Komission tiedonanto

Suuntaviivat vertikaalisista rajoituksista

(2000/C 291/01)

(ETA:n kannalta merkityksellinen teksti)

SISÄLTÖ

>TAULUKON PAIKKA>

I. JOHDANTO

1. Suuntaviivojen tarkoitus

(1) Näissä suuntaviivoissa vahvistetaan periaatteet vertikaalisten sopimusten arvioimiseksi perustamissopimuksen 81 artiklan mukaisesti. Näissä suuntaviivoissa tarkoitetaan vertikaalisilla sopimuksilla EY:n perustamis- sopimuksen 81 artiklan 3 kohdan soveltamisesta tiettyihin vertikaalisten sopimusten ja yhdenmukaistettujen menettelytapojen ryhmiin komission asetuksen N:o 2790/1999(1) 2 artiklan 1 kohdassa määriteltyjä sopimuksia (ryhmäpoikkeusasetus, ks. 23-45 kohta). Suuntaviivat eivät rajoita perustamissopimuksen 82 artiklan mahdollista samanaikaista soveltamista vertikaalisiin sopimuksiin. Suuntaviivat on jäsennelty seuraavasti:

- II jaksossa (8-20 kohta) käsitellään 81 artiklan 1 kohdan soveltamisalan ulkopuolelle yleensä jääviä vertikaalisia sopimuksia;

- III jaksossa (21-70 kohta) käsitellään ryhmäpoikkeusasetuksen soveltamista;

- IV jaksossa (71-87 kohta) käsitellään ryhmäpoikkeusasetuksen peruuttamista ja sen soveltamatta jättämistä koskevia periaatteita;

- V jaksossa (88-99 kohta) käsitellään markkinoiden määrittelemiseen ja markkinaosuuksien laskemiseen liittyviä seikkoja;

- VI jaksossa (100-229 kohta) käsitellään arvioinnissa sovellettavia yleisiä puitteita sekä komission täytäntöönpanopolitiikkaa vertikaalisten sopimusten yksittäistapauksissa.

(2) Näissä suuntaviivoissa esitetty analyysi koskee aina sekä tavaroita että palveluita, vaikka tiettyjä vertikaalisia rajoituksia käytetäänkin pääasiassa tavaroiden jakeluun. Vertikaalisia sopimuksia voidaan tehdä väli- ja lopputuotteiden ja väli- ja loppupalveluiden osalta. Jos ei toisin mainita, tekstissä esitetyt analyysit ja perustelut koskevatkin kaikkia tavara- ja palvelulajeja ja kaikkia kaupan portaita. Käsitteellä 'hyödyke' tarkoitetaan sekä tavaroita että palveluita. Käsitteitä 'toimittaja' ja 'ostaja' käytetään kaikilla kaupan portailla.

(3) Antamalla nämä suuntaviivat komissio pyrkii auttamaan yrityksiä tekemään oman arvionsa vertikaalisista sopimuksista EY:n kilpailusääntöjen mukaisesti. Suuntaviivoissa esitettyjä vaatimuksia on kuitenkin sovellettava tapauskohtaisesti. Niitä ei pidä soveltaa mekaanisesti. Jokainen tapaus on arvioitava sille ominaisten tosiseikkojen perusteella. Komissio soveltaa suuntaviivoja kohtuullisella ja joustavalla tavalla.

(4) Nämä suuntaviivat eivät rajoita ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen ja Euroopan yhteisöjen tuomioistuimen mahdollisia tulkintoja 81 artiklan soveltamisesta vertikaalisiin sopimuksiin.

2. Perustamissopimuksen 81 artiklan soveltaminen vertikaalisiin sopimuksiin

(5) Perustamissopimuksen 81 artiklaa sovelletaan sellaisiin vertikaalisiin sopimuksiin, jotka ovat omiaan vaikuttamaan jäsenvaltioiden väliseen kauppaan ja joiden tarkoituksena on estää, rajoittaa tai vääristää kilpailua, jäljempänä 'vertikaaliset rajoitukset'(2). Perustamissopimuksen 81 artikla tarjoaa vertikaalisten rajoitusten arvioinnille tarkoituksenmukaiset oikeudelliset puitteet, joissa tehdään ero kilpailunvastaisten ja kilpailua edistävien vaikutusten välillä: 81 artiklan 1 kohdassa kielletään sopimukset, jotka tuntuvasti rajoittavat tai vääristävät kilpailua, ja 81 artiklan 3 kohdassa mahdollistetaan poikkeuksen myöntäminen sellaisille sopimuksille, joiden tehokkuusedut ylittävät kilpailunvastaiset vaikutukset.

(6) Useimmat vertikaaliset rajoitukset voivat aiheuttaa kilpailuongelmia vain, jos tuotemerkkien välinen kilpailu on riittämätöntä, eli jos esimerkiksi toimittajalla tai ostajalla taikka molemmilla on jonkin verran markkinavoimaa. Jos tuotemerkkien välinen kilpailu on riittämätöntä, sekä tuotemerkkien välisen että sisäisen kilpailun suojeleminen tulee tärkeäksi.

(7) Kilpailun suojeleminen on EY:n kilpailupolitiikan tärkein tavoite, koska kilpailu lisää kuluttajien hyvinvointia ja johtaa resurssien tehokkaaseen kohdentamiseen. Soveltaessaan EY:n kilpailusääntöjä komissio ottaa käyttöön taloudelliset edellytykset huomioon ottavan lähestymistavan, joka perustuu vaikutuksiin markkinoilla; vertikaalisia sopimuksia on tutkittava niiden oikeudellisessa ja taloudellisessa yhteydessä. Ryhmäpoikkeusasetuksen 4 artiklassa lueteltujen sopimusten osalta, joiden tarkoituksena on kilpailun rajoittaminen, komission ei kuitenkaan edellytetä arvioivan niiden todellisia vaikutuksia markkinoilla. Markkinoiden yhdentyminen on EY:n kilpailupolitiikan lisätavoite, joka vahvistaa kilpailua yhteisössä. Yrityksiä olisi estettävä luomasta uudelleen yksityisiä esteitä jäsenvaltioiden välille silloin kun julkiset esteet on onnistuttu poistamaan.

II. PERUSTAMISSOPIMUKSEN 81 ARTIKLAN 1 KOHDAN SOVELTAMISALAN ULKOPUOLELLE YLEENSÄ JÄÄVÄT VERTIKAALISET SOPIMUKSET

1. Vähämerkityksiset sopimukset ja pk-yritykset

(8) Sopimukset, jotka eivät voi vaikuttaa tuntuvasti jäsenvaltioiden väliseen kauppaan taikka joiden tarkoitus tai seuraus ei voi olla kilpailun tuntuva rajoittaminen, eivät kuulu 81 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan. Ryhmäpoikkeusasetusta sovelletaan vain 81 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan kuuluviin sopimuksiin. Nämä suuntaviivat eivät rajoita nykyisen tai mahdollisen tulevan vähämerkityksisiä sopimuksia koskevan tiedonannon soveltamista(3).

(9) Jollei vähämerkityksisistä sopimuksista annetun tiedonannon 11, 18 ja 20 alakohdassa määritellyistä vakavimpia rajoituksia ja kasautuvaa vaikutusta koskevista ehdoista muuta johdu, 81 artiklan 1 kohtaa ei yleensä sovelleta vertikaalisiin sopimuksiin, jos sopimukset tehneiden yritysten markkinaosuudet merkityksellisillä markkinoilla ovat enintään 10 prosenttia. Vaikka yritysten markkinaosuus ylittää 10 prosentin kynnysarvon, niiden välisten vertikaalisten sopimusten ei automaattisesti oleteta rikkovan 81 artiklan 1 kohtaa. Vaikka sopimuksen tehneiden yritysten markkinaosuus ylittää 10 prosenttia, ei sopimuksilla välttämättä ole tuntuvaa vaikutusta jäsenvaltioiden väliseen kauppaan eivätkä ne välttämättä rajoita kilpailua tuntuvasti(4). Sellaisia sopimuksia on arvioitava niiden oikeudellisessa ja taloudellisessa yhteydessä. Perusteet yksittäisten sopimusten arvioimiseksi esitetään 100-229 kohdassa.

(10) Vähämerkityksisistä sopimuksista annetussa tiedonannossa määriteltyjen vakavimpien kilpailunrajoitusten tapauksessa 81 artiklan 1 kohtaa sen sijaan voidaan soveltaa myös 10 prosentin kynnysarvon alapuolella, jos jäsenvaltioiden väliseen kauppaan ja kilpailuun kohdistuu tuntuva vaikutus. Tässä yhteydessä on otettava huomioon yhteisöjen tuomioistuimen ja ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen oikeuskäytäntö(5). Lisäksi viitataan uuden hyödykkeen markkinoille saattamisen ja uusille markkinoille pääsyn erityistilanteisiin, joita käsitellään näiden suuntaviivojen 119 kohdan 10 alakohdassa.

(11) Komissio katsoo, että jollei vakavimmista rajoituksista ja kasautuvasta vaikutuksesta muuta johdu, komission suosituksen 96/280/EY(6) liitteessä määriteltyjen pienten ja keskisuurten yritysten väliset sopimukset tuskin vaikuttavat tuntuvasti jäsenvaltioiden väliseen kauppaan tai rajoittavat tuntuvasti kilpailua 81 artiklan 1 kohdassa tarkoitetulla tavalla eivätkä siten yleensä kuulu 81 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan. Jos tällaiset sopimukset kuitenkin täyttävät 81 artiklan 1 kohdan soveltamisedellytykset, komissio ei yleensä aloita menettelyä, koska asiaan ei liity riittävää yhteisön etua, ellei kyseisillä yrityksillä ole yhdessä tai erikseen määräävää markkina-asemaa merkittävällä osalla yhteismarkkinoita.

2. Edustussopimukset(7)

(12) Kauppaedustajien kanssa tehtävistä yksinoikeudellisista sopimuksista vuonna 1962 annetun tiedonannon korvaavat 12-20 kohta. Ne on luettava huomioon ottaen 18 päivänä joulukuuta 1986 annettu neuvoston direktiivi 86/653/ETY(8).

Edustussopimukset kattavat tapaukset, joissa oikeushenkilölle tai luonnolliselle henkilölle (kauppaedustajalle) annetaan valtuudet neuvotella sopimuksista ja/tai neuvotella ja tehdä sopimuksia toisen henkilön (päämies) lukuun joko kauppaedustajan omissa nimissä tai päämiehen nimissä, kun tarkoituksena on:

- tavaroiden tai palveluiden ostaminen päämiehen lukuun

- päämiehen toimittamien tavaroiden tai palveluiden myynti.

(13) Aitojen edustussopimusten tapauksessa kauppaedustajalle asetetut velvoitteet päämiehen lukuun neuvoteltujen ja/tai tehtyjen sopimusten suhteen eivät kuulu 81 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan. Ratkaiseva tekijä arvioitaessa, sovelletaanko 81 artiklan 1 kohtaa, on kauppaedustajan rahallinen tai kaupallinen riski niiden toimintojen osalta, joita hoitamaan päämies on kauppaedustajan nimittänyt. Arvioinnin kannalta ei ole merkitystä sillä, onko kauppaedustajalla yksi vai useampi päämies. Muut kuin aidot edustussopimukset voivat kuulua 81 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan, jolloin niihin sovelletaan ryhmäpoikkeusasetusta ja näiden suuntaviivojen muita kohtia.

(14) On kaksi rahallisen ja kaupallisen riskin lajia, joilla on merkitystä arvioitaessa edustussopimuksen aitoutta 81 artiklan 1 kohdan mukaisesti. Ensimmäisen lajin muodostavat riskit, jotka liittyvät suoraan sopimuksiin, jotka kauppaedustaja on tehnyt ja/tai neuvotellut päämiehen lukuun, esimerkiksi varaston rahoittamiseen liittyvät riskit. Toisen lajin muodostavat riskit, jotka liittyvät markkinakohtaisiin investointeihin. Tällaisia ovat investoinnit, jotka ovat tarpeen sen toiminnan hoitamiseksi, jota varten päämies on kauppaedustajan nimittänyt, eli ne ovat tarpeen, jotta kauppaedustaja voisi tehdä ja/tai neuvotella kyseisen sopimuksen. Tällaiset investoinnit katsotaan yleensä uponneiksi, jos toiminnan loputtua investointia ei voida myydä ilman suuria tappioita.

(15) Edustussopimusta pidetään todellisena edustussopimuksena ja se jää näin ollen 81 artiklan 1 kohdan soveltamisalan ulkopuolelle, jos kauppaedustajan riski päämiehen lukuun tehtyjen ja/tai neuvoteltujen sopimusten suhteen ja kyseisen toiminnan lajin edellyttämien markkinakohtaisten investointien suhteen on olematon tai merkityksetön. Tällaisessa tapauksessa myynti- tai ostotoiminta on osa päämiehen toimintaa, vaikka kauppaedustaja onkin erillinen yritys. Siten päämies vastaa rahallisista ja kaupallisista riskeistä eikä kauppaedustaja harjoita itsenäistä taloudellista toimintaa niiden toimintojen suhteen, joihin päämies on nimittänyt sen kauppaedustajakseen. Päinvastaisessa tilanteessa edustussopimusta ei pidetä todellisena edustussopimuksena ja se saattaa kuulua 81 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan. Kun kauppaedustaja vastaa riskeistä ja häntä kohdellaan itsenäisenä kauppiaana, jonka on voitava vapaasti päättää markkinointistrategiastaan saadakseen takaisin sopimus- tai markkinakohtaiset investoinnit. Riskeillä, jotka liittyvät kauppaedustajan palveluiden tarjoamiseen yleisesti, kuten riski, että kauppaedustajan tulot riippuvat edustustoiminnan onnistumisesta tai esimerkiksi toimitiloihin tai henkilöstöön tehdyistä investoinneista, ei ole arvioinnin kannalta merkitystä.

(16) Riski on arvioitava tapauskohtaisesti taloudellisten realiteettien eikä niinkään oikeudellisten seikkojen perusteella. Komissio katsoo kuitenkin, että 81 artiklan 1 kohtaa ei yleensä sovelleta kauppaedustajalle asetettuihin velvoitteisiin päämiehen lukuun neuvoteltujen ja/tai tehtyjen sopimusten suhteen, jos ostettujen tai myytyjen sopimustavaroiden omistusoikeus ei siirry kauppaedustajalle tai kauppaedustaja ei itse tarjoa sopimuspalveluita eikä kauppaedustaja:

- osallistu sopimustavaroiden tai -palveluiden tarjoamiseen/ostoon liittyviin kustannuksiin, mukaan lukien kuljetuskustannukset. Tämä ei estä kauppaedustajaa suorittamasta kuljetuspalveluita, jos päämies vastaa niiden kustannuksista;

- ole velvollinen osallistumaan suoraan tai välillisesti myynnin- edistämiseen, kuten päämiehen mainosbudjetteihin;

- pidä sopimustavaroita varastossa omalla kustannuksellaan tai riskillään, mukaan lukien varaston rahoituksesta ja varaston menetyksestä aiheutuvat kustannukset, ja voi palauttaa myymättä jääneen tavaran päämiehelle ilman korvausta, ellei kauppaedustaja sitten ole vastuussa vahingosta (jos se esimerkiksi ei ole ryhtynyt riittäviin turvatoimiin estääkseen varaston menetyksen);

- luo ja/tai hoida kaupan jälkeisiä kunnossapito- tai korjauspalveluita taikka takuupalvelua, ellei se saa tästä päämieheltä täyttä korvausta;

- tee investointeja kyseisille markkinoille tyypillisiin laitteisiin, tiloihin tai henkilöstön koulutukseen. Tällaisia ovat esimerkiksi polttoainetankit polttoaineen vähittäismyyntiä varten tai erityiset tietokoneohjelmat vakuutusten myyntiä varten, jos kyseessä on vakuutusasiamies;

- vastaa myydyn hyödykkeen kolmansille aiheuttamasta vahingosta (tuotevastuu), ellei se ole kauppaedustajana vastuussa vahingosta;

- ota vastuuta tapauksissa, joissa asiakas ei noudata sopimusta, lukuun ottamatta kauppaedustajan provision menetystä, ellei kauppaedustaja sitten ole vastuussa vahingosta (jos se esimerkiksi ei ole noudattanut riittäviä turva- tai varkauden estotoimia taikka ei ole ryhtynyt riittäviin toimenpiteisiin ilmoittaakseen varkaudesta päämiehelle tai poliisille taikka ei ole välittänyt päämiehelleen kaikkea saatavissaan olevaa tarpeellista tietoa asiakkaan taloudellisesta luotettavuudesta).

(17) Luettelo ei ole tyhjentävä. Jos kauppaedustajaan kohdistuu yksi tai useampi edellä luetelluista riskeistä tai kustannuksista, 81 artiklan 1 kohtaa voidaan soveltaa kuten mihin tahansa vertikaaliseen sopimukseen.

(18) Jos edustussopimus ei kuulu 81 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan, kaikki velvoitteet, joita kauppaedustajaan kohdistuu päämiehen lukuun tehtyjen ja/tai neuvoteltujen sopimusten perusteella, jäävät 81 artiklan 1 kohdan soveltamisen ulkopuolelle. Seuraavassa lueteltuja kauppaedustajaan kohdistettuja velvoitteita voidaan yleensä pitää erottamattomana osana edustussopimusta, koska jokainen niistä koskee päämiehen mahdollisuutta päättää kauppaedustajan toiminnan laajuudesta sopimustavaroiden tai -palveluiden suhteen, mikä on olennaista, jos päämies vastaa riskeistä ja voi sen vuoksi päättää kaupallisesta strategiasta:

- sen alueen rajoittaminen, jolla kauppaedustaja saa myydä kyseisiä tavaroita tai palveluita

- niiden asiakkaiden rajoittaminen, joille kauppaedustaja voi myydä kyseisiä tavaroita tai palveluita

- hinta ja ehdot, joilla kauppaedustajan on myytävä tai ostettava kyseiset tavarat tai palvelut.

(19) Sen lisäksi, että edustussopimuksissa määrätään ehdot, joilla kauppaedustaja myy tai ostaa sopimustavaroita tai -palveluita päämiehen lukuun, sopimukset usein sisältävät kauppaedustajan ja päämiehen välistä suhdetta koskevia määräyksiä. Edustussopimukset voivat erityisesti sisältää määräyksen, joka estää päämiestä nimittämästä muita kauppaedustajia hoitamaan tiettyä liiketoimintaa, asiakasta tai maantieteellistä aluetta (yksinoikeudellista edustusta koskevat määräykset), ja/tai määräyksen, joka estää kauppaedustajaa toimimasta päämiehen kanssa kilpailevien yritysten kauppaedustajana tai jakelijana (kilpailukieltomääräykset). Yksinoikeudellista edustusta koskevat määräykset liittyvät vain tuotemerkin sisäiseen kilpailuun eivätkä ne yleensä johda kilpailunvastaisiin vaikutuksiin. Kilpailukieltomääräykset, mukaan lukien sopimuksen voimassaoloajan päätyttyä jatkuvat kilpailukieltomääräykset, koskevat tuotemerkkien välistä kilpailua ja voivat rikkoa 81 artiklan 1 kohtaa, jos ne sulkevat merkitykselliset markkinat, joilla sopimustavaroita tai -palveluita myydään tai ostetaan.

(20) Jos edustussopimus helpottaa kilpailijoiden välistä kilpailunvastaista yhteistyötä, se voi kuulua 81 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan, vaikka päämies vastaisi kaikista merkityksellisistä rahallisista ja kaupallisista riskeistä. Tällaisesta voi olla kyse, jos esimerkiksi useampi päämies käyttää samoja kauppaedustajia ja samalla yhdessä estää muita käyttämästä niitä tai käyttää kauppaedustajia markkinointistrategiaa tai arkaluonteisten markkinatietojen vaihtoa koskevaan kilpailunvastaiseen yhteistyöhön.

III. RYHMÄPOIKKEUSASETUKSEN SOVELTAMINEN

1. Ryhmäpoikkeusasetukseen perustuva oikeusvarmuus

(21) Ryhmäpoikkeusasetuksen mukaan vertikaaliset sopimukset oletetaan lainmukaisiksi toimittajan tai ostajan markkinaosuuden perusteella. Ryhmäpoikkeusasetuksen 3 artiklan mukaisesti ryhmäpoikkeuksen sovellettavuuden ratkaisee yleensä toimittajan markkinaosuus markkinoilla, joilla se myy sopimustavaroita tai -palveluita. Jotta ryhmäpoikkeusta sovellettaisiin, kyseinen markkinaosuus ei saa ylittää 30 prosentin kynnysarvoa. Jos sopimus kuitenkin sisältää ryhmäpoikkeusasetuksen 1 artiklan c alakohdassa määritellyn yksinomaisen toimitusvelvoitteen, ryhmäpoikkeuksen soveltaminen edellyttää, että ostajan markkinaosuus markkinoilla, joilla se ostaa sopimustavaroita tai -palveluita, ei ylitä 30 prosentin kynnysarvoa. (Markkinaosuudet, ks. 88-99 kohta.)

(22) Taloudelliselta kannalta katsottuna vertikaalisella sopimuksella voi olla toimittajan ja ostajan välisten markkinoiden lisäksi vaikutuksia myös ostotoimintaan myöhemmässä markkinavaiheessa. Ryhmäpoikkeusasetuksen yksinkertaistettu lähestymistapa, jossa otetaan huomioon tapauksen mukaan vain toimittajan tai ostajan markkinaosuus niiden välisillä markkinoilla, on perusteltu, koska markkinaosuuden jäädessä alle 30 prosentin kynnysarvon, vaikutukset myöhemmässä markkinavaiheessa ovat yleensä vähäiset. Tarkastelussa on siis otettava huomioon vain toimittajan ja ostajan väliset markkinat, mikä helpottaa ryhmäpoikkeusasetuksen soveltamista ja parantaa oikeusvarmuutta samalla kun mahdolliset ongelmat muilla markkinoilla voidaan korjata peruuttamismenettelyn avulla (ks. 71-87 kohta).

2. Ryhmäpoikkeusasetuksen soveltamisala

i) Vertikaalisten sopimusten määritelmä

(23) Vertikaaliset sopimukset määritellään ryhmäpoikkeusasetuksen 2 artiklan 1 kohdassa sopimuksiksi tai yhdenmukaistetuiksi menettelytavoiksi, joihin sitoutuneet kaksi tai useampaa yritystä toimivat sopimuksen kannalta eri tuotanto- tai jakeluportaalla ja jotka koskevat osapuolille asetettuja tiettyjen tavaroiden ja palveluiden ostoon, myyntiin ja jälleenmyyntiin sovellettavia ehtoja.

(24) Määritelmä sisältää kolme keskeistä osaa:

- sopimuksesta tai yhdenmukaistetusta menettelytavasta on sovittu kahden tai useamman yrityksen välillä. Asetus ei kata vertikaalisia sopimuksia, jotka on tehty sellaisten loppukuluttajien kanssa, jotka eivät ole yrityksiä. Loppukäyttäjien kanssa tehdyt sopimukset eivät kuulu 81 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan, koska kyseinen artikla koskee vain yritysten välisiä sopimuksia, yritysten yhteenliittymien päätöksiä ja yhdenmukaistettuja menettelytapoja. Tämä ei vaikuta perustamis- sopimuksen 82 artiklan mahdolliseen soveltamiseen.

- sopimuksesta tai yhdenmukaistetusta menettelytavasta on sovittu kahden tai useamman, sopimuksen kannalta eri tuotanto- tai jakeluportaalla toimivan yrityksen välillä. Tämä tarkoittaa esimerkiksi sitä, että toinen yritys tuottaa raaka-ainetta, jota toinen yritys käyttää tuotannossaan, tai että yksi yritys on valmistaja, toinen tukkukauppias ja kolmas vähittäiskauppias. Tämä ei estä yritystä toimimasta useammalla tuotanto- tai jakeluportaalla.

- sopimukset tai yhdenmukaistetut menettelytavat koskevat ehtoja, joiden mukaisesti sopimuspuolet eli toimittaja ja ostaja "ostavat, myyvät tai jälleenmyyvät tiettyjä tavaroita tai palveluita". Tämä kuvastaa ryhmäpoikkeusasetuksen tarkoitusta kattaa osto- ja jakelusopimukset. Kyseiset sopimukset koskevat toimittajan toimittamien tavaroiden tai palveluiden osto-, myynti- tai jälleenmyyntiehtoja ja/tai ehtoja, joilla ostaja myy kyseiset tavarat tai palvelut sisältäviä tavaroita tai palveluita. Ryhmäpoikkeusasetuksen soveltamisen kannalta sekä toimittajan toimittamat tavarat tai palvelut että tuloksena olevat tavarat tai palvelut katsotaan sopimustavaroiksi tai -palveluiksi. Ryhmäpoikkeusasetus kattaa kaikkia loppu- ja välituotteita ja -palveluita koskevat vertikaaliset sopimukset. Ainoa poikkeus on moottoriajoneuvoala niin kauan kuin alaan sovelletaan komission asetuksella (EY) N:o 1475/95(9) myönnettyä erityistä ryhmäpoikkeusta. Ostaja voi jälleenmyydä toimittajan tarjoamat tavarat tai palvelut taikka käyttää sitä omien tavaroidensa tai palvelujensa tuottamiseen.

(25) Ryhmäpoikkeusasetusta sovelletaan myös tavaroihin ja palveluihin, jotka on hankittu niiden vuokraamiseksi kolmansille. Asetus ei kuitenkaan koske toimittajan ja ostajan välisiä vuokra- ja leasing-sopimuksia sellaisenaan, koska niissä toimittaja ei myy tavaraa tai palvelua ostajalle. Ryhmäpoikkeusasetus ei myöskään kata sellaisia rajoituksia tai velvoitteita, jotka eivät liity osto-, myynti- tai jälleenmyyntiehtoihin, esimerkiksi osapuolten itsenäisen tutkimus- ja kehitystoiminnan estävät velvoitteet, vaan jotka osapuolet ovat sisällyttäneet muuten vertikaaliseen sopimukseen. Lisäksi ryhmäpoikkeusasetuksen 2 artiklan 2-5 kohdassa jätetään tietyt vertikaaliset sopimukset joko suoraan tai välillisesti ryhmäpoikkeusasetuksen ulkopuolelle.

ii) Kilpailijoiden väliset vertikaaliset sopimukset

(26) Ryhmäpoikkeusasetuksen 2 artiklan 4 kohdassa jätetään "kilpailevien yritysten väliset vertikaaliset sopimukset" asetuksen soveltamisalan ulkopuolelle. Kilpailevien yritysten välisiä vertikaalisia sopimuksia ja niihin liittyvää mahdollista kilpailunvastaista yhteistyötä käsitellään tulevissa suuntaviivoissa 81 artiklan soveltamisesta horisontaaliseen yhteistyöhön(10). Kyseisten sopimusten vertikaalisia näkökohtia tulee kuitenkin arvioida näiden suuntaviivojen perusteella. Ryhmäpoikkeusasetuksen 1 artiklan a alakohdassa määritellään kilpailevat yritykset "samoilla tuotemarkkinoilla toimiviksi todellisiksi tai mahdollisiksi toimittajiksi" siitä riippumatta, ovatko ne kilpailijoita samoilla maantieteellisillä markkinoilla. Kilpailevat yritykset ovat yrityksiä, jotka ovat sopimustavaroiden tai -palveluiden taikka sopimustavaroita tai -palveluita korvaavien hyödykkeiden todellisia tai mahdollisia toimittajia. Mahdollinen toimittaja on yritys, joka ei tuota kilpailevaa hyödykettä, mutta voisi tuottaa sitä ja ilman sopimusta todennäköisesti tuottaisikin, jos suhteellisissa hinnoissa tapahtuisi pieni ja pysyvä korotus. Tämä merkitsee sitä, että yritys pystyisi toteuttamaan ja todennäköisesti toteuttaisi tarvittavat lisäinvestoinnit ja alkaisi toimittaa markkinoille vuoden kuluessa. Arvioinnin on perustuttava realistisiin odotuksiin; pelkkä teoreettinen mahdollisuus tulla markkinoille ei riitä(11).

(27) Vaikka yleissääntö on, että kilpailijoiden väliset sopimukset jäävät ryhmäpoikkeuksen ulkopuolelle, tästä voidaan poiketa kolmessa tapauksessa, jotka kaikki määritellään asetuksen 2 artiklan 4 kohdassa ja koskevat muita kuin vastavuoroisia sopimuksia. Muu kuin vastavuoroinen tarkoittaa esimerkiksi sitä, että yhden valmistajan tullessa toisen valmistajan hyödykkeiden jakelijaksi, tästä toisesta valmistajasta ei tule ensin mainitun valmistajan hyödykkeiden jakelijaa. Ryhmäpoikkeusasetus kattaa kilpailijoiden väliset muut kuin vastavuoroiset sopimukset, kun 1) ostajan vuotuinen kokonaisliikevaihto ei ylitä 100 miljoonaa euroa tai 2) toimittaja on tavaroiden valmistaja ja jakelija, ja ostaja on tavaroiden jakelija, joka ei valmista kilpailevia tavaroita taikka 3) toimittaja tarjoaa palveluita kaupan eri portailla, mutta ostaja ei tarjoa kilpailevia palveluita samalla kaupan portaalla, jolta se ostaa sopimuksessa tarkoitetut palvelut. Poikkeuksista toiseksi mainittu kattaa kaksoisjakelun eli tilanteet, joissa tiettyjen tavaroiden valmistaja toimii myös niiden jakelijana kilpaillen saman tavaroiden riippumattomien jakelijoiden kanssa. Jos jakelija antaa valmistajalle eritelmät tiettyjen tavaroiden valmistamiseksi jakelijan tuotenimellä, jakelijaa ei pidetä kyseisten omalla merkillä valmistettujen tavaroiden valmistajana. Kolmas poikkeus kattaa samanlaiset kaksoisjakelutilanteet palveluiden osalta, jolloin toimittaja on palveluiden tarjoaja sillä kaupan portaalla, jolla ostaja toimii.

iii) Vähittäiskauppiaiden yhteenliittymät

(28) Ryhmäpoikkeusasetuksen 2 artiklan 2 kohdan soveltamisalaan kuuluvat vain tietyt edellytykset täyttävien yritysten yhteenliittymien tekemät vertikaaliset sopimukset, joten kaikkien muiden yhteenliittymien tekemät vertikaaliset sopimukset jäävät ryhmäpoikkeusasetuksen ulkopuolelle. Ensinnäkin vertikaaliset sopimukset yhteenliittymän ja sen jäsenten välillä tai yhteenliittymän ja sen toimittajien välillä kuuluvat ryhmäpoikkeusasetuksen soveltamisalaan vain, jos yhteenliittymän kaikki jäsenet ovat tavaroiden (ei palveluiden) vähittäiskauppiaita ja jos minkään jäsenen liikevaihto ei ylitä 50 miljoonaa euroa. Vähittäiskauppiaat ovat jakelijoita, jotka jälleenmyyvät tavaroita loppukuluttajille. Jos vain yhteenliittymän muutaman jäsenen liikevaihto ylittää jonkin verran mutta ei merkittävästi 50 miljoonan euron kynnysarvoa, tämä ei yleensä muuta 81 artiklan mukaisesti tehtävää arviointia.

(29) Yritysten yhteenliittymään voi sisältyä sekä horisontaalisia että vertikaalisia sopimuksia. Horisontaaliset sopimukset on arvioitava noudattaen periaatteita, jotka määritellään 81 artiklan soveltamisesta horisontaaliseen yhteistyöhön annettavissa suuntaviivoissa. Jos arviointi johtaa päätelmään, että yritysten välinen yhteistyö ostojen tai myynnin alalla on hyväksyttävää, tarvitaan lisäarviointi, jossa tutkitaan yhteenliittymän toimittajiensa tai yksittäisten jäsentensä kanssa tekemät vertikaaliset sopimukset. Jälkimmäisessä arvioinnissa noudatetaan ryhmäpoikkeusasetuksen ja näiden suuntaviivojen sääntöjä. Esimerkiksi yritysten yhteenliittymän jäsenten väliset horisontaaliset sopimukset tai yhteenliittymän hyväksymät päätökset, kuten päätös, jolla velvoitetaan jäsenet ostamaan yhteenliittymältä, tai päätös jakaa jäsenille yksinoikeuteen perustuvat alueet, on ensiksi arvioitava horisontaalisena sopimuksena. Vain jos tämän arvioinnin tulos on myönteinen, on arvioitava myös yhteenliittymän ja sen jäsenten tai yhteenliittymän ja sen toimittajien väliset vertikaaliset sopimukset.

iv) Immateriaalioikeuksia koskevia määräyksiä sisältävät vertikaaliset sopimukset

(30) Ryhmäpoikkeusasetuksen 2 artiklan 3 kohdan soveltamisalaan kuuluvat vertikaaliset sopimukset, jotka sisältävät immateriaalioikeuksien luovutusta ostajille tai ostajan omaa käyttöä koskeviin ehtoihin liittyviä määräyksiä. Siten kaikki muut immateriaalioikeuksia koskevia määräyksiä sisältävät vertikaaliset sopimukset jäävät ryhmäpoikkeusasetuksen ulkopuolelle. Ryhmäpoikkeus- asetusta sovelletaan immateriaalioikeuksia koskevia määräyksiä sisältäviin vertikaalisiin sopimuksiin, kun seuraavat viisi ehtoa täyttyvät:

- immateriaalioikeuksia koskevat määräykset ovat osa vertikaalista sopimusta eli sopimusta, joka koskee ehtoja, joiden mukaisesti sopimuspuolet voivat ostaa, myydä tai jälleenmyydä tiettyjä tavaroita tai palveluita;

- immateriaalioikeuksissa on kyse oikeuksien luovutuksesta ostajalle tai ostajan omasta käytöstä;

- immateriaalioikeuksia koskevat määräykset eivät muodosta sopimuksen päätarkoitusta;

- immateriaalioikeuksia koskevat määräykset liittyvät suoraan ostajan tai sen asiakkaan suorittamaan tavaroiden tai palveluiden käyttöön, myyntiin ja jälleenmyyntiin. Luvaketoiminnassa, jossa immateriaalioikeuksien käytön tarkoituksena on markkinointi, tavaroiden ja palveluiden jakelusta huolehtii pääluvakkeensaaja tai luvakkeensaajat;

- immateriaalioikeuksia koskevat määräykset eivät saa sopimustuotteisiin tai palveluihin liittyen sisältää sellaisia kilpailunrajoituksia, joilla on sama tarkoitus tai seuraus kuin vertikaalisilla kilpailunrajoituksilla, jotka eivät hyödy ryhmäpoikkeusasetuksen mukaisesta poikkeuksesta.

(31) Nämä ehdot varmistavat, että ryhmäpoikkeusasetusta sovelletaan vertikaalisiin sopimuksiin, joilla tavaroiden tai palveluiden käyttö, myynti tai jälleenmyynti voidaan hoitaa tehokkaammin luovuttamalla tai siirtämällä immateriaalioikeudet ostajan käytettäviksi. Toisin sanoen immateriaalioikeuksien luovuttamista tai käyttöä koskevat rajoitukset voivat kuulua ryhmäpoikkeuksen piiriin, kun sopimuksen päätarkoitus on tavaroiden tai palveluiden osto tai jakelu.

(32) Ensimmäinen ehto varmistaa, että immateriaalioikeuksia tarjotaan osana sopimusta, joka koskee tavaroiden tai palveluiden ostoa tai jakelua, eikä osana sopimusta, joka koskee immateriaalioikeuksien luovuttamista tai lisensointia tavaroiden valmistamista varten, tai osana puhdasta käyttölupasopimusta. Ryhmäpoikkeusasetus ei esimerkiksi kata:

- sopimuksia, joilla toinen sopimuspuoli antaa toiselle valmistusohjeen ja käyttöluvan virvoitusjuoman valmistamiseksi kyseisen valmistusohjeen avulla;

- sopimuksia, joilla toinen sopimuspuoli antaa toiselle matriisin tai ensikopion ja lisensioi tämän valmistamaan ja jakelemaan kopioita;

- tavaramerkin tai tunnuskuvan lisensointi puhtaasti myynninedistämistä varten;

- sponsorointisopimuksia, jotka koskevat oikeutta mainostaa itseään jonkin tapahtuman virallisena tukijana;

- tekijänoikeuksien lisensointia, kuten tietyn tapahtuman nauhoitus- ja/tai lähetysoikeuksia koskevia sopimuksia.

(33) Toinen ehto merkitsee, että ryhmäpoikkeusasetusta ei sovelleta ostajan antaessa immateriaalioikeudet toimittajalle, vaikka immateriaalioikeudet koskisivat valmistus- tai jakelutapaa. Sopimus, joka koskee immateriaalioikeuksien siirtoa toimittajalle ja sisältää ehkä toimittajan myyntiä koskevia rajoituksia, ei kuulu ryhmäpoikkeusasetuksen soveltamisalaan. Tämä merkitsee sitä, että alihankinta, johon liittyy taitotiedon luovuttamista alihankkijalle(12), ei kuulu ryhmäpoikkeus- asetuksen soveltamisalaan. Ryhmäpoikkeusasetus kattaa kuitenkin sopimukset, joiden perusteella ostaja antaa toimittajalle vain eritelmät, joissa esitetään toimitettavat tavarat tai palvelut.

(34) Kuten kolmannesta ehdosta ilmenee, jotta sopimukseen voitaisiin soveltaa ryhmäpoikkeusasetusta, immateriaalioikeuksien luovuttaminen tai lisensointi ei saa olla sen päätarkoitus. Sopimuksen päätarkoituksena on oltava tavaroiden tai palveluiden osto tai jakelu, ja immateriaalioikeuksia koskevien määräysten on ainoastaan palveltava vertikaalisen sopimuksen täytäntöönpanoa.

(35) Neljäs ehto edellyttää, että immateriaalioikeuksia koskevat määräykset helpottavat ostajaa tai sen asiakkaita käyttämään, myymään tai jälleenmyymään tavaroita tai palveluita. Käyttöön tai jälleenmyyntiin tarkoitetut tavarat tai palvelut toimittaa yleensä käyttöluvan antaja, mutta käyttöluvan saaja voi ostaa ne myös kolmannelta toimittajalta. Immateriaalioikeuksia koskevat määräykset koskevat yleensä tavaroiden tai palveluiden markkinointia. Tästä on kyse esimerkiksi luvakesopimuksessa, jossa luvakkeenantaja myy luvakkeensaajalle tavaroita jälleenmyyntiä varten ja lisäksi antaa tälle käyttöluvan, jonka perusteella tämä voi käyttää luvakkeenantajan tavaramerkkiä ja taitotietoa tavaroiden markkinoimiseksi. Asetus kattaa myös sellaisen tapauksen, jossa juomatiivisteen toimittaja antaa ostajalle käyttöluvan tiivisteen laimentamiseksi ja pullottamiseksi ennen lopullisen juoman myyntiä.

(36) Viides ehto merkitsee erityisesti sitä, että immateriaalioikeuksia koskevilla määräyksillä ei saa olla samaa tarkoitusta tai seurausta kuin ryhmäpoikkeus- asetuksen 4 artiklassa luetelluilla vakavimmilla kilpailunrajoituksilla tai ryhmäpoikkeusasetuksen 5 artiklalla asetuksen soveltamisalan ulkopuolelle suljetuilla rajoituksilla (ks. 46-61 kohta).

(37) Ryhmäpoikkeusasetuksen 2 artiklan 3 kohdassa tarkoitetut vertikaalisten sopimusten täytäntöönpanoa palveleviksi katsottavat immateriaalioikeudet koskevat yleensä pääasiassa kolmea aluetta: tavaramerkit, tekijänoikeudet ja taitotieto.

Tavaramerkit

(38) Jakelijalle myönnetty tavaramerkin käyttölupa voi liittyä käyttöluvan antajan hyödykkeiden jakeluun tietyllä alueella. Jos kyseessä on yksinoikeuden antava käyttölupa, sopimuksesta on tuloksena yksinmyynti.

Tekijänoikeus

(39) Tekijänoikeuden haltija voi velvoittaa jälleenmyyjät, jotka myyvät tekijänoikeuksien alaisia hyödykkeitä (kirjoja, tietokoneohjelmia jne.), myymään niitä vain sillä ehdolla, että ostaja, joko toinen jälleenmyyjä tai loppukäyttäjä, ei loukkaa tekijänoikeutta. Jos tällaiset jälleenmyyjiä koskevat velvoitteet kuuluvat 81 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan, niihin sovelletaan ryhmäpoikkeusasetusta.

(40) Sopimukset, joiden mukaisesti tietokoneohjelman kirjoitteet toimitetaan jälleenmyyntiä varten ja joissa jälleenmyyjä ei saa käyttölupaa tietokoneohjelmaan liittyviin oikeuksiin vaan ainoastaan oikeuden myydä kirjoitetta, katsotaan ryhmäpoikkeusasetusta sovellettaessa sopimuksiksi tavaroiden toimittamisesta jälleenmyyntiä varten. Tämäntyyppisessä jakelussa ainoa käyttölupajärjestely on tekijänoikeuden haltijan ja ohjelman käyttäjän välillä. Käyttöluvan antaminen voidaan toteuttaa siten, että ohjelmapaketti sisältää myös käyttöä koskevat ehdot ja avaamalla paketin loppukäyttäjä hyväksyy ehdot (niin kutsuttu shrink wrap -käyttölupa).

(41) Tekijänoikeuden haltija voi vaatia, että ostajat, joiden ostama tietokonelaitteisto sisältää tekijänoikeuksilla suojatun ohjelman, eivät loukkaa tekijänoikeutta eli esimerkiksi eivät kopioi ja myy ohjelmaa tai eivät kopioi ohjelmaa ja käytä sitä muissa tietokonelaitteistoissa. Jos tällaiset käyttöä koskevat rajoitukset kuuluvat 81 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan, niihin sovelletaan ryhmäpoikkeusasetusta.

Taitotieto

(42) Luvakesopimukset (lukuun ottamatta teollisia luvakesopimuksia) ovat selvin esimerkki tapauksesta, jossa ostajalle siirretään taitotietoa markkinointia varten. Luvakesopimukset sisältävät tavaramerkkeihin tai tunnuskuviin ja taitotietoon liittyviä immateriaalioikeuksien käyttölupia tavaroiden tai palveluiden myyntiä ja jakelua varten. Immateriaalioikeuksien käyttöluvan lisäksi luvakkeenantaja yleensä antaa luvakkeensaajalle sopimuksen voimassaoloajan kaupallista tai teknistä apua, kuten hankintapalveluja, koulutusta, kiinteistöneuvontaa, rahoitussuunnittelua jne. Käyttölupa ja apu ovat erottamaton osa luvakesopimuksen kohteena olevaa liiketoimintaa.

(43) Luvakesopimuksiin sisältyvät käyttöluvat kuuluvat ryhmäpoikkeusasetuksen soveltamisalaan, jos kaikki kohdassa 30 luetellut ehdot täyttyvät. Näin käy yleensä useimmissa luvakesopimuksissa, mukaan lukien pääluvakesopimukset, koska yleensä luvakkeenantaja tarjoaa luvakkeensaajalle tavaroita ja/tai palveluita, erityisesti kaupallista tai teknistä apua. Immateriaalioikeudet auttavat luvakkeensaajaa jälleenmyymään luvakkeenantajan tai sen nimittämien toimittajien toimittamat hyödykkeet taikka käyttämään kyseisiä hyödykkeitä ja myymään tästä seuraavat tavarat tai palvelut. Jos luvakesopimus koskee vain tai pääasiassa pelkkää immateriaalioikeuksien lisensointia, se ei kuulu ryhmäpoikkeusasetuksen soveltamisalaan, mutta sitä käsitellään samalla tavalla kuin ryhmäpoikkeusasetuksen soveltamisalaan kuuluvia luvakesopimuksia.

(44) Seuraavia immateriaalioikeuksiin liittyviä velvoitteita pidetään yleensä välttämättöminä luvakkeenantajan immateriaalioikeuksien suojelemiseksi, ja jos ne kuuluvat 81 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan, ne kuuluvat myös ryhmäpoikkeusasetuksen soveltamisalaan:

a) luvakkeensaaja ei saa harjoittaa samanlaista liiketoimintaa suoraan tai epäsuorasti;

b) luvakkeensaaja ei saa hankkia kilpailevasta yrityksestä pääomaosuuksia, joiden ansiosta sen voisi vaikuttaa kyseisen yrityksen taloudelliseen käyttäytymiseen;

c) luvakkeensaaja ei saa paljastaa kolmansille luvakkeenantajalta saamaansa taitotietoa niin kauan kuin kyseinen taitotieto ei ole yleisesti tunnettua;

d) luvakkeensaajan on välitettävä luvakkeenantajalle kaikki luvaketoiminnan hoitamisessa hankkimansa kokemus ja myönnettävä tälle ja muille luvakkeensaajille yksinoikeudeton käyttölupa kokemuksesta seuraavaan taitotietoon;

e) luvakkeensaajan on ilmoitettava luvakkeenantajalle lisensoitujen immateriaalioikeuksien loukkaamisesta, ryhdyttävä oikeustoimiin loukkaajia vastaan tai autettava luvakkeenantajaa loukkaajia vastaan aloitetuissa oikeustoimissa;

f) luvakkeensaaja ei saa käyttää luvakkeenantajan lisensoimaa taitotietoa muuhun kuin luvaketoiminnan harjoittamiseen;

g) luvakkeensaaja ei saa luovuttaa luvakesopimuksen mukaisia oikeuksia ja velvollisuuksia ilman luvakkeenantajan suostumusta.

v) Suhde muihin ryhmäpoikkeusasetuksiin

(45) Ryhmäpoikkeusasetuksen 2 artiklan 5 kohdassa todetaan, että "asetusta ei sovelleta vertikaalisiin sopimuksiin, joiden sisältö kuuluu muun ryhmä- poikkeusasetuksen soveltamisalaan". Tämä tarkoittaa, että ryhmäpoikkeus- asetusta ei sovelleta vertikaalisiin sopimuksiin, jotka kuuluvat seuraavien asetusten soveltamisalaan: perustamissopimuksen 85 artiklan 3 kohdan soveltamisesta tekniikansiirtosopimusten ryhmiin annettu komission asetus (EY) N:o 240/96(13), perustamissopimuksen 85 artiklan 3 kohdan soveltamisesta moottoriajoneuvojen jälleenmyyntiä ja huoltopalvelua koskevien sopimusten ryhmiin annettu komission asetus (EY) N:o 1475/1995(14) tai perustamissopimuksen 85 artiklan 3 kohdan soveltamisesta erikoistumis- sopimusten ryhmiin annettu komission asetus (ETY) N:o 417/85(15) ja perustamissopimuksen 85 artiklan 3 kohdan soveltamisesta tutkimus- ja kehityssopimusten ryhmiin annettu komission asetus (ETY) N:o 418/85(16), sellaisena kuin ne ovat muutettuina asetuksella (EY) N:o 2236/97(17) taikka tällaiset tulevat asetukset.

3. Ryhmäpoikkeusasetuksessa vakavimmiksi katsottavat rajoitukset

(46) Ryhmäpoikkeusasetuksen 4 artikla sisältää luettelon vakavimmista rajoituksista, jotka johtavat koko vertikaalisen sopimuksen sulkemiseen ryhmäpoikkeusasetuksen ulkopuolelle. Luetteloa vakavimmista rajoituksista sovelletaan vertikaalisiin sopimuksiin, jotka koskevat kauppaa yhteisössä. Vientiä yhteisön ulkopuolelle tai tuontia/jälleentuontia yhteisön ulkopuolelta koskevat vertikaaliset sopimukset, ks. tuomio asiassa Javico v. Yves Saint Laurent. Yksittäispoikkeuksen myöntäminen tällaisia vakavimpia rajoituksia sisältäville vertikaalisille sopimuksille on sekin epätodennäköistä.

(47) Ryhmäpoikkeusasetuksen 4 artiklan a alakohdassa mainittu vakava rajoitus koskee jälleenmyyntihinnan määräämistä eli sopimuksia tai yhdenmukaistettuja menettelytapoja, joiden suorana tai epäsuorana tarkoituksena on määrätä kiinteä jälleenmyyntihinta tai vähimmäisjälleenmyyntihinta taikka kiinteä hinta- tai vähimmäishintataso, jota ostajan on noudatettava. Jos kyseessä ovat sopimusmääräykset tai yhdenmukaistetut menettelytavat, joissa selkeästi määrätään jälleenmyyntihinta, rajoitus on selvä. Jälleenmyyntihinnasta voidaan kuitenkin määrätä myös epäsuorasti. Esimerkkejä tästä ovat sopimukset, joissa määrätään jakelukate tai enimmäisalennus, jonka jakelija voi myöntää etukäteen määrätystä hintatasosta, taikka joissa alennusten saaminen tai myynnin- edistämiskustannusten takaisinsaanti toimittajalta edellyttää määrätyn hintatason noudattamista, kuten myös etukäteen määrätyn jälleenmyyntihinnan sitominen kilpailijoiden jälleenmyyntihintoihin, uhkaukset, pelottelut, varoitukset, sopimussakot, toimitusten viivästyminen tai keskeyttäminen taikka sopimusten irtisanominen ellei tiettyä hintatasoa noudateta. Suorat tai epäsuorat keinot hinnan vahvistamiseksi voivat olla tehokkaampia, jos ne yhdistetään toimenpiteisiin, joilla pyritään saamaan selville hintoja alentavat jakelijat, kuten hintaseurantajärjestelmän luominen tai vähittäiskauppiaiden velvoittaminen ilmoittamaan, jos jakeluverkon muut jäsenet poikkeavat annetusta hintatasosta. Suoraa tai epäsuoraa hinnan vahvistamista voidaan tehostaa yhdistämällä se toimenpiteisiin, jotka vähentävät ostajan halua alentaa jälleenmyyntihintaa. Tällaisesta on kyse, jos toimittaja esimerkiksi painaa ohjevähittäishinnan valmiiksi hyödykkeeseen tai velvoittaa ostajan soveltamaan siihen suosituimmuuslauseketta. Samanlaisilla epäsuorilla ja "kannustavilla" toimenpiteillä voidaan saada enimmäishinnat tai ohjehinnat toimimaan kuten jälleenmyyntihinnan määrääminen. Jos toimittaja antaa ostajalle ohjehinnastot tai enimmäishinnastot, tämän ei yksinään katsota johtavan jälleenmyyntihinnan määräämiseen.

(48) Edustussopimuksen tapauksessa päämies yleensä määrää myyntihinnan, koska kauppaedustajasta ei tule tavaroiden omistajaa. Jos edustussopimus kuuluu 81 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan (ks. 12-20 kohta), velvoite, joka estää kauppaedustajaa jakamasta provisiotaan tai rajoittaa sen jakamista asiakkaan kanssa, olipa provisio sitten kiinteä tai muuttuva, kuuluu ryhmäpoikkeus- asetuksen 4 artiklan a alakohdassa tarkoitettuihin vakavimpiin kilpailu- rajoituksiin. Kauppaedustajan olisi saatava vapaasti alentaa asiakkaan maksamaa todellista hintaa tämän alentamatta päämiehen tuloja(18).

(49) Ryhmäpoikkeusasetuksen 4 artiklan b alakohdassa mainittu vakava rajoitus koskee sopimuksia tai yhdenmukaistettuja menettelytapoja, joiden suorana tai epäsuorana tavoitteena on rajoittaa ostajan myyntiä, koska rajoitukset koskevat alueita tai asiakkaita, joille ostaja voi myydä sopimuksessa tarkoitettuja tavaroita tai palveluita. Tällainen vakava rajoitus liittyy markkinoiden jakamiseen alueittain tai asiakkaittain. Rajoitus voi johtua suorista velvoitteista, kuten velvoitteesta olla myymättä tietyille asiakkaille tai asiakkaille tietyillä alueilla taikka velvoitteesta ohjata tällaisilta asiakkailta saadut tilaukset muille jakelijoille. Se voi johtua myös epäsuorista toimenpiteistä, joilla jakelijaa kannustetaan olemaan myymättä tällaisille asiakkaille, ja joita ovat esimerkiksi kieltäytyminen myöntämästä bonuksia tai alennuksia tai niiden vähentäminen, kieltäytyminen toimittamasta, toimitusmäärien vähentäminen tai niiden rajoittaminen alueelle tai asiakasryhmälle johon jakelijalla on yksinoikeus, sopimuksen irtisanomisella uhkaaminen tai velvoitteet siirtää osa voitosta toimittajalle. Se voi myös perustua siihen, että toimittaja ei tarjoa yhteisönlaajuista takuuhuoltoa vaan maksaa tästä palvelusta korvauksen jakelijoille, jolloin jakelijoiden on tarjottava takuuhuolto myös hyödykkeille, joita muut jakelijat ovat myyneet niiden alueelle. Tällaisia käytäntöjä pidetään vielä varmemmin ostajan myynnin rajoittamisena, jos niihin yhdistyy toimittajan valvontajärjestelmä, jolla pyritään varmistamaan toimitettujen tavaroiden todellinen kohde, esimerkiksi erilaisten pakkausmerkintöjen tai sarjanumerojen käyttö. Kaikkia jakelijoita koskevaa kieltoa olla myymättä tietyille loppukäyttäjille ei kuitenkaan pidetä vakavimpiin rajoituksiin kuuluvana, jos sille on objektiiviset perusteet. Tällainen on esimerkiksi yleinen kielto olla myymättä vaarallisia aineita tietyille asiakkaille turvallisuussyistä tai terveydellisistä syistä. Tämä merkitsee sitä, että myöskään toimittaja ei myy kyseisille asiakkaille. Toimittajan tuotenimen esillepanoon liittyviä jälleenmyyjän velvoitteita ei myöskään pidetä vakavimpiin rajoituksiin kuuluvina.

(50) Ryhmäpoikkeusasetuksen 4 artiklan b alakohdan vakavimmista rajoituksista on neljä poikkeusta. Ensimmäinen poikkeus sallii toimittajan rajoittaa suorien ostajiensa aktiivista myyntiä alueelle tai asiakasryhmälle, johon toisella ostajalla on yksinoikeus tai jonka toimittaja on varannut itselleen. Ostajalla on yksioikeus alueeseen tai asiakasryhmään silloin kun toimittaja sopii myyvänsä tuotettaan vain yhdelle jakelijalle myytäväksi tietyllä alueella tai tietylle asiakasryhmälle ja yksinmyyjä on suojattu toimittajan ja muiden ostajien aktiiviselta myynniltä hänen alueelleen tai asiakasryhmälleen yhteisössä. Toimittaja voi yhdistää yksinmyyntialueen ja yksinoikeuteen perustuvan asiakasryhmän esimerkiksi nimittämällä tietylle asiakasryhmälle tietyllä alueella yksinmyyjän. Yksinmyyntialueen tai yksinoikeuteen perustuvan asiakasryhmän suojelun on kuitenkin mahdollistettava passiivinen myynti kyseisille alueille tai asiakasryhmille. Ryhmäpoikkeusasetuksen 4 artiklan b alakohtaa soveltaessaan komissio tulkitsee aktiivisen ja passiivisen myynnin seuraavasti:

- 'aktiivisella myynnillä' tarkoitetaan aktiivista yhteydenottoa yksittäisiin asiakkaisiin toisen jakelijan yksinmyyntialueella tai yksinoikeuteen perustuvassa asiakasryhmässä esimerkiksi suoramainonnan tai asiakaskäyntien kautta, aktiivista yhteydenottoa johonkin asiakasryhmään tai asiakkaisiin toisen jakelijan yksinmyyntialueella harjoittamalla mainontaa tiedotusvälineissä tai muuta myynninedistämistä, joka on suunnattu nimenomaan kyseiselle asiakasryhmälle tai asiakkaille kyseisellä alueella, tai varaston tai myyntipisteen perustamista toisen jakelijan yksinmyyntialueelle;

- 'passiivisella myynnillä' tarkoitetaan vastaamista yksittäisten asiakkaiden omasta aloitteestaan tekemiin tiedusteluihin, mukaan lukien tavaroiden tai palveluiden toimittaminen näille asiakkaille. Yleistä mainontaa tai myynninedistämistä tiedotusvälineissä tai Internetissä pidetään passiivisena myyntinä silloin kun se tavoittaa asiakkaat muiden jakelijoiden yksinmyyntialueilla tai niiden asiakasryhmissä, mutta se on kohtuullinen keino tavoittaa asiakkaat noiden myyntialueiden tai asiakasryhmien ulkopuolella, esimerkiksi muualla kuin muiden jakelijoiden yksinmyyntialueilla tai omalla alueellaan.

(51) Jokaisen jakelijan on voitava vapaasti käyttää Internetiä hyödykkeiden mainostamista tai myyntiä varten. Internetin käytön rajoittaminen voi olla ryhmäpoikkeusasetuksen mukaista vain, jos myynninedistäminen Internetissä tai myynti Internetin kautta johtaa aktiiviseen myyntiin toisen jakelijan yksinmyyntialueelle tai asiakasryhmille. Internetin käyttöä ei yleensä pidetä aktiivisena myyntinä tällaisille alueille tai asiakasryhmille, koska sitä pidetään kohtuullisena välineenä kaikkien asiakkaiden tavoittamiseksi. Se, että Internetin vaikutukset voivat ulottua jakelijan oman myyntialueen tai asiakasryhmän ulkopuolelle, johtuu teknologiasta eli siitä, että Internetiin on kaikkialta helppo pääsy. Jos asiakas käy jakelijan WWW-sivuilla ja ottaa yhteyttä jakelijaan ja tämä johtaa myyntiin ja toimitukseen, tämä katsotaan passiiviseksi myynniksi. WWW-sivuilla tai yhteydenpidossa käytetyllä kielellä ei tavallisesti ole merkitystä. Jos WWW-sivuja ei ole ensisijaisesti suunnattu tavoittamaan toiselle jakelijalle nimettyjen yksinmyyntialueiden tai asiakasryhmien asiakkaita esimerkiksi sijoittamalla mainospainikkeita tai linkkejä tällaisten asiakkaiden saatavilla oleville palveluntarjoajan sivuille, WWW-sivuja ei pidetä aktiivisen myynnin muotona. Sähköpostin lähettäminen yksittäisille asiakkaille tai asiakasryhmille sen sijaan katsotaan aktiiviseksi myynniksi, jos asiakkaat eivät ole tätä pyytäneet. Sama pätee postimyyntiin. Toimittaja voi kuitenkin asettaa tavaroidensa jälleenmyynnille Internetissä tietyt laatuvaatimukset, aivan kuten toimittaja voi vaatia laatuvaatimusten noudattamista kaupassa tai mainonnassa ja myynninedistämisessä yleensä. Viimeksi mainitulla voi olla merkitystä erityisesti valikoivassa jakelussa. Internetin tai postimyynnin suoranainen kieltäminen edellyttää, että tälle on objektiiviset perustelut. Toimittaja ei kuitenkaan voi varata itselleen oikeutta myydä ja/tai mainostaa Internetin kautta.

(52) Ryhmäpoikkeusasetuksen 4 artiklan b alakohdan vakavimmista rajoituksista on kolme muutakin poikkeusta. Kaikki kolme poikkeusta mahdollistavat sekä aktiivisen että passiivisen myynnin rajoittamisen. Siten on sallittua kieltää tukkukauppiasta myymästä loppukäyttäjille, valtuutettua jälleenmyyjää myymästä valikoivassa jakelujärjestelmässä muille kuin valtuutetuille jälleenmyyjille kaupan portaasta riippumatta (markkinoilla joilla sellainen järjestelmä toimii) sekä ostajaa jälleenmyymästä toimittajan kilpailijoille komponentteja, jotka on tarkoitettu sisällytettäviksi hyödykkeisiin. Komponentilla tarkoitetaan kaikkia välituotteita ja sisällyttämisellä tarkoitetaan minkä tahansa tuotantopanoksen käyttöä hyödykkeiden tuottamista varten.

(53) Ryhmäpoikkeusasetuksen 4 artiklan c alakohdassa tarkoitettu vakava rajoitus koskee toimintaa, jolla rajoitetaan valikoivan jakelujärjestelmän jäsenten aktiivista tai passiivista myyntiä loppukäyttäjille, olivat nämä sitten ammattitoimintaa harjoittavia loppukäyttäjiä tai -kuluttajia. Tämä merkitsee sitä, että valikoivan jakelujärjestelmän, sellaisena kuin se määritellään ryhmäpoikkeusasetuksen 1 artiklan d alakohdassa, kauppiaille ei voida asettaa rajoituksia sen suhteen, millaisille käyttäjille tai käyttäjien hankinnoista vastaaville kauppaedustajille ne myyvät. Myös valikoivassa jakelujärjestelmässä kauppiaan olisi voitava mainostaa ja myydä Internetin kautta. Valikoiva jakelu voidaan siten yhdistää yksinmyyntiin edellyttäen, että aktiivista ja passiivista myyntiä ei rajoiteta. Toimittaja voi siten sitoutua toimittamaan vain yhdelle tai muutamalle kauppiaalle tietyllä alueella.

(54) Jos kyseessä on valikoiva jakelu, myyjän vapautta päättää toimipaikkansa sijainnista voidaan rajoittaa. Valtuutettuja jälleenmyyjiä voidaan estää harjoittamasta liiketoimintaansa muusta toimipaikasta käsin tai avaamasta uutta myymälää muualla. Jos kauppiaan myyntipiste on liikkuva ("shop on wheels"), voidaan määrätä alue, jonka ulkopuolella kyseistä myyntipistettä ei saa käyttää.

(55) Ryhmäpoikkeusasetuksen 4 artiklan d alakohdassa tarkoitettu vakava rajoitus koskee valtuutettujen jälleenmyyjien välisten ristiintoimitusten rajoittamista valikoivassa jakelujärjestelmässä. Tällä tarkoitetaan sitä, että sopimuksen tai yhdenmukaistetun käytännön suora tai epäsuora tarkoitus ei saa estää tai rajoittaa sopimushyödykkeiden aktiivista tai passiivista myyntiä valtuutettujen jälleenmyyjien välillä. Valtuutettujen jälleenmyyjien on voitava ostaa sopimushyödykkeitä vapaasti muilta verkkoon kuuluvilta, joko samalla tai eri kaupan portaalla toimivilta valtuutetuilta jälleenmyyjiltä. Tämä merkitsee sitä, että valikoivaa jakelua ei voida yhdistää vertikaalisiin rajoituksiin, joilla pyritään pakottamaan jakelijat hankkimaan sopimushyödykkeet yksinomaan tietystä lähteestä, esimerkiksi yksinostoon. Se merkitsee myös sitä, että valikoivassa jakeluverkossa ei voida asettaa rajoituksia valtuutettujen tukkukauppiaiden oikeudelle myydä hyödykkeitä valtuutetuille vähittäiskauppiaille.

(56) Ryhmäpoikkeusasetuksen 4 artiklan e alakohdassa tarkoitettu vakava rajoitus koskee sopimuksia, joilla estetään tai rajoitetaan loppukäyttäjiä, itsenäisiä korjausliikkeitä tai palveluntarjoajia saamasta varaosia suoraan niiden valmistajalta. Varaosien valmistajan ja kyseiset varaosat omaan hyödykkeeseensä sisällyttävän (OEM-valmistaja eli original equipment manufacturer) ostajan väliset sopimukset eivät saa suoraan tai epäsuorasti estää tai rajoittaa valmistajan oikeutta myydä kyseisiä varaosia loppukäyttäjille, itsenäisille korjausliikkeille tai palveluntarjoajille. Epäsuorista rajoituksista voi olla kyse, jos varaosien toimittajaa estetään tarjoamasta teknistä tietoa tai erityislaitteita, jotka ovat välttämättömiä, jotta käyttäjät, itsenäiset korjausliikkeet tai palveluntarjoajat voivat käyttää kyseisiä varaosia. Sopimuksessa voidaan kuitenkin asettaa rajoituksia varaosien toimittamiselle korjausliikkeille tai palveluntarjoajille, jotka OEM-valmistaja on valtuuttanut hoitamaan sen tavaroiden korjaukset tai huollon. Toisin sanoen OEM-valmistaja voi vaatia, että sen oma korjaus- ja huoltoverkko ostaa varaosat siltä.

4. Ryhmäpoikkeusasetuksen mukaiset edellytykset

(57) Ryhmäpoikkeusasetuksen 5 artiklan mukaisesti tietyt velvoitteet jäävät ryhmäpoikkeusasetuksen soveltamisalan ulkopuolelle, vaikka markkinaosuuden kynnysarvo ei ylittyisikään. Ryhmäpoikkeusasetusta sovelletaan kuitenkin muuhun osaan vertikaalista sopimusta, jos tämä osa voidaan irrottaa velvoitteista, joille poikkeusta ei voida myöntää.

(58) Ensimmäinen ulkopuolelle jäävä velvoite mainitaan ryhmäpoikkeusasetuksen 5 artiklan a alakohdassa ja koskee kilpailukieltoja. Kilpailukiellot ovat velvoitteita, joiden mukaisesti ostajan on hankittava yli 80 prosenttia sopimustavaroiden tai -palveluiden tai niitä korvaavien hyödykkeiden edellisvuoden ostoja vastaavasta määrästä yhdeltä toimittajalta tai toimittajan nimeämältä toiselta yritykseltä (ks. määritelmä ryhmäpoikkeusasetuksen 1 artiklan b alakohdassa), minkä vuoksi ostaja ei voi ostaa kilpailevia tavaroita tai palveluita tai tällaiset ostot rajoittuvat alle 20 prosenttiin kokonaisostoista. Jos sopimuksen tekoa edeltävältä vuodelta ei ole käytettävissä luotettavia tietoja ostajan ostomääristä, on käytettävä ostajan perusteltua arviota vuotuisista kokonaistarpeistaan. Tällaiset kilpailukiellot eivät kuulu ryhmäpoikkeusasetuksen soveltamisalaan, jos niiden kesto on määrittämätön tai ylittää viisi vuotta. Ryhmäpoikkeusasetus ei myöskään kata kilpailukieltoja, joiden voimassaolo jatkuu automaattisesti viiden vuoden jälkeen. Kilpailukiellot kuuluvat asetuksen soveltamisalaan, jos niiden voimassaolo on enintään viisi vuotta tai jos niiden jatkaminen viiden vuoden jälkeen edellyttää molempien osapuolten suostumusta eikä mikään estä ostajaa käytännössä luopumasta kilpailukiellon noudattamisesta viiden vuoden jälkeen. Jos sopimuksessa esimerkiksi määrätään viiden vuoden kilpailukiellosta ja toimittaja antaa ostajalle lainan, kyseisen lainan takaisinmaksu ei saisi estää ostajaa luopumasta kilpailukiellosta viiden vuoden jälkeen. Takaisinmaksun on tapahduttava yhtä suurina tai pienenevinä erinä, ei kasvavina erinä. Tämä ei estä lykkäämästä maksuja parina ensimmäisenä vuotena, jos kyseessä esimerkiksi on uusi jakelupiste, jonka myynti ei ole vielä ehtinyt saavuttaa tiettyä tasoa. Ostajalla on oltava mahdollisuus maksaa jäljellä oleva laina takaisin, jos sitä on vielä jäljellä kilpailukiellon voimassaolon päättyessä. Samoin jos toimittaja antaa ostajan käyttöön laitteita, jotka eivät liity suoraan toimittajan ja ostajan väliseen suhteeseen, ostajalla olisi oltava mahdollisuus ostaa laitteet niiden käypään hintaan kilpailukieltovelvoitteen päättyessä.

(59) Viiden vuoden kestorajoitusta ei sovelleta, jos ostaja jälleenmyy tavaroita tai palveluita toimittajan omistamista tai toimittajan sellaiselta kolmannelta, joka ei ole ostajaan sidoksissa, vuokraamista tiloista ja maa-alasta käsin. Tällaisissa tapauksissa kilpailukieltovelvoite voi olla voimassa yhtä kauan kuin ostaja toimii kyseisessä myyntipisteessä (5 artiklan a alakohta). Poikkeus perustuu siihen, että on tavallisesti kohtuutonta odottaa toimittajan sallivan kilpailevien hyödykkeiden myynnin sen omistamista tiloista ja maa-alasta käsin. Poikkeusta ei voida myöntää keinotekoisille omistajaratkaisuille, joilla pyritään välttämään viiden vuoden rajoitus.

(60) Ryhmäpoikkeusasetuksen 5 artiklan b alakohdassa säädetään toisesta asetuksen ulkopuolelle jäävästä velvoitteesta, joka koskee kilpailukieltovelvoitteita sopimussuhteen päätyttyä. Tällaiset velvoitteet eivät tavallisesti kuulu ryhmäpoikkeusasetuksen soveltamisalaan, ellei velvoite sitten ole välttämätön toimittajan ostajalle luovuttaman taitotiedon suojaamiseksi, rajoitu myyntipisteeseen, jossa myyjä on toiminut sopimuksen voimassaoloaikana, ja ole rajattu kestoltaan yhteen vuoteen sopimussuhteen päättymisestä. Ryhmäpoikkeusasetuksen 1 artiklan f alakohdan määritelmän mukaan taitotiedon on oltava "olennaista", mikä tarkoittaa, että "taitotietoon sisältyy tietoa, joka on välttämätöntä ostajalle käytettäessä, myytäessä tai jälleenmyytäessä sopimuksessa tarkoitettuja tavaroita tai palveluja".

(61) Ryhmäpoikkeusasetuksen 5 artiklan c alakohdassa säädetään kolmannesta asetuksen ulkopuolelle jäävästä velvoitteesta, joka koskee kilpailevien hyödykkeiden myyntiä valikoivassa jakelujärjestelmässä. Ryhmäpoikkeusasetus kattaa valikoivan jakelujärjestelmän yhdistämisen kilpailukieltoon, millä estetään kauppiaita jälleenmyymästä kilpailevia tuotemerkkejä yleensä. Jos toimittaja kuitenkin suoraan tai epäsuorasti estää valtuutettuja jälleenmyyjiään ostamasta tiettyjen kilpailevien toimittajien hyödykkeitä jälleenmyyntiä varten, velvoite ei voi hyötyä ryhmäpoikkeusasetuksesta. Tällaisen velvoitteen jättämisellä ryhmäpoikkeusasetuksen ulkopuolelle pyritään välttämään tilanne, jossa joukko toimittajia, jotka käyttävät valikoivan jakelujärjestelmän samoja myyntipisteitä, estää tiettyä kilpailijaa tai tiettyjä kilpailijoita käyttämästä kyseisiä myyntipisteitä hyödykkeidensä jakelua varten (kilpailevan toimittajan sulkeminen markkinoilla, missä on kyseessä kollektiivisen boikotin eräs muoto)(19).

5. Ryhmäpoikkeusasetuksen soveltamisalan ulkopuolelle jääminen ei merkitse lainvastaisuutta

(62) Ryhmäpoikkeusasetuksen soveltamisalan ulkopuolelle jääviin vertikaalisiin sopimuksiin ei sovelleta olettamaa, jonka mukaan ne olisivat automaattisesti lainvastaisia, mutta ne voidaan joutua tutkimaan erikseen. Yrityksiä rohkaistaan tekemään arviointi itse ilman ilmoitusta. Jos komission erillinen tutkimus on tarpeen, komission velvollisuus on esittää todisteet siitä, että kyseinen sopimus rikkoo 81 artiklan 1 kohtaa. Jos tuntuvia kilpailunrajoituksia todistetaan esiintyvän, yritykset voivat perustella niitä tehokkuudella ja selittää, miksi tietty jakelujärjestelmä todennäköisesti johtaa etuihin, jotka ovat merkityksellisiä 81 artiklan 3 kohdan mukaisen poikkeuksen edellytysten kannalta.

6. Ilmoitusta ei tarvitse tehdä varmuuden vuoksi

(63) Helmikuun 6 päivänä 1962 annetun neuvoston asetuksen N:o 17(20) (perustamissopimuksen 85 ja 86 artiklan ensimmäinen täytäntöönpanoasetus), sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna asetuksella (EY) N:o 1216/1999(21), 4 artiklan 2 kohdan mukaisesti vertikaalisille sopimuksille voidaan myöntää 81 artiklan 3 kohdan mukainen poikkeus niiden voimaantulosta alkaen, vaikka ilmoitus olisi tehty tämän jälkeen. Tämä tarkoittaa käytännössä sitä, että ilmoitusta ei tarvitse tehdä varmuuden vuoksi. Jos asia johtaa riitaan, yritys voi vielä tehdä ilmoituksen, jolloin komissio voi myöntää vertikaaliselle sopimukselle poikkeuksen taannehtivasti sopimuksen voimaantulopäivästä alkaen, jos 81 artiklan 3 kohdan kaikki neljä edellytystä täyttyvät. Ilmoituksen tekijän ei tarvitse selittää, miksi sopimuksesta ei ilmoitettu aikaisemmin, eikä taannehtivaa poikkeusta jätetä myöntämättä vain sen vuoksi, että ilmoitusta ei tehty aikaisemmin. Jokainen ilmoitus arvioidaan sen asiasisällön perusteella. Asetuksen N:o 17 4 artiklan 2 kohdan muuttamisen jälkeen asioita tuskin enää saatetaan ilman perusteita kansallisten tuomioistuinten käsiteltäviksi, mikä vahvistaa sopimusten noudattamista. Muutoksessa otetaan myös huomioon tilanteet, joissa yritykset eivät tehneet ilmoitusta, koska ne olettivat sopimuksen kuuluvan ryhmäpoikkeusasetuksen soveltamisalaan.

(64) Koska ilmoituksen päivämäärä ei enää rajoita mahdollisuutta saada komissiolta poikkeuslupa, kansallisten tuomioistuinten on arvioitava 81 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan kuuluvien vertikaalisten sopimusten osalta todennäköisyys, että 81 artiklan 3 kohta soveltuu niihin. Jos tämä on todennäköistä, kansallisten tuomioistuinten olisi keskeytettävä menettelynsä kunnes komissio on ilmaissut kantansa. Kansalliset tuomioistuimet voivat kuitenkin ryhtyä väliaikaisiin toimenpiteisiin odottaessaan komission arviointia 81 artiklan 3 kohdan sovellettavuudesta samalla tavalla kuin ne tekevät siirtäessään kysymyksen yhteisöjen tuomioistuimelle perustamissopimuksen 234 artiklan nojalla. Keskeyttäminen ei ole tarpeen, jos kyseessä on kilpailusääntöjen rikkomisen lopettamiseksi aloitettu menettely, joiden osalta kansallisilla tuomioistuimilla on oikeus arvioida 81 artiklan 3 kohdan sovellettavuuden todennäköisyys(22).

(65) Lukuun ottamatta kansallisissa tuomioistuimissa kesken olevia oikeudenkäyntejä ja valituksia, vertikaalisia sopimuksia koskevilla ilmoituksilla ei ele etusijaa komission täytäntöönpanopolitiikassa. Ilmoitukset yksinään eivät merkitse, että sopimusta voidaan noudattaa toistaiseksi. Jos yritykset eivät ole ilmoittaneet sopimuksesta, koska ne olivat vilpittömässä mielessä olettaessaan, että ryhmäpoikkeusasetuksessa säädetty markkinaosuuden kynnysarvo ei ylittynyt, komissio ei määrää sakkoja.

7. Rajoitusten irrottaminen sopimusyhteydestään

(66) Ryhmäpoikkeusasetuksella myönnetään poikkeus vertikaalisille sopimuksille sillä ehdolla, että vertikaaliseen sopimukseen tai sopimuskäytäntöön ei sisälly 4 artiklassa tarkoitettuja vakavimmiksi katsottuja rajoituksia. Jos vertikaaliseen sopimukseen sisältyy yksi tai useampi vakavimmista rajoituksista, koko sopimus menettää ryhmäpoikkeuksesta johtuvan edun. Vakavimpia rajoituksia ei irroteta muusta sopimuksesta.

(67) Ryhmäpoikkeus-asetuksen 5 artiklan mukaisia velvoitteita voidaan kuitenkin käsitellä erillään sopimusyhteydestä. Siten vertikaalinen sopimus menettää ryhmäpoikkeusasetuksen soveltamisesta johtuvan edun ainoastaan niiltä osiltaan, jotka eivät täytä 5 artiklassa säädettyjä edellytyksiä.

8. Erilaisten hyödykkeiden jakelu saman jakelujärjestelmän kautta

(68) jakelusopimusta useiden tavaroiden/palveluiden jakeluun, markkinaosuuden kynnysarvon vuoksi osa näistä voi kuulua ryhmäpoikkeusasetuksen soveltamisalaan, osa ei. Tällaisessa tapauksessa ryhmäpoikkeusasetusta sovelletaan niihin tavaroihin ja palveluihin, jotka täyttävät soveltamista koskevat ehdot.

(69) Ryhmäpoikkeusasetuksen ulkopuolelle jääviin tavaroihin ja palveluihin sovelletaan tavanomaisia kilpailusääntöjä, mikä merkitsee seuraavaa:

- ryhmäpoikkeusta ei myönnetä mutta sopimusta ei myöskään oleteta automaattisesti lainvastaiseksi;

- jos 81 artiklan 1 kohtaa rikotaan tavalla, jolle ei voida myöntää poikkeusta, tutkitaan, voidaanko kilpailuongelma ratkaista asianmukaisin korjaustoimenpitein nykyisen jakelujärjestelmän puitteissa;

- jos tällaisia korjaustoimenpiteitä ei ole, toimittajan on tehtävä muita jakelujärjestelyitä.

Tällainen tilanne voi syntyä myös, jos osa hyödykkeistä kuuluu 82 artiklan soveltamisalaan ja osa ei.

9. Siirtymäaika

(70) Ryhmäpoikkeusasetusta sovelletaan 1 päivästä kesäkuuta 2000. Ryhmäpoikkeusasetuksen 12 artiklassa säädetään siirtymäajasta ennen 1 päivää kesäkuuta 2000 voimassa olleille vertikaalisille sopimuksille, jotka eivät täytä ryhmäpoikkeusasetuksessa säädettyjä ryhmäpoikkeuksen edellytyksiä mutta täyttävät 31 päivään toukokuuta 2000 voimassa olleiden komission ryhmäpoikkeusasetusten (ETY) N:o 1983/83, (ETY) N:o 1984/83 ja (ETY) N:o 4087/88 edellytykset. Myös näitä asetuksia koskevan komission tiedonannon voimassaolo päättyi 31 päivänä toukokuuta 2000. Kyseiset vertikaaliset sopimukset hyötyvät kyseisistä asetuksista 31 päivään joulukuuta 2001 asti. Sellaisten toimittajien, joiden markkinaosuudet eivät ylitä 30 prosenttia, ostajiensa kanssa tekemät yli viiden vuoden pituiset kilpailukieltosopimukset kuuluvat ryhmäpoikkeusasetuksen soveltamisalaan, jos kyseisten kilpailukieltosopimusten voimassaoloaikaa on 1 päivänä tammikuuta 2002 jäljellä enintään viisi vuotta.

IV. RYHMÄPOIKKEUKSEN PERUUTTAMINEN JA SOVELTAMATTA JÄTTÄMINEN

1. Peruuttamismenettely

(71) Ryhmäpoikkeusasetuksen tuoma oletus lainmukaisuudesta voidaan peruuttaa, jos vertikaalinen sopimus tarkasteltuna joko erikseen tai yhdessä kilpailevien toimittajien tai ostajien noudattamien samanlaisten sopimusten kanssa kuuluu 81 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan eikä täytä 81 artiklan 3 kohdan edellytyksiä. Näin voi käydä, jos toimittaja tai yksinomaisen toimitusvelvoitteen tapauksessa ostaja, jonka markkinaosuus ei ole yli 30 prosenttia, tekee vertikaalisen sopimuksen, josta ei seuraa sellaisia objektiivisia etuja, jotka korvaisivat sopimuksesta kilpailulle aiheutuvan haitan. Näin voi olla erityisesti silloin, kun kyseessä on tavaroiden jakelu loppukuluttajille, jotka usein ovat paljon heikommassa asemassa kuin välituotteiden ammattiostajat. Myytäessä loppukuluttajille, vertikaalisen sopimuksen aiheuttamilla haitoilla voi olla suurempi vaikutus kuin välituotteiden myynnin ja oston tapauksessa. Kun 81 artiklan 3 kohdan ehdot eivät täyty komissio voi peruuttaa ryhmäpoikkeuksesta johtuvan edun 6 artiklan nojalla selvittääkseen, onko kyseessä 81 artiklan 1 kohdan rikkominen.

(72) Soveltaessaan peruuttamismenettelyä komission velvollisuus on todistaa, että sopimus kuuluu 81 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan eikä täytä 81 artiklan 3 kohdan neljää edellytystä.

(73) Edellytykset poikkeuksen myöntämiselle 81 artiklan 3 kohdan nojalla voivat jäädä täyttymättä erityisesti silloin, jos pääsy merkityksellisille markkinoille tai kilpailu niillä rajoittuu merkittävästi kilpailevien toimittajien tai ostajien samankaltaisten vertikaalisten sopimusten rinnakkaisten verkostojen vuoksi. Vertikaalisten sopimusten rinnakkaisia verkostoja pidetään samankaltaisina, jos niiden sisältämien rajoitusten vaikutukset markkinoilla ovat samanlaiset. Samanlainen vaikutus on yleensä, jos kilpailevien toimittajien tai ostajien käyttämät vertikaaliset rajoitukset kuuluvat yhteen 104-114 kohdassa luetelluista neljästä ryhmästä. Tällainen tilanne voi syntyä esimerkiksi, jos tietyt toimittajat käyttävät tietyillä markkinoilla puhtaasti laadullista valikoivaa jakelua ja muut toimittajat käyttävät määrällistä valikoivaa jakelua. Tällaisessa tapauksessa arvioinnissa on otettava huomioon kummankin sopimusverkoston kilpailunvastaiset vaikutukset. Tarvittaessa peruuttaminen voi kohdistua vain valtuutettujen jakelijoiden lukumäärää koskeviin määrällisiin rajoituksiin. Muita tapauksia, joissa voidaan tehdä peruuttamispäätös, ovat tilanteet, joissa ostajalla on esimerkiksi yksinomaisen toimitusvelvoitteen tai yksinmyynnin yhteydessä merkittävää markkinavoimaa merkityksellisten markkinoiden myöhemmässä vaiheessa, jossa se myy tavaroita tai tarjoaa palveluita.

(74) Vastuu kilpailunvastaisesta kasautuvasta vaikutuksesta voidaan kohdistaa vain niille yrityksille, jotka osallistuvat siihen tuntuvalla tavalla. Jos yritysten osuus kasautuvasta vaikutuksesta on merkityksetön, niiden sopimukset eivät kuulu 81 artiklan 1 kohdassa(23) määrätyn kiellon soveltamisalaan eikä niihin siten sovelleta peruuttamismenettelyä. Osallistuminen arvioidaan 137-229 kohdassa tarkoitettujen perusteiden mukaisesti.

(75) Peruuttamispäätöksellä voi olla vain ex nunc -vaikutus, mikä tarkoittaa sitä, että sopimuksille myönnetty poikkeus on voimassa siihen asti kunnes peruuttaminen tulee voimaan.

(76) Ryhmäpoikkeusasetuksen 7 artiklan nojalla jäsenvaltion toimivaltainen viranomainen voi peruuttaa ryhmäpoikkeusasetuksesta johtuvan edun sellaisten vertikaalisten rajoitusten osalta, joiden kilpailunvastaiset vaikutukset tuntuvat kyseisen jäsenvaltion alueella tai sellaisella osalla sitä, joka täyttää kaikki erillisten maantieteellisten markkinoiden tunnuspiirteet. Jos jäsenvaltio ei ole antanut lainsäädäntöä, jonka nojalla kansallinen kilpailuviranomainen voi soveltaa yhteisön kilpailuoikeutta tai ainakin peruuttaa ryhmäpoikkeus- asetuksesta johtuvan edun, se voi pyytää komissiota aloittamaan tähän johtavan menettelyn.

(77) Komissiolla on yksinomainen valta peruuttaa ryhmäpoikkeusasetuksesta johtuva etu sellaisten vertikaalisten rajoitusten suhteen, jotka rajoittavat kilpailua merkityksellisillä maantieteellisillä markkinoilla, jotka ovat laajemmat kuin yhden jäsenvaltion alue. Jos merkitykselliset maantieteelliset markkinat muodostuvat yhden jäsenvaltion alueesta tai sen osasta, sekä komissiolla että kyseisellä jäsenvaltiolla on rinnakkainen toimivalta peruuttaa ryhmäpoikkeus. Tällaisissa tapauksissa on usein tarkoituksenmukaista siirtää toimeenpano kansallisille viranomaisille. Komissio varaa kuitenkin itselleen oikeuden käsitellä tapaukset, joihin liittyy erityinen yhteisön etu, kuten uusia laintulkintanäkökohtia sisältävät tapaukset.

(78) Kansalliset peruuttamispäätökset on tehtävä kansallisessa laissa säädettyjen menettelyiden mukaisesti ja ovat voimassa vain kyseisen jäsenvaltion alueella. Tällaiset kansalliset päätökset eivät saa vaikuttaa yhteisön kilpailusääntöjen yhdenmukaiseen soveltamiseen eivätkä näiden sääntöjen täytäntöönpanemiseksi toteutettuihin toimenpiteisiin(24). Tämän periaatteen noudattaminen merkitsee, että kansalliset kilpailuviranomaiset tekevät arviointinsa 81 artiklan mukaisesti ottaen huomioon yhteisöjen tuomioistuimen ja ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen noudattamat arviointiperusteet sekä komission tiedonannot ja aikaisemmat päätökset.

(79) Komissio katsoo, että tiedonannossa komission ja jäsenvaltioiden kilpailuviranomaisten välisestä yhteistyöstä(25) esitetyt kuulemismenettelyt vähentävät riskiä ristiriitaisista päätöksistä ja kaksinkertaisista menettelyistä.

2. Ryhmäpoikkeusasetuksen soveltamatta jättäminen

(80) Ryhmäpoikkeusasetuksen 8 artiklassa annetaan komissiolle mahdollisuus jättää asetuksen avulla ryhmäpoikkeusasetuksen ulkopuolelle samankaltaisten vertikaalisten rajoitusten verkostot, jos ne kattavat yli 50 prosenttia markkinoista. Tällainen toimenpide ei kohdistu yksittäisiin yrityksiin vaan koskee kaikkia yrityksiä, joiden sopimukset määritellään ryhmäpoikkeus- asetuksen soveltamatta jättämisestä annetussa asetuksessa.

(81) Ryhmäpoikkeuksen peruuttaminen 6 artiklan nojalla merkitsee päätöstä siitä, että yksittäinen yritys on rikkonut 81 artiklaa, mutta 8 artiklan nojalla annettavan asetuksen seuraus on ainoastaan se, että ryhmäpoikkeusasetuksen soveltamisesta johtuva etu poistetaan kyseisten rajoitusten ja markkinoiden osalta ja 81 artiklan 1 ja 3 kohdan täysi soveltaminen palautetaan. Sen jälkeen kun on annettu asetus, jossa todetaan, että ryhmäpoikkeusta ei sovelleta tiettyihin vertikaalisiin rajoituksiin tietyillä markkinoilla, yhteisöjen tuomioistuimen ja ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen oikeuskäytännössä kehitetyt arviointiperusteet sekä komission tiedonannot ja aikaisemmat päätökset auttavat soveltamaan 81 artiklaa yksittäisiin sopimuksiin. Tarvittaessa komissio tekee yksittäisessä asiassa päätöksen, josta voi olla apua kaikille kyseisillä markkinoilla toimiville yrityksille.

(82) Kun lasketaan 50 prosentin markkinoiden kattavuusastetta, on otettava huomioon jokainen markkinoilla samanlaisia vaikutuksia aiheuttava ja rajoituksia, tai rajoitusten yhdistelmiä, sisältävä vertikaalisten sopimusten verkosto. Samanlaisia vaikutuksia seuraa tavallisesti, kun rajoitus kuuluu yhteen 104-114 kohta jäljempänä luetelluista neljästä ryhmästä.

(83) Asetuksen 8 artikla ei velvoita komissiota toimimaan aina, kun 50 prosentin kattavuutta koskeva raja ylittyy. Yleensä soveltamatta jättäminen on tarpeen, jos pääsy markkinoille tai kilpailu niillä todennäköisesti rajoittuu tuntuvasti. Näin voi käydä erityisesti silloin, jos yli 50 prosenttia markkinoista kattavissa valikoivan jakelun rinnakkaisissa verkoissa käytetään valintaperusteita, joita tavaran ominaisuudet eivät edellytä tai jotka syrjivät tiettyjä jakelumuotoja, joiden avulla kyseisiä tavaroita voitaisiin myydä.

(84) Arvioidessaan, onko 8 artiklan soveltaminen tarpeen, komissio harkitsee, olisiko ryhmäpoikkeuksen yksittäinen peruuttaminen sopivampi korjaustoimenpide. Tämä riippuu erityisesti kasautuvaan vaikutukseen markkinoilla myötävaikuttavien kilpailevien yritysten määrästä tai siitä, kuinka moniin maantieteellisiin markkinoihin vaikutus kohdistuu yhteisössä.

(85) Jokaisessa 8 artiklan nojalla annettavassa asetuksessa on määriteltävä selkeästi sen soveltamisala. Tämä merkitsee ensinnäkin sitä, että komission on määriteltävä asian kannalta merkitykselliset tuotemarkkinat ja maantieteelliset markkinat ja lisäksi sen on ilmoitettava, millaiseen vertikaaliseen rajoitukseen ryhmäpoikkeusasetusta ei enää sovelleta. Viimeksi mainitun osalta komissio voi määrittää asetuksensa soveltamisalan sen mukaan, minkälaiseen kilpailuongelmaan on tarkoitus puuttua. Yhden tuotemerkin määräämistä koskevien järjestelyiden arvioinnissa esimerkiksi otetaan huomioon kaikki rinnakkaiset verkot sen selvittämiseksi, kohdistuuko vaikutus 50 prosenttiin markkinoista, mutta komissio voi rajoittaa ryhmäpoikkeuksen soveltamatta jättämisestä annettavan asetuksen soveltamisalan vain tietyn keston ylittäviin kilpailukieltomääräyksiin. Siten lyhytkestoisiin tai vähemmän rajoittaviin sopimuksiin ei ehkä puututa, koska niistä aiheutuva markkinoiden sulkeminen on vähäisempää. Vastaavasti kun markkinoilla harjoitetaan valikoivaa jakelua yhdessä lisärajoitusten kanssa, kuten kilpailukieltojen tai ostajalle asetettujen määrällisten velvoitteiden kanssa, ryhmäpoikkeuksen soveltamatta jättämistä koskeva asetus voidaan kohdistaa pelkästään tällaisiin lisärajoituksiin. Tarvittaessa komissio voi myös määritellä markkinaosuustason, jonka voidaan katsoa olevan tietyssä markkinatilanteessa niin alhainen, ettei yksittäinen yritys lisää kasautuvaa vaikutusta merkittävässä määrin.

(86) Ryhmäpoikkeusasetuksen 8 artiklan 2 kohdan nojalla komission on määrättävä vähintään kuuden kuukauden siirtymäaika, jonka pitäisi taata yrityksille riittävästi aikaa muuttaa sopimuksiaan ottaen huomioon ryhmäpoikkeus- asetuksen soveltamatta jättämisestä annetun asetuksen soveltamisalan.

(87) Ryhmäpoikkeusasetuksen soveltumattomaksi tekevä asetus ei peruuta sopimuksille myönnettyä poikkeusta ajalta, joka edelsi ryhmäpoikkeuksen soveltamatta jättämistä koskevan asetuksen antamista.

V. MARKKINOIDEN MÄÄRITTELEMINEN JA MARKKINAOSUUKSIEN LASKEMINEN

1. Komission tiedonanto merkityksellisten markkinoiden määritelmästä

(88) Komission tiedonannossa(26) merkityksellisten markkinoiden määritelmästä yhteisön kilpailuoikeuden kannalta selvennetään sääntöjä, perusteita ja todisteita, joita komissio käyttää harkitessaan markkinoiden määrittelemiseen liittyviä seikkoja. Tiedonantoa ei käsitellä tässä yhteydessä tämän tarkemmin, mutta se toimii perustana määriteltäessä markkinoita. Näissä suuntaviivoissa käsitellään vain vertikaalisten rajoitusten yhteydessä ilmeneviä erityisiä seikkoja, joita ei käsitellä markkinoiden määritelmää koskevassa yleisessä tiedonannossa.

2. Ryhmäpoikkeusasetuksessa säädetyn 30 prosentin markkinaosuuden kynnysarvon laskemisen kannalta merkitykselliset markkinat

(89) Ryhmäpoikkeusasetuksen 3 artiklan nojalla ryhmäpoikkeuksen soveltamisen kannalta ratkaiseva markkinaosuus on yleensä toimittajan markkinaosuus. Jos kyseessä on vertikaalinen sopimus vähittäiskauppiaiden yhteenliittymän ja sen jäsenten välillä, yhteenliittymä on toimittaja, ja sen on otettava huomioon markkinaosuutensa toimittajana. Ainoastaan ryhmäpoikkeusasetuksen 1 artiklan c alakohdassa määritellyn yksinomaisen toimitusvelvoitteen tapauksessa ryhmäpoikkeusasetuksen soveltamisen kannalta ratkaiseva ja ainoa huomioon otettava markkinaosuus on ostajan markkinaosuus.

(90) Markkinaosuuden laskeminen edellyttää asian kannalta merkityksellisten markkinoiden määrittelemistä. Tätä varten on määriteltävä merkitykselliset maantieteelliset markkinat ja merkitykselliset tuotemarkkinat. Merkitykselliset tuotemarkkinat käsittävät kaikki tavarat tai palvelut, joita ostaja pitää keskenään vaihdettavina niiden ominaisuuksien, hinnan tai käyttötarkoituksen perusteella. Merkitykselliset maantieteelliset markkinat käsittävät alueen, jolla kyseiset yritykset tarjoavat tai kysyvät merkityksellisiä tavaroita tai palveluita, jolla kilpailuolosuhteet ovat riittävän homogeeniset ja joka voidaan erottaa ympäröivistä maantieteellisistä alueista erityisesti sen vuoksi, että kilpailuedellytykset kyseisillä alueilla ovat selvästi erilaiset.

(91) Sovellettaessa ryhmäpoikkeusasetusta toimittajan markkinaosuus on sen osuus niillä merkityksellisillä tuotemarkkinoilla ja maantieteellisillä markkinoilla, joilla se myy ostajilleen(27). Jäljempänä 92 kohdassa esitetyssä esimerkissä markkinat A muodostavat kyseiset markkinat. Tuotemarkkinat riippuvat ensi kädessä korvattavuudesta ostajan näkökulmasta. Kun toimitettavaa hyödykettä käytetään muiden hyödykkeiden tuotantopanoksena eikä se yleensä näy lopputuotteessa, tuotemarkkinat määritellään tavallisesti suorien ostajien mieltymysten mukaan. Ostajien asiakkailla ei yleensä ole voimakkaita mieltymyksiä ostajien käyttämien tuotantopanosten suhteen. Yleensä tuotantopanoksen toimittajan ja ostajan sopimat vertikaaliset rajoitukset koskevat vain välituotteen myyntiä ja ostoa eivätkä siitä saatavan hyödykkeen myyntiä. Jos kyseessä on lopputuotteiden jakelu, loppukuluttajien mieltymykset tavallisesti vaikuttavat siihen tai määräävät sen, mitkä ovat suoran ostajan kannalta korvaavia hyödykkeitä. Toimiessaan jälleenmyyjänä jakelija ei voi olla ottamatta huomioon loppukuluttajien mieltymyksiä ostaessaan lopputuotteita. Sitä paitsi jakelutasolla vertikaaliset rajoitukset useimmiten koskevat toimittajan ja ostajan välisen hyödykkeiden myynnin lisäksi myös hyödykkeiden jälleenmyyntiä. Koska erilaiset jakelumuodot yleensä kilpailevat keskenään, markkinoita ei yleensä määritellä käytettävän jakelumuodon perusteella. Kun toimittajat myyvät kokonaista tuotelajitelmaa, koko tuotelajitelma voi määrätä tuotemarkkinat, jos ostaja pitää korvaavina hyödykkeinä koko tuotelajitelmaa eikä yksittäisiä hyödykkeitä. Koska ostajat markkinoilla A ovat ammattilaisia, maantieteelliset markkinat ovat yleensä laajemmat kuin markkinat, joilla hyödykkeen jälleenmyynti loppukuluttajille tapahtuu. Tämä johtaa usein kansallisten markkinoiden tai laajempien maantieteellisten markkinoiden määrittelemiseen.

(92) Yksinomaisen toimitusvelvoitteen tapauksessa ostajan markkinaosuus on sen osuus kaikista ostoista merkityksellisillä hankintamarkkinoilla(28). Seuraavassa esimerkissä markkinat A ovat myös hankintamarkkinat.

>PIC FILE= "C_2000291FI.001901.EPS">

(93) Jos vertikaalisessa sopimuksessa on kolme osapuolta, joista jokainen toimii kaupan eri portaalla, niiden markkinaosuuksien on oltava kullakin portaalla alle 30 prosentin markkinaosuuden kynnysarvon, jotta sopimus voi hyötyä ryhmäpoikkeuksesta. Jos esimerkiksi valmistajan, tukkukauppiaan (tai vähittäiskauppiaiden yhteenliittymän) ja vähittäiskauppiaan välisessä sopimuksessa sovitaan kilpailukiellosta, ei valmistajan eikä tukkukauppiaan (tai vähittäiskauppiaiden yhteenliittymän) markkinaosuus saa ylittää 30 prosenttia, jotta ryhmäpoikkeusta voitaisiin soveltaa.

(94) Jos toimittaja valmistaa sekä alkuperäistä laitetta että sen korjaus- tai varaosia, se on usein ainoa tai suurin toimittaja kyseisten korjaus- tai varaosien jälkimarkkinoilla. Näin voi käydä myös, jos toimittaja (OEM-toimittaja) antaa korjaus- tai varaosien valmistamisen alihankkijalle. Ryhmäpoikkeusasetuksen soveltamisen kannalta merkitykselliset markkinat voivat muodostua alkuperäisen laitteen markkinoiden ja jälkimarkkinoiden mukaan eri tekijöistä, kuten kyseisen kilpailunrajoituksen vaikutuksista, laitteen elinkaaresta sekä korjaus- tai korvauskustannusten suuruudesta(29).

(95) Jos vertikaalisiin sopimuksiin sisältyy sopimustavaran toimittamisen lisäksi myös immateriaalioikeuksia - kuten toimittajan tavaramerkin käyttöä - koskevia määräyksiä, jotka auttavat ostajaa markkinoimaan sopimustavaraa, ryhmäpoikkeusasetuksen soveltamisen kannalta ratkaisevaa on toimittajan markkinaosuus markkinoilla, joilla se myy sopimustavaraa. Kun luvakkeenantaja ei toimita tavaroita jälleenmyyntiä varten vaan tarjoaa immateriaalioikeuksiin yhdistetyn palvelupaketin, joka kokonaisuudessaan muodostaa luvaketoiminnan kohteena olevan liiketoimintamallin, luvakkeenantajan on otettava huomioon markkinaosuutensa kyseisen liiketoimintamallin tarjoajana. Tätä varten luvakkeenantajan on laskettava markkinaosuutensa markkinoilla, joilla liiketoimintamalli toteutetaan eli markkinoilla, joilla luvakkeensaaja käyttää kyseistä liiketoimintamallia tarjotakseen tavaroita tai palveluita loppukäyttäjille. Tällaisilla markkinoilla kilpailijoita voivat olla muut luvaketoiminnan kohteena olevat liiketoimintamallit mutta myös sellaisia korvaavia tavaroita tai palveluita tarjoavat toimijat, jotka eivät harjoita luvaketoimintaa. Markkinoiden määritelmästä riippumatta esimerkiksi pikaruokapalveluiden markkinoilla toimivan luvakkeenantajan on laskettava markkinaosuutensa kyseisillä markkinoilla niillä toimivien luvakkeensaajiensa myyntilukujen perusteella. Kun luvakkeenantaja liiketoimintamallin lisäksi toimittaa myös joitain tuotantopanoksia, kuten lihaa ja mausteita, sen on lisäksi laskettava markkinaosuutensa kyseisten tavaroiden myyntimarkkinoilla.

3. Merkitykselliset markkinat yksittäistapausten arvioinnin kannalta

(96) Ryhmäpoikkeusasetuksen ulkopuolelle jäävien vertikaalisten rajoitusten arvioimiseksi voi olla tarpeen tutkia myös muut markkinat kuin ryhmäpoikkeusasetuksen soveltamisen kannalta merkitykselliset markkinat. Vertikaalisella sopimuksella voi olla vaikutusta toimittajan ja ostajan välisten markkinoiden lisäksi myös näitä myöhempään kaupan portaaseen. Arvioitaessa vertikaalisia sopimuksia tapauskohtaisesti on tutkittava markkinat kaikilla kaupan portailla, joihin sopimuksen rajoitukset vaikuttavat.

i) Ostajan omiin tavaroihinsa tai palveluihinsa sisällyttämien "välituotteiden tai -palveluiden" osalta vertikaalisilla rajoituksilla on yleensä vaikutusta vain toimittajan ja ostajan välisiin markkinoihin. Ostajalle asetettu kilpailukieltovelvoite voi esimerkiksi sulkea muut toimittajat pois markkinoilta, mutta ei vähennä kilpailua myöhemmällä portaalla eli myymälöissä. Yksinomaisen toimitusvelvoitteen tapauksessa ostajan asemalla myöhemmällä kaupan portaalla on merkitystä, koska kilpailijat markkinoilta sulkevalla ostajan käyttäytymisellä voi olla tuntuvaa kielteistä vaikutusta ainoastaan, jos sillä on markkinavoimaa kyseisellä portaalla.

ii) "Lopputuotteiden" tapauksessa toimittajan ja ostajan välisiin markkinoihin keskittyvä analyysi ei todennäköisesti riitä, koska vertikaalisten rajoitusten kielteiset vaikutukset voivat ilmetä tuotemerkkien välisen ja/tai tuotemerkin sisäisen kilpailun vähenemisenä jälleenmyyntimarkkinoilla eli ostajasta seuraavassa markkinavaiheessa. Yksinmyynti esimerkiksi ei johda ainoastaan sulkevaan vaikutukseen toimittajan ja ostajan välisillä markkinoilla, vaan se voi ennen kaikkea vähentää tuotemerkin sisäistä kilpailua jakelijoiden jälleenmyyntialueilla. Jälleenmyyntimarkkinoilla on erityisesti merkitystä, jos ostaja on loppukuluttajille myyvä vähittäiskauppias. Valmistajan ja tukkukauppiaan sopima kilpailukielto voi estää muita valmistajia käyttämästä kyseistä tukkukauppiasta, mutta kilpailun häviäminen myymälöiden hyllyiltä ei ole kovin todennäköistä tukkukaupan tasolla. Samanlainen sopimus vähittäiskauppiaan kanssa voi kuitenkin johtaa tuotemerkkien välisen kilpailun häviämiseen myymälöistä jälleenmyyntimarkkinoilla.

iii) Arvioitaessa tapauskohtaisesti "jälkimarkkinoita" merkitykselliset markkinat voivat olla alkuperäisen laitteen markkinat tai sen jälkimarkkinat tapauksen mukaan. Arvioitaessa tilannetta erillisillä jälkimarkkinoilla otetaan joka tapauksessa huomioon tilanne alkuperäisen laitteen markkinoilla. Vähemmän merkittävä asema alkuperäisen laitteen markkinoilla yleensä vähentää mahdollisia kilpailunvastaisia vaikutuksia jälkimarkkinoilla.

4. Markkinaosuuden laskeminen ryhmäpoikkeusasetuksen mukaisesti

(97) Markkinaosuuden laskemisen on pääsääntöisesti perustuttava myynnin arvoa koskeviin lukuihin. Jos tätä koskevia tietoja ei ole saatavilla, voidaan tehdä perusteltuja arvioita. Arviot voivat perustua muihin luotettaviin markkinatietoihin kuten myynnin määriin (ks. ryhmäpoikkeusasetuksen 9 artiklan 1 kohta).

(98) Yrityksen sisäisellä tuotannolla eli välituotteen valmistamisella omaan käyttöön voi olla suurta merkitystä kilpailuanalyysissä, koska se voi muodostaa kilpailunrajoituksen tai sitä voidaan käyttää yrityksen markkina-aseman vahvistamiseen. Määriteltäessä välituotteiden ja -palveluiden markkinoita ja laskettaessa markkinaosuutta sisäistä tuotantoa ei kuitenkaan oteta lukuun.

(99) Lopputuotteiden kaksoisjakelussa eli kun lopputavaran valmistaja toimii myös jakelijana markkinoilla, markkinoiden määrittelyssä ja markkinaosuuden laskemisessa on kuitenkin otettava huomioon valmistajan myymien tavaroiden lisäksi tavarat, joita sen kilpailijat myyvät integroitujen jakelijoittensa ja kauppaedustajiensa kautta (ks. ryhmäpoikkeusasetuksen 9 artiklan 2 kohdan b alakohta). Integroidut jakelijat ovat ryhmäpoikkeusasetuksen 11 artiklassa tarkoitettuja sidossuhteessa olevia yrityksiä.

VI. TÄYTÄNTÖÖNPANOPOLITIIKKA YKSITTÄISTAPAUKSISSA

(100) Vertikaalisia rajoituksia pidetään yleensä vähemmän haitallisina kuin horisontaalisia. Vertikaalisiin rajoituksiin suhtaudutaan suvaitsevammin kuin horisontaalisiin pääasiassa sen vuoksi, että jälkimmäisissä voi olla kyse samanlaisia tai korvaavia tavaroita tai palveluita tuottavien kilpailijoiden välisistä sopimuksista. Tällaisten horisontaalisten suhteiden tapauksessa yhden yrityksen käyttämä markkinavoima (hyödykkeen korkeampi hinta) voi hyödyttää sen kilpailijoita. Tämä puolestaan voi kannustaa kilpailijoita houkuttelemaan toisiaan kilpailunvastaiseen käyttäytymiseen. Vertikaalisissa suhteissa toisen tuotos on toisen tuotannontekijä. Tämä merkitsee sitä, että aiemmalla tai myöhemmällä kaupan portaalla toimivan yrityksen käyttämä markkinavoima yleensä haittaa toisen yrityksen hyödykkeen kysyntää. Sopimuspuolina olevilla yrityksillä on siten kannustin estää toisiaan käyttämästä markkinavoimaa.

(101) Itsehillitsevää vaikutusta ei kuitenkaan ole syytä yliarvioida. Jos yrityksellä ei ole markkinavoimaa, se voi yrittää lisätä voittoaan vain optimoimalla valmistus- ja jakeluprosessinsa vertikaalisten rajoitusten avulla tai ilman niitä. Jos sillä taas on markkinavoimaa, se voi yrittää lisätä voittoaan sekä välittömien kilpailijoittensa kustannuksella nostamalla niiden kustannuksia että ostajiensa ja lopulta kuluttajien kustannuksella yrittämällä saada itselleen osan niille muodostuneesta lisäarvosta. Näin voi käydä, jos kaksi tuotantoketjun eri vaiheessa toimivaa yritystä jakaa ylimääräisen voiton tai jos toinen niistä käyttää vertikaalista rajoitusta saadakseen ylimääräisen voiton kokonaan itselleen.

(102) Kun komissio arvioi yksittäistapauksia, se soveltaa taloudellista lähestymistapaa 81 artiklan tulkintaan. Tämä rajoittaa 81 artiklan soveltamisen yrityksiin, joilla on tietty määrä markkinavoimaa, jolloin tuotemerkkien välinen kilpailu voi olla riittämätöntä. Tällaisissa tapauksissa tuotemerkin sisäisen ja tuotemerkkien välisen kilpailun suojeleminen on tärkeää, jotta varmistettaisiin tehokkuusedut ja kuluttajien hyötyminen.

1. Arviointipuitteet

1.1. Vertikaalisten rajoitusten kielteiset vaikutukset

(103) Vertikaalisista rajoituksista voi aiheutua markkinoilla seuraavat kielteiset vaikutukset, joita EY:n kilpailuoikeudella pyritään ehkäisemään:

i) muut toimittajat tai ostajat suljetaan pois markkinoilta luomalla esteitä markkinoille pääsylle;

ii) tuotemerkkien välinen kilpailu vähenee markkinoilla toimivien yritysten välillä ja toimittajien tai ostajien kilpailunvastainen yhteistyö helpottuu; 'kilpailunvastaisella yhteistyöllä' tarkoitetaan sekä erikseen sovittua yhteistyötä että hiljaiseen hyväksyntään perustuvaa yhteistyötä (tietoisesti samanlainen käyttäytyminen);

iii) tuotemerkin sisäinen kilpailu vähenee saman tuotemerkin jakelijoiden välillä;

iv) luodaan markkinoiden yhdentymistä haittaavia esteitä, ennen kaikkea rajoituksia, jotka kohdistuvat kuluttajien vapauteen ostaa tavara tai palvelu haluamastaan jäsenvaltiosta.

(104) Kielteiset vaikutukset voivat johtua erilaisista vertikaalisista rajoituksista. Muodoltaan erilaisilla sopimuksilla voi olla sisällöllisesti samanlainen vaikutus kilpailuun. Mahdollisten kielteisten vaikutusten arvioimiseksi vertikaaliset rajoitukset on jaettava neljään ryhmään: yhden tuotemerkin määrääminen, jakelun rajoittaminen, jälleenmyyntihinnan määrääminen ja markkinoiden jakaminen. Eri ryhmiin kuuluvilla vertikaalisilla rajoituksilla on suunnilleen samanlaiset kielteiset vaikutukset kilpailuun.

(105) Jako neljään ryhmään perustuu vertikaalisten rajoitusten perustunnus- merkkeihin. Näitä neljää ryhmää arvioidaan 103-136 kohdassa. Vertikaalisia sopimuksia arvioidaan 137-229 kohdassa sen mukaan, miten niitä sovelletaan käytännössä, koska monet vertikaaliset sopimukset sisältävät useammanlaisia rajoituksia.

Yhden tuotemerkin määräämistä koskevien rajoitusten ryhmä

(106) Yhden tuotemerkin määräämistä koskevien rajoitusten ryhmään kuuluvat sopimukset, joiden tunnusmerkki on se, että ostajaa kannustetaan keskittämään tiettyä hyödykettä koskevat tilauksensa yhdelle toimittajalle. Tämä piirre esiintyy muun muassa kilpailukielloissa ja ostajalle asetetuissa määrällisissä velvoitteissa, joissa ostajan on toimittajan ja ostajan sopiman velvoitteen tai kannustinjärjestelyn vuoksi ostettava tietty hyödyke ja sitä korvaavat hyödykkeet vain tai pääasiassa yhdeltä toimittajalta. Sama piirre esiintyy myös sitomisessa, jossa velvoite tai kannustinjärjestely koskee hyödykettä, joka ostajan on ostettava voidakseen ostaa toisen, erillisen hyödykkeen. Ensimmäistä hyödykettä kutsutaan "sidotuksi" hyödykkeeksi ja toista "sitovaksi" hyödykkeeksi.

(107) Kilpailuun kohdistuvat neljä tärkeintä kielteistä vaikutusta ovat seuraavat: 1) muut toimittajat kyseisillä markkinoilla eivät voi myydä tietyille ostajille, mikä voi johtaa markkinoiden sulkemiseen, tai sitomisen tapauksessa sidotun hyödykkeen markkinoiden sulkemiseen, 2) markkinaosuudet ovat joustamattomia, mikä voi helpottaa kilpailunvastaista yhteistyötä, jos järjestelyyn osallistuu useampi toimittaja, 3) lopputuotteiden jakelun osalta tuotemerkkien välinen kilpailu häviää myymälöistä, koska vähittäiskauppiaat myyvät vain yhtä tuotemerkkiä, ja 4) sitomisen tapauksessa ostaja voi joutua maksamaan sidotusta hyödykkeestä korkeamman hinnan kuin muussa tapauksessa. Kaikki nämä vaikutukset voivat johtaa tuotemerkkien välisen kilpailun vähenemiseen.

(108) Tuotemerkkien välisen kilpailun vähenemistä voi tasapainottaa toimittajien välisen kilpailun kiristyminen tuotemerkin yksinedustuksen takaavan sopimuksen saamiseksi, mutta mitä pitkäaikaisempi kilpailukieltovelvoite on, sitä todennäköisempää on, että tämä vaikutus ei riitä korvaamaan tuotemerkkien välisen kilpailun vähenemistä.

Jakelun rajoittamista koskevien rajoitusten ryhmä

(109) Jakelun rajoittamista koskevaan ryhmään kuuluvat sopimukset, joiden tunnusmerkki on, että valmistaja myy vain yhdelle tai muutamalle ostajalle. Tavoite voi olla rajoittaa ostajien määrää tietyllä maantieteellisellä alueella tai tietyssä asiakasryhmässä tai valita tietty ostajatyyppi. Tämä ominaisuus löytyy muun muassa seuraavista järjestelyistä:

- yksinmyynti ja yksinomaisten asiakkaiden määrääminen, jolloin toimittaja myy tietyllä alueella vain yhdelle ostajalle tai tietylle asiakasryhmälle;

- yksinomainen toimitusvelvoite ja toimittajalle asetettu määrällinen velvoite, jolloin toimittaja ja ostaja ovat sopineet velvoitteesta tai kannustinjärjestelystä, jonka vuoksi toimittaja myy vain tai pääasiassa yhdelle ostajalle;

- valikoiva jakelu, jolloin valtuutetuille jälleenmyyjille asetetut tai niiden kanssa sovitut ehdot yleensä rajoittavat jälleenmyyjien määrää;

- myynnin rajoittaminen jälkimarkkinoilla rajoittamalla komponentti- toimittajan myyntimahdollisuuksia.

(110) Kilpailuun kohdistuvat kolme tärkeintä kielteistä vaikutusta ovat seuraavat: 1) osa kyseisillä markkinoilla toimivista ostajista ei voi enää ostaa tietyltä toimittajalta, mikä voi johtaa etenkin yksinomaisen toimitusvelvoitteen tapauksessa hankintamarkkinoiden sulkemiseen, 2) jos useat tai kaikki kilpailevat toimittajat rajoittajat vähittäiskauppiaiden määrää, kilpailunvastainen yhteistyö joko jakelijan tasolla tai toimittajan tasolla voi helpottua, ja 3) tuotemerkin sisäinen kilpailu vähenee, koska harvempi jakelija tarjoaa kyseistä hyödykettä. Jos yksinoikeudelliset maantieteelliset alueet ovat suuria tai yksinoikeudellisten asiakkaiden nimeäminen yleistä, tuloksena voi olla tuotemerkin sisäisen kilpailun häviäminen kokonaan. Tuotemerkin sisäisen kilpailun väheneminen puolestaan voi johtaa tuotemerkkien välisen kilpailun heikkenemiseen.

Jälleenmyyntihinnan määräämistä koskevien rajoitusten ryhmä

(111) Jälleenmyyntihintasopimusten tunnusmerkki on, että ostajaa kielletään jälleenmyymästä alle tai yli tietyn hinnan taikka ostajan on jälleenmyytävä tiettyyn hintaan, tai ostajaa kannustetaan tällaiseen toimintaan. Ryhmä sisältää vähimmäishinnan, kiinteän hinnan ja enimmäishinnan määräämisen sekä ohjevähittäishinnat. Vaikka enimmäishinnat ja ohjevähittäishinnat eivät yleensä ole vakavimpia kilpailunrajoituksia, ne voivat silti johtaa kilpailua rajoittaviin vaikutuksiin.

(112) Jälleenmyyntihinnan määräämisestä kilpailulle aiheutuvat kaksi tärkeintä kielteistä vaikutusta ovat seuraavat: 1) tuotemerkin sisäisen hintakilpailun väheneminen ja 2) lisääntynyt hintojen läpinäkyvyys. Vähimmäishinnan ja kiinteän hinnan määräämisen tapauksissa jakelijat eivät enää voi kilpailla tuotemerkin hinnalla, mikä johtaa tuotemerkin sisäisen hintakilpailun täydelliseen häviämiseen. Enimmäishinta tai ohjevähittäishinta voivat toimia jälleenmyyjille kiintopisteenä, joka johtaa kyseisen hintatason enemmän tai vähemmän yhdenmukaisen soveltamiseen. Hintojen ja vastuun niiden muutoksista muuttuminen läpinäkyvimmäksi helpottaa valmistajien tai jakelijoiden välistä horisontaalista kilpailunvastaista yhteistyötä ainakin keskittyneillä markkinoilla. Koska tuotemerkin sisäisen hintakilpailun väheneminen vähentää myös paineita alentaa hyödykkeen hintaa, sen epäsuora vaikutus voi olla tuotemerkkien välisen kilpailun väheneminen.

Markkinoiden jakamista koskevien rajoitusten ryhmä

(113) Markkinoiden jakaminen käsittää sopimukset, joiden tunnusmerkki on, että ostajaan kohdistetaan rajoituksia sen suhteen, mistä se hankkii tietyn tuotteen tai kenelle se ne jälleenmyy. Tämä piirre ilmenee yksinostossa, jossa toimittajan ja ostajan sopima velvoite tai kannustinjärjestely pakottaa ostajan ostamaan tietyn hyödykettä, esimerkiksi olutmerkin X, ainoastaan kyseiseltä toimittajalta, mutta jättää ostajalle vapauden ostaa ja myydä myös kilpailevia hyödykkeitä, kuten esimerkiksi kilpailevia olutmerkkejä. Ryhmään kuuluu myös jälleenmyynnin alueellinen rajoittaminen ja ensisijaisen vastuualueen määrääminen sekä jakelijan sijoittautumista ja jälleenmyyntiasiakkaita koskevat rajoitukset.

(114) Tärkein kilpailuun kohdistuva kielteinen vaikutus on tuotemerkin sisäisen kilpailun väheneminen, mikä voi auttaa toimittajaa jakamaan markkinat ja siten estää markkinoiden yhdentymistä. Tämä voi helpottaa hintasyrjintää. Jos useimmat tai kaikki kilpailevat toimittajat rajoittavat ostajiensa hankinta- tai jälleenmyyntimahdollisuuksia, tämä voi helpottaa kilpailunvastaista yhteistyötä joko jakelijoiden tasolla tai toimittajien tasolla.

1.2. Vertikaalisten rajoitusten myönteiset vaikutukset

(115) On tärkeää muistaa, että vertikaalisilla rajoituksilla on usein myös myönteisiä vaikutuksia. Ne esimerkiksi edistävät kilpailemista muulla kuin hinnalla ja palveluiden laadun paranemista. Jos yrityksellä ei ole markkinavoimaa, se voi yrittää lisätä voittojaan vain optimoimalla valmistus- tai jakeluprosessinsa. Tällaisissa tapauksissa vertikaalisista rajoituksista on usein hyötyä, koska tavanomaiset riippumattomien toimittajien ja ostajien väliset puhtaasti kaupalliset järjestelyt, joissa sovitaan vain hinnoista ja määristä, voivat johtaa investointien ja myynnin jäämiseen alle optimaalisen tason.

(116) Vaikka näissä suuntaviivoissa pyritään antamaan mahdollisimman tasapuolinen kuvaus vertikaalisten rajoitusten perusteluista, sen ei väitetä olevan lopullinen tai tyhjentävä. Vertikaalisten rajoitusten käyttöä voidaan perustella seuraavilla syillä:

1) Vapaamatkustajaongelman ratkaiseminen. Jakelija voi joskus saada ilmaista hyötyä toisen jakelijan myynninedistämisponnisteluista. Tämä ongelma on yleisin tukku- ja vähittäiskaupan tasolla. Vapaamatkustajuutta voidaan yrittää estää yksinmyynnin kaltaisten rajoitusten avulla. Vapaamatkustajuutta voi esiintyä myös toimittajien välillä, kun toimittaja yleensä vähittäiskaupan tasolla investoi ostajan tiloissa tapahtuvaan myynninedistämiseen, joka voi houkutella asiakkaita myös sen kilpailijoille. Kilpailukiellon kaltaisista rajoituksista voi olla apua tämänkaltaisen vapaamatkustajuuden estämisessä.

Jollei ole todellista vapaamatkustajuutta, ei myöskään ole ongelmaa. Ostajien välistä vapaamatkustajuutta voi esiintyä vain myyntiä edeltävien palveluiden kohdalla, ei myynnin jälkeisen. Hyödykkeen on yleensä oltava suhteellisen uusi tai teknisesti monimutkainen, koska muuten asiakas voi aiempien hankintojensa perusteella tietää hyvinkin tarkkaan, mitä haluaa. Hyödykkeen on myös oltava suhteellisen arvokas, koska muuten asiakkaan ei kannata mennä yhteen myymälään hankkimaan tietoja ja toiseen ostamaan hyödykettä. Lisäksi edellytetään, että toimittajan ei kannata tehdä jokaisen ostajan kanssa erikseen sopimusta myyntiä edeltävästä tehokkaasta palvelusta.

Myös toimittajien välinen vapaamatkustajuus rajoittuu tiettyihin tilanteisiin eli tapauksiin, joissa myynninedistäminen tapahtuu ostajan tiloissa ja on yleistä eikä merkkikohtaista.

2) Uusien markkinoiden avaaminen tai niille pääsy. Jos valmistaja haluaa päästä uusille maantieteellisille markkinoille esimerkiksi aloittamalla viennin toiseen maahan, tämä voi edellyttää jakelijalta erityisiä "alkuinvestointeja" tuotemerkin vakiinnuttamiseksi markkinoilla. Jotta paikallinen jakelija suostuisi toteuttamaan tällaiset investoinnit, sille voidaan joutua lupaamaan alueellinen suoja, jotta se voi periä väliaikaisesti korkeampaa hintaa saadakseen sijoituksensa takaisin. Lisäksi muille markkinoille sijoittautuneita jakelijoita on estettävä myymästä vähään aikaan kyseille uusille markkinoille. Tämä on edellä 1 kohdassa kuvaillun vapaamatkustajaongelman erityistapaus.

3) Vapaamatkustajuuden perustelu laatusyillä (certification free rider argument). Joillakin aloilla tietyt vähittäiskauppiaat tunnetaan siitä, että ne pitävät myytävänä vain "laadukkaita" hyödykkeitä. Tällaisessa tapauksessa myynti kyseisten kauppiaiden kautta voi olla uuden hyödykkeen lanseeraamisen kannalta ratkaisevaa. Jos valmistaja ei alkuvaiheessa pysty rajoittamaan hyödykkeen myyntiä parhaisiin myymälöihin, on mahdollista, että hyödyke poistetaan valikoimasta ja siten sen tuonti markkinoille epäonnistuu. Tämä merkitsee, että voi olla syytä sallia rajoitus, kuten yksinmyynti tai valikoiva jakelu, tietyn aikaa. Ajan tulee olla riittävän pitkä uuden hyödykkeen käyttöönoton onnistumiseksi, mutta ei niin pitkä, että estettäisiin sen laajamittainen leviäminen. Tällaiset edut ovat todennäköisempiä "kokemusperäisten" hyödykkeiden ('experience' goods) tai monimutkaisten hyödykkeiden osalta, joissa on kyse loppukuluttajan kannalta suhteellisen suuresta hankinnasta.

4) Tietyistä investoinneista pidättyminen (hold-up problem). Toisinaan toimittajan tai ostajan on tehtävä asiakaskohtaisia investointeja muun muassa erikoislaitteisiin tai koulutukseen. Esimerkiksi laitevalmistajan on rakennettava uusia koneita ja työkaluja vastatakseen asiakkaan tarpeisiin. Valmistaja ei ehkä suostu toteuttamaan tarvittavia investointeja, ennen kuin on päästy sopimukseen tulevista toimituksista.

Kuten muissa vapaamatkustajuustapauksissa, tässäkin tapauksessa on useita ehtoja, joiden on täytyttävä, ennen kuin riski investointien toteuttamatta jättämisestä on todellinen tai merkittävä. Ensinnäkin investoinnin on liityttävä määrättyyn sopimussuhteeseen. Toimittajan tekemää investointia pidetään määrättyyn sopimussuhteeseen liittyvänä, jos sopimuksen päättymisen jälkeen toimittaja ei voi käyttää investointia toimittaakseen muille asiakkaille ja investoinnin myynnistä aiheutuu huomattavia tappioita. Ostajan tekemää investointia pidetään määrättyyn sopimussuhteeseen liittyvänä, jos sopimuksen päättymisen jälkeen ostaja ei voi käyttää investointia hankintoihin ja/tai toisten toimittajien toimittamien hyödykkeiden käyttöön ja investoinnin myynnistä aiheutuu huomattavia tappioita. Investointi on siten sopimussuhdekohtainen, jos sitä voidaan käyttää esimerkiksi vain merkkikohtaisen osan tuottamiseen tai tietyn tuotemerkin varastointiin, eikä sitä voida käyttää kannattavasti vaihtoehtoisten hyödykkeiden tuotantoon tai jälleenmyyntiin. Toiseksi kyseessä on oltava pitkäaikainen investointi, joka ei maksa itseään takaisin lähitulevaisuudessa. Kolmanneksi investoinnin on oltava epäsymmetrinen, eli toinen sopimuspuoli investoi enemmän kuin toinen. Jos nämä ehdot täyttyvät, vertikaaliset rajoitukset ovat yleensä perusteltuja niin kauan kun investoinnist