 1999(9). Koko DPAG-konsernin liikevoitto oli noin 2,38 miljardia euroa vuonna 2000(10). C. Kantelu (3) BPO teki 4 päivänä helmikuuta 1998 kantelun DPAG:tä vastaan asetuksen N:o 17 3 artiklan mukaisesti. Kantelussa väitettiin, että vuodesta 1996 alkaen DPAG oli yhä useammin kieltäytynyt jakelemasta Yhdistyneestä kuningaskunnasta tulevia ulkomaisia massapostituksia, jollei BPO maksa lisämaksua, joka vastaa Saksan kotimaan postimaksua, josta on vähennetty päätemaksut. BPO väittää, että kyseiset postituserät ovat tavallista ulkomaanpostia, kun taas DPAG:n mukaan kyse on niin sanotusta A-B-A-edelleenpostituksesta (ks. D jakso jäljempänä). (4) BPO väitti, että DPAG oli toistuvasti viivästyttänyt riidanalaisten postituserien toimittamista eteenpäin, vaikka BPO oli lupautunut maksamaan ulkomaanpostin jakelusta maksettavien päätemaksujen (ks. D jakso jäljempänä) ja täysimääräisen kotimaan maksun välisen erotuksen, jotta posti toimitettaisiin eteenpäin. Koska riidanalaisten postituserien jakeluajankohdalla on usein merkitystä, lisäviivästyksistä on sekä kaupallista että taloudellista haittaa BPO:lle ja sen asiakkaille. BPO:n mukaan DPAG:n toistuva kieltäytyminen jakamasta ulkomailta tulevia postituseriä, ellei lisämaksua makseta, vedoten virheellisesti siihen, että kyse olisi A-B-A-edelleenpostituksesta, on EY:n perustamissopimuksen 82 artiklan vastaista määräävän aseman väärinkäyttöä. Myös pysäytettyjen postituserien viivästynyt eteenpäintoimitus huolimatta BPO:n lupauksesta täyttää DPAG:n vaatimukset olisi määräävän aseman väärinkäyttöä. D. Taustatietoja ja alan sääntely Postimonopoli Saksassa (5) DPAG:n ydintoiminta käsittää kirjepostin keräämisen, lajittelun ja jakelun kotimaassa. DPAG:llä on lakisääteinen velvollisuus tarjota yhtäläisiä peruspostipalveluja kohtuullisin hinnoin kaikkialla Saksassa; tätä kutsutaan yleispalveluvelvoitteeksi(11). Saksan lainsäädännössä on myönnetty DPAG:lle monopoli tiettyjen postipalvelujen tarjontaan, kun taas toisia palveluja DPAG tarjoaa yksityisten operaattoreiden kanssa kilpaillen(12). Lisäksi DPAG tarjoaa kansainvälisiä postipalveluja muiden kansallisten postilaitosten kanssa tehtyjen kahdenvälisten ja monenvälisten sopimusten perusteella. Saksan kotimaan postimaksut ovat yhteisön korkeimmat(13). (6) DPAG:lle myönnetty postimonopoli käsittää kotimaanpostin keräämisen, kuljettamisen ja jakelun, maahan saapuvan ulkomaanpostin kuljettamisen ja jakelun sekä maasta lähtevän ulkomaan postin keräämisen ja kuljettamisen. Monopolin piiriin kuuluvat kaikki alle 200 grammaa painavat kirjeet ja osoitteelliset luettelot, joiden postimaksu ei ole yli viisinkertainen verrattuna alhaisimman painoluokan postimaksuun. Monopolin piiriin eivät kuitenkaan kuulu massapostitukset (jotka sisältävät vähintään 50 samansisältöistä lähetystä, joiden yksikköpaino on yli 50 grammaa) ja tietyt lisäarvolliset palvelut(14). DPAG:n yksinomainen toimilupa päättyy 31 päivänä joulukuuta 2002(15). (7) Saksan markkinoilla kaiken kirjepostin (kotimaan ja ulkomaan kirjeposti) kokonaisliikevaihto oli vuonna 1998 arviolta 9,7 miljardia euroa, josta noin 2,6 miljardia euroa kuului kilpailun piiriin (eli jäi varatun alan ulkopuolelle). DPAG:n lisäksi Saksan kirjepostimarkkinoilla toimi kyseisenä vuonna noin 250 toimiluvan haltijaa, joilla oli kuitenkin hallussaan vain murto-osa eli 2 prosenttia (55 miljoonaa euroa) teoreettisesti kilpailulle avoimesta markkinasegmentistä(16). Saksan kansallinen sääntelyviranomainen on vahvistanut tämän luvun ja arvioinut DPAG:n markkinaosuuden näillä markkinoilla olleen 99,2 prosenttia vuonna 1998 ja 98,7 prosenttia vuonna 1999(17). Ulkomaan kirjeposti (8) Postilaitokset maksavat toisilleen korvauksen ulkomaanpostin jakelusta niin sanotun päätemaksujärjestelmän mukaisesti. Tämän järjestelmän mukaan lähtömaan postilaitos maksaa vastaanottavalle postilaitokselle korvauksen ulkomaanpostin jakelusta. Näitä jakelumaksuja kutsutaan päätemaksuiksi(18). (9) Lähtevän ulkomaan kirjepostin kerääminen ja kuljetus on oikeudellisesti tai tosiasiallisesti vapautettu useimmissa EU:n jäsenvaltioissa. Vaikka markkinoille on useissa jäsenvaltioissa tullut kilpailijoita, kansallisilla postilaitoksilla on edelleen määräävä asema kotimarkkinoillaan(19). Lähtevän ulkomaan kirjepostin vapauttaminen kilpailulle on helpottanut edelleenpostituspalvelujen tarjontaa. DPAG on - toisin kuin useimmat muut yhteisön postilaitokset - ottanut tiukan asenteen lähtevään ulkomaan kirjepostiin liittyviä palveluja Saksassa tarjoavia postitoiminnan harjoittajia kohtaan. DPAG on haastanut postitoiminnan harjoittajia oikeuteen, ja Saksan tuomioistuimet ovat antaneet tuomioita, joiden mukaan yritykset, jotka tarjoavat lähtevään ulkomaan kirjepostiin liittyviä palveluja, rikkovat Saksan postimonopolia. Tuomioistuimet ovat määränneet kilpailevat postitoiminnan harjoittajat lopettamaan kyseisten palvelujen tarjoamisen(20). (10) Saapuvan ulkomaan kirjepostin kuljettamisen ja jakelun markkinoilla tilanne on aivan erilainen. Vakiintunut kansallinen postilaitos käsittelee kaikissa jäsenvaltioissa käytännössä kaikki saapuvat kirjelähetykset(21). Yhteisön postipalvelujen sisämarkkinoiden kehittämistä ja palvelun laadun parantamista koskevista yhteisistä säännöistä 15 päivänä joulukuuta 1997 annetussa Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivissä 97/67/EY (postidirektiivi), joka tuli voimaan vuonna 1998, avattiin vain murto-osa näistä markkinoista kilpailulle(22). Edelleenpostitus (11) Edelleenpostitus voidaan kuvailla käytännöksi, jossa posti ohjataan toisen maan kautta käyttäen perinteisten kuljetuspalvelujen, pikapalvelujen ja muiden postipalvelujen yhdistelmää. Edelleenpostitukseen erikoistuneet yritykset tarjoavat kansainvälisiä massapostituksia postitoiminnan harjoittajille muissa maissa olevien asiakkaiden puolesta (kaupallinen edelleenpostitus). Vaikka edelleenpostituspalveluja tarjosivat alussa yksityiset yritykset, kansalliset postilaitoksetkin ovat alkaneet yhä enemmän harjoittaa edelleenpostitustoimintaa. (12) Edelleenpostitus on taloudellisesti kannattavaa, kun eri maiden postimaksujen väliset erot ovat suuria kuten yhteisössä. Mitä suurempi ero tietyn maan korkeiden kotimaan maksujen ja kyseisen maan postilaitoksen saapuvan ulkomaanpostin jakelusta saamien alhaisten päätemaksujen välillä on, sitä suuremmat ovat mahdollisuudet kannattavaan edelleenpostitukseen. Toisin sanoen, jos vastaanottavan maan päätemaksut ovat alhaiset verrattuna kyseisen maan kotimaan maksuihin, lähtömaan kansallinen postilaitos voi periä ulkomaan postimaksun, joka on huomattavasti alhaisempi kuin vastaanottavan maan tavallinen kotimaan postimaksu. Tällöin on kannattavaa kuljettaa maasta A peräisin oleva posti maahan B ja postituttaa se takaisin maahan A tai kolmanteen maahan (maa C). (13) Jos saksalaiset yritykset ohjaavat kotimaanpostinsa Yhdistyneen kuningaskunnan kautta, Yhdistyneen kuningaskunnan postitoiminnan harjoittajien liikevaihto kasvaa DPAG:n kustannuksella. Edelleenpostituksen estäminen on sellaisten maiden kansallisten postilaitosten etujen mukaista, joissa postimaksut ovat korkeita (kuten Saksa), kun taas edelleenpostituksen edistäminen on sellaisten maiden kansallisten postilaitosten etujen mukaista, joissa ulkomaan postimaksut ovat alhaiset ja jotka siten ovat todennäköisiä edelleenpostituksen kauttakulkumaita. (14) Tätä asiaa arvioitaessa on otettava huomioon kaksi edelleenpostituksen muotoa, nimittäin niin sanottu A-B-A-edelleenpostitus ja A-B-C-edelleenpostitus. Euroopan yhteisöjen tuomioistuin on 10 päivänä helmikuuta 2000 yhdistetyissä asioissa C-147/97 ja C-148/97 (Deutsche Post AG v. Gesellschaft für Zahlangssysteme mbh (GZS) ja Citycorp Kartenservice GmbH)(23) kuvaillut nämä käytännöt seuraavalla tavalla: A-B-A-edelleenpostitus: kirjeet ovat peräisin valtiosta A, mutta ne postitetaan valtiosta B jaettavaksi valtiossa A; A-B-C-edelleenpostitus: kirjeet ovat peräisin valtiosta A, mutta ne postitetaan valtiossa B jaettavaksi valtiossa C. Keskitetty postinjakelu (15) Seurauksena meneillä olevasta yhteisön markkinoiden yhdentymisestä monet monikansalliset yritykset vaativat nykyisin postipalveluja, jotka kustannuksiltaan, jakelunopeudeltaan ja muilta piirteiltään vastaavat niiden omia tarpeita. Tuotanto- ja jakelukustannusten minimoimiseksi ja mittakaava- ja tuotevariointietujen maksimoimiseksi nämä yritykset vaativat "yhden luukun" palveluratkaisuja kaikkiin postinjakelutarpeisiinsa. Näin ollen monikansalliset yritykset keskittävät yhä enemmän postituksistaan rajoitetulle määrälle postituskeskuksia, joista postilähetykset lähetetään asiakkaille useisiin maihin. (16) Monet asiakkaat hoitavat asiansa yhä mieluiten omassa maassaan sijaitsevien myyjien kanssa omalla kielellään. Kokemus osoittaa, että useammat asiakkaat vastaavat kaupalliseen postitukseen, jos he voivat lähettää vastauksensa omaan kotimaahansa. Monikansalliset yritykset ratkaisevat tämän ongelman tarjoamalla yhteyspisteen kussakin valtiossa (esim. ilmoittamalla paikallisen tytäryhtiön tai myyntiedustajan vastausosoitteeksi). DPAG:n tarjoamat kansainväliset postituspalvelut (17) DPAG tarjoaa keskitettyjä postituspalveluja monikansallisille asiakkaille, jotka haluavat ostaa räätälöityjä jakelupalveluja. DPAG on itse tunnustanut, että: "Customers operating internationally demand high quality and a broad range of service (sic) from a single source (one stop shopping)." (Kansainvälistä toimintaa harjoittavat asiakkaat vaativat korkeaa laatua ja laajaa palveluvalikoimaa yhdestä ja samasta paikasta (yhden luukun palvelu)(24)). (18) Deutsche Post Global Mail - DPAG:n tytäryhtiö - tarjoaa ulkomaan kirjepostipalveluja ostaville yritysasiakkaille räätälöityjä palveluratkaisuja, mukaan luettuna ulkomaan massapostituksiin liittyvät palvelut. Esimerkki DPAG:n tarjoamasta yhteisönlaajuisesta postituspalvelusta on postilähetysten jakelu Oracle Corporationin puolesta; kyseinen yritys lähettää massapostia vastaanottajille 16:ssa Euroopan valtiossa saksalaisen DPAG:n kautta. Vastaanottajille annetaan mahdollisuus vastata puhelimitse tai faksilla kotimaisiin maksuttomiin numeroihin(25). (19) DPAG markkinoi keskitettyjä, kansainvälisiä postituspalvelujaan seuraavalla tavalla: "International Mail Service advises you on how to optimize international mail activities. (...) Suppose for example a software company based in Germany is planning to send a mail shot with reply option to 30,000 recipients in 16 different countries simultaneously. Each mail piece consists of three elements: envelope, letter and brochure. International Mail Service will not only check and update the address file, but also personalize the mail shot in accordance with the conventions of each country - a significant factor for mail shot success." (International Mail Service neuvoo, kuinka kansainväliset postitukset on mahdollista optimoida. (...) Esimerkkinä voidaan mainita Saksassa sijaitseva ohjelmistoyritys, joka suunnittelee 30000 vastaanottajalle 16:ssa eri valtiossa samanaikaisesti suunnattua mainospostitusta, johon on mahdollisuus vastata. Jokainen lähetys koostuu kolmesta osasta: kirjekuoresta, kirjeestä ja esitteestä. International Mail Service ei ainoastaan tarkista ja päivitä osoitteita, vaan se myös muokkaa mainospostituksen kunkin maan käytäntöjen mukaisesti - tämä vaikuttaa merkittävästi mainospostituksen onnistumiseen(26)). (20) DPAG arvioi markkinaosuutensa Saksasta lähtevän ulkomaanpostin markkinoilla olevan noin 75 prosenttia(27). Pääkohderyhmän muodostavat kansainväliset yritysasiakkaat, jotka lähettävät suuria määriä liikepostia, suoramainontapostia, julkaisuja ja lisäarvollisia lähetyksiä(28). DPAG kilpailee suoraan BPO:n ja muiden postinjakelijoiden kanssa Yhdistyneestä kuningaskunnasta lähtevän ulkomaanpostin markkinoilla. Esimerkkinä tästä kilpailusta voidaan mainita DPAG:n tekemä koko Euroopan kattavaa sopimusta koskeva tarjous American Expressille, joka - kyseisenä ajankohtana - lähetti postilähetyksensä kaikille eurooppalaisille asiakkaille Yhdistyneessä kuningaskunnassa sijaitsevasta jakelukeskuksestaan(29). Maailman postiliiton yleissopimus (21) Maailman postiliitto (UPU), joka on Yhdistyneiden kansakuntien erityisjärjestö, on postiasioista vastaava kansainvälinen elin. Yleensä Yhdistyneiden kansakuntien jäsenet ovat myös UPU:n jäseniä. UPU:n yleissopimuksessa luodaan sääntelykehys kansainvälisille postilähetyksille. UPU järjestää joka viides vuosi yleiskokouksen, jossa yleissopimusta tarkastellaan uudelleen ja tarvittaessa tarkistetaan. UPU:n yleissopimus on verrattavissa perussopimukseen, johon kunkin UPU:n jäsenvaltion hallitus liittyy. Viimeksi UPU:n yleiskokous pidettiin Pekingissä elo-syyskuussa 1999. Tarkistettu UPU:n yleissopimus (UPU 1999) tuli voimaan 1 päivänä tammikuuta 2001(30). Käsiteltävänä olevan asian kannalta merkityksellisiä ovat vuoden 1989, 1994 ja 1999 versiot (UPU 1989, UPU 1994 ja UPU 1999). (22) UPU:n yleissopimuksen 25 artiklassa määrätään hallinnollisesta toimivallasta, joka jäsenmailla on edelleenpostitusten suhteen(31). UPU 1994 -sopimuksen 25 artiklassa määrätään seuraavaa: "Kirjelähetysten postittaminen toisessa maassa: 1) Mikään jäsenmaa ei ole velvollinen kuljettamaan eikä jakamaan vastaanottajille kirjelähetyksiä, joita sen alueella asuvat lähettäjät postittavat tai postituttavat vieraassa maassa hyötyäkseen siellä sovellettavista edullisemmista maksuista. 2) Kohtaa 1 sovelletaan erotuksetta sekä lähettäjän asuinmaassa tuetettuihin ja rajan yli kuljetettuihin kirjelähetyksiin että vieraassa maassa tuotettuihin kirjelähetyksiin. 3) Jos sekä lähettäjä että lähtömaan postihallinto kieltäytyvät suorittamasta maksuja osoitemaan hallinnon määräämän ajan kuluessa, voi tämä joko palauttaa lähetykset takaisin lähtömaan postihallinnolle ja vaatia korvausta lähettämisestä aiheutuvista kuluista tai käsitellä lähetyksiä kotimaan lainsäädännön mukaisesti. 4) Mikään jäsenmaa ei ole korvauksetta velvollinen kuljettamaan eikä jakamaan vastaanottajille kirjelähetyksiä, joita lähettäjät postittavat tai postituttavat suurina määrinä muussa kuin asuinmaassaan. Osoitemaan postihallinto voi periä lähtömaan hallinnolta korvausta aiheutuneista kustannuksista. Korvaus ei saa ylittää seuraavista kahdesta summasta suurempaa: joko 80 prosenttia vastaavien lähetysten kotimaan hinnoista tai 0,14 SDR lähetystä kohti plus 1 SDR kilogrammaa kohti. Jos lähtömaan postihallinto ei suostu maksamaan vaadittuja summia osoitemaan hallinnon määräämän ajan kuluessa, osoitemaan postihallinto voi joko palauttaa lähetykset lähtömaan hallinnolle ja vaatia korvausta palauttamisesta aiheutuvista kuluista tai käsitellä lähetyksiä kotimaan lainsäädäntönsä mukaisesti." (23) DPAG väittää, että käsiteltävänä olevassa asiassa suurin osa riidanalaisista postituseristä lähetettiin ajankohtana, jolloin DPAG:n mukaan vuoden 1989 versio UPU-sopimuksesta oli vielä voimassa Saksassa. UPU 1989 -sopimuksen 25 artikla oli lähes samanlainen kuin UPU 1994 -sopimuksen 25 artikla. Niiden merkittävin ero oli se, että vuoden 1989 versiossa 25 artiklan 1 kohdassa oli yksi virke, joka poistettiin vuoden 1994 versiosta. UPU 1989 -sopimuksen 25 artiklan 1 kohta kuuluu seuraavasti: "1. Mikään jäsenmaa ei ole velvollinen kuljettamaan eikä jakamaan vastaanottajille kirjelähetyksiä, joita ketkä tahansa sen alueella vakinaisesti asuvat lähettäjät jättävät postiin tai postituttavat vieraassa maassa hyötyäkseen siellä sovellettavista alemmista maksuista. Sama koskee tällaisia suurina määrinä postitettavia lähetyksiä, suoritetaanpa tällaiset postitukset sitten alemmista maksuista hyötymistarkoituksessa tai ei(32)." (24) DPAG väittää, että UPU 1994 -sopimus tuli 9 päivänä joulukuuta 1998 voimaan Saksassa ja että Saksan oikeuskäytäntö tukee tätä kantaa. BPO on kuitenkin kiistänyt DPAG:n kannan ja väittää, että UPU 1994 -sopimus oli tullut voimaan jo aikaisemmin(33). Vuoden 1989 sopimuksen mukaan vastaanottavan maan kansallinen postilaitos voi vedota 25 artiklaan kotimaisten lähettäjien ulkomailla postittamien massalähetysten osalta riippumatta siitä, mistä syystä ne on postitettu ulkomailla, kun taas vuoden UPU 1994 version mukaan kansallisten postilaitosten on todistettava, että postituserät postitettiin ulkomailla kyseisessä maassa sovellettavista alhaisemmista postimaksuista hyötymiseksi, jotta ne voisivat vedota tähän säännökseen. Lähettäjän määritelmä (25) Tämän asian osapuolten kiistan taustalla on erimielisyys siitä, kuinka postilähetyksen lähettäjä määritellään. Yhdessäkään edellä mainituista UPU:n yleissopimuksen versioista ei määritellä "lähettäjää". Soveltaessaan 25 artiklaa kansalliset postilaitokset tulkitsevat käsitteen "lähettäjä" eri tavalla. Näin ollen sekä BPO että DPAG väittävät, että niiden tapa tulkita "lähettäjä"-käsitettä noudattaa UPU:n yleissopimuksen 25 artiklaa. Lähettäjän määritelmä postidirektiivissä (26) Postidirektiivissä annetaan lähettäjälle seuraava määritelmä: "lähettäjä: luonnollinen henkilö tai oikeushenkilö, joka lähettää postilähetyksen(34)." (27) Postidirektiivissä annettua lähettäjän määritelmää voidaan tulkita monin eri tavoin. BPO ja DPAG ovat kumpikin sitä mieltä, että niiden tulkintatapa on yhdenmukainen postidirektiivissä annetun lähettäjän määritelmän kanssa. Todellisen lähettäjän määritelmä (28) DPAG on toistuvasti todennut, että sen toiminta saapuvan ulkomaanpostin suhteen noudattaa täysin Saksan oikeuskäytäntöä. Määritelmä, jota DPAG kutsuu "todellisen lähettäjän määritelmäksi" ("der materielle Absenderbegriff"), on vahvistettu Saksan tuomioistuinten oikeuskäytännössä(35). Tämän määritelmän mukaan lähettäjän henkilöllisyydestä tehdään oletus. Sen henkilön, joka näyttää postilähetyksen ulkonäön ja sisällön perusteella tiedottavan jotain vastaanottajalle, oletetaan olevan lähettäjä. Saksan tuomioistuimet ovat hiljattain asettaneet kyseenalaiseksi "todellisen lähettäjän määritelmän" asianmukaisuuden ja DPAG:n tavan tulkita sitä(36). DPAG tulkitsee "todellisen lähettäjän määritelmää" erittäin laajasti. Jos ulkomaan postilähetyksen sisällössä viitataan Saksassa sijaitsevaan yritykseen (esim. saksalaisen vastausosoitteen muodossa), tämä tulkitaan käytännössä siten, että postilähetyksen lähettäjä on saksalainen riippumatta postilähetyksen fyysisestä lähtöpaikasta. (29) Vastauksessaan komission väitetiedoksiantoon DPAG väitti, että komissio oli tulkinnut väärin DPAG:n tavan soveltaa "todellisen lähettäjän määritelmää". DPAG:n mukaan se ottaa huomioon seuraavat kriteerit arvioidessaan postituserää: i) viittaus kotimaiseen (eli saksalaiseen) lähettäjään, ii) kotimaiselle yritykselle kuuluvan paperitavaran käyttäminen, iii) kotimaisen vastausosoitteen ilmoittaminen, iv) asiakkaiden mahdollisuus ottaa yhteyttä kotimaiseen yritykseen tavaroiden tilaamiseksi tai tietojen saamiseksi, v) asiakkaiden mahdollisuus maksaa tavarat kotimaassa, vi) kotimaisen yrityksen edustajan allekirjoitus, vii) se, että kotimainen yritys tiedottaa jotain asiakkaalle(37). E. Kantelun kohteena olevat toimenpiteet (30) Kantelunsa perustelemiseksi BPO on toimittanut tietoja useista ulkomaisista postituseristä, jotka DPAG on pysäyttänyt vaatien lisämaksua niiden toimittamisesta saksalaisille vastaanottajille. BPO toimitti esimerkkeinä yksityiskohtaisia tietoja useiden yritysten postituseristä, jotka DPAG pysäytti viivästyttäen niitä ja joista se veloitti lisämaksuja. Näistä esimerkeistä kolmea - Ideas Directia, Fidelity Investmentsiä ja Gantia - käsitellään jäljempänä tarkemmin. BPO:n lisäksi DPAG on joissakin tapauksissa vaatinut lisämaksuja lähettäjien saksalaisilta edustajilta Yhdistyneessä kuningaskunnassa sijaitsevien lähettäjien sijaan. (31) Sen jälkeen kun alkuperäinen kantelu tehtiin komissiolle helmikuussa 1998, DPAG on vaatinut lisämaksuja useista postituseristä, joita ei aikaisemmin ollut asetettu riidanalaisiksi. BPO on tämän seurauksena lähettänyt lisätodisteita tapauksista, joissa DPAG on viivästyttänyt pitkän aikaa pysäytettyjen ulkomailta tulevien postituserien toimittamista eteenpäin. Multiple Zonesin tapausta käsitellään jäljempänä. Ideas Direct Ltd (32) Yhdistyneessä kuningaskunnassa rekisteröity Ideas Direct Ltd (jäljempänä "Ideas Direct") on Direct Group International Ltd:n tytäryhtiö, joka on myös rekisteröity Yhdistyneessä kuningaskunnassa. Ideas Directin pääliiketoiminta muodostuu kulutustavaroiden myynnistä asiakkaille Yhdistyneessä kuningaskunnassa, Ranskassa, Belgiassa, Alankomaissa ja Saksassa. Useimmissa tapauksissa on kyse mainosmateriaalia, kuten kuvastoja, sisältävien samansisältöisten postilähetysten samanaikaisesta lähettämisestä Yhdistyneestä kuningaskunnasta näihin maihin(38). Marraskuun 1996 postitus (33) Kantelijan mukaan DPAG pysäytti Ideas Directin Yhdistyneestä kuningaskunnasta postittaman erän, joka sisälsi 173338 postilähetystä, viimeistään 4 päivänä marraskuuta 1996(39). BPO väittää suostuneensa 8 päivänä marraskuuta 1996 maksamaan DPAG:n vaatiman summan(40). BPO:n mukaan DPAG ei toimittanut postituserää eteenpäin ennen kuin 14 päivänä marraskuuta 1996, eli viivästys oli yhteensä vähintään kymmenen päivää(41). (34) Marraskuun 1996 postitus sisälsi saksankieliset kuvastot ja saatekirjeet, jotka valmistettiin ja painettiin Yhdistyneessä kuningaskunnassa. Vastaanottajia pyydettiin vastaamaan kirjeeseen lähettämällä kuponki Ideas Directin saksalaiselle edustajalle(42). Postituserä tuotettiin ja postitettiin Yhdistyneessä kuningaskunnassa. Saksalainen edustaja ei missään vaiheessa osallistunut lähetyksen valmisteluun. Edustajan toimintoihin kuuluu pääasiassa lehtimainonta ja tietokonepohjaisen tilausten käsittelyjärjestelmän ylläpito päämiesten puolesta. Edustajan tehtävänä kyseisessä postituskampanjassa oli vastaanottaa tilaukset saksalaisilta asiakkailta ja toimittaa ne edelleen päämiehelle Yhdistyneeseen kuningaskuntaan. Sen jälkeen Ideas Direct lähetti tilatut tuotteet Yhdistyneestä kuningaskunnasta asiakkaille Saksaan. Edustaja hoitaa samanlaisia tehtäviä useiden muiden päämiesten puolesta. (35) DPAG ei ole ilmoittanut marraskuun 1996 postituserän tarkkaa pysäyttämispäivää, mutta se ei kiellä sitä, että erä pysäytettiin viimeistään 4 päivänä marraskuuta 1996. DPAG väittää, että 8 päivänä marraskuuta 1996 päivätty BPO:n kirje DPAG:lle ei sisältänyt BPO:n sitoumusta lisämaksun maksamiseen. DPAG:n mukaan BPO suostui maksamaan vaaditun summan vasta 12 päivänä marraskuuta, ja DPAG toimitti erän eteenpäin samana päivänä(43). Marraskuun 14 päivänä 1996 päivätyssä kirjeessä BPO:lle pelkästään vahvistettiin, että postituserä oli toimitettu eteenpäin kaksi päivää aikaisemmin(44). DPAG toteaa, että postituserän kulku pysäytettiin kahdeksaksi eikä kymmeneksi päiväksi. Kansalliset tuomioistuinmenettelyt Ideas Directia vastaan (36) DPAG nosti 30 päivänä joulukuuta 1998 Ideas Directia vastaan kanteen Hampurin maaoikeudessa (Landgericht Hamburg)(45). DPAG vaati 866394 euron lisämaksuja Ideas Directin vuonna 1997 lähettämästä 680543 postilähetyksestä. Vaadittu summa oli paljon suurempi kuin BPO:lle esitetyt aikaisemmat vaatimukset, jotka koskivat Ideas Directin postituksia Yhdistyneestä kuningaskunnasta. Landgericht Hamburg määräsi 29 päivänä lokakuuta 1999 Yhdistyneessä kuningaskunnassa rekisteröidyn Ideas Directin maksamaan DPAG:lle vaaditut summat (sekä korot ja DPAG:n oikeudenkäyntikulut)(46). Ideas Direct on valittanut Landgericht Hamburgin tuomiosta. BPO on ilmoittanut komissiolle olevansa erittäin huolissaan kyseisen menettelyn tuloksesta ja korostanut sitä, että Ideas Direct on pieni yritys, joka ei kestä taloudellisesti oikeustaistelua DPAG:n kanssa. Vuoden 1998 postituksia koskevat takautuvat vaatimukset (37) DPAG on jatkanut lisämaksujen veloittamista Ideas Directin postituksista. DPAG vaati 27 päivänä marraskuuta 1998 lähetetyssä kirjeessä BPO:ta maksamaan lisämaksun 19:stä Ideas Directin postituserästä (yhteensä 258067 postilähetystä), jotka DPAG oli saanut 1 päivän tammikuuta ja 30 päivän syyskuuta 1998 välisenä aikana. Vaadittu lisämaksu oli yhteensä 323900 euroa. Faksissa DPAG väitti seuraavaa: "To avoid any disturbance of intra community mail services we recorded the circumstances and delivered the letters to the addressees. After receiving reliable information about the sender and the contents of the mailing, we are now able to prove a case of Article 25 par. 1-3 UPU convention." (Jotta yhteisön sisäiselle postiliikenteelle ei aiheutuisi haittaa, kirjasimme ylös postituserää koskevat tiedot ja toimitimme kirjeet vastaanottajille. Saatuamme luotettavia tietoja postituserän lähettäjästä ja sisällöstä, voimme nyt todeta, että tapaukseen voidaan soveltaa UPU:n yleissopimuksen 25 artiklan 1-3 kohtaa(47)). (38) Helmikuun 3 päivänä 1999 DPAG lähetti BPO:lle faksin, jossa se totesi saaneensa yhteensä 156435 postilähetystä Ideas Directiltä Yhdistyneestä kuningaskunnasta 1 päivän lokakuuta ja 31 päivän joulukuuta 1998 välisenä aikana ja vaati BPO:ta maksamaan yhteensä 197272 euron lisämaksun. Kyseisessä faksissa DPAG totesi seuraavaa: "To avoid any disturbance of intra community mail services we recorded the circumstances and delivered the letters to the addressees. After receiving reliable information about the contents of the mailing, we are now able to prove a case of Article 25 par. 1-3. [...] In all cases the domestic address of [Ideas Direct] is printed on the covering letter as well as on the reply postcard which is added to the mailing." (Jotta yhteisön sisäiselle postiliikenteelle ei aiheutuisi haittaa, kirjasimme ylös postituserää koskevat tiedot ja toimitimme kirjeet vastaanottajille. Saatuamme luotettavia tietoja postituserän sisällöstä, voimme nyt todeta, että tapaukseen voidaan soveltaa UPU:n yleissopimuksen 25 artiklan 1-3 kohtaa. [...] Kaikissa tapauksissa [Ideas Directin] kotimaan osoite on painettu saatekirjeeseen ja myös vastauskorttiin, joka on postilähetyksen mukana(48)). (39) Maaliskuussa 1999 komissio pyysi DPAG:tä toimittamaan yksityiskohtaiset tiedot muun muassa kaikista Ideas Directin postituseristä, jotka se oli pysäyttänyt vuosina 1997 ja 1998, sekä pysäyttämispäivät(49). Vastauksessaan DPAG väitti, että yhtäkään kyseisistä postituseristä ei ollut pysäytetty tai viivästetty(50). DPAG toisti 2 päivänä toukokuuta 2001 komissiolle lähettämässään kirjeessä, että se ei ollut pysäyttänyt tai viivästyttänyt yhtään Ideas Directin vuosina 1997 ja 1998 lähettämää postituserää(51). DPAG perusteli tätä kuitenkin seuraavalla syyllä. "... Deutsche Post AG:llä oli hallussaan näytteitä postituksista, minkä vuoksi ei enää ollut tarpeen pidätellä postituseriä selvitystä varten(52)." (40) Komission pyynnöstä BPO on vahvistanut, että yksikään Ideas Directin BPO:n kautta Saksaan vuonna 1998 lähettämä postituserä ei sisältänyt näytteitä(53). DPAG vahvisti 18 päivänä toukokuuta 2001 komission pyynnöstä, että kyseisiä Ideas Directin postituseriä pidäteltiin sen aikaa, kun vastaanottajiin otettiin yhteyttä. Heti kun DPAG oli saanut yhdeltä vastaanottajalta näytteen, lähetykset toimitettiin viipymättä vastaanottajille(54). Fidelity Investments Ltd (41) Fidelity Investments Services Ltd (Fidelity Investments) on monikansallinen yritys, joka toimii rahoitusalalla ja jonka rekisteröity kotipaikka on Bahamasaarilla. Fidelity Investment Management Ltd on sen holdingyhtiö Yhdistyneessä kuningaskunnassa. Fidelity Investments -konsernilla on toimistot Pariisissa, Frankfurtissa, Amsterdamissa, Madridissa, Tukholmassa, Luxemburgissa ja Zürichissä. Nämä toimistot, jotka pääasiassa tarjoavat asiakastukea, palvelevat asiakkaita kaikissa EU:n jäsenvaltioissa. Frankfurtin toimistoa hoitaa konsernin saksalainen tytäryhtiö Fidelity Investments Services GmbH. Vaikka kaikki toimistot postittavat säännöllisesti pienempiä postituseriä, kaikkien massapostitusten käsittely on keskitetty konsernin Euroopan palvelukeskukseen Yhdistyneessä kuningaskunnassa. Vuonna 1997 Fidelity Investments lähetti BPO:n välityksellä useita postituseriä yhteisössä sijaitseville vastaanottajille. Lähetykset sisälsivät saksankielisen esitteen ja saatekirjeen. Saatekirjeessä todettiin, että saksalaisten asiakkaiden olisi lähetettävä vastauksensa Fidelity Investment GmbH:lle Frankfurtiin. (42) DPAG pysäytti useita maalis- ja huhtikuussa 1997 lähetettyjä postituseriä niiden saapuessa Saksaan. DPAG ilmoitti 7 päivänä huhtikuuta 1997 BPO:lle yhden tällaisen postituserän pysäyttämisestä(55). BPO:lle lähetetyn ilmoituslomakkeen mukaan liitettiin jäljennös 25 päivänä maaliskuuta 1997 päivätystä näytekirjeestä(56). BPO otti asian käsiteltäväksi DPAG:n kanssa uudestaan 16 päivänä huhtikuuta 1997 sen jälkeen, kun toinen Fidelity Investmentsin postituserä oli pysäytetty(57). DPAG vastasi seuraavana päivänä ja totesi, että viimeisin erä toimitettaisiin eteenpäin, ja toisti lisämaksuvaatimuksensa(58). DPAG pysäytti useiden Fidelity Investmentsin postituserien kulun useiksi viikoiksi(59). BPO:n mukaan näitä postituseriä ei olisi pitänyt viivästyttää yhtään pidempään, sillä BPO oli luvannut maksaa lisämaksut. (43) Vuoden 1997 jälkipuoliskolla DPAG vastaanotti Fidelity Investmentsiltä Yhdistyneestä kuningaskunnasta 118 postituserää, jotka muodostuivat yhteensä 275027 lähetyksestä(60). DPAG esitti näitä postituseriä koskevat vaatimuksensa ensimmäistä kertaa vuotta myöhemmin 11 päivänä joulukuuta 1998 päivätyssä BPO:lle osoitetussa faksissa, jossa DPAG vaati BPO:ta maksamaan 340774 euron lisämaksun. Faksissa DPAG totesi seuraavaa: "To avoid any disturbance of intra community mail services we recorded the circumstances and delivered the letters to the addressees. After receiving reliable information about the contents of the mailing, we are now able to prove a case of Article 25 par. 1-3 UPU convention. [...] In all cases it is the address of this firm which is printed on the covering letter of the mailing." (Jotta yhteisön sisäiselle postiliikenteelle ei aiheutuisi haittaa, kirjasimme ylös postituserää koskevat tiedot ja toimitimme kirjeet vastaanottajille. Saatuamme luotettavia tietoja postituserän sisällöstä, voimme nyt todeta, että tapaukseen voidaan soveltaa UPU:n yleissopimuksen 25 artiklan 1-3 kohtaa. [...] Kaikissa tapauksissa tämän yrityksen osoite on painettu lähetyksen saatekirjeeseen(61)). (44) Pian tämän jälkeen, 28 päivänä joulukuuta 1998, DPAG vaati Fidelity Investmentsin saksalaista tytäryhtiötä maksamaan lisämaksun edellä mainituista 275027 postilähetyksestä. DPAG päätti ottaa yhteyttä yritykseen, jonka se katsoi olevan lähettäjä, koska BPO ei ollut vastannut DPAG:n asettamassa määräajassa(62). (45) DPAG lähetti 1 päivänä helmikuuta 1999 BPO:lle toisen kirjeen, jossa se totesi saaneensa Fidelity Investmentsiltä Yhdistyneestä kuningaskunnasta 1035837 postilähetystä 4 päivän tammikuuta ja 30 päivän syyskuuta 1998 välisenä aikana. Vaadittu summa oli yhteensä 1325522 euroa(63). DPAG lähetti 3 päivänä helmikuuta 1999 BPO:lle kolmannen kirjeen, jossa se totesi saaneensa Fidelity Investmentsiltä Yhdistyneestä kuningaskunnasta yhteensä 224301 postilähetystä 1 päivän lokakuuta ja 31 päivän joulukuuta 1998 välisenä aikana. DPAG vaati BPO:lta yhteensä 285704 euron lisämaksuja(64). Molemmat kirjeet sisälsivät kohtia, jotka ovat hyvin samanlaisia edellä lainattujen kohtien kanssa. DPAG on itse toimittanut komissiolle useita esimerkkejä Fidelity Investmentsiltä Yhdistyneestä kuningaskunnasta tulleista lähetyksistä (ja niiden sisällöstä)(65). (46) BPO on toimittanut komissiolle jäljennöksen kirjeestä, jonka DPAG lähetti Fidelity Investmentsin postilähetyksen vastaanottajille. Kyseisessä kirjeessä DPAG pyysi vastaanottajaa luopumaan oikeudestaan kirjesalaisuuteen liitteenä olevan Fidelity Investmentsin kirjeen osalta. DPAG ilmoitti tämän pyynnön syyksi sen, että oli todennäköistä, että kirjeiden lähettäjä rikkoo kansainvälisiä sääntöjä(66). Fidelity Investments reagoi voimakkaasti siihen, että DPAG oli ottanut suoraan yhteyttä sen asiakkaisiin antaen ymmärtää, että Fidelity Investments olisi rikkonut tiettyjä tarkemmin mainitsemattomia kansainvälisiä sääntöjä. Yritys ilmaisi tämän jälkeen sekä BPO:lle että DPAG:lle olevansa erittäin huolissaan asiasta. Kirjeessä BPO:lle Fidelity Investments totesi seuraavaa: "We are extremely anxious that our reputation be maintained at the highest level in every jurisdiction in which we operate and consider that communications of this nature have an extremely adverse impact on our reputation and image in the marketplace." (Haluamme ennen kaikkea säilyttää maineemme hyvänä kaikissa maissa, joissa harjoitamme toimintaa, ja olemme sitä mieltä, että tällaisilla ilmoituksilla on erittäin kielteinen vaikutus maineeseemme ja imagoomme markkinoilla(67)). (47) Fidelity Investments on jonkin aikaa sitten päättänyt lopettaa Saksaan suuntautuvan postin lähettämisen Yhdistyneestä kuningaskunnasta ja rakentaa parhaillaan Saksaan uutta paino- ja tuotantolaitosta, josta tullaan palvelemaan yrityksen saksalaisia asiakkaita(68). (48) DPAG vahvisti alkuperäisessä vastauksessaan kanteluun heinäkuussa 1998, että se oli vastaanottanut useita Fidelity Investmentsin BPO:n kautta maalis- ja huhtikuussa 1997 lähettämiä postituseriä(69). "Todellisen lähettäjän määritelmän" perusteella DPAG väitti, että Fidelity Investmentsin saksalainen tytäryhtiö oli postituserien lähettäjä(70). (49) Maaliskuussa 1999 komissio pyysi DPAG:tä toimittamaan yksityiskohtaiset tiedot muun muassa kaikista Fidelity Investmentsin postituseristä, jotka DPAG oli pysäyttänyt vuosina 1997 ja 1998, sekä pysäyttämispäivät(71). DPAG väitti tuolloin, että yhtäkään kyseisistä postituseristä ei ollut pysäytetty tai viivästetty(72). (50) Vastauksessaan komission väitetiedoksiantoon DPAG väitti, ettei se enää pystynyt yksilöimään, mihin postituseriin BPO viittasi. DPAG lisäsi, että vuonna 1997 se oli vastaanottanut Fidelity Investmentsiltä 158 postituserää, jotka sen mukaan kuuluivat UPU:n yleissopimuksen 25 artiklan soveltamisalaan. Pelkästään huhtikuussa 1997 DPAG "kirjasi" 24 tällaista tapausta(73). Komissiolle toimitetuista asiakirjoista ilmenee, että DPAG pitää yksityiskohtaista kirjanpitoa kaikista Fidelity Investmentsiltä Yhdistyneestä kuningaskunnasta tulevista postituseristä(74). Lisäksi DPAG totesi, että 16 ja 17 päivänä huhtikuuta 1997 päivätyissä kirjeissä viitataan toiseen Fidelity Investmentsin postituserään eikä siihen, josta ilmoitettiin BPO:lle 7 päivänä huhtikuuta 1997(75). DPAG ilmoitti, että kyseinen toinen postituserä pysäytettiin 16 päivänä huhtikuuta 1997 ja toimitettiin eteenpäin seuraavana päivänä(76). (51) DPAG totesi 2 päivänä toukokuuta 2001 päivätyssä kirjeessään komissiolle uudestaan, että vuoden 1997 puolesta välistä alkaen se ei ollut pysäyttänyt tai viivästyttänyt yhtäkään Fidelity Investmentsin postituserää ja perusteli tätä seuraavalla tavalla: "Koska Deutsche Post AG:llä oli hallussaan tiedot, jotka olivat välttämättömiä maksuvaatimusten aiheellisuuden todistamiseksi Saksan tuomioistuimissa, Deutsche Post AG:n ei enää tarvinnut tutkia sitä, täyttyivätkö todellisen lähettäjän määritelmää koskevat kriteerit. [...] Postituserät toimitettiin eteenpäin lyhyen ajan kuluessa, sillä Deutsche Postin oli ainoastaan esitettävä niitä koskevat maksuvaatimukset(77)." (52) Komission pyynnöstä BPO on vahvistanut, että yksikään Fidelity Investmentsin BPO:n kautta Saksaan vuoden 1997 loppupuoliskolla tai sen jälkeen lähettämä postituserä ei sisältänyt näytekappaletta lähetyksestä(78). DPAG vahvisti 18 päivänä toukokuuta 2001 komission pyynnöstä, että kyseisiä Fidelity Investmentsin postituseriä pidäteltiin sen aikaa, kun vastaanottajiin otettiin yhteyttä. Heti kun DPAG oli saanut yhdeltä vastaanottajalta näytekappaleen lähetyksestä, lähetykset toimitettiin viipymättä vastaanottajille(79). Gant (53) Gant on amerikkalainen vaatemerkki. Gant-vaatteita markkinoidaan yli 30 maassa. Ruotsissa rekisteröity yritys, Pyramid Sportswear AB, on tuotemerkin luvakkeenhaltija Yhdysvaltojen ulkopuolisilla markkinoilla. Yhteisössä Gant-vaatteita myydään valikoitujen jälleenmyyjien ja Gant Store -nimisten liikkeiden kautta. Gant Store -liikkeitä on useissa Euroopan maissa, myös Saksassa. Düsseldorfissa sijaitsevaa Saksan liikettä hoitaa Pyramid Sportswear GmbH, joka on Pyramid Sportswear AB:n kokonaan omistama tytäryhtiö. (54) Gant lähettää säännöllisesti kuvastoja rekisteröityneille asiakkaille kaikkialla Euroopassa. Kuvaston voi pyytää myös palauttamalla vastauskortin paikalliseen Gant Store -liikkeeseen. Vastaukset toimitetaan sitten Ruotsiin. Mainosmateriaalia, esimerkiksi kuvastoja, sisältävät massapostitukset lähetetään eurooppalaisille asiakkaille Yhdistyneestä kuningaskunnasta pääasiassa siitä syystä, että 60-70 prosenttia kaikista kuvastopyynnöistä tulee Yhdistyneestä kuningaskunnasta. Massapostitukset tuottaa Pyramid Sportswear Ruotsissa, minkä jälkeen ne kuljetetaan Yhdistyneeseen kuningaskuntaan postitettavaksi BPO:n kautta. Ainoan poikkeuksen muodostavat ruotsalaisille asiakkaille osoitetut lähetykset, joita ei ohjata Yhdistyneen kuningaskunnan kautta. Vuoden 1996 syyskuvasto (55) BPO on viitannut postituserään, joka sisälsi Gant Storen mainoskampanjaan liittyvät syyskuvastot. Kyseiset postilähetykset lähetettiin eurooppalaisille asiakkaille syyskuussa 1996. DPAG ilmoitti 16 päivänä syyskuuta 1996 BPO:lle tämän postituserän pysäyttämisestä(80). BPO vaati 25 päivänä syyskuuta 1996 DPAG:tä toimittamaan kyseisen postituserän välittömästi eteenpäin(81). Samana päivänä lähettämässään vastauksessa DPAG toisti, että sen mielestä oli kyse A-B-A-edelleenpostituksesta, ja totesi, että kirjeet pysyvät toistaiseksi Köln West -postitoimipaikassa(82). Toisessa 26 päivänä syyskuuta 1996 päivätyssä DPAG:n faksissa BPO:lle vahvistetaan, että postituserä oli edelleen DPAG:n hallussa(83). Koska kyseisen postituserän jakeluajankohdalla oli merkitystä, BPO suostui maksamaan vaaditun summan sen eteenpäintoimittamisen varmistamiseksi. BPO ei tiedä tämän postituserän tarkkaa pysäyttämis- eikä eteenpäintoimituspäivää. (56) DPAG:lle osoitetussa 31 päivänä lokakuuta 1996 päivätyssä kirjeessä Pyramid Sportswear AB:n saksalainen tytäryhtiö valitti siitä, että Gantin syyskuvaston postitusta pidäteltiin kuusi viikkoa ja että BPO:lle ilmoitettiin asiasta vasta 20 päivää sen pysäyttämisen jälkeen. Pyramid Sportswear väitti kirjeessä, että markkinointikampanja epäonnistui tämän kohtuuttoman viivästyksen vuoksi. Monia kuvastossa mainostettuja tuotteita ei enää ollut saatavilla Düsseldorfin liikkeessä. Pyramid Sportswear GmbH vaati sen vuoksi DPAG:tä maksamaan 20500 euroa korvausta epäonnistuneen mainoskampanjan kustannuksista ja goodwill-arvon menetyksestä(84). DPAG kieltäytyi maksamasta Pyramid Sportswear GmbH:lle korvausta. (57) DPAG piti 20 päivänä heinäkuuta 1998 päivätyssä vastauksessaan kanteluun kiinni kannastaan, jonka mukaan vuoden 1996 postituserän "todellinen" lähettäjä oli saksalainen tytäryhtiö Pyramid Sportswear GmbH. Tämä arviointi perustui muun muassa siihen, että kuvastoiden mukana oli vastauskupongit, joissa ilmoitettiin Düsseldorfissa sijaitsevan Gant Store -liikkeen osoite. DPAG on vahvistanut, että BPO:lle ilmoitettiin pysäyttämisestä 16 päivänä syyskuuta 1996, mutta se ei ole ilmoittanut, milloin postituserä pysäytettiin. Lisäksi DPAG väitti, että viivästykset johtuivat kokonaan BPO:n haluttomuudesta suostua DPAG:n vaatimuksiin(85). Vastauksessaan väitetiedoksiantoon DPAG totesi, että komissiolla ei ollut todisteita siitä, milloin DPAG oli pysäyttänyt postituserän, ja väitti, ettei se tiennyt, milloin BPO suostui maksamaan lisämaksun(86). Lopulta DPAG kuitenkin paljasti, että se toimitti postituserän eteenpäin 4 päivänä lokakuuta 1996(87). Vuoden 1998 syyskuvasto (58) BPO on toimittanut komissiolle jäljennöksen kirjeestä ja edelleenpostitusta koskevan DPAG:n valvontalomakkeen, jotka molemmat on päivätty 17 päivänä syyskuuta 1998 ja joilla BPO:lle ilmoitettiin kahden Gantin postituserän pysäyttämisestä. Kirjeestä ja lomakkeesta ilmenee molemmista, että kyseiset postituserät, jotka koostuivat yhteensä 2571 lähetyksestä, oli pysäytetty 27 ja 28 päivänä elokuuta 1998. Syyskuun 17 päivänä 1998 päivätyssä kirjeessä DPAG totesi seuraavaa. "In the absence of sufficient information about the contents and the real sender we recorded the circumstances and delivered the letters to the addressees." (Koska sisällöstä ja todellisesta lähettäjästä ei ole riittävästi tietoja, kirjasimme ylös lähetystä koskevat tiedot ja toimitimme kirjeet vastaanottajille(88)). (59) Samassa kirjeessä DPAG vaati BPO:lta 2827 euron lisämaksua "saatuaan luotettavia tietoja lähetyksen sisällöstä"(89). Kyseiset lähetykset sisälsivät Gant Storen syksyn 1998 kuvaston, joka lähetettiin Gantin saksalaisille asiakkaille. Kuvaston tuotanto- ja jakelutapa oli sama kuin vuonna 1996. Palauttaessaan edelleenpostitusta koskevan valvontalomakkeen BPO oli lisännyt siihen seuraavan viestin: "It is incredible that it has taken DPAG nearly one month to notify us of this stopping to which we do not agree at all!" (On uskomatonta, että on kestänyt lähes kuukauden ennen kuin DPAG ilmoitti meille tästä pysäyttämisestä, jota emme hyväksy ollenkaan!(90)) (60) Menettelyn erittäin myöhäisessä vaiheessa - 2 päivänä toukokuuta 2001 päivätyssä kirjeessään komissiolle - DPAG totesi, että posti toimitettiin eteenpäin ennen 17 päivää syyskuuta 1998, jolloin edelleenpostitusta koskeva valvontalomake ja kirje lähetettiin BPO:lle. DPAG:n kirjeessä ei ilmoitettu päivää, jona postituserä todella toimitettiin eteenpäin. Sen sijaan DPAG väitti, että DPAG:llä ei enää ollut kiirettä ilmoittaa asiasta BPO:lle, koska postituserä oli jo toimitettu vastaanottajille(91). Komission pyydettyä lisäselvityksiä, DPAG ilmoitti 18 päivänä toukokuuta 2001, että postituserä toimitettiin eteenpäin 8 päivänä syyskuuta 1998(92). Multiple Zones (61) BPO toimitti helmikuussa 1999 lisätodisteita Yhdistyneestä kuningaskunnasta lähetetyistä postituseristä, jotka DPAG oli pysäyttänyt viivästyttäen niitä ja joista se oli veloittanut lisämaksuja. Yksi sen mainitsemista esimerkeistä koski Multiple Zones -nimisen American Extensis Corporation -konserniin kuuluvan yrityksen lähettämää postituserää. Kyseinen postituserä koostui yhteensä 14166 lähetyksestä ja oli peräisin konsernin Alankomaissa sijaitsevasta pääkonttorista, Plantijn Groep BV:stä. Kirjeissä oli palautusten osalta seuraavat tiedot. "If undeliverable please return to:/ HOL000119E/FS P.O Box 456 / London / EC1A 1QR / United Kingdom." (Jollei vastaanottajaa tavoiteta, palauttakaa osoitteeseen:/ HOL000119E/FS P.O Box 456 / London / EC1A 1QR / United Kingdom(93)). (62) BPO:lle ilmoitettiin faksilla 11 päivänä helmikuuta 1999, että DPAG oli pysäyttänyt Multiple Zonesin postituksen 4 päivänä helmikuuta eli seitsemän päivää aikaisemmin. DPAG vaati yhteensä 18547 euron lisämaksua(94). BPO vastasi samana päivänä palauttamalla edelleenpostitusta koskevan valvontalomakkeen ja suostui maksamaan lisämaksun. BPO oli lisännyt lomakkeeseen seuraavan lausunnon: "As with all previous cases it is without prejudice to our contention that you do not have the right to stop and surcharge this mail that the British Post Office is prepared to undertake to settle the surcharge levied by Deutsche Post AG in order to secure the immediate release of the mail. We do however reserve the right to recover from you any payments which you have wrongfully demanded." (Kuten kaikissa aikaisemmissa tapauksissa, British Post Office on valmis maksamaan Deutsche Post AG:n vaatiman lisämaksun postituserän välittömän eteenpäintoimittamisen varmistamiseksi, mutta tämä ei kuitenkaan muuta mitenkään kantaamme, että teillä ei ole oikeutta pysäyttää kyseistä postituserää ja vaatia lisämaksua. Pidätämme itsellemme oikeuden periä takaisin kaikki maksut, jotka olette vaatineet perusteetta(95)). (63) Huolimatta BPO:n lupauksesta maksaa lisämaksu, postituserä toimitettiin eteenpäin vasta 18 päivänä helmikuuta, eli seitsemän päivää BPO:n antaman sitoumuksen jälkeen ja 14 päivää erän pysäyttämisen jälkeen. Asiakas on myöhemmin ilmoittanut BPO:lle, että vastausprosentti tähän postituserään oli Saksassa erittäin alhainen. (64) DPAG väitti vastauksessaan komission väitetiedoksiantoon, että kyseisessä postituserässä käytetyissä kirjekuorissa ei ollut tietoja lähettäjästä(96). DPAG:n mielestä kirjekuoren takapuolella ilmoitettua Yhdistyneessä kuningaskunnassa sijaitsevaa palautusosoitetta ei voida pitää tällaisena tietona. Kirjeen sisällön perusteella DPAG väitti, että "todellinen" lähettäjä oli saksalainen Multiple Zones GmbH. Vaikka DPAG myönsikin, että lähetyksen sisällössä mainittiin todellisuudessa alankomaalaisen yrityksen Extensis Europen nimi, sen mukaan se, että Multiple Zones GmbH:n nimi oli kirjoitettu suuremmalla kirjasinkoolla, oli yksi niistä seikoista, joiden perusteella lähettäjä katsottiin saksalaiseksi(97). (65) Lisäksi DPAG väitti, että se pidätteli postituserää 18 päivään helmikuuta 1999 saakka siitä syystä, että BPO ei ilmoittanut suostuvansa maksamaan ilman ehtoja ja koska BPO ei vastannut seuraavien seitsemän päivänkään aikana. DPAG väitti, että jos BPO olisi vastannut nopeammin, DPAG olisi toimittanut postituserän aikaisemmin eteenpäin(98). DPAG vahvisti Multiple Zonesin postituserän eteenpäintoimittamisen 18 päivänä helmikuuta 1999 päivätyssä faksissa. DPAG lisäsi faksiin seuraavan huomautuksen: "Since Royal Mail refuses payment or links payment to certain conditions, which are tantamount to a refusal, we reserve the right to claim payment direct (sic) from the sender." (Koska Royal Mail kieltäytyy maksamasta tai liittää maksamiseen tiettyjä ehtoja, jotka merkitsevät samaa kuin kieltäytyminen, pidätämme itsellämme oikeuden vaatia maksua suoraan lähettäjältä(99)). (66) Toisessa 20 päivänä helmikuuta 1999 päivätyssä faksissa BPO:lle DPAG totesi seuraavaa: "We take note of the fact that your priority is not to safeguard the interests of Deutsche Post's customers. ... The items of the company Multiple Zones Germany GmbH [...] were released on 18.02.99. This regrettable delay was due to the surprising statement of Royal Mail's reservations. We had to change our response procedures in order to safeguard our claims vis-à-vis the senders.We thus tried to contact the senders with a view to clarifying whether the items had been produced in Great Britain or whether they had been transferred there simply for posting. (On ilmeistä, että Deutsche Postin asiakkaiden etujen turvaaminen ei ole teille ensimmäisenä tärkeysjärjestyksessä. ..." Multiple Zones Germany GmbH:n [...] lähetykset toimitettiin eteenpäin 18 päivänä helmikuuta 1999. Tämä valitettava viivästyminen johtui Royal Mailin yllättäen esittämistä varauksista. Meidän oli muutettava menettelyjämme, jotta voisimme turvata vaatimuksemme lähettäjiä kohtaan. Yritimme sen vuoksi saada yhteyden lähettäjiin selvittääksemme, oliko lähetykset tuotettu Isossa-Britanniassa vai oliko ne pelkästään siirretty sinne postittamista varten(100)). (67) DPAG totesi 2 päivänä toukokuuta 2001 päivätyssä kirjeessään komissiolle, että koska BPO kieltäytyi maksamasta ilman ehtoja, DPAG:n oli pakko ottaa yhteyttä vastaanottajiin ja pyytää näytteitä kirjeiden sisällöstä voidakseen todistaa lähettäjälle esittämänsä vaatimukset oikeutetuiksi. DPAG:n saatua välttämättöminä pitämänsä todisteet postituserät toimitettiin vastaanottajille 18 päivänä helmikuuta 1999(101). Yhdistyneestä kuningaskunnasta saapuvaa ulkomaan kirjepostia koskevat DPAG:n menettelyt (68) DPAG:n mukaan Saksaan saapuvan, UPU:n yleissopimuksen 25 artiklan soveltamisalaan kuuluvan ulkomaanpostin määrä on erittäin suuri. DPAG arvioi, että 18 prosenttia kaikesta saapuvasta ulkomaanpostista oli vuonna 1999 UPU:n yleissopimuksen 25 artiklassa tarkoitettua edelleenpostitusta(102). DPAG väittää käsittelevänsä joka vuosi noin [ > 5000](103) massapostituserää, jotka kuuluvat kyseisen artiklan soveltamisalaan. DPAG:n mukaan edelleenpostitukseen luokiteltavien postilähetysten kokonaismäärä oli [10-20]* miljoonaa vuonna 1998 ja [10-20]* miljoonaa vuonna 1999(104). Pelkästään vuosina 1996-1997 DPAG käsitteli [ > 5000]* tapausta, joissa se sovelsi UPU 1989 -sopimuksen 25 artiklaa BPO:ta vastaan(105). (69) Menettely, jota DPAG soveltaa tarkastellessaan Yhdistyneestä kuningaskunnasta tulevaa ulkomaan kirjepostia, voidaan kuvailla lyhyesti seuraavalla tavalla(106): (70) Lajittelukeskus tarkastaa saapuvat postituserät määritelläkseen postilähetysten ulkonäön perusteella, voisiko niiden lähettäjä olla kotimainen. Kun DPAG:n mielestä on selvää, että lähettäjä on Yhdistyneestä kuningaskunnasta, lähetykset toimitetaan ilman viivytyksiä vastaanottajille. Sama koskee sellaisia postituseriä, joissa jakeluajankohta on DPAG:n mielestä merkittävä tekijä. (71) Jos DPAG epäilee, että postituserän lähettäjä on kotimainen (DPAG:n oman "todellisen" lähettäjän määritelmän perusteella), postituserä pysäytetään ja noin kymmeneen vastaanottajaan otetaan yhteyttä postitse ja niitä pyydetään toimittamaan DPAG:lle näytekappale lähetyksestä(107). DPAG on vahvistanut, että yhteyden ottaminen vastaanottajiin postitse ja kirjallisen suostumuksen saaminen niiltä postilähetyksen avaamiseen kestää keskimäärin 5-6 työpäivää(108). Myös eräässä DPAG:n vuonna 1996 BPO:lle lähettämässä faksissa vahvistetaan, että tämä menettely kestää usein viikon. Faksissa DPAG totesi seuraavaa: "The above-mentioned mail was stopped on December 10th. We checked it by asking some adressees (sic) about the contents. This checking lasted one week and we informed you on December 17th." (Edellä mainittu postituserä pysäytettiin 10 päivänä joulukuuta. Tarkastimme sen kysymällä joiltakin vastaanottajista sisällöstä. Tämä tarkastus kesti viikon, ja ilmoitimme teille asiasta 17 päivänä joulukuuta(109)). (72) Sen jälkeen kun DPAG on todennut, että kyseessä on sen mielestä kotimainen lähettäjä, BPO:lle lähetetään faksilla ns. edelleenpostitusta koskeva valvontalomake(110). Tässä lomakkeessa ilmoitetaan muun muassa DPAG:n postituserälle antama numero, postituserän pysäyttämispäivä, väitetyn kotimaisen lähettäjän nimi ja vaaditun lisämaksun suuruus. BPO:ta pyydetään palauttamaan lomake ja ilmoittamaan näkemyksensä postituserän alkuperästä. Vasta sen jälkeen kun BPO on suostunut maksamaan vaaditun summan, DPAG toimittaa pysäytetyt postituserät eteenpäin. (73) Komissio on pyytänyt DPAG:tä arvioimaan soveltamiensa menettelyjen keskimäärin aiheuttaman viivästyksen (eli kuinka kauan aikaa kuluu, kun postituserä pysäytetään, sen sisältö tutkitaan, BPO:lle ilmoitetaan asiasta, BPO:lta saadaan suostumus kustannusten lisäämiselle ja postituserä toimitetaan eteenpäin). DPAG totesi 24 päivänä huhtikuuta 1999 päivätyssä vastauksessaan komissiolle, että koska BPO ei pystynyt vastaamaan nopeasti DPAG:n vaatimuksiin, sen keskimääräinen vastausaika oli viikon, mikä pidensi entisestään pysäytettyjen postituserien viivästymistä(111). Sellaisia postituseriä, joiden lähettäjän ei ole todistettu olevan Yhdistyneestä kuningaskunnasta, ei kuljeteta eteenpäin ennen kuin lähtömaan postitoiminnan harjoittaja tai se saksalainen yritys, jonka DPAG katsoo olevan lähettäjä, on antanut sitovan lupauksen maksaa vaadittu summa. Tällaisissa tapauksissa postituserän jakelu voi viivästyä vielä toisenkin viikon(112). (74) Vuoden 1997 jälkipuoliskolla DPAG otti käyttöön toisen menetelmän käsitellessään väitettyä A-B-A-edelleenpostitusta. Edelleenpostitusta koskevan valvontalomakkeen käyttämisen sijasta DPAG kirjasi ylös postituserää koskevat tiedot, jonka jälkeen erä toimittiin vastaanottajille. DPAG:n mukaan kirjaamiseen sisältyy saapumispäivän, postilähetysten lukumäärän sekä niiden painon ja koon kirjaaminen ylös(113). DPAG väitti 23 päivänä huhtikuuta 1999 päivätyssä vastauksessaan komission tietopyyntöön, että kaikki tällä tavoin käsitellyt postituserät olivat niin sanottua sähköistä edelleenpostitusta, ja lähetykset kuljetettiin ja jaeltiin vastaanottajille ilman viivytyksiä(114). DPAG:n BPO:lle lähettämien kirjeiden mukaan näytekappaleita tästä postituserästä avattiin ja tutkittiin ennen lähetysten toimittamista eteenpäin. DPAG näyttää jonkin aikaa käyttäneen molempia menettelyjä samanaikaisesti(115). (75) Pelkästään vuonna 1997 DPAG pysäytti ja tutki [...] Yhdistyneestä kuningaskunnasta tulevaa postilähetystä. Seuraavana vuonna määrä oli noussut [ > 1000000](116) lähetykseen, mikä tarkoittaa noin [...] prosentin nousua. DPAG:n mukaan pysäytettyjen postituserien jyrkkä nousu selittyy sillä, että BPO aloitti vuonna 1999 suuren markkinointikampanjan, joka oli suunnattu saksalaisille yrityksille ja kannusti niitä ohjaamaan kotimaanpostinsa Yhdistyneen kuningaskunnan kautta. DPAG katsoo, että BPO:n väitetyt markkinointiponnistelut Saksassa pakottivat DPAG:n tehostamaan Yhdistyneestä kuningaskunnasta tulevan ulkomaanpostin tutkintaa(117). F. Maksuista sopiminen (76) BPO ja DPAG ilmoittivat 17 päivänä lokakuuta 2000 päässeensä sopimukseen riitansa maksuja koskevista seikoista tekemällä kirjallisen sopimuksen(118). Sopimisajankohtana BPO maksoi DPAG:lle [...] euroa(119). BPO:n mukaan kokonaissumma, johon DPAG katsoi itsellään olevan oikeus, oli tuolloin noussut [...] euroon(120). Sopimuksessa osapuolet sopivat seuraavaa: i) [...] ii) [...] iii) [...] (77) Osapuolet totesivat, että ne ovat edelleen eri mieltä UPU:n yleissopimuksen 25 artiklan soveltamisesta ja sen soveltamisesta EU:ssa ja että BPO ei vetäisi pois komissiolle tekemäänsä kantelua(121). G. Sitoumus (78) DPAG antoi 1 päivänä kesäkuuta 2001 seuraavan sitoumuksen komissiolle. "i) Deutsche Post AG ei vetoa UPU 1994 -sopimuksen 25 artiklassa tai UPU 1999 -sopimuksen 43 artiklassa vahvistettuihin oikeuksiin, kun on kyse komission päätöksessä (32, 34, 41, 53, 54, 61, 110 ja 114-117 kohta) kuvailtujen kaltaisista kirjelähetyksistä, jotka on tuotettu Saksan ulkopuolella ja toimitetaan Deutsche Post AG:lle sellaisista maista, joissa postitoiminnan harjoittajat maksavat päätemaksuja, jotka ovat vähintään yhtä suuria kuin REIMS II -sopimuksen nykyisessä ja tulevissa versioissa kunkin postituserän toimitusajankohtana määrätty vakiosumma. ii) Tämän vuoksi Deutsche Post AG toteaa, että se ei vaadi kotimaan postimaksun maksamista UPU 1994 -sopimuksen 25 artiklan tai UPU 1999 -sopimuksen 43 artiklan nojalla edellä i) kohdassa kuvailtujen kirjelähetysten käsittelystä eikä palauta tällaisia lähetyksiä. Jos on epäilyjä tämän sitoumuksen soveltamisesta tietyssä tapauksessa, Deutsche Post AG liittää enintään 50 yksittäisen lähetyksen mukaan lähetyksen ulkopuolelle vastaanottajalle osoitetun saatekirjeen, jossa vastaanottajaa pyydetään toimittamaan Deutsche Post AG:lle avattu näytekappale todisteeksi. Deutsche Post AG toimittaa myös nämä lähetykset eteenpäin ilman viivästyksiä. iii) Vaihtoehtona ii) kohdassa kuvaillulle menettelylle Deutsche Post toimittaa kaikki i) kohdassa kuvaillut kirjelähetykset välittömästi eteenpäin ja jakelee ne kotimaisille vastaanottajille, jos lähettävä ulkomainen postitoiminnan harjoittaja antaa toimituksen yhteydessä Deutsche Post AG:lle vähintään yhden avatun näytteen, jonka sisältö vastaa postituserän kirjeiden sisältöä. iv) Tämä sitoumus tulee voimaan kolmen kuukauden kuluttua asiassa N:o COMP/36.915 - Deutsche Post AG - ulkomaanpostin pysäyttäminen - tehdyn komission päätöksen tiedoksiantamisesta(122)." H. Menettely Menettelyn eteneminen (79) Komission tutkimuksen ja muodollisen menettelyn päävaiheet voidaan tiivistää seuraavasti (sellaisia kirjeitä, jotka ovat erityisen tärkeitä tätä asiaa koskevassa menettelyssä, kuvaillaan lyhyesti alaviitteessä). - 4.2.1998: Kantelun tekeminen. - 20.7.1998: DPAG:n vastaus kanteluun. - 21.10.1998: Tietoja BPO:lta. - 8.12.1998: Tietopyyntö BPO:lle. - 21.1.1999: BPO:n vastaus tietopyyntöön. - 22.2.1999: Tietoja BPO:lta. - 1.3.1999: Tietopyyntö DPAG:lle. - 2.3.1999: Tietopyyntö American Express Services Europe Ltd:lle. - 23.4.1999: DPAG:n vastaus tietopyyntöön. - 16.4.1999: Tietoja DPAG:ltä. - 27.4.1999: American Express Services Europe Ltd:n vastaus tietopyyntöön. - 2.6.1999: American Express Services Europe Ltd:n täydentävä vastaus tietopyyntöön. - 25.5.2000: Väitetiedoksiannon antaminen. - 30.5.2000: DPAG:n kirje kilpailuasioista vastaavalle komission jäsenelle. - 9.6.2000: DPAG:n kirje komissiolle(123). - 14.6.2000: DPAG:n kirje komissiolle. - 21.6.2000: Komission kirje DPAG:lle(124). - 26.6.2000: DPAG:lle annettiin lupa tutustua asiakirjoihin. - 13.7.2000: DPAG:n kirje komissiolle(125). - 20.7.2000: BPO:n kirje komissiolle. - 24.7.2000: BPO:n kirje komissiolle. - 27.7.2000: Komissaarin kirje DPAG:lle. - 27.7.2000: Komission kirje DPAG:lle(126). - 4.8.2000: DPAG:n kirje komissiolle(127). - 8.8.2000: Komission kirje DPAG:lle(128). - 16.8.2000: Komission kirje DPAG:lle(129). - 22.9.2000: DPAG:n vastaus väitetiedoksiantoon. - 17.10.2000: BPO:n kirje komissiolle(130). - 17.11.2000: Tietoja BPO:lta. - 23.11.2000: Kuulemistilaisuus. - 11.12.2000: Tietoja DPAG:ltä. - 11.12.2000: Tietoja PTT Post B.V:ltä(131). - 11.12.2000: Tietoja Center Parcs N.V:ltä(132). - 19.1.2001: Komission kirje BPO:lle(133). - 29.1.2001: Komission kirje DPAG:lle. - 5.2.2001: Komission kirje DPAG:lle(134). - 6.2.2001: DPAG:n kirje komissiolle. - 13.2.2001: DPAG:n kirje komissiolle. - 14.2.2001: DPAG:n kirje komissiolle. - 27.2.2001: Komission kirje DPAG:lle. - 2.3.2001: Komission kirje DPAG:lle(135). - 12.3.2001: BPO:n kirje komissiolle. - 14.3.2001: DPAG:n kirje komissiolle. - 16.3.2001: DPAG:n kirje komissiolle(136). - 27.3.2001: Komission kirje DPAG:lle(137). - 9.4.2001: Komission kirje DPAG:lle(138). - 26.4.2001: DPAG:n kirje komissiolle. - 2.5.2001: DPAG:n kirje(139). - 18.5.2001: DPAG:n kirje komissiolle(140). - 1.6.2001: DPAG:n sitoumus toimitetaan komissiolle. Puolustautumisoikeudet (80) Menettelyn aikana DPAG on väittänyt, että sen puolustautumisoikeuksia on loukattu. Nämä väitteet, jotka DPAG esitti useissa komissiolle lähettämissään kirjeissä, vastauksessaan väitetiedoksiantoon ja kuulemistilaisuudessa, sisälsivät seuraavat tekijät: i) DPAG väitti useita asiakirjoja puuttuneen aineistosta, joka annettiin sen käyttöön 26 päivänä kesäkuuta 2000. ii) BPO:n 21 päivänä lokakuuta 1998 komissiolle lähettämää muistiota ei välittömästi toimitettu DPAG:lle. iii) Syyttömäksi todistavia asiakirjoja oli tahallisesti poistettu aineistosta, joka annettiin DPAG:n käyttöön(141). iv) DPAG:lle ei annettu riittävästi aikaa valmistella puolustustaan komission esittämiä väitteitä vastaan. (81) Komissio toteaa edellä esitetyistä väitteistä seuraavaa. i) Komissio on varmistanut, että yhtä tapausta lukuun ottamatta asiakirjat, joiden DPAG väitti puuttuneen, olivat itse asiassa aineistossa ajankohtana, jolloin se annettiin DPAG:n käyttöön. Asiakirjojen väitetty puuttuminen oli näin ollen seurausta DPAG:n edustajien kopioinnissa tekemistä virheistä. Lisäksi useat niistä asiakirjoista, joiden väitettiin puuttuneen, olivat peräisin DPAG:ltä itseltään tai DPAG oli aikaisemmin saanut ne. Ainoastaan yksi asiakirja oli vahingossa poistettu aineistosta kyseisenä ajankohtana, nimittäin DPAG:n komissiolle 16 päivänä huhtikuuta 1999 lähettämä kuusisivuinen faksi. Sen lisäksi että DPAG:n on täytynyt tuntea tarkkaan oman faksinsa sisältö, kaikkia DPAG:n kyseisessä faksissa esille ottamia seikkoja käsiteltiin komission väitetiedoksiannossa, mikä tarkoittaa sitä, että se oli olennainen osa aineistoa, johon komission väitteet perustuivat. ii) BPO:n 21 päivänä lokakuuta 1998 päivätty muistio oli mukana aineistossa, joka annettiin DPAG:n käyttöön. Komissiolla ei ole velvoitetta toimittaa asiakirjoja vastaajalle ennen muodollisen menettelyn aloittamista(142). iii) Vaikka DPAG:tä pyydettiin erityisesti perustelemaan vakavaa väitettään, jonka mukaan syyttömäksi todistavia asiakirjoja oli poistettu aineistosta, DPAG ei ole tehnyt niin. iv) DPAG:lle annettiin 16 viikkoa aikaa valmistella vastaustaan komission väitetiedoksiantoon tavallisen määräajan ollessa kahdeksan viikkoa. DPAG:n pyynnöstä kuulemistilaisuutta lykättiin neljä viikkoa. DPAG:lle annettiin neljä viikkoa lisää aikaa (alussa annetun kolmen viikon lisäksi) valmistella päätösluonnoksen otteita koskevia huomautuksiaan. (82) Edellä mainitun perusteella komissio katsoo, että DPAG:n puolustautumisoikeuksia ei ole loukattu menettelyn aikana. II OIKEUDELLINEN ARVIOINTI A. EY:n perustamissopimuksen 82 artikla (83) EY:n perustamissopimuksen 82 artiklan määräykset koskevat DPAG:n kaltaisia kansallisia postilaitoksia, koska ne ovat yrityksiä, jotka maksua vastaan harjoittavat taloudellista toimintaa, eli tarjoavat postipalveluja. B. Merkitykselliset markkinat Merkitykselliset tuotemarkkinat (84) Käsiteltävänä oleva asia koskee Yhdistyneestä kuningaskunnasta lähetettävän tavallisen ulkomaan kirjepostin - ei pikapostin - toimittamista Saksassa oleville vastaanottajille(143). Toimitus voidaan jakaa kaksiin erillisiin tuotemarkkinoihin: i) yhden jäsenvaltion laajuiset lähtevän ulkomaan kirjepostin markkinat, joilla postitoiminnan harjoittajat keräävät lähtevän postin toimitettavaksi toisessa jäsenvaltiossa oleville vastaanottajille, ja ii) yhden jäsenvaltion laajuiset saapuvan ulkomaan kirjepostin markkinat, joilla vastaanottavan maan kansallinen postilaitos ja muut postitoiminnan harjoittajat tarjoavat jakelupalveluita. (85) Käsiteltävänä oleva asia koskee toimintaa jälkimmäisillä markkinoilla. Koska postimonopolin ulkopuolelle jäävän saapuvan ulkomaanpostin jakelun alalla on vain erittäin vähän kilpailua, ei ole tarpeen määritellä kapeampia merkityksellisiä tuotemarkkinoita. Näin ollen merkitykselliset tuotemarkkinat ovat saapuvan ulkomaan kirjepostin kuljetus- ja jakelumarkkinat. Merkitykselliset maantieteelliset markkinat (86) Postimarkkinat ovat pääosin maanlaajuisia. Tämä koskee erityisesti toimituksen jakeluvaiheita, koska useimmissa jäsenvaltioissa vakiintuneelle postitoiminnan harjoittajalle on varattu laajamittainen monopoli. Saapuvan ulkomaanpostin alalla jakeluvaihtoehtojen puuttuminen tekee kilpailutilanteesta samanlaisen myös monopolin raja-arvojen ylittyessä. Käsiteltävänä oleva asia koskee DPAG:n toimintaa Saksan markkinoilla. Sen vuoksi merkityksellisten maantieteellisten markkinoiden on katsottava olevan kansalliset. Päätelmä (87) Komissio katsoo, että käsiteltävänä olevassa asiassa merkitykselliset markkinat ovat Saksaan saapuvan ulkomaan kirjepostin kuljetus- ja jakelumarkkinat(144). C. Määräävä markkina-asema (88) Euroopan yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännön mukaan yrityksen, jolla on lainmukainen monopoli huomattavassa osassa yhteisöä, voidaan katsoa olevan EY:n perustamissopimuksen 82 artiklassa tarkoitetussa määräävässä asemassa(145). DPAG:lle on myönnetty laajamittainen yksinomainen toimilupa Saksaan saapuvan ulkomaan kirjepostin kuljetukseen ja jakeluun. Yksinoikeuksiensa ansiosta DPAG on ainoa postitoiminnan harjoittaja, jolla on hallussaan koko Saksan kattava julkinen postiverkko. (89) Vastauksessaan komission väitetiedoksiantoon DPAG väitti, että komission arviointi DPAG:n markkina-asemasta oli riittämätön ja että komissio ei ole pystynyt osoittamaan DPAG:n olevan määräävässä asemassa. DPAG:n mukaan Saksan postimonopoli on vain osittainen(146). Koska DPAG:n monopoli ei kata massapostituksia, joissa kukin postilähetys painaa yli 50 grammaa, postitukset, joita käsiteltävänä oleva asia koskee, kuuluvat markkinasegmenttiin, jossa monopolilla "ei ole lainkaan tai on vain hyvin vähän merkitystä", DPAG totesi. Komissio ei myöskään ollut ottanut huomioon DPAG:n kilpailijoiden asemaa, mahdollisuuksia kiertää DPAG:n monopoli eikä BPO:n tasapainottavaa markkinavoimaa(147). (90) DPAG ei ole toimittanut komissiolle mitään tietoja asemastaan Saksaan saapuvan ulkomaan kirjepostin markkinoilla. Noin 27 prosenttia (arvolla mitattuna) Saksan koko kirjemarkkinoista - joista merkitykselliset markkinat muodostavat osan - on teoriassa avoinna kilpailulle(148). Vuonna 1998 DPAG:n kilpailijoiden osuus tällä kilpailulle avoimella markkinasegmentillä oli ainoastaan 2 prosenttia. Tuona vuonna DPAG:n osuus kirjeiden kokonaismarkkinoista (monopolipalvelut mukaan luettuina) oli siis yli 99 prosenttia(149). Saksan kansallinen sääntelyviranomainen on vahvistanut luvun ja arvioinut DPAG:n markkinaosuuden olleen näillä markkinoilla 99,2 prosenttia vuonna 1998 ja 98,7 prosenttia vuonna 1999(150). (91) DPAG:n väite, jonka mukaan postitukset, joita käsiteltävänä oleva asia koskee, kuuluvat markkinasegmenttiin, jossa monopolilla "ei ole lainkaan tai on vain hyvin vähän merkitystä", ei pidä paikkansa. (92) Ensinnäkin, suuri osa riidanalaisista postituksista lähetettiin ennen 1 päivää tammikuuta 1998 (jolloin monopolin piiriin kuuluvien massapostitusten painoraja laskettiin 100 grammasta 50 grammaan). Valtaosa postipalvelutuloista kertyy alempien painoluokkien lähetyksistä. Kun monopoliraja on 100 grammaa, jää keskimäärin noin 88 prosenttia kirjetuloista monopolille, kun taas 50 gramman raja jättää monopolille noin 77 prosenttia(151). Määrällä mitattuna vielä suurempi osuus kirjemarkkinoista jää yksinomaan vakiintuneelle postitoiminnan harjoittajalle(152). Ainoastaan murto-osa saapuvasta massakirjepostista ylittää monopolirajan. (93) Toiseksi, ainoastaan samansisältöiset massalähetykset jäävät DPAG:n monopolin ulkopuolelle. Saksan postilain mukaan lähetykset voivat poiketa toisistaan ainoastaan hyvin vähäisessä määrin, jotta niitä voidaan pitää samansisältöisinä(153). Säännös estää suurta osaa yli 50 grammaa (100 grammaa ennen vuotta 1998) painavista postilähetyksistä putoamasta monopolin ulkopuolelle. Näin ollen huomattava osa postituksista, joita käsiteltävänä oleva asia koskee, kuuluu DPAG:n monopolin piiriin. (94) Kolmanneksi, todellisuudessa DPAG kuljettaa ja jakelee suurimman osan samansisältöisistä massapostilähetyksistä, jotka painavat yli 50 grammaa (100 grammaa ennen vuotta 1998), koska se on Saksan ainoa postitoiminnan harjoittaja, joka tarjoaa koko maan kattavaa jakelupalvelua edulliseen hintaan. Tämä on yksi syy siihen, että DPAG on onnistunut pitämään itsellään noin 99 prosenttia kirjemarkkinoiden liikevaihdosta, vaikka markkinoita on osittain avattu kilpailulle. Käytännössä useimmilla massapostin lähettäjillä ei ole muuta vaihtoehtoa kuin käyttää DPAG:n jakelupalveluita. Komission päätelmä on näin ollen, että vakiintunut postitoiminnan harjoittaja kuljettaa ja jakelee käytännössä kaiken Saksaan saapuvan ulkomaan kirjepostin(154). (95) Koska monopoli on laaja eikä vaihtoehtoisia koko maan kattavia jakeluverkostoja ole, BPO on pakotettu käyttämään DPAG:n palveluja saadakseen Saksaan menevät massapostitukset jaettua vastaanottajille. Tosiseikat osoittavat hyvin selvästi, että BPO ei voi käyttää vaihtoehtoisia jakeluratkaisuja ja että DPAG voi toimia merkityksellisillä markkinoilla paitsi BPO:sta niin myös kilpailijoistaan riippumatta. (96) Komissio toteaa DPAG:n olevan määräävässä asemassa Saksaan saapuvan ulkomaan kirjepostin kuljetus- ja jakelumarkkinoilla. (97) Saksa muodostaa Euroopan yhteisöjen merkittävän osan(155). D. Väite, jonka mukaan EY:n perustamissopimuksen 82 artiklaa ei voida soveltaa (98) Alkuperäisessä 20 päivänä heinäkuuta 1998 antamassaan vastauksessa kanteluun DPAG ei kiistänyt 82 artiklan soveltamista käsiteltävänä olevassa asiassa(156). Myöhemmin DPAG kuitenkin väitti, että 82 artiklaa ei voida soveltaa käsiteltävänä olevassa asiassa, koska DPAG ei ollut BPO:ta vastaan toteutettujen toimenpiteiden alkuunpanija(157). DPAG väitti, että sen oli pakko toteuttaa kyseiset toimenpiteet, koska BPO:n kyseisestä postista maksamat päätemaksut eivät kattaneet DPAG:n jakelukustannuksia ja koska BPO oli sen mukaan suunnannut markkinointikampanjan saksalaisille lähettäjille. DPAG viittaa yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytäntöön, jonka mukaan 82 artiklaa sovelletaan ainoastaan sellaisiin kilpailunvastaisiin toimenpiteisiin, joiden alkuunpanijana on yritys itse. Jos kansainvälinen sääntely vie yritykseltä kaikki mahdollisuudet käyttäytyä kilpailun edellyttämällä tavalla, 82 artiklaa ei sovelleta. (99) DPAG viittasi seuraavaan yhteisöjen tuomioistuimen lausuntoon: "Perustamissopimuksen 85 ja 86 artikla koskevat ainoastaan yritysten omasta aloitteestaan toteuttamia kilpailunrajoituksia ... Jos kilpailua rajoittavan menettelyn käytöstä määrätään kansallisessa lainsäädännössä tai siinä luodaan sellaiset oikeudelliset puitteet, jotka itsessään eliminoivat mahdollisuuden yritysten väliseen kilpailuun, 85 ja 86 artiklaa ei sovelleta(158)." (100) DPAG ei kuitenkaan maininnut yhteisöjen tuomioistuimen saman tuomion seuraavassa kohdassa antamaa lausuntoa, jonka mukaan: "Perustamissopimuksen 85 ja 86 artiklaa voidaan sitä vastoin soveltaa, jos osoittautuu, että kansallisen lainsäädännön mukaan on mahdollista, että yritykset estävät, rajoittavat tai vääristävät kilpailua itsenäisellä menettelyllään ...(159)." (101) Itse asiassa DPAG oli itse omasta aloitteestaan toteuttanut kaikki kyseessä olevat toimenpiteet. UPU:n yleissopimus ja Saksan kansallinen lainsäädäntö eivät kumpikaan sisällä määräyksiä, joiden nojalla DPAG:n olisi pakko pysäyttää ulkomaanposti, veloittaa siitä lisämaksuja ja viivästyttää sitä(160). UPU:n yleissopimuksen 25 artiklassa annetaan sen jäsenvaltioille lupa pysäyttää tällainen posti, jos tietyt ehdot täyttyvät. UPU:n jäsenvaltioilla on paljon harkintavaltaa sen suhteen, pysäyttävätkö ne saapuvan ulkomaanpostin, joka täyttää UPU:n yleissopimuksen 25 artiklassa määrätyt kriteerit. Saksan kansallisessa lainsäädännössä, joka sisältää samanlaiset määräykset kuin UPU:n yleissopimuksen 25 artikla, ei aseteta DPAG:lle velvollisuutta pysäyttää ja viivästyttää saapuvaa ulkomaan kirjepostia ja veloittaa siitä lisämaksuja. Nämä päätelmät pitävät paikkansa riippumatta siitä, mihin UPU:n yleissopimuksen versioon vedotaan kyseisenä ajankohtana (UPU 1989 -sopimuksen 25 artikla, UPU 1994 -sopimuksen 25 artikla vai UPU 1999 -sopimuksen 43 artikla)(161). (102) Oikeudelliset puitteet eivät poista DPAG:n mahdollisuutta kilpailuun eivätkä estä DPAG:tä harjoittamasta itsenäistä kilpailunvastaista toimintaa. Näin ollen voidaan päätellä, että DPAG:llä oli edelleen täydellinen toimintavapaus tässä suhteessa. DPAG:n väite, jonka mukaan sen toiminta sai alkunsa väitetystä BPO:n kilpailunvastaisesta toiminnasta, on merkityksetön. Vaikka tämä pitäisikin paikkansa, kilpailijan toiminta ei voi koskaan sulkea yritystä 82 artiklan soveltamisalan ulkopuolelle. E. Määräävän aseman väärinkäyttö Johdanto (103) Määräävässä asemassa olevalla yrityksellä on erityinen velvollisuus käyttäytyä vääristämättä kilpailua yhteismarkkinoilla. Määräävässä asemassa olevalle yritykselle kuuluvan erityisen velvollisuuden aineellista soveltamisalaa on tarkasteltava ottaen huomioon kyseisen yrityksen määräävän aseman laajuus ja markkinoiden ominaispiirteet, jotka voivat vaikuttaa kilpailutilanteeseen(162). (104) Komissio on analysoinut DPAG:n toimenpiteitä ennemminkin käyttäytymismallina kuin yksittäin arvioitavina erillisinä toimenpiteinä. DPAG:n käyttäytyminen muodostuu seuraavista päätekijöistä: i) saapuvan ulkomaan kirjepostin toistuva pysäyttäminen, ii) lisämaksun veloittaminen saapuvasta ulkomaan kirjepostista ja iii) pysäytetyn saapuvan ulkomaan kirjepostin eteenpäin toimittamisen pitkäaikainen viivästyttäminen. (105) Vastauksessaan väitetiedoksiantoon DPAG väitti, että komissio ei ole voinut tutkia DPAG:n käyttäytymistä tavalliseen tapaan vaan se on käyttänyt ainoastaan BPO:n toimittamaa todistusaineistoa. DPAG:n mukaan kantelu ja väitetiedoksianto sisälsivät vain erittäin vähän "tapauksia", jotka eivät riitä osoittamaan yrityksen noudattaneen tiettyä toimintalinjaa. DPAG:n mukaan komission olisi pitänyt ottaa yhteyttä huomattavaan määrään BPO:n asiakkaita voidakseen osoittaa toimintalinjan olemassaolon(163). (106) Komission arviointi käsiteltävänä olevasta asiasta perustuu hyvin pitkälti asiakirjatodisteisiin (kirjeisiin, fakseihin ja edelleenpostitusta koskeviin valvontalomakkeisiin), jotka ovat peräisin DPAG:ltä itseltään, sekä seikkoihin, joita DPAG on asian käsittelyn aikana esittänyt. Asiakirjatodisteet käsittävät riittävän suuren määrän tapauksia DPAG:n käyttäytymismallin määrittelemiseksi. On syytä huomata, että osa DPAG:n edellä mainitsemista tapauksista sisältää suuren määrän yksittäisiä postituksia, vaikka ne ovatkin peräisin pieneltä määrältä lähettäjiä. Aineisto sisältää monia esimerkkejä postitusten lähettäjien reaktioista, kun DPAG on pysäyttänyt, veloittanut lisämaksua ja viivästyttänyt postituksia(164). Lisäksi se tosiseikka, että DPAG on järjestelmällisesti pannut vireille oikeuskäsittelyn Saksassa sellaisia Saksassa sijaitsevia yrityksiä vastaan, joiden DPAG katsoo olevan saapuvien ulkomaan kirjelähetysten "todellisia" lähettäjiä, osoittaa selvästi, että kyseessä on yrityksen toimintalinja(165). Lähettäjän määritelmä DPAG:n esittämät väitteet (107) DPAG on väittänyt, että Saksan tuomioistuimet ovat vahvistaneet "todellisen lähettäjän määritelmän" ja että määritelmän soveltamiseen perustuva käyttäytyminen noudattaa Saksan oikeuskäytäntöä. Lisäksi DPAG väitti, että yhteisöjen tuomioistuin olisi sanattomasti hyväksynyt todellisen lähettäjän määritelmän asiassa GZS & Citycorp antamassaan tuomiossa. Arviointi (108) DPAG koettaa perustella saapuvan ulkomaanpostin käsittelytapaansa viittaamalla kansalliseen oikeuskäytäntöön. Komission tehtävänä ei ole arvioida sitä, onko DPAG:n käyttäytymine.n käsiteltävänä olevassa asiassa sopusoinnussa kansallisen oikeuden kanssa. Vaikka näin olisikin, kyseinen käyttäytyminen voi rikkoa yhteisön oikeutta. Sen vuoksi komission on arvioitava, onko DPAG:n tulkinta "todellisen lähettäjän määritelmästä" ja DPAG:n tällä verukkeella toteuttamat toimet sopusoinnussa yhteisön oikeuden kanssa. (109) Asiassa GZS & Citicorp tuomioistuimen oli käsiteltävä sitä, että: "... jäsenvaltion lainsäädännössä sen postilaitokselle annetaan oikeus periä lähetyksistä kotimaan maksut, jos tässä valtiossa kotipaikan omaavat lähettäjät jättävät toisen jäsenvaltion postiin tai postituttavat sen kautta lähetyksiä suurina määrinä, jotta ne lähetettäisiin ensiksi mainittuun jäsenvaltioon(166)." (110) Tässä tapauksessa oli näin ollen selvää, että postilähetykset olivat peräisin Saksasta ja että niiden lähettäjillä oli siellä kotipaikka. Käsiteltävänä olevassa asiassa tilanne on kuitenkin toinen. (111) Asiassa GZS & Citicorp tuomioistuin myönsi, että kansalliset postilaitokset voivat - periaatteessa - veloittaa A-B-A-edelleenpostituksista kotimaan postimaksun vetoamalla vuoden 1989 UPU-sopimuksen 25 artiklaan(167). Tuomioistuin vahvisti, että vuoden 1989 UPU-sopimuksen 25 artiklaan voidaan vedota vain tiettyjen edellytysten perusteella. Tuomioistuin ei kuitenkaan ottanut suorasti eikä epäsuorasti kantaa siihen, onko "todellisen lähettäjän määritelmä" sopusoinnussa EY:n oikeuden kanssa. Tuomioistuimen käsittelemä asia koski perustamissopimuksen 234 artiklan mukaista saksalaisen tuomioistuimen esittämää ennakkoratkaisupyyntöä, joka koski useita oikeudellisia kysymyksiä. Saksan tuomioistuin ei pyytänyt yhteisöjen tuomioistuinta ottamaan kantaa "todellisen lähettäjän määritelmään" eikä yhteisöjen tuomioistuimen tarvinnut tarkastella DPAG:n soveltamaa lähettäjän määritelmää voidakseen vastata sille esitettyihin kysymyksiin. (112) DPAG:n käsiteltävänä olevassa asiassa soveltamia arviointikriteerejä ei voida hyväksyä yhteisön oikeuden mukaan. Kaikki DPAG:n luettelemat arviointikriteerit koskevat sitä, miltä postilähetyksen sisältö näyttää. Postilähetyksen lähettäjän selvittämiseksi on välttämätöntä löytää henkilö, joka on tuottanut lähetyksen, ja henkilö, joka on vastuussa siitä. Näitä seikkoja ei saada varmuudella selville postilähetyksen sisältöä tutkimalla. DPAG:n määritelmän mukaan postilähetyksen luokittelu edelleenpostitukseksi ei edellytä lainkaan tiedonsiirtoa (ei fyysistä eikä sähköistä) maasta A maahan B. Ainoa yhteys Saksaan on se, että postilähetyksen sisällössä viitataan Saksassa sijaitsevaan yritykseen. Tämä yhteys on täysin näennäinen ja johtaa siihen, että DPAG luokittelee tavallisen ulkomaanpostin virheellisesti tosiasialliseksi A-B-A-edelleenpostitukseksi. Tähän luokitteluun perustuva käyttäytyminen estää postin vapaata liikkumista jäsenvaltioiden välillä. (113) Merkitykselliset seikat tutkittuaan komissio on tullut seuraavaan tulokseen DPAG:n väitetystä kilpailunvastaisesta käyttäytymisestä esimerkkeinä olevien riidanalaisten postitusten lähettäjien henkilöllisyyden suhteen. (114) Ideas Direct: Ideas Direct tuotti ja postitti kaikki kyseiset postilähetykset Yhdistyneessä kuningaskunnassa ja samainen yritys teki lähettävän postitoiminnan harjoittajan kanssa sopimuksen. Eivät kirjeet eivätkä niiden sisältämät tiedot tulleet Saksasta postitettavaksi takaisin Saksaan Yhdistyneen kuningaskunnan kautta. Yhdistyneessä kuningaskunnassa sijaitsevaa Ideas Directiä on näin ollen pidettävä näiden postilähetysten lähettäjänä. Lähettäjän ja saksalaisten vastaanottajien kotipaikka ei ole sama jäsenvaltio. DPAG:n väitteelle, jonka mukaan Ideas Directin postituksissa oli kyse A-B-A-edelleenpostituksista, ei ole perusteita. Ideas Directin postilähetyksiä on näin ollen pidettävä tavallisena ulkomaanpostina. (115) Fidelity Investments: Kyseiset postilähetykset eivät tulleet Saksasta postitettavaksi takaisin Saksaan Yhdistyneen kuningaskunnan kautta. Fidelity Investments tuotti ja postitti kaikki kyseiset postilähetykset Yhdistyneessä kuningaskunnassa. Fidelity Investmentsin saksalainen tytäryhtiö ei osallistunut missään vaiheessa näiden postilähetysten tuottamiseen tai postitukseen. Yhdistyneessä kuningaskunnassa sijaitseva Fidelity Investments teki sopimuksen lähettävän postitoiminnan harjoittajan kanssa. Yhdistyneessä kuningaskunnassa sijaitsevaa Fidelity Investmentsiä on näin ollen pidettävä riidanalaisten postilähetysten lähettäjänä. Lähettäjän ja vastaanottajien kotipaikka on eri jäsenvaltio. DPAG:n väitteelle, jonka mukaan Fidelity Investmentsin postituksissa oli kyse A-B-A-edelleenpostituksista, ei ole perusteita. Kyseisiä postilähetyksiä on pidettävä tavallisena ulkomaanpostina. (116) Gant: Kyseiset postilähetykset eivät tulleet Saksasta postitettavaksi takaisin Saksaan Yhdistyneen kuningaskunnan kautta. Ruotsissa sijaitseva Pyramid Sportswear AB tuotti postilähetykset ja valmisteli ne postitusta varten, minkä jälkeen ne kuljetettiin Yhdistyneeseen kuningaskuntaan ja postitettiin Saksaan (ja moniin muihin Euroopan maihin) BPO:n välityksellä. Ruotsissa sijaitsevaa Pyramid Sportswear AB:tä on pidettävä riidanalaisten postilähetysten lähettäjänä. Lähettäjän ja vastaanottajien kotipaikka on eri jäsenvaltiossa. Näitä postilähetyksiä olisi näin ollen pidettävä A-B-C-edelleenpostituksina. Tällaisen postin ei voida väittää rikkovan maan C postimonopolia. Koska Ruotsin ja Yhdistyneen kuningaskunnan kansalliset postilaitokset ovat kumpikin REIMS II -sopimuksen osapuolia, DPAG:n saamat päätemaksut ovat samat siitä riippumatta, lähettääkö ruotsalainen lähettäjä kirjeet suoraan vai Yhdistyneen kuningaskunnan kautta. Kun A-B-C-edelleenpostitus siirretään maasta B maahan C, tilanne ei näin ollen oikeudellisesti poikkea tavalliseen ulkomaanpostiin sovellettavista säännöistä. (117) Multiple Zones: Kyseiset postilähetykset eivät tulleet Saksasta postitettavaksi takaisin saksalaisille vastaanottajille Yhdistyneen kuningaskunnan kautta. Extensis Corporationin Euroopan pääkonttori - Alankomaissa sijaitseva Plantijn Groep BV - tuotti postilähetykset, minkä jälkeen ne kuljetettiin postitettaviksi Yhdistyneeseen kuningaskuntaan, josta BPO toimitti ne edelleen Saksaan. Plantijn Groep BV:tä on näin ollen pidettävä näiden A-B-C-edelleenpostituksina pidettävien postilähetysten lähettäjänä. Päätelmä (118) DPAG:n tavassa tulkita "todellisen lähettäjän määritelmää" käsiteltävänä olevassa asiassa ei oteta huomioon postilähetysten taustalla olevaa sopimuksiin perustuvaa ja taloudellista todellisuutta, minkä seurauksena tavallinen ulkomaanposti luokitellaan virheellisesti "tosiasialliseksi" A-B-A-edelleenpostitukseksi. Jos DPAG:n tulkinta "todellisen lähettäjän määritelmästä" hyväksyttäisiin, DPAG saisi itse päättää lähettäjän henkilöllisyyden merkityksettömien kriteerien perusteella. Ei ole DPAG:n - tai minkään muunkaan postitoiminnan harjoittajan - asia määrittää, miten postiasiakkaiden olisi järjestettävä toimintansa, miten niiden olisi esittäydyttävä vastaanottajille tai miten niiden olisi valmisteltava postilähetyksensä. (119) Komissio katsoo "todellisen lähettäjän määritelmän" - jota DPAG on soveltanut käsiteltävänä olevassa asiassa - olevan ristiriidassa yhteisön oikeuden kanssa. Väärinkäyttö (120) DPAG:n käyttäytymistä käsiteltävänä olevassa asiassa - toisin sanoen saapuvan ulkomaan kirjepostin pysäyttämistä, lisämaksun veloittamista siitä ja sen viivästyttämistä - voidaan luonnehtia perustamissopimuksen 82 artiklan rikkomiseksi neljän erillisen oikeudellisen perustelun nojalla. Perustelut on esitetty seuraavassa. Syrjintä (121) DPAG kohtelee eri tavoin "aitona" ulkomaanpostina pitämäänsä saapuvaa ulkomaan kirjepostia (kirjepostia, jossa ei viitata Saksassa sijaitseviin yrityksiin) ja sillä perusteella "tosiasiallisena" A-B-A-edelleenpostituksena pitämäänsä saapuvaa ulkomaan kirjepostia, että lähetyksissä on viittaus Saksassa sijaitsevaan yritykseen. Tällainen yritys voi olla Saksassa sijaitseva tytäryhtiö tai myyntiedustaja. Edellisessä tapauksessa DPAG veloittaa BPO:lta päätemaksut, joista on sovittu kyseisten kansallisten postilaitosten kesken. BPO veloittaa Yhdistyneessä kuningaskunnassa sijaitsevilta lähettäjiltä tavallisen ulkomaan postimaksun, joka lasketaan sovellettavien päätemaksujen perusteella. Jälkimmäisessä tapauksessa DPAG veloittaa BPO:lta tai lähettäjiltä täysimääräisen Saksassa sovellettavan kotimaan maksun, joka on määrältään suurempi(168). DPAG tarjoaa molemmissa tapauksissa täsmälleen saman palvelun eli kerää saapuvaa ulkomaan kirjepostia sisältävät säkit vastaanottopisteestä, kuljettaa postin lajittelukeskukseen, jossa se lajitellaan, toimitetaan eteenpäin ja jaetaan Saksassa oleville vastaanottajille. DPAG:n esittämät väitteet (122) Vastauksessaan väitetiedoksiantoon DPAG kiisti toimineensa syrjivästi. DPAG soveltaa UPU-sopimuksen 25 artiklaa yhdenmukaisesti ja tasapuolisesti edellä mainittujen arviointikriteerien perusteella. DPAG väitti, että UPU-sopimuksen 25 artikla kattaa sen käyttäytymisen. DPAG:n mukaan UPU-sopimuksen 25 artiklassa sallitaan epäsuorasti kansallisille postilaitoksille postilähetysten pysäyttäminen ja viivästyttäminen. Koska kaikkia postilähetyksiä arvioidaan samalla tavalla, DPAG ei syrji mitään kauppakumppania. Postilähetykset, jotka - DPAG:n mielestä - kuuluvat UPU-sopimuksen 25 artiklan soveltamisalaan, ja postilähetykset, jotka eivät kuulu, eivät ole samankaltaisia suorituksia. UPU-sopimuksen 25 artiklan soveltamisalaan kuuluvat postilähetykset on tunnistettava ja jatkokäsiteltävä, mikä DPAG:n mielestä oikeuttaa sen veloittamaan korkeamman hinnan(169). (123) Lisäksi DPAG väitti, että "henkilöt, jotka toimittavat lähetyksiä BPO:lle postitettaviksi" eivät ole DPAG:n kauppakumppaneita ("Einlieferer von Postsendungen bei dem Beschwerdeführer"). DPAG:n ainoa kauppakumppani on tässä tapauksessa BPO, jota DPAG ei syrji. DPAG väitti, että sen käyttäytymisellä ei ole välittömiä kielteisiä vaikutuksia kuluttajiin olivatpa kuluttajat kirjeiden vastaanottajia tai "henkilöitä, jotka toimittavat lähetyksiä BPO:lle postitettaviksi"(170). Arviointi (124) Koska DPAG on yritys, jolle on lainsäädännössä myönnetty monopoli saapuvan ulkomaan kirjepostin kuljettamiseen ja jakeluun, komissio katsoo, että DPAG:llä on ilman muuta velvollisuus varmistaa, että palvelu tarjotaan ketään syrjimättä(171). (125) Tuomioistuin on äskettäin todennut GZS & Citicorp -tuomiossa, että samanlainen käyttäytyminen kuin käsiteltävänä olevassa tilanteessa rikkoo erityisesti EY:n perustamissopimuksen 82 artiklan c alakohtaa. Tuomioistuin totesi tuomiossaan seuraavaa: "Jotta Deutsche Postin kaltainen laitos ei käyttäisi yleissopimuksen 25 artiklan 3 kohdan mukaista oikeuttaan palauttaa lähetykset lähtömaahan, niiden lähettäjillä ei ole muuta mahdollisuutta kuin maksaa kotimaan postimaksut täysimääräisinä. Kuten yhteisöjen tuomioistuin on todennut tilanteessa, jossa perustamissopimuksen 86 artiklassa tarkoitetussa määräävässä markkina-asemassa ollut yritys kieltäytyi myymästä tavaraa, tällainen käyttäytyminen olisi vastoin EY:n perustamissopimuksen 3 artiklan g alakohdassa [...] esitettyä tavoitetta, joka on täsmennetty 86 artiklassa ja erityisesti sen b ja c alakohdassa ...(172)." (126) Käsiteltävänä olevassa asiassa tilanne on verrattavissa tuomioistuimeen vietyyn asiaan, jossa tuomioistuin totesi, että eri kotimaanpostilajien - toisin sanoen tavallisen kotimaanpostin ja kierretyn kotimaanpostin (A-B-A-edelleenpostitus) - välinen syrjintä voi olla perustamissopimuksen 82 artiklassa tarkoitettua väärinkäyttöä. Käsiteltävänä olevassa asiassa DPAG kuitenkin harjoittaa syrjintää ulkomaan kirjepostin eri lajien välillä sen perusteella, ovatko ulkomaiset lähettäjät viitanneet Saksassa sijaitsevaan yritykseen vai eivät. (127) Veloittaessaan samankaltaisista suorituksista - eli saapuvan ulkomaan kirjepostin kuljettamisesta ja jakelusta - eri hinnan DPAG käyttäytyy syrjivästi. DPAG:n veloittamia erisuuruisia maksuja ei voida perustella objektiivisin taloudellisin tekijöin. DPAG väittää, että sille aiheutuu ylimääräisiä kustannuksia "tosiasialliseksi" A-B-A-edelleenpostitukseksi luokittelemansa postin "tunnistamisesta ja käsittelemisestä". DPAG ei ole millään tavoin eritellyt näitä lisäkustannuksia eikä ilmoittanut niiden määrää. Koska luokittelu perustuu virheelliseen oletukseen, ylimääräiset kustannukset - jos niitä on - olisi veloitettava kaikilta saapuvan ulkomaanpostin lähettäjiltä ketään syrjimättä. (128) Syrjintä ei rajoitu erisuuruisiin maksuihin. Se vaara, että DPAG viivästyttää postia pitkän aikaa, on suurempi niiden asiakkaiden kohdalla, jotka viittaavat postissaan Saksassa sijaitsevaan yritykseen. (129) Kuten edellä todettiin, yhteisöjen tuomioistuin päätteli asiassa GZS & Citicorp antamassaan tuomiossa, että eri postilajien syrjivä kohtelu voi olla EY:n perustamisopimuksen 82 artiklassa tarkoitettua määräävän aseman väärinkäyttöä. Yhteisöjen tuomioistuin ei tätä päätelmää tehdessään käsitellyt sitä, onko lähettäjä DPAG:n kauppakumppani vai ei. (130) Koska Saksassa on postimonopoli, "kauppakumppanille" - jolla tavallisesti viitataan vapaaehtoiseen liikesuhteeseen kahden yrityksen välillä - on annettava hieman erilainen tulkinta. Postimonopoli pakottaa ulkomaiset lähettäjät ainakin liikesuhteeseen, ellei jopa sopimussuhteeseen, DPAG:n kanssa. Lähettäjä, joka tekee Yhdistyneessä kuningaskunnassa BPO:n kanssa sopimuksen postilähetystensä toimittamisesta Saksaan, tietää etukäteen, että DPAG jakelee postin saksalaisille vastaanottajille. DPAG:n toimet Saksaan saapuvan ulkomaan kirjepostin markkinoilla vaikuttavat suoraan lähettäjien liiketoimintaan Yhdistyneessä kuningaskunnassa. BPO:n kanssa Yhdistyneessä kuningaskunnassa sopimuksen tekevien lähettäjien ja DPAG:n välillä on vähintään epäsuora suhde. Näissä olosuhteissa komissio katsoo, että lähettäjiä on pidettävä 82 artiklan c alakohdassa tarkoitettuina DPAG:n kauppakumppaneina. (131) Osa DPAG:n syrjivällä tavalla kohtelemista lähettäjistä Yhdistyneessä kuningaskunnassa kilpailee suoraan toistensa kanssa. Esimerkkinä tällaisesta kilpailusuhteesta voidaan mainita kaksi Yhdistyneessä kuningaskunnassa toimivaa postimyyntiyritystä, jotka myyvät samantyyppisiä tuotteita saksalaisille asiakkaille. Yrityksiä kohdeltaisiin eri tavoin siitä riippuen, mainitsevatko ne postilähetyksissään Saksassa sijaitsevan yrityksen vai eivät. DPAG:n käyttäytyminen asettaisi näin ollen epäedulliseen kilpailuasemaan kauppakumppanin, jonka postilähetykset pysäytetään viivästyttäen niitä ja joista veloitetaan lisämaksu. (132) DPAG on myöntänyt, että BPO kuuluu sen kauppakumppaneihin, mutta on kieltänyt kohdelleensa BPO:ta epäoikeudenmukaisesti. DPAG on kuitenkin BPO:n välitön kilpailija, ei kuitenkaan merkityksellisillä markkinoilla vaan Yhdistyneestä kuningaskunnasta lähtevän ulkomaan kirjepostin markkinoilla(173). Lisäkustannukset, joita BPO:lle aiheutui DPAG:n veloittamista lisämaksuista sekä BPO:n Yhdistyneestä kuningaskunnasta Saksaan ohjaaman postiliikenteen usein toistuneista keskeytyksistä, asettavat BPO:n epäedulliseen kilpailuasemaan suhteessa DPAG:hen. Koska DPAG toimii Yhdistyneestä kuningaskunnasta lähtevän ulkomaan kirjepostin markkinoilla, asiakkaat, joilla on ollut ongelmia BPO:n kanssa, houkutellaan näin käyttämään DPAG:n Yhdistyneessä kuningaskunnassa tarjoamia palveluja koko jakeluketjussa, jotta ne voisivat varmistaa Saksaan menevän postinsa nopean kulun ilman keskeytyksiä. (133) Joka tapauksessa yhteisöjen tuomioistuin on todennut, että 82 artiklassa annettu väärinkäytösten luettelo ei ole tyhjentävä, vaan siinä annetaan ainoastaan esimerkkejä siitä, miten määräävässä asemassa oleva yritys voi käyttää väärin markkinavoimaansa(174). Perustamissopimuksen 82 artiklaa voidaan soveltaa, vaikka ei olisi kyse suorasta kilpailusta yritysten välillä tietyillä markkinoilla. Määräystä voidaan soveltaa myös tilanteissa, joissa määräävässä asemassa olevan yrityksen käyttäytyminen aiheuttaa vahinkoa suoraan kuluttajille(175). Riidanalaisten postitusten lähettäjät ovat postipalvelujen kuluttajia. DPAG:n käyttäytyminen vaikuttaa näihin asiakkaisiin kielteisesti, koska asiakkaiden on maksettava palveluista muita lähettäjiä korkeampi hinta ja koska postilähetykset viivästyvät huomattavasti. Myös saksalaisia vastaanottajia on pidettävä asiakkaina, joihin DPAG:n käyttäytyminen vaikuttaa kielteisesti. Saapuvan postin viivästyminen voi estää vastaanottajia hyödyntämästä lähettäjien tarjouksia(176). Päätelmä (134) Komissio katsoo, että DPAG:n toimintalinja, jonka mukaan tietyt saapuvat ulkomaan kirjepostilähetykset pysäytetään, niistä veloitetaan lisämaksu ja niitä viivästytetään, on erilaisten ehtojen soveltamista samankaltaisiin suorituksiin. DPAG käyttää väärin määräävää asemaansa Saksaan saapuvan ulkomaan kirjepostin markkinoilla tavalla, joka asettaa muut kauppakumppanit epäedulliseen kilpailuasemaan. Kauppakumppaneita ovat tässä yhteydessä riidanalaisten postitusten lähettäjät ja BPO. Vaikka DPAG:n käyttäytymisellä ei olisi huomattavia kielteisiä vaikutuksia näihin kauppakumppaneihin, sillä on välittömiä kielteisiä vaikutuksia kuluttajiin. Kyseisiä kuluttajia ovat riidanalaisten postitusten lähettäjät ja/tai niiden saksalaiset vastaanottajat. Näin ollen DPAG:n käyttäytyminen on EY:n perustamissopimuksen 82 artiklassa ja erityisesti sen c alakohdassa tarkoitettua väärinkäyttöä. Kieltäytyminen palvelun suorittamisesta (135) DPAG asettaa "tosiasialliseksi" A-B-A-edelleenpostitukseksi luokittelemansa saapuvan ulkomaan kirjepostin kuljetus- ja jakelupalvelun ehdoksi, että lähettävä postitoiminnan harjoittaja tai Saksassa sijaitseva yritys, jota DPAG pitää kotimaisena lähettäjänä, suostuu maksamaan lisämaksun, joka vastaa täysimääräistä kotimaan postimaksua, josta on vähennetty päätemaksut. Jos tähän ei suostuta, DPAG on toistuvasti pidätellyt postilähetyksiä pitkiä aikoja. (136) Saapuvan ulkomaan kirjepostin kohtelussa ei ole kyse siitä, että DPAG suoraan ja lopullisesti kieltäytyisi suorittamasta kuljetus- ja jakelupalvelua. DPAG kuitenkin kieltäytyy jakamasta postia ehdoin, jotka lähettäjä ja/tai lähettävä postitoiminnan harjoittaja voisivat hyväksyä. Koska vaihtoehtoisia jakeluratkaisuja ei ole, DPAG asettaa lähettäjän ja lähettävän postitoiminnan harjoittajan tilanteeseen, jossa niillä ei ole muuta vaihtoehtoa kuin maksaa DPAG:n vaatima lisämaksu saadakseen postin jakeluun ilman lisäviivytyksiä. DPAG:n esittämät väitteet (137) Vastauksessaan komission väitetiedoksiantoon DPAG viittasi tuomioistuimen tuomioon asiassa GZS & Citicorp ja väitti, että käsiteltävänä olevassa asiassa postilähetykset ovat samanlaisia kuin tuomioistuimen tutkimat postilähetykset. Täysimääräisen kotimaan postimaksun veloittamista päätemaksuilla vähennettynä UPU-sopimuksen 25 artiklan nojalla ei näin ollen pitäisi katsoa perustamissopimuksen 82 artiklan rikkomiseksi. (138) Lisäksi DPAG väittää, että se ei ole kieltäytynyt suorittamasta jakelupalvelua, koska kaikki lähetykset on lopulta jaettu. Jälleen tuomioistuimen oikeuskäytäntöön viitaten DPAG esitti, että ei voi olla kyse palvelun suorittamisesta kieltäytymisestä, jos jakelu suoritetaan(177). DPAG:n mukaan väärinkäyttötyypit "kieltäytyminen palvelun suorittamisesta" ja "kohtuuttomien kauppaehtojen määrääminen" sulkevat toisensa pois. Jos palvelua ei suoriteta, ei voi olla kyse kohtuuttomien kauppaehtojen määräämisestä. Samoin, jos määrätään kohtuuttomia kauppaehtoja ja palvelu suoritetaan, ei voi olla kyse siitä, että kieltäydytään suorittamasta palvelua. Tästä seuraa, että pitkä viivästys ennen palvelun suorittamista (tässä tapauksessa postilähetyksen jakelua) ei voi vahvistaa palvelun suorittamisesta kieltäytymisen vaikutuksia. DPAG:n mukaan Ideas Directin, Fidelity Investmentsin ja Gantin tapauksessa "viivästymistä ei tapahtunut lainkaan"(178). (139) Vastauksessaan komission väitetiedoksiantoon DPAG esitti, että sillä ei ole mitään hyötyä saapuvan ulkomaanpostin tarkoituksellisesta viivästyttämisestä ja että komissio ei ole pystynyt osoittamaan, mitä hyötyä DPAG:lle olisi siitä. REIMS II -sopimuksen osapuolena DPAG:llä on tiukat jakelutavoitteet ja REIMS II -sopimuksen osapuolten toimintaa valvotaan tarkasti(179). Arviointi (140) Kuten edellä todettiin, käsiteltävänä olevassa asiassa riidanalaisia postilähetyksiä on pidettävä tavallisena ulkomaan kirjepostina. Asiassa GZS & Citicorp tuomioistuin otti nimenomaan kantaa palvelun suorittamisesta kieltäytymiseen, kun vastaanottava kansallinen postilaitos pysäyttää postilähetykset, veloittaa niistä lisämaksua ja viivästyttää niitä(180). Tuomioistuin katsoi, että: "Jotta Deutsche Postin kaltainen laitos ei käyttäisi yleissopimuksen 25 artiklan 3 kohdan mukaista oikeuttaan palauttaa lähetykset lähtömaahan, niiden lähettäjillä ei ole muuta mahdollisuutta kuin maksaa kotimaan postimaksut täysimääräisinä. Kuten yhteisöjen tuomioistuin on todennut tilanteessa, jossa perustamissopimuksen 86 artiklassa tarkoitetussa määräävässä markkina-asemassa ollut yritys kieltäytyi myymästä tavaraa, tällainen käyttäytyminen olisi vastoin EY:n perustamissopimuksen 3 artiklan g alakohdassa [...] esitettyä tavoitetta, joka on täsmennetty 86 artiklassa ja erityisesti sen b jac alakohdassa ...(181)." (141) Palvelun suorittamisesta kieltäytyminen kattaa suoran kieltäytymisen lisäksi myös tilanteet, joissa määräävässä asemassa olevat yritykset asettavat palvelun suorittamiselle objektiivisesti tarkasteltuna kohtuuttomat ehdot. Tällaisia tilanteita voivat olla kieltäytyminen tarjoamasta muutoin kuin ehdoin, joiden toimittaja tietää olevan mahdottomia hyväksyä (tulkinnallinen kieltäytyminen) tai kieltäytyminen tarjoamasta muutoin kuin epäoikeudenmukaisin ehdoin(182). (142) Saapuvan ulkomaan kirjepostin kohtelussa ei ole kyse siitä, että DPAG kieltäytyisi suoraan ja lopullisesti suorittamasta kuljetus- ja jakelupalvelua. DPAG asettaa "tosiasialliseksi" A-B-A-edelleenpostitukseksi luokittelemansa saapuvan ulkomaan kirjepostin kuljetus- ja jakelupalvelun ehdoksi, että lähettävä postitoiminnan harjoittaja, lähettäjä tai Saksassa sijaitseva yritys, jota DPAG pitää lähettäjänä, suostuu maksamaan täysimääräisen kotimaan postimaksun. (143) DPAG kuljettaa ja jakelee käytännössä kaiken saapuvan ulkomaan kirjepostin. Yhdistyneessä kuningaskunnassa olevilla lähettäjillä ei käytännössä ole muuta vaihtoehtoa kuin käyttää vakiintunutta postitoiminnan harjoittajaa postinsa jakamiseen. Tuomioistuimen esittämien näkemysten mukaisesti komissio katsoo, että DPAG:n asiakkaat on asetettu tilanteeseen, jossa niillä ei ole postilähetystensä "pelastamiseksi" muuta vaihtoehtoa kuin maksaa täysimääräinen kotimaan postimaksu. DPAG:n kieltäytyminen suorittamasta kuljetus- ja jakelupalvelua ehdoilla, jotka lähettäjä ja/tai lähettävä postitoiminnan harjoittaja voivat hyväksyä, merkitsee tulkinnallista myynnistä kieltäytymistä. DPAG:n kieltäytymisen seurauksena postitukset ovat viivästyneet pitkiä aikoja. Tällaiset pitkät viivästykset vahvistavat merkittävästi tulkinnallisen myynnistä kieltäytymisen kilpailunvastaisia vaikutuksia. (144) Seuraavat tapaukset, jotka perustuvat DPAG:n omiin asiakirjatodisteisiin ja lausuntoihin, osoittavat, että DPAG on viivästyttänyt tavallisen ulkomaanpostin jakelua useissa tapauksissa(183). (145) Ideas Direct: Asiakirjatodisteista käy selväksi, että DPAG piti yksityiskohtaisesti kirjaa vuosina 1997 ja 1998 käsitellyistä Ideas Directin postituksista(184). Komission käytössä olevan asiakirja-aineiston perusteella voidaan tehdä seuraavat päätelmät. i) DPAG pysäytti marraskuun 1996 postituksen viimeistään 4 päivänä marraskuuta 1996 ja toimitti sen eteenpäin aikaisintaan 12 päivänä marraskuuta 1996. Postitus viivästyi toisin sanoen vähintään kahdeksan päivää(185). ii) DPAG vaati 27 päivänä marraskuuta 1998 BPO:lta lisämaksua 19:stä Ideas Directiltä lähteneestä postituksesta (yhteensä 258067 postilähetyksestä). DPAG oli pysäyttänyt postitukset vuoden 1998 tammikuun ja syyskuun välisenä aikana. Asiakirjatodisteista ilmenee, että DPAG otti näytteitä kaikista näistä postituksista ja tutki niiden sisällön. DPAG on