LIITE

1. JOHDANTO

Direktiivillä 2010/31/EU, jäljempänä ’rakennusten energiatehokkuutta koskeva direktiivi’, edistetään rakennusten ja niiden teknisten järjestelmien energiatehokkuuden parantamista. Erityisesti direktiivillä selvennetään, mihin järjestelmiin vaatimuksia on sovellettava, ja siinä on erityisiä säännöksiä, joilla varmistetaan, että kyseiset järjestelmät suunnitellaan, mitoitetaan, asennetaan ja säädetään tavalla, jolla voidaan optimoida energiatehokkuus. Lisäksi direktiivissä edellytetään energiatehokkuuteen merkittävällä tavalla vaikuttavien järjestelmien osalta tarkastuksia, joilla järjestelmien tehokkuutta voidaan seurata säännöllisesti. Sähköinen seuranta ja ohjaus katsotaan direktiivissä mahdolliseksi vaihtoehdoksi tarkastuksille.

Direktiivi 2012/27/EU, jäljempänä ’energiatehokkuusdirektiivi’ sisälsi säännöksiä, jotka koskivat rakennusten peruskorjausta ja pitkän aikavälin strategioita kansallisen rakennuskannan peruskorjaamiseen investointia varten.

Rakennusten energiatehokkuutta koskeva direktiivi ja energiatehokkuusdirektiivi muutettiin direktiivillä (EU) 2018/844, joka tuli voimaan 9 päivänä heinäkuuta 2018; direktiivillä vahvistetaan edellä mainittuja tavoitteita ja lisätään niiden järjestelmien tyyppejä, joiden energiatehokkuus on optimoitava. Lisäksi direktiivillä vahvistetaan sähköisen seurannan, automaation ja ohjauksen asemaa, ja siinä asetetaan lisävaatimuksia, jotka tukevat sähköajoneuvojen latausinfrastruktuurin käyttöönottoa rakennusten pysäköintialueilla.

Koska rakennuksen teknisten järjestelmien määritelmän soveltamisalaa on laajennettu siten, että siihen sisältyy useampia järjestelmiä, ja koska on yleisemmin tarpeen ottaa huomioon rakennusten ja energiajärjestelmien kehitys, rakennusten energiatehokkuutta koskevassa direktiivissä säädetyt rakennusten energiatehokkuuden laskemiseen tarkoitetut yleiset puitteet on tarpeen päivittää. Tämä koskee erityisesti energiatehokkuuslaskelmien ja energiatehokkuustodistusten avoimuuden parantamista erityisesti primäärienergiatekijöiden laskemisen osalta.

Tämän suosituksen tavoitteena on auttaa varmistamaan, että unionin energialainsäädännön täysimääräinen täytäntöönpano ja sen valvonta. Siinä annetaan ohjeita rakennusten energiatehokkuutta koskevan direktiivin ymmärtämistä ja osaksi kansallista lainsäädäntöä saattamista varten erityisesti sellaisten rakennuksen teknisiä järjestelmiä ja niiden tarkastusta koskevien säännösten osalta, joita ovat muun muassa itsesäätyvien laitteiden ja rakennusten automaatio- ja ohjausjärjestelmien asentamista koskevat vaatimukset (rakennusten energiatehokkuutta koskevan direktiivin 8, 14 ja 15 artikla), sähköistä liikkuvuutta ja latausinfrastruktuuria koskevat vaatimukset (direktiivin 8 artikla) sekä primäärienergiatekijöiden laskemista koskevat vaatimukset (direktiivin liite I).

Tässä liitteessä annetut ohjeet edustavat komission yksiköiden näkemystä. Ohjeilla ei muuteta rakennusten energiatehokkuutta koskevan direktiivin vaikutuksia eikä rajoiteta unionin tuomioistuimen direktiivin 2, 8, 14 ja 15 artiklaa ja liitettä I koskevaa sitovaa tulkintaa.

2. RAKENNUKSEN TEKNISET JÄRJESTELMÄT JA NIIDEN TARKASTUKSET, MUKAAN LUETTUNA ITSESÄÄTYVIEN LAITTEIDEN JA RAKENNUSTEN AUTOMAATIO- JA OHJAUSJÄRJESTELMIEN ASENTAMISTA KOSKEVAT VAATIMUKSET

2.1 Tavoite: varmistaa rakennuksen teknisten järjestelmien optimaalinen energiatehokkuus ja tukea energian ja sisäympäristön hallintaa

Rakennusten energiatehokkuutta koskevassa direktiivissä on rakennuksen teknisiä järjestelmiä ja järjestelmän tehokkuuden arviointia ja dokumentointia koskevia säännöksiä, joilla on kaksi tavoitetta. Ensinnäkin järjestelmän tehokkuuden arvioinnilla ja dokumentoinnilla pyritään varmistamaan, että rakennuksen tekniset järjestelmät suunnitellaan, asennetaan ja otetaan käyttöön riittävällä tavalla, jotta niiden todellinen tehokkuus voidaan optimoida. Toiseksi sillä pyritään varmistamaan, että kaikkia toimenpiteitä, joilla voi olla vaikutusta rakennuksen teknisten järjestelmien tehokkuuteen, seurataan ja että ne dokumentoidaan. Tämä on tärkeää, koska tällaiset tiedot ovat arvokkaita omistajalle ja koska näin voidaan helpottaa koko rakennuksen tehokkuuden arviointia (esim. energiatehokkuustodistuksen myöntämisen yhteydessä).

Rakennusten energiatehokkuutta koskevan direktiivin muutoksella laajennetaan rakennuksen teknisten järjestelmien säännöllisten tarkastusten soveltamisalaa. Näiden tarkastusten tavoitteena on arvioida järjestelmän tehokkuutta. Tarkastuksissa olisi myös tunnistettava kysymyksiä ja ongelmia, ehdotettava ratkaisuja tai parannustoimenpiteitä sekä kirjattava tarkastuksen tulokset raporttiin myöhempää käyttöä varten.

Rakennusten energiatehokkuutta koskevaan direktiiviin sisältyy sellaisia itsesäätyviä laitteita koskevia vaatimuksia, joilla voidaan säätää rakennusten sisälämpötilaa, jotta voidaan parantaa energiankulutuksen hallintaa ja rajoittaa kustannuksia. Lisäksi direktiiviin sisältyy vaatimus, joka koskee rakennuksen automaatio- ja ohjausjärjestelmien asentamista kaikkiin sellaisiin (olemassa oleviin ja uusiin) muihin kuin asuinrakennuksiin, joiden lämmitys-, ilmanvaihto- ja ilmastointijärjestelmien nimellisteho ylittää tietyn rajan. Tämä johtuu siitä, että rakennuksen automaatio- ja ohjausjärjestelmien avulla voidaan saavuttaa merkittäviä energiasäästöjä ja parantaa sisäympäristön hallintaa, ja tästä syystä niistä on hyötyä sekä rakennuksen omistajille että käyttäjille erityisesti suurten muiden kuin asuinrakennusten osalta.

2.2 Rakennuksen teknisiä järjestelmiä ja niiden tarkastamista, itsesäätyviä laitteita ja rakennusten automaatio- ja ohjausjärjestelmiä koskevien säännösten soveltamisala

Tässä alakohdassa esitetään kyseisten säännösten soveltamisala ja sisältö sekä painotetaan soveltuvissa tapauksissa direktiivillä (EU) 2018/844 tehdyistä muutoksista johtuvia eroja.

2.2.1 Rakennuksen tekniset järjestelmät: kokonaisenergiatehokkuutta koskevat järjestelmävaatimukset sekä sen arviointi ja dokumentointi (rakennusten energiatehokkuutta koskevan direktiivin 2 artikla ja 8 artiklan 1 ja 9 kohta)

Ennen muuttamista: Rakennusten energiatehokkuutta koskevan direktiivin 8 artiklan 1 kohdassa edellytettiin ennen sen muuttamista, että jäsenvaltioiden on vahvistettava rakennuksen teknisille järjestelmille järjestelmävaatimukset, jotka koskevat kokonaisenergiatehokkuutta, oikeaa asentamista ja asianmukaista mitoitusta, säätämistä ja ohjaamista. Velvoitetta sovellettiin olemassa oleviin rakennuksiin asennettuihin rakennuksen teknisiin järjestelmiin, ja jäsenvaltiot voivat soveltaa sitä myös uusiin rakennuksiin asennettuihin rakennuksen teknisiin järjestelmiin. Lisäksi ennen muutosta rakennusten energiatehokkuutta koskevan direktiivin 2 artiklan 3 kohdassa rakennuksen tekniset järjestelmät määriteltiin teknisiksi laitteiksi, joita käytetään rakennuksen tai rakennuksen osan lämmitykseen, jäähdytykseen, ilmanvaihtoon, veden lämmitykseen, rakennuksen valaistukseen tai näiden yhdistelmään.

Muuttamisen jälkeen: Rakennusten energiatehokkuutta koskevan direktiivin 8 artikla korvattiin rakennusten teknisten järjestelmien osalta, ja seuraavat seikat on otettava huomioon:

a) direktiivin 8 artiklan 1 kohdan rakennuksen teknisiin järjestelmiin sovellettavia vaatimuksia koskevat säännökset pysyvät suurelta osin muuttumattomina (lukuun ottamatta toisessa alakohdassa lueteltuja järjestelmiä, joihin järjestelmävaatimuksia oli sovellettava; kyseinen alakohta on kumottu);

b) muutoksella ajantasaistetaan ja laajennetaan rakennuksen teknisten järjestelmien määritelmää (2 artiklan 3 kohta);

c) muutoksella lisätään uusia säännöksiä, jotka koskevat rakennuksen teknisten järjestelmien kokonaistehokkuuden arviointia ja dokumentointia (8 artiklan 9 kohta).

2.2.2 Rakennuksen tekniset järjestelmät: tarkastukset (rakennusten energiatehokkuutta koskevan direktiivin 14 ja 15 artikla)

Ennen muuttamista:

Rakennusten energiatehokkuutta koskevan direktiivin 14 artiklassa asetettiin teholtaan yli 20 kW:n lämmitysjärjestelmien tarkastusta koskevat vaatimukset. Jäsenvaltioiden täytyi määrittää tarkastusvälit järjestelmän tyypin, nimellistehon, tarkastuskustannusten ja arvioitujen energiasäästöjen perusteella. Lämmitysjärjestelmät, joiden nimellisteho on yli 100 kW, täytyi tarkastaa vähintään kahden vuoden välein. Jäsenvaltiot voivat myös sallia harvemmat tarkastusvälit sellaisten järjestelmien osalta, joita varten on otettu käyttöön sähköiset seuranta- ja valvontajärjestelmät. Vaihtoehtona tarkastuksille 14 artiklan 4 kohdassa annettiin jäsenvaltioille lupa päättää toteuttaa toimenpiteitä sen varmistamiseksi, että käyttäjät saavat neuvoja lämmityskattilan vaihtamisesta, muista lämmitysjärjestelmän muutoksista ja vaihtoehtoisista ratkaisuista lämmityskattilan hyötysuhteen ja mitoituksen arvioimiseksi. Tällaisen lähestymistavan kokonaisvaikutuksen täytyi vastata tarkastusten odotettua vaikutusta.

Direktiivin 15 artiklassa asetettiin teholtaan yli 12 kW:n ilmastointijärjestelmien tarkastusta koskevat vaatimukset. Jäsenvaltioiden täytyi määrittää tarkastusvälit järjestelmän tyypin, nimellistehon, tarkastuskustannusten ja arvioitujen energiasäästöjen perusteella. Jäsenvaltiot voivat sallia harvemmat tarkastusvälit sellaisten järjestelmien osalta, joita varten on otettu käyttöön sähköiset seuranta- ja ohjausjärjestelmät. Vaihtoehtona tarkastuksille 15 artiklan 4 kohdassa annettiin jäsenvaltioille lupa päättää toteuttaa toimenpiteitä sen varmistamiseksi, että käyttäjät saavat neuvoja ilmastointijärjestelmien vaihtamisesta ja muista järjestelmään liittyvistä muutoksista ja tarkastuksista järjestelmien tehokkuuden ja mitoituksen arvioimiseksi. Tällaisen lähestymistavan kokonaisvaikutuksen täytyi vastata tarkastusten odotettua vaikutusta.

Muuttamisen jälkeen:

Direktiivin (EU) 2018/844 1 artiklan 7 kohdalla korvataan rakennusten energiatehokkuutta koskevan direktiivin tarkastuksia koskevat 14 ja 15 artikla.

Rakennusten energiatehokkuutta koskevan direktiivin 14 artiklan mukaisesti lämmitysjärjestelmiä tai yhdistettyjä lämmitys- ja ilmanvaihtojärjestelmiä, joiden nimellisteho on enintään 70 kW, ei enää tarvitse tarkastaa. Saman artiklan mukaisesti lämmitysjärjestelmät tai yhdistetyt lämmitys- ja ilmanvaihtojärjestelmät, joiden nimellisteho on yli 70 kW, on yhä tarkastettava säännöllisesti. Rakennusten energiatehokkuudesta annetussa direktiivissä säädetään vapautuksista seuraavien järjestelmien osalta: a) järjestelmät, joita koskee energiatehokkuutta koskeva sopimusjärjestely (tai vastaava järjestely) (14 artiklan 2 kohta); b) järjestelmät, joiden toimintaa hoitaa yleishyödyllisestä palvelusta tai verkosta vastaava operaattori (14 artiklan 2 kohta); c) sellaisissa muissa kuin asuinrakennuksissa olevat järjestelmät, jotka on varustettu automaatio- ja ohjausjärjestelmillä (14 artiklan 4 ja 6 kohta); d) sellaisissa asuinrakennuksissa olevat järjestelmät, joissa on tietyt seuranta- ja valvontatoiminnot (14 artiklan 5 ja 6 kohta).

Rakennusten energiatehokkuutta koskevan direktiivin 15 artiklan mukaisesti ilmastointijärjestelmiä tai yhdistettyjä ilmastointi- ja ilmanvaihtojärjestelmiä, joiden nimellisteho on enintään 70 kW, ei enää tarvitse tarkastaa. Saman artiklan mukaisesti ilmastointijärjestelmät tai yhdistetyt ilmastointi- ja ilmanvaihtojärjestelmät, joiden nimellisteho on yli 70 kW, on yhä tarkastettava säännöllisesti. Rakennusten energiatehokkuudesta annetussa direktiivissä säädetään vapautuksista seuraavien järjestelmien osalta: a) järjestelmät, joita koskee energiatehokkuutta koskeva sopimusjärjestely (tai vastaava järjestely) (15 artiklan 2 kohta); b) järjestelmät, joiden toimintaa hoitaa yleishyödyllisestä palvelusta tai verkosta vastaava operaattori (15 artiklan 2 kohta); c) sellaisissa muissa kuin asuinrakennuksissa olevat järjestelmät, jotka on varustettu automaatio- ja ohjausjärjestelmillä (15 artiklan 4 ja 6 kohta); d) sellaisissa asuinrakennuksissa olevat järjestelmät, joissa on tietyt seuranta- ja valvontatoiminnot (15 artiklan 5 ja 6 kohta).

2.2.3 Itsesäätyvien laitteiden asentamista koskevat vaatimukset (rakennusten energiatehokkuutta koskevan direktiivin 8 artiklan 1 kohta)

Ennen muuttamista: Ei sovelleta (säännökset lisättiin muutoksella)

Muuttamisen jälkeen: Direktiivin (EU) 2018/844 1 artiklaan sisältyy uusia vaatimuksia, jotka koskevat itsesäätyvien laitteiden ja rakennuksen automaatio- ja ohjausjärjestelmien asentamista rakennuksiin, jotka täyttävät tietyt ehdot. Tarkemmin sanottuna rakennusten energiatehokkuutta koskevan direktiivin 8 artiklan 1 kohdan kolmannen alakohdan mukaisesti jäsenvaltioiden on edellytettävä itsesäätyvien laitteiden asentamista kaikkiin uusiin rakennuksiin sekä olemassa oleviin rakennuksiin, kun lämmönkehittimet vaihdetaan ja se on teknisesti ja taloudellisesti toteutettavissa.

2.2.4 Rakennusten automaatio- ja ohjausjärjestelmien asentamista koskevat vaatimukset (rakennusten energiatehokkuutta koskevan direktiivin 14 artiklan 4 kohta ja 15 artiklan 4 kohta)

Ennen muuttamista: Ei sovelleta (säännökset lisättiin muutoksella)

Muuttamisen jälkeen: Rakennusten energiatehokkuutta koskevan direktiivin 14 artiklan 4 kohdan ja 15 artiklan 4 kohdan mukaisesti jäsenvaltioiden on edellytettävä rakennusten automaatio- ja ohjausjärjestelmien asentamista kaikkiin muihin kuin asuinrakennuksiin, joiden lämmityksen, ilmastoinnin, yhdistetyn lämmityksen ja ilmanvaihdon ja yhdistetyn ilmastoinnin ja ilmanvaihdon nimellisteho on yli 290 kW. Rakennusten energiatehokkuutta koskevan direktiivin 14 artiklan 4 kohdan ja 15 artiklan 4 kohdan mukaisesti tämä on tehtävä 31 päivään joulukuuta 2025 mennessä, kun se on teknisesti ja taloudellisesti toteutettavissa (ks. vaatimusten täyttämisen toteutettavuutta koskevat ohjeet 2.3.4 kohdasta).

2.3 Rakennuksen teknisiä järjestelmiä ja niiden tarkastamista, itsesäätyviä laitteita ja rakennusten automaatio- ja ohjausjärjestelmiä koskevien säännösten ymmärtäminen

2.3.1 Rakennuksen teknisiä järjestelmiä koskevat vaatimukset ja rakennuksen teknisten järjestelmien kokonaisenergiatehokkuuden arviointi ja dokumentointi (rakennusten energiatehokkuutta koskevan direktiivin 2 artikla ja 8 artiklan 1 ja 9 kohta)

2.3.1.1 Rakennuksen teknisen järjestelmän määritelmän laajentaminen (rakennusten energiatehokkuutta koskevan direktiivin 2 artiklan 3 kohta)

Rakennusten energiatehokkuutta koskevan direktiivin 8 artiklan 1 ja 9 kohdan mukaisia velvoitteita sovelletaan 2 artiklan 3 kohdan määritelmän mukaisiin rakennuksen teknisiin järjestelmiin. Määritelmän mukaan ”rakennuksen teknisillä järjestelmillä” tarkoitetaan ”teknisiä laitteita, joita käytetään rakennuksen tai rakennuksen osan tilojen lämmitykseen, tilojen jäähdytykseen, ilmanvaihtoon, käyttöveden lämmitykseen, kiinteään valaistukseen, rakennuksen automaatioon ja ohjaukseen, paikalla tapahtuvaan sähköntuotantoon tai näiden yhdistelmään, mukaan luettuna ne järjestelmät, jotka käyttävät uusiutuvista lähteistä peräisin olevaa energiaa”.

Rakennuksen tekniset järjestelmät oli jo määritelty rakennusten energiatehokkuutta koskevassa direktiivissä ennen viimeisintä muuttamista. Määritelmää ajantasaistetaan rakennusten energiatehokkuutta koskevassa direktiivissä seuraavasti: siinä käytetään eri sanamuotoa joidenkin järjestelmien osalta niiden laajuuden selventämiseksi ja laajennetaan määritelmää sisällyttämällä siihen lisäjärjestelmiä (”tekniset järjestelmät, joita käytetään rakennuksen automaatioon ja ohjaukseen” sekä ”tekniset järjestelmät, joita käytetään paikalla tapahtuvaan sähköntuotantoon”).

Seuraavassa taulukossa esitetään yhteenveto muutoksista, joita rakennusten energiatehokkuutta koskevalla direktiivillä tehtiin määritelmään:

Taulukko 1

Rakennusten energiatehokkuutta koskevalla direktiivillä tehdyt muutokset rakennuksen teknisen järjestelmän määritelmään

Ennen muuttamista Muuttamisen jälkeen Muutoksen tyyppi lämmitys tilojen lämmitys soveltamisalan täsmentäminen jäähdytys tilojen jäähdytys soveltamisalan täsmentäminen ilmanvaihto ilmanvaihto ei muutosta lämmin vesi lämmin käyttövesi soveltamisalan täsmentäminen valaistus kiinteä valaistus soveltamisalan täsmentäminen (1) ei sovelleta rakennusten automaatio ja ohjaus uudet rakennuksen tekniset järjestelmät ei sovelleta paikalla tapahtuva sähköntuotanto uudet rakennuksen tekniset järjestelmät

Rakennusten energiatehokkuutta koskevan direktiivin mukainen ”paikalla tapahtuvan sähköntuotannon” käsite olisi tulkittava sähködirektiivin (2) 15 artiklan, jossa säädetään sellaisten sähköasiakkaiden, jotka myös omistavat tuotantoyksikköjä, asemasta, oikeuksista ja velvollisuuksista, mukaisesti sekä kyseisessä direktiivissä tarkoitetun ”aktiivisten asiakkaiden” käsitteen mukaisesti.

2.3.1.2 Uudet rakennuksen tekniset järjestelmät rakennusten energiatehokkuutta koskevassa direktiivissä (rakennusten energiatehokkuutta koskevan direktiivin 2 artiklan 3 ja 3 a kohta)

Rakennuksen teknisten järjestelmien määritelmään on lisätty tekniset järjestelmät, joita käytetään rakennuksen automaatioon ja ohjaukseen sekä tekniset järjestelmät, joita käytetään paikalla tapahtuvaan sähköntuotantoon.

a) ”Rakennuksen automaatio- ja ohjausjärjestelmät” määritellään rakennusten energiatehokkuutta koskevan direktiivin 2 artiklan 3 a kohdassa seuraavasti: ””rakennuksen automaatio- ja ohjausjärjestelmillä” tarkoitetaan järjestelmää, joka kattaa kaikki tuotteet, ohjelmistot ja tekniset palvelut, jotka voivat tukea rakennuksen teknisten järjestelmien energiatehokasta, taloudellista ja turvallista toimintaa automaattisen ohjauksen avulla sekä helpottamalla kyseisten rakennuksen teknisten järjestelmien manuaalista hallintaa”;

b) ”paikalla tapahtuvaan sähköntuotantoon käytettävillä järjestelmillä” tarkoitetaan järjestelmiä, jotka on suunniteltu sähköntuotantoon, jotka on asennettu rakennuksen alueen rajojen sisäpuolelle ja jotka on jossain määrin liitetty rakennukseen ja sen sähkölaitteistoihin (3). Kyseisiin järjestelmiin sisältyvät erityisesti aurinkosähköpaneelit (esim. katolle asennetut aurinkosähköpaneelit), erittäin pienet sähkön ja lämmön yhteistuotantoon tarkoitetut laitteistot ja pienet tuuliturbiinit.

2.3.1.3 Hyödyllisiä määritelmiä: ”lämmitysjärjestelmä” ja ”ilmastointijärjestelmä” (rakennusten energiatehokkuutta koskevan direktiivin 2 artiklan 15 ja 15 a kohta)

Rakennusten energiatehokkuutta koskevan direktiivin 2 artiklaan sisältyy rakennuksen teknisten järjestelmien määritelmän lisäksi myös seuraavat lämmitysjärjestelmän ja ilmastointijärjestelmän määritelmät (4):

a) ””lämmitysjärjestelmällä” tarkoitetaan sisäilman käsittelyn edellyttämien osatekijöiden yhdistelmää, jolla lämpötilaa nostetaan (5)”;

b) ””ilmastointijärjestelmällä” tarkoitetaan sisäilman käsittelyn edellyttämien osatekijöiden yhdistelmää, jolla lämpötilaa säädellään tai voidaan alentaa (6)”.

2.3.1.4 Milloin velvoitteita aletaan soveltaa? (rakennusten energiatehokkuutta koskevan direktiivin 8 artiklan 1 ja 9 kohta)

Rakennusten energiatehokkuutta koskevan direktiivin 8 artiklan 1 ja 9 kohdan rakennuksen teknisiä järjestelmiä koskevia säännöksiä sovelletaan, kun rakennuksen tekninen järjestelmä asennetaan tai vaihdetaan tai sitä päivitetään.

On otettava huomioon, että ehdot, joiden on täytyttävä kyseisten velvoitteiden soveltamiseksi, koskevat ainoastaan rakennuksen teknisiä järjestelmiä eikä kyseessä olevan rakennuksen tai rakennuksen osan tyyppiä. Rakennuksen teknisen järjestelmän määritelmässä selvennetään, että rakennuksen tekninen järjestelmä on rakennuksessa tai rakennuksen osassa oleva laite, mikä tarkoittaa sitä, että rakennuksen teknisiin järjestelmiin sovellettavia säännöksiä sovelletaan kyseessä olevissa rakennuksissa tai rakennuksen osissa niiden tyypistä tai ominaisuuksista riippumatta.

Järjestelmävaatimusten vahvistamista koskeva säännös on pakollinen ainoastaan olemassa olevissa rakennuksissa olevien rakennuksen teknisten järjestelmien osalta. Jäsenvaltiot voivat päättää, haluavatko ne soveltaa tätä velvoitetta myös uusissa rakennuksissa oleviin rakennuksen teknisiin järjestelmiin.

2.3.1.5 Käsitteiden merkitys (rakennusten energiatehokkuutta koskevan direktiivin 8 artiklan 1 ja 9 kohta)

Järjestelmän tehokkuuden dokumentointia koskevissa uusissa säännöksissä (rakennusten energiatehokkuutta koskevan direktiivin 8 artiklan 9 kohta) käytetään joitakin samoja käsitteitä kuin järjestelmävaatimusten vahvistamista koskevissa säännöksissä: ”kokonaisenergiatehokkuus”, ”asentaminen”, ”vaihtaminen” ja ”päivittäminen”. Kyseisten käsitteiden merkitys säilyy ennallaan uusissa säännöksissä. Kyseiset käsitteet olisi tästä syystä saatettava osaksi kansallista lainsäädäntöä samalla tavalla kuin järjestelmävaatimusten vahvistamista koskevien säännösten osalta.

Järjestelmän tehokkuuden dokumentointia koskevissa säännöksissä käytetään myös käsitettä ”muutettu osa”, joka viittaa järjestelmän tiettyyn osaan, johon järjestelmän päivittäminen vaikuttaa. Tämä on merkityksellistä ainoastaan, kun järjestelmää päivitetään; ei silloin, kun järjestelmä asennetaan tai vaihdetaan.

2.3.2 Lämmitys-, ilmastointi- ja yhdistettyjen lämmitys- ja ilmanvaihtojärjestelmien sekä yhdistettyjen ilmastointi- ja ilmanvaihtojärjestelmien tarkastus (rakennusten energiatehokkuutta koskevan direktiivin 14 ja 15 artikla)

2.3.2.1 Rakennusten energiatehokkuutta koskevan direktiivin tarkastuksia koskevien säännösten muutos (rakennusten energiatehokkuutta koskevan direktiivin 14 ja 15 artikla)

Yhteenvetona voidaan sanoa, että rakennusten energiatehokkuutta koskevalla direktiivillä tarkastusvaatimuksiin tehdyt merkittävimmät muutokset ovat seuraavat: 1) erilaiset tarkastuksia koskevat kynnysarvot, 2) ilmanvaihtojärjestelmien tarkastusten käyttöönotto yhdistettyjen lämmitys-, (ilmastointi-) ja ilmanvaihtojärjestelmien osalta, 3) normaalien toimintaolosuhteiden painottaminen voimakkaammin ja 4) rakennuksen automaatio- ja ohjausjärjestelmien sekä sähköisten valvonta- ja ohjausjärjestelmien aseman vahvistaminen.

Vaihtoehtona tarkastuksille rakennusten energiatehokkuutta koskevan direktiivin 14 artiklan 3 kohdassa ja 15 artiklan 3 kohdassa säädetään, että jäsenvaltiot voivat päättää toteuttaa vaihtoehtoisia toimenpiteitä, joilla varmistetaan, että käyttäjät saavat neuvoja. Rakennusten energiatehokkuutta koskevan direktiivin vaihtoehtoisia toimenpiteitä koskevat säännökset ovat samankaltaisia kuin direktiivissä ennen viimeisintä muuttamista olleet säännökset.

Jäsenvaltioiden, jotka päättävät soveltaa vaihtoehtoisia toimenpiteitä, on kuitenkin varmistettava, että niiden vaikutus vastaa direktiivin 14 artiklan 1 kohdan ja 15 artiklan 1 kohdan mukaisesti suoritettujen tarkastusten vaikutusta (tämä koskee esimerkiksi uusia kynnysarvoja, yhdistettyjä lämmitys- ja ilmanvaihtojärjestelmiä ja vapautuksia).

Rakennusten energiatehokkuutta koskevan direktiivin 15 säännökset vastaavat lähes täysin 14 artiklan säännöksiä. Ainoa ero on, että 14 artiklaa sovelletaan lämmitysjärjestelmiin ja 15 artiklaa puolestaan ilmastointijärjestelmiin. Tästä syystä jäsenvaltioiden olisi sovellettava 14 artiklassa tarkoitettua lämmitysjärjestelmien tarkastusta koskevia suosituksia 15 artiklan mukaiseen ilmastointijärjestelmien tarkastukseen (tai sovellettavissa tapauksissa niiden vaihtoehtoisiin toimenpiteisiin). Tästä syystä viittauksia lämmitysjärjestelmiin sovelletaan myös ilmastointijärjestelmiin, ja viittauksia lämmönkehittimiin tai lämmityskattiloihin sovelletaan myös jäähdyttimiin. Päällekkäisyyksien välttämiseksi seuraavissa kohdissa käsitellään pääasiassa 14 artiklan mukaista lämmitysjärjestelmien tarkastusta; 15 artiklan mukaisiin ilmastointijärjestelmiin viitataan erikseen vain tarvittaessa.

2.3.2.2 Nimellisteho (rakennusten energiatehokkuutta koskevan direktiivin 2 artiklan 17 kohta sekä 14 ja 15 artikla)

Nimellistehon määritelmä annetaan rakennusten energiatehokkuutta koskevan direktiivin 2 artiklan 17 kohdassa.

Lämmityksen ja ilmastoinnin osalta nimellisteholla tarkoitetaan valmistajan vahvistamaa suurinta tehoa (kilowatteina) käytön aikana (7):

a) nimellislämpöteho lämmitysjärjestelmien osalta;

b) nimellinen jäähdytysteho ilmastointijärjestelmien osalta.

Sovellettavissa tapauksissa nimellistehoa koskevia kynnysarvoja sovelletaan kuhunkin järjestelmään erikseen (lämmitys, ilmastointi, yhdistetty lämmitys ja ilmastointi ja ilmanvaihto).

Jos käytössä on yhdistetty järjestelmä, nimellistehosta olisi käytävä ilmi järjestelmien yhdistelmän teho 2.3.2.3 ja 2.3.2.4 kohdassa kuvatun mukaisesti.

Yleensä järjestelmät koostuvat useammasta kuin yhdestä osasta, jotka toimivat yhdessä. Tässä tapauksessa nimellisteho vastaa yksittäisten yksikköjen nimellistehojen summaa.

2.3.2.3 Lämmitysjärjestelmät ja yhdistetyt lämmitys- ja ilmanvaihtojärjestelmät (rakennusten energiatehokkuutta koskevan direktiivin 14 artikla)

Rakennusten energiatehokkuutta koskevan direktiivin viimeisimmällä muutoksella laajennetaan tarkastuksen laajuutta siten, että niihin sisällytetään myös yhdistettyjen lämmitys- ja ilmanvaihtojärjestelmien ilmanvaihto-osa.

Niiden jäsenvaltioiden osalta, joilla on jo tarkastusjärjestelmät käytössä, itse lämmitysjärjestelmän laajuus pitäisi jo olla määritetty osaksi kansallista lainsäädäntöä saattamisen yhteydessä. Rakennusten energiatehokkuutta koskevan direktiivin 14 artiklan 1 kohdan mukaan tarkastus on tehtävä kaikkiin niihin osiin, joihin voidaan päästä käsiksi, kuten lämmönkehitin, ohjausjärjestelmä ja kiertovesipumput.

Lisäksi rakennusten energiatehokkuutta koskevassa direktiivissä edellytetään ilmanvaihdon tarkastamista yhdistetyissä lämmitys- ja ilmanvaihtojärjestelmissä. Koska kyseessä on uusi vaatimus, jäsenvaltioiden olisi määriteltävä ne järjestelmätyypit, joiden katsotaan nyt olevan yhdistettyjä lämmitys- ja ilmanvaihtojärjestelmiä.

Yhdistettyjen lämmitys- ja ilmanvaihtojärjestelmien käsitteeseen olisi luettava myös seuraavat järjestelmäluokat:

a) Tyyppi 1: lämmitysjärjestelmään liitetyt ilmanvaihtojärjestelmät. Näissä järjestelmissä ilmanvaihtojärjestelmä koostuu yhdestä tai useammasta ilmankäsittely-yksiköstä, jotka toimittavat käsiteltyä ilmaa lämmitettyyn tilaan (tiloihin), ja ilmankäsittely-yksiköt on liitetty yhteen tai useampaan lämmönkehittimeen, jonka lämmön avulla voidaan käsitellä ilmaa. Esimerkkejä tämäntyyppisestä järjestelmästä: lämmityskattila + ilmankäsittely-yksikkö + pääteyksiköt (puhallinkonvektorit/lämmittimet) tai lämmityskattila + muuttuvan ilmavirran järjestelmä;

b) Tyyppi 2: lämmitysjärjestelmän kanssa koordinoidut ilmanvaihtojärjestelmät. Näissä järjestelmissä on yksi tai useampi ilmankäsittely-yksikkö, jotka toimittavat käsiteltyä ilmaa lämmitettyyn tilaan (tiloihin). Ilmanvaihtojärjestelmä on liitetty riippumattomaan lämmönlähteeseen (esim. tätä varten tarkoitettu lämmityskattila tai lämpöpumppu), tai siinä käytetään sisäistä lämmönlähdettä (esim. sähkövastus). Tila lämmitetään pääasiassa järjestelmällä, joissa käytetään eri lämmönlähdettä. Vaikka lämmitys- ja ilmanvaihtojärjestelmissä ei käytetä samaa lämmönlähdettä, ne toimivat yhtenäisellä ja koordinoidulla tavalla (esim. aikataulujen, virtauslämpötilojen tai virtausnopeuksien osalta). Esimerkkejä tämäntyyppisestä järjestelmästä: kattoyksiköt (muuttuva jäähdytysaineen määrä tai muuttuva jäähdytysaineen virtaus) + ilmankäsittely-yksiköt;

c) Tyyppi 3: lämmitysjärjestelmästä riippumattomat ilmanvaihtojärjestelmät. Näissä järjestelmissä ilmanvaihtojärjestelmä on täysin riippumaton lämmityksestä sekä lämmönlähteen että toiminnan osalta. Esimerkkejä tämäntyyppisestä järjestelmästä: pelkät poistojärjestelmät, poisto- ja syöttöjärjestelmät (ilman esilämmitystä).

Tyypin 1 järjestelmät olisi katsottava yhdistetyiksi lämmitys- ja ilmanvaihtojärjestelmiksi. Tämä tarkoittaa sitä, että rakennusten energiatehokkuutta koskevan direktiivin vaatimuksia sovelletaan (tämä käy ilmi direktiivin (EU) 2018/844 johdanto-osan 35 kappaleesta). Ilmanvaihtojärjestelmän käyttämästä lämpöosuudesta riippumatta sekä lämmitys- että ilmanvaihtojärjestelmät ovat osa lämmöntoimitusta rakennuksessa. Tämäntyyppinen järjestelmä edellyttää ilmanvaihdon ja lämmityksen huolellista integrointia sisäympäristön käsittelemiseksi kaikkein tehokkaimmalla tavalla erityisesti tyypillisissä tai keskimääräisissä käyttöolosuhteissa. Tällaisten järjestelmien tarkastukset ovat hyvä tilaisuus tunnistaa tapoja säästää energiaa pienemmillä kustannuksia (helposti saatavilla olevat edut).

Myös tyypin 2 järjestelmät olisi katsottava yhdistetyiksi lämmitys- ja ilmanvaihtojärjestelmiksi. Tämä johtuu pääasiassa siitä, että lämmitys- ja ilmanvaihtojärjestelmien toiminta on tarpeen integroida riittävällä tavalla. Tyypin 1 järjestelmien tavoin tarkastus on hyvä tilaisuus tunnistaa keinoja säästää energiaa pienemmillä toteutuskustannuksilla.

Tyypin 3 järjestelmiä ei pidä katsoa yhdistetyiksi lämmitys- ja ilmanvaihtojärjestelmiksi. Lämmitys- ja ilmanvaihtojärjestelmiä olisi käsiteltävä itsenäisinä ja erillisinä järjestelminä rakennusten energiatehokkuutta koskevaa direktiiviä sovellettaessa.

Tyypin 1 ja tyypin 2 järjestelmät ovat yleisesti yleisempiä muissa kuin asuinrakennuksissa (esim. toimistot ja ostoskeskukset), kun taas tyypin 3 järjestelmät ovat yleisempiä asuinrakennuksissa.

Yhdistetyn lämmitys- ja ilmanvaihtojärjestelmän nimellistehon olisi oltava järjestelmään asennettujen eri lämmönkehittimien nimellistehojen summa (8).

Järjestelmän nimellistehon laskenta riippuu järjestelmän tyypistä. Tyypin 1 ja tyypin 3 järjestelmien osalta määräävä tekijä on lämmönkehittimen koko. Tyypin 2 järjestelmien osalta lämmönkehittimen koko olisi lisättävä ilmanvaihtojärjestelmän erillisen lämmönkehittimen kokoon (esim. sähkölämmittimet ja aurinkolämpöpaneelit). Tämä johtuu siitä, että molempien osien lämmityskapasiteettia käytetään kompensoimaan lämpöhävikkiä käsitellyssä tilassa.

Rakennusten energiatehokkuutta koskevassa direktiivissä ei täsmennetä, missä määrin tarkastusta sovelletaan järjestelmän ilmansyöttöön ja -käsittelyyn (kuten putket, palopellit tai ilmansuodattimet). Olisi kuitenkin hyvä käytäntö, että riippumaton asiantuntija sisällyttää kyseiset osat tarkastukseen ainakin tietyssä määrin järjestelmän saavutettavuuden ja saatavilla olevien energiansäästömahdollisuuksien mukaan. Käytännössä yhdistetyissä lämmitys- ja ilmanvaihtojärjestelmissä järjestelmien eri osat on voitu sijoittaa samaan paikkaan tai lähelle toisiaan. Koska tarkastaja on fyysisesti paikalla rakennuksessa, tästä aiheutuu vain vähän ylimääräistä työtä ja kustannuksia, kun taas mahdollisuudet säästää energiaa ovat hyvät.

2.3.2.4 Yhdistetyt lämmitys- ja ilmanvaihtojärjestelmät (rakennusten energiatehokkuutta koskevan direktiivin 14 ja 15 artikla)

On yleistä, että ilmanvaihtojärjestelmä liitetään sekä lämmitys- että ilmastointijärjestelmään.

Jäsenvaltioissa, jotka ovat päättäneet ottaa käyttöön sekä lämmitys- että ilmastointijärjestelmien tarkastukset, ilmanvaihtoon voitaisiin soveltaa kaksinkertaista tarkastusta (kerran lämmitysjärjestelmän yhteydessä ja kerran ilmastointijärjestelmän yhteydessä). Tällaisia kaksinkertaisia tarkastuksia olisi vältettävä rakennukseen ja sen käyttäjiin kohdistuvan taakan rajoittamiseksi.

Yhdistetyt lämmitys- ja ilmastointijärjestelmät ja ilmanvaihtojärjestelmät olisi tarkastettava mieluiten yhdellä sellaisen asiantuntijan tarkastuskäynnillä, jolla on pätevyys tarkastaa molemmat järjestelmät. Jos tämä ei ole mahdollista, on suositeltavaa, että ilmanvaihtojärjestelmän tarkastuksen toteuttaa asiantuntija, jolla on pätevyys tarkastaa ilmastointijärjestelmien tarkastuksia.

Jäsenvaltioissa, jotka ovat päättäneet ottaa käyttöön tarkastukset yhden järjestelmätyypin osalta sekä toteuttaa vaihtoehtoisia toimenpiteitä toisen järjestelmätyypin osalta, kaksinkertaisen tarkastuksen riskiä ei ole. Tarkastuksella olisi kuitenkin varmistettava, että ilmanvaihtojärjestelmän lämmitys- ja jäähdytyssyklit eivät ole ristiriidassa keskenään.

Jotta voidaan määrittää, ylittääkö järjestelmä 70 kW:n kynnysarvon, lämmityksen ja jäähdytyksen nimellistehot olisi otettava huomioon erikseen. Esimerkiksi yhdistetyn lämmitys- ja ilmastointijärjestelmän, jonka lämmityksen nimellisteho on 50 kW ja jäähdytyksen nimellisteho 30 kW, ei ylitä kynnysarvoa lämmitystä ja ilmastointia koskevissa tarkastuksissa. Yhdistetty järjestelmä, jonka lämmityksen nimellisteho on 80 kW ja jäähdytyksen nimellisteho 30 kW, ylittää kynnysarvon lämmitystä koskevissa tarkastuksissa mutta jäisi alle kynnysarvon ilmastointia koskevissa tarkastuksissa.

Syynä tällaiseen erilliseen käsittelyyn on se, että rakennusten energiatehokkuutta koskevassa direktiivissä lämmitys- ja ilmastointijärjestelmiä käsitellään erikseen (14 ja 15 artikla). Direktiivissä ei ole säännöksiä, joissa käsiteltäisiin molempia järjestelmiä yhdessä. Vaikka käytännössä tällaisia yhdistettyjä järjestelmiä voi olla olemassa, rakennusten energiatehokkuutta koskevan direktiivin 14 ja 15 artiklan mukaan niitä on tästä syystä kuitenkin käsiteltävä erikseen esimerkiksi niiden tarkastusta koskevien vaatimusten, raportointivelvollisuuksien, määräaikojen ja tarkastajien todistusten osalta.

2.3.2.5 Lämpöpumput ja kattoyksiköt (rakennusten energiatehokkuutta koskevan direktiivin 2 artiklan 18 kohta sekä 14 ja 15 artikla)

Rakennusten energiatehokkuutta koskevan direktiivin 2 artiklan 18 kohdan määritelmän mukaan lämpöpumpulla tarkoitetaan ”konetta, laitetta tai järjestelmää, joka siirtää lämpöä luonnonympäristöstä, kuten ilmasta, vedestä tai maaperästä, rakennuksiin tai teollisuussovelluksiin kääntämällä lämmön luonnollisen virtauksen siten, että se virtaa alhaisemmasta lämpötilasta korkeampaan. Vaihtosuuntaiset lämpöpumput voivat myös siirtää lämpöä rakennuksesta luonnonympäristöön”. Lämpöpumput voivat siis toimia kehittiminä sekä lämmitys- että ilmastointijärjestelmissä, vaikka joissakin sovelluksissa niitä voidaan käyttää vain jompaankumpaan tarkoitukseen. Koska lämpöpumpuilla voidaan sekä lämmittää että jäähdyttää, niihin voidaan soveltaa sekä 14 että 15 artiklaa.

Jos lämpöpumppua käytetään lämmönkehittimenä ainoastaan lämmitykseen käytettävässä järjestelmässä, järjestelmään olisi sovellettava 14 artiklaa. Tällainen tilanne olisi esimerkiksi, jos kyseessä on lämpöpumppu, jolla tuotetaan lämpöä lämmitystä ja käyttöveden lämmitystä varten.

Jos lämpöpumppua käytetään lämmönkehittimenä tai jäähdyttimenä sekä lämmitykseen että ilmastointiin käytettävässä järjestelmässä, järjestelmään olisi sovellettava 15 artiklaa.

Kattoyksiköt ovat erityinen lämpöpumpun tyyppi, ja ne ovat yleisesti käytössä suhteellisen suurissa muissa kuin asuinrakennuksissa. Niitä käytetään lämpöpumppuina, ja niiden lisäominaisuutena on, että niillä voidaan sekä lämmittää että jäähdyttää samanaikaisesti. Niiden olisi aina katsottava kuuluvan 15 artiklan soveltamisalaan.

2.3.2.6 Toimintakyky tyypillisissä tai keskimääräisissä toimintaolosuhteissa (rakennusten energiatehokkuutta koskevan direktiivin johdanto-osan 36 kohta, 14 artiklan 1 kohta ja 15 artiklan 1 kohta)

Ennen muuttamista rakennusten energiatehokkuutta koskevan direktiivin johdanto-osan 26 kohdassa todettiin, että ”pätevän henkilöstön suorittamalla lämmitys- ja ilmastointijärjestelmien säännöllisellä huollolla ja tarkastuksella vaikutetaan osaltaan siihen, että järjestelmät on säädetty oikein tuotemääritelmien mukaisesti, ja siten varmistetaan, että ne toimivat ympäristön, turvallisuuden ja energian kannalta parhaalla mahdollisella tavalla”, ja 14 artiklan 1 kohdassa säädettiin, että tarkastuksessa on arvioitava lämmityskattilan mitoitus rakennuksen vaatimuksiin nähden.

Muuttamisen jälkeen rakennusten energiatehokkuutta koskevassa direktiivissä viitataan lämmityskattilan lisäksi koko järjestelmään ja erityisesti lämmönkehittimeen. Tästä syystä tavanomaisia toimintaolosuhteita painotetaan aiempaa enemmän. Direktiivin (EU) 2018/844 johdanto-osan 36 kohdassa todetaan, että tarkastuksissa olisi mieluiten keskityttävä todellisiin käyttöolosuhteisiin, joissa vaihtelevat käyttöolosuhteet voivat edellyttää vain osaa nimellistehosta. Tämä johtuu siitä, että vain pieni osa lämmitysjärjestelmän energiankulutuksesta toteutuu perusmitoitusolosuhteita vastaavissa olosuhteissa. Sen sijaan suurin osa energiasta kulutetaan, kun järjestelmä toimii osakuormalla (eli kun järjestelmän koko kapasiteetti ei ole käytössä). Tästä syystä olisi pyrittävä varmistamaan, että järjestelmä voi toimia tehokkaasti ja tuloksellisesti kaikissa olosuhteissa.

Rakennusten energiatehokkuutta koskevan direktiivin 14 artiklan 1 mukaisesti lämmitysjärjestelmien tarkastuksessa on tarkasteltava tarvittaessa järjestelmän valmiutta optimoida toimintakykynsä tyypillisissä tai keskimääräisissä toimintaolosuhteissa. Jäsenvaltioiden on ajantasaistettava lainsäädäntöään sen varmistamiseksi, että kyseinen toimintakyvyn arviointi sisällytetään tarvittaessa tarkastuksiin.

Lämmitysjärjestelmän toiminta riippuu useista eri tekijöistä, joita ovat muun muassa ulkoiset olosuhteet, rakennuksen ominaisuudet, rakennuksen käyttö ja järjestelmän ominaisuudet. On monimutkaista ja mahdollisesti epäkäytännöllistä määritellä tyypilliset tai keskimääräiset toimintaolosuhteet kaikkien mahdollisten yhdistelmien osalta.

Järjestelmien koko kapasiteetti on harvoin käytössä; sen sijaan ne toimivat niin kutsutulla osakuormalla. On mahdollista antaa joitakin tyypillisiä tai keskimääräisiä toimintaolosuhteita koskevia löyhiä ohjeita sen perusteella, mikä järjestelmän tehon prosenttiosuus on tietyn ajanjakson aikana. Esimerkiksi nyrkkisäännöksi voitaisiin antaa, että tyypillisissä tai keskimääräisissä olosuhteissa järjestelmä toimii 20–40 prosentilla sen suunnitellusta tehosta tietyssä ajassa (esim. päivässä). Tämä kuitenkin antaa tilanteesta vajavaisen kuvan. Jopa tyypillisenä tai keskimääräisenä päivänä järjestelmän tehokkaimmat asetukset voivat vaihdella merkittävästi päivän aikana. Tämän vuoksi ei suositella, että tyypilliset tai keskimääräiset olosuhteet määritellään kansallisessa lainsäädännössä järjestelmän kuormituksen mukaan.

On myös mahdollista antaa joitakin yleisiä ohjeita tyypillisten tai keskimääräisten toimintaolosuhteiden määrittämiseksi ulkoilman lämpötilan perusteella sekä täsmentää, miten nämä olosuhteet poikkeavat mitoitusolosuhteista. Jos mitoitusolosuhteet määritettiin esimerkiksi – 10 celsiusasteessa, tyypilliset tai keskimääräiset toimintaolosuhteet voitaisiin määritellä vähemmän haastavan ulkoilman lämpötilan mukaan (esim. 5–10 celsiusastetta) tai sisä- ja ulkoilman lämpötilojen eron perusteella (esim. 60 prosentin lämpötilaero sisäilman ja ulkoilman välillä mitoitusolosuhteissa). Sama järjestelmä voi kuitenkin käyttäytyä täysin eri tavalla sen mukaan, mihin rakennukseen se on asennettu, miten sitä käytetään ja millainen sää on tiettynä ajankohtana. Tämän vuoksi ei suositella, että tyypilliset tai keskimääräiset olosuhteet määritellään tai taulukoidaan kansallisessa lainsäädännössä ulko-olosuhteiden mukaan (esim. tavanomainen päivä). Tämä koskee myös rakennuksen ominaisuuksia tai rakennuksen käyttöä (esim. 80 prosentin käyttöaste).

Arvioinnin suorittamista koskevat tekniset tiedot voidaan määrittää tarkastajille annettavassa koulutuksessa tai asiakirjoissa.

Tarve ottaa huomioon järjestelmän toiminta tyypillisissä tai keskimääräisissä olosuhteissa on teknisten elinten ja yhdistysten tiedossa. On olemassa useita julkaistuja oppaita ja ohjeita, joissa käsitellään järjestelmän tehokkuutta osakuormalla (täyden kuorman tai mitoituskuorman sijasta). On suositeltavaa, että jäsenvaltiot noudattavat tai käyttävät näitä ohjeita koulutusmateriaaleja kehittäessään (9).

2.3.2.7 Sähköiset seurantatoiminnot ja tehokkaat ohjaustoiminnot asuinrakennuksissa (rakennusten energiatehokkuutta koskevan direktiivin 14 artiklan 5 kohta ja 15 artiklan 5 kohta)

Asentamalla sähköisen seurantatoiminnon ja tehokkaat ohjaustoiminnot asuinrakennuksiin voidaan saavuttaa merkittäviä energiasäästöjä, parantaa sisäympäristön hallintaa ja saavuttaa hyötyjä rakennusten omistajille ja käyttäjille. Tämä koskee erityisesti suuria rakennuksia, joissa useimmilla käyttäjillä on rajallinen pääsy järjestelmän ohjaukseen ja tietoihin.

Rakennusten energiatehokkuutta koskevan direktiivin 14 artiklan 5 kohta, joka koskee seuranta- ja ohjaustoimintoja, koskee ainoastaan asuinrakennuksia. Kyseisen artiklan mukaan jäsenvaltioiden on päätettävä, säätävätkö ne vaatimuksia, joilla varmistetaan, että asuinrakennukset on varustettu kyseisillä toiminnoilla, ja sisällyttävätkö ne vaatimukset kansallisiin täytäntöönpanotoimiin.

Rakennusten energiatehokkuutta koskevan direktiivin 14 artiklan 5 kohdan a alakohta koskee jatkuvan sähköisen seurantatoiminnon asentamista. Toiminnolla varustetut järjestelmät mittaavat omaa energiankulutustaan ja laskevat tämän perusteella järjestelmän tehokkuuden, jonka pitäisi olla järjestelmän omistajan tai hoitajan saatavilla. Jos järjestelmän tehokkuus on vähentynyt merkittävästi tai jos järjestelmän huolto on tarpeen, järjestelmä ilmoittaa siitä rakennuksen omistajille tai hoitajille. Järjestelmän olisi toimittava jatkuvasti, ei kausittain (esimerkiksi kolmen kuukauden välein).

Rakennusten energiatehokkuutta koskevan direktiivin 14 artiklan 5 kohdan b alakohta koskee tehokkaiden ohjaustoimintojen asentamista, jotta voidaan varmistaa energian optimaalinen tuottaminen, jakelu, varastointi ja käyttö. Ohjaustoiminnoissa olisi otettava huomioon monta asuntoa käsittävät rakennukset, joissa on yksi lämmitysjärjestelmä ja joissa yksittäiset käyttäjät pystyisivät ohjaamaan järjestelmää ainoastaan oman rakennusyksikkönsä osalta.

Rakennusten energiatehokkuutta koskevan direktiivin 14 artiklan 5 kohta koskee molempien toimintojen vapaaehtoista käyttöönottoa asuinrakennuksissa.

Toisin kuin rakennusten energiatehokkuutta koskevan direktiivin 14 artiklan 1 ja 4 kohta, joissa säädetään erityisistä kynnysarvoista, joiden ylittyessä sovelletaan pakollisia velvoitteita, jotka on otettava huomioon kansallisissa täytäntöönpanotoimissa, 14 artiklan 5 kohta on luonteeltaan vapaaehtoinen (”voivat”), ja tästä syystä siinä ei anneta yksityiskohtaisia tietoja nimellistehon kynnysarvoista, ja se koskee implisiittisesti kaikkia asuinrakennuksia niiden koosta riippumatta. On suositeltavaa, että jäsenvaltiot ottavat vaatimuksia asettaessaan huomioon järjestelmä- ja rakennustyyppien erot.

2.3.2.8 Vapautus tarkastuksista (rakennusten energiatehokkuutta koskevan direktiivin 14 artiklan 2, 4 ja 5 kohta ja 15 artiklan 2, 4 ja 5 kohta)

Ennen muuttamista direktiivissä annettiin jäsenvaltioille mahdollisuus vähentää tarkastusvälejä tai keventää tarkastuksia tarvittaessa, jos sähköiset seuranta- ja ohjausjärjestelmät olivat käytössä.

Rakennusten energiatehokkuutta koskevan direktiivin muutoksella otetaan käyttöön vapautukset seuraavissa tapauksissa:

a) rakennuksen teknistä järjestelmää koskee energiatehokkuutta koskeva sopimus (tai vastaava sopimus), tai sen toimintaa hoitaa yleishyödyllisestä palvelusta tai verkosta vastaava operaattori (vapautuksesta on säädetty 14 artiklan 2 kohdassa); tai

b) lämmitysjärjestelmä on varustettu erityisillä 14 artiklan 4 ja 5 kohdassa tarkoitetuilla ohjaus- ja seurantatoiminnoilla (vapautuksesta on säädetty 14 artiklan 6 kohdassa).

a) Rakennuksen tekniset järjestelmät, joita koskee energiatehokkuutta koskeva sopimus (rakennusten energiatehokkuutta koskevan direktiivin 14 artiklan 2 kohta ja 15 artiklan 2 kohta)

Rakennusten energiatehokkuutta koskevan direktiivin 14 artiklan 2 kohdassa suljetaan tarkastusten ulkopuolelle sellaiset rakennuksen tekniset järjestelmät, joita nimenomaisesti koskee sovittu energiatehokkuusperuste tai energiatehokkuuden sovittua parantumistasoa koskeva sopimusjärjestely. Energiatehokkuusdirektiivin 2 artiklan 27 kohdassa määritellyn mukainen energiatehokkuutta koskeva sopimus täyttää nämä vaatimukset.

Vapautusta sovelletaan myös rakennuksiin, joiden toimintaa hoitaa yleishyödyllisestä palvelusta tai verkosta vastaava operaattori ja joihin sen vuoksi sovelletaan järjestelmäpuolen tehokkuusseurantatoimenpiteitä.

Rakennusten energiatehokkuutta koskevan direktiivin 14 artiklan 2 kohdassa säädettyjä vapautuksia sovelletaan vain, jos lähestymistavan kokonaisvaikutus vastaa sitä, joka johtuu direktiivin 14 artiklan 1 kohdan mukaisten tarkastusten soveltamisesta.

Rakennusten energiatehokkuudesta annetussa direktiivissä ei täsmennetä, miten kyseinen vastaavuus olisi määritettävä. Yhtenä vaihtoehtona olisi määrittää, sovelletaanko rakennuksen tekniseen järjestelmään jo säännöllisiä tarkastuksia osana sopimusta ja että tarkastukset vastaavat luonteeltaan 14 artiklan 1 kohdan mukaisia tarkastuksia. Jos rakennuksen tekniseen järjestelmään sovelletaan tällaista tarkastusta, siihen voitaisiin soveltaa vapautusta 14 artiklan 1 kohdan vaatimuksista.

Voidaan turvallisesti olettaa, että useimpiin energiatehokkuutta koskeviin sopimuksiin sisältyy jo jonkintasoisia säännöllisiä tarkastuksia. Tällaisten tarkastusten koko laajuus ei kuitenkaan välttämättä vastaa täysin rakennusten energiatehokkuutta koskevan direktiivin vaatimuksia. Tavallisissa olosuhteissa jäsenvaltioille ei olisi käytännössä mahdollista tarkastaa erikseen kutakin energiapalvelusopimusta sen määrittämiseksi, vastaavatko ne vaatimuksia vai eivät. Koska kyseiset sopimukset voivat olla kahden yksityisen yrityksen välisiä, eri sopimusten ehdot voivat myös vaihdella suuresti. Tästä syystä jäsenvaltiot voivat päättää virtaviivaistaa ja standardoida kyseiset sopimukset.

Energiatehokkuusdirektiivin 2 artiklan 27 kohdassa ’energiatehokkuutta koskevalla sopimuksella’ tarkoitetaan ”edunsaajan ja energiatehokkuutta parantavan toimenpiteen tarjoajan välistä sopimusjärjestelyä, joka todennetaan ja jota seurataan sopimuksen koko keston ajan ja jossa kyseiseen toimenpiteeseen (työnä, toimitettuna tavarana tai palveluina) tehdyt investoinnit korvataan suhteessa sopimuksessa sovittuun energiatehokkuuden parantumistasoon tai muuhun sovittuun energiatehokkuuskriteeriin, kuten rahalliseen säästöön”.

Muiden toimien ohella energiatehokkuusdirektiiviin sisältyy myös energiapalveluja koskevia säännöksiä. Energiatehokkuusdirektiivin 16 artiklassa jäsenvaltiot velvoitetaan kehittämään tarvittaessa sertifiointi- ja/tai akkreditointijärjestelmiä.

Energiatehokkuusdirektiivin 18 artiklassa jäsenvaltiot velvoitetaan tukemaan julkista sektoria asettamalla saataville mallisopimuksia energiatehokkuutta koskevia sopimuksia varten. Energiatehokkuusdirektiivin 18 artiklan mukaan kyseisiin mallisopimuksiin on sisällyttävä vähintään liitteessä XIII luetellut kohdat.

Rakennusten energiatehokkuutta koskevan direktiivin 14 artiklan 2 kohdassa annettujen vastaavuusvaatimusten osalta akkreditoidun/sertifioidun yrityksen allekirjoittamien energiatehokkuutta koskevien sopimusten, jotka vastaavat riittävällä tavalla mallia (esim. energiatehokkuusdirektiivin XIII annettu malli), vaikutuksen voidaan katsoa vastaavan tarkastusten vaikutusta.

Jäsenvaltioiden olisi tästä syystä julkaistava luettelo akkreditoiduista tai sertifioiduista yrityksistä sekä mallisopimukset.

Rekisterinpitoa varten sellaisen järjestelmän tila, joka on vapautettu tarkastuksista energiatehokkuutta koskevan sopimuksen perusteella, olisi kirjattava tarkastuksia koskevaan tietokantaan. Tietokantaan olisi sisällytettävä tieto sopimuksen kestosta ja näin ollen siitä, minä aikana vapautusta sovelletaan.

Jäsenvaltioissa, joissa ei ole julkaistu mallisopimuksia eikä luetteloa akkreditoiduista tai sertifioiduista yrityksistä, viranomaisten on tarkastettava sopimukset yksitellen sen määrittämiseksi, vastaavatko ne vaatimuksia vai eivät. Sopimuspuolet voivat helpottaa tätä lisäämällä sopimukseensa liitteen, jossa ilmoitetaan selvästi ja yksiselitteisesti vähintään seuraavat energiatehokkuusdirektiivin liitteessä XIII luetellut seikat:

a) taatut säästöt, jotka saavutetaan toteuttamalla sopimuksen sisältämät toimenpiteet;

b) sopimuksen kesto ja välitavoitteet, irtisanomisehdot ja -aika;

c) viiteajankohta tai -ajankohdat saavutettujen säästöjen määrittämiseksi;

d) velvoite toteuttaa täysimittaisesti sopimukseen sisältyvät toimenpiteet ja dokumentoida kaikki hankkeen aikana tehdyt muutokset;

e) selkeät ja avoimet sopimusmääräykset taattujen saavutettujen säästöjen mittaamisesta ja varmentamisesta, laaduntarkastuksista ja takuista (sekä mieluiten viittaukset kansallisiin tai EU:n standardeihin).

Jäsenvaltioille saattaa olla hyödyllistä viitata voimassa oleviin standardeihin (10), ohjeisiin (11) tai sopimusmalleihin (12).

b) Rakennusten automaatio- ja ohjausjärjestelmät, jatkuva sähköinen seurantatoiminto ja tehokkaat ohjaustoiminnot (rakennusten energiatehokkuutta koskevan direktiivin 14 artiklan 4 ja 5 kohta ja 15 artiklan 4 ja 5 kohta)

Rakennusten energiatehokkuutta koskevan direktiivin 14 artiklan 6 kohdalla vapautetaan 14 artiklan 1 kohdassa tarkoitetuista tarkastuksista rakennukset, jotka vastaavat 14 artiklan 4 ja 5 kohdan vaatimuksia.

Rakennusten energiatehokkuutta koskevan direktiivin 14 artiklan 4 kohdan mukaan muut kuin asuinrakennukset, joiden lämmitysjärjestelmien tai yhdistettyjen lämmitys- ja ilmanvaihtojärjestelmien nimellisteho on yli 290 kW, on varustettava rakennusten automaatio- ja ohjausjärjestelmillä vuoteen 2025 mennessä, kun se on teknisesti ja taloudellisesti toteutettavissa (13).

Muihin kuin asuinrakennuksiin, joiden järjestelmien nimellisteho on 70–290 kW, ei sovelleta vaatimusta rakennusten automaatio- ja ohjausjärjestelmien asentamisesta, mutta jäsenvaltiot voivat päättää laskea kynnysarvoa ja vaatia myös pienempien lämmitysjärjestelmien osalta rakennusten automaatio- ja ohjausjärjestelmien asentamista. Rakennukset, jotka kuuluvat uuden vaatimuksen soveltamisalaan ja joihin on asennettu rakennuksen automaatio- ja ohjausjärjestelmä, olisi myös vapautettava tarkastuksista.

Yksittäiset rakennusten omistajat voivat päättää asentaa rakennuksen automaatio- ja ohjausjärjestelmän, joka täyttää rakennusten energiatehokkuutta koskevan direktiivin 14 artiklan 4 kohdassa annetut olennaiset vaatimukset. Tällaisissa tapaukissa jäsenvaltiot voivat päättää vapauttaa kyseiset rakennukset, vaikka niiden järjestelmät eivät ylitä 290 kW:n kynnysarvoa. Jos jäsenvaltiot päättävät kyseisestä vapautuksesta, niiden olisi kuitenkin sisällytettävä vapautus rakennusten energiatehokkuutta koskevan direktiivin täytäntöönpanotoimiin.

Rakennusten energiatehokkuutta koskevan direktiivin 14 artiklan 5 kohdassa jäsenvaltioille annetaan mahdollisuus varmistaa, että asuinrakennukset on varustettu jatkuvalla sähköisellä seurantatoiminnolla ja tehokkailla ohjaustoiminnoilla. Rakennuksen automaatio- ja ohjausjärjestelmien tavoin osa näistä toiminnoista voi jo olla markkinoilla jossakin muodossa. Ne eivät kuitenkaan välttämättä täytä kaikkia rakennusten energiatehokkuutta koskevan direktiivin 14 artiklan 5 kohdan vaatimuksia. Tästä syystä järjestelmien määritelmässä ja siinä, miten ne saatetaan osaksi kansallista lainsäädäntöä, olisi otettava erot selvästi huomioon.

Direktiivin (EU) 2018/844 johdanto-osan 39 kappaleen mukaan jäsenvaltiot voivat päättää jatkaa käytössä olevien tarkastusjärjestelyjen soveltamista. Tästä huolimatta 14 artiklan 2 ja 6 kohdassa säädetyt vapautukset olisi kuitenkin otettava huomioon.

2.3.2.9 Vaihtoehtoiset toimenpiteet

Rakennusten energiatehokkuutta koskevan direktiivin 14 artiklan 3 kohdassa on säännöksiä ja velvoitteita, joiden mukaan jäsenvaltiot voivat päättää toteuttaa vaihtoehtoisia toimenpiteitä, jotka koskevat lämmitysjärjestelmiä tai yhdistettyjä lämmitys- ja jäähdytysjärjestelmiä. Tällaisissa tapauksissa jäsenvaltioiden on varmistettava, että toimenpiteiden vaikutus vastaa 14 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun tarkastusjärjestelmän vaikutusta. Tämä tarkoittaa, että 14 artiklan 1 kohdan mukaisilla toimenpiteillä saavutettava perustaso olisi laskettava, jotta voidaan tietää, saavutetaanko vaihtoehtoisilla toimenpiteillä sama vaikutus.

Eri tilanteita, joita jäsenvaltiot voivat kohdata soveltaessaan vaihtoehtoisia toimenpiteitä, voidaan havainnollistaa neljällä skenaariolla.

a) Skenaario 1: Jäsenvaltiot sovelsivat vaihtoehtoisia toimenpiteitä jo ennen muutosta ja päättävät jatkaa kyseisten toimenpiteiden soveltamista

Rakennusten energiatehokkuutta koskevan asetuksen muutoksella ei muuteta merkittävällä tavalla tarkastuksille vaihtoehtoisia toimenpiteitä koskevia säännöksiä. Niihin vaikuttavat kuitenkin muihin 14 artiklan kohtien säännöksiin tehdyt muutokset. Kyseiset säännökset vaikuttavat eri tavoin rakennusten energiatehokkuutta koskevan direktiivin 14 artiklan 3 kohtaan, kuten seuraavissa kohdissa kuvataan.

Koska rakennusten energiatehokkuutta koskevassa direktiivissä otetaan käyttöön uusi kynnysarvo (70 kW), jäsenvaltiot, jotka ottavat käyttöön vaihtoehtoisia toimenpiteitä, on sovellettava näitä toimenpiteitä järjestelmiin, joita koskee uusi korotettu kynnysarvo. Tämä voi johtaa niiden järjestelmien lukumäärän laskuun, joihin sovelletaan vaihtoehtoisia toimenpiteitä, ja tästä syystä saavutettavat energiasäästöt voivat pienentyä.

Sitä vastoin uusi vaatimus, joka koskee yhdistettyjen lämmitys- ja ilmanvaihtojärjestelmien ilmanvaihto-osan tarkastamista, pitäisi lisätä vaikutusta tarkastuskohtaisten energiasäästöjen osalta. Jäsenvaltioiden olisi otettava tämä huomioon asettaessaan perustasoa, joka olisi saavutettava vaihtoehtoisilla toimenpiteillä.

Vapautuksia koskevat säännökset, jotka on annettu rakennusten energiatehokkuutta koskevan direktiivin 14 artiklan 2 kohdassa (sellaisten järjestelmien vapautus, joita koskee energiatehokkuusperuste) ja 14 artiklan 6 kohdassa (rakennuksen automaatio- ja ohjausjärjestelmällä varustettujen järjestelmien vapautus), voivat myös johtaa tarkastusmäärien vähenemiseen.

Rakennusten energiatehokkuutta koskevan direktiivin 14 artiklan 5 kohdan mukaan jäsenvaltiot voivat säätää vaatimuksia, jotka koskevat sähköistä seurantaa ja parannettuja ohjaustoimintoja asuinrakennuksissa. Rakennusten energiatehokkuutta koskevan direktiivin 14 artiklan 6 kohdan mukaan rakennukset, joissa on kyseisillä toiminnoilla varustettuja järjestelmiä, vapautetaan tarkastuksista. Tämän tuloksena vaihtoehtoisia toimenpiteitä soveltavien jäsenvaltioiden, jotka päättävät soveltaa kyseisiä vaatimuksia, olisi suljettava tämä rakennusten ryhmä niiden ulkopuolelle.

Niitä toimenpiteitä, joita jäsenvaltiot voivat toteuttaa rakennusten energiatehokkuutta koskevan direktiivin 14 artiklan 3 kohdan soveltamiseksi, ei ole muutettu.

Edellä esitetyistä syistä jäsenvaltiot, jotka päättävät jatkaa vaihtoehtoisten toimenpiteiden soveltamista rakennusten energiatehokkuutta koskevan direktiivin mukaisesti, on varmistettava, että kyseisten toimenpiteiden kokonaisvaikutus vastaa sitä, joka johtuisi tarkastusjärjestelmän soveltamisesta 14 artiklan 1 kohdan mukaisesti. Tämä edellyttää, että 14 artiklan 1 kohdan mukaisesti perustetulla tarkastusjärjestelmällä saavutettava perustaso on laskettava uudelleen 14 artiklan 1 kohdan sekä edellä mainittujen muutosten ja rakennusten energiatehokkuutta koskevan direktiivin vaatimusten ottamiseksi huomioon. Tällaisen uudelleenlaskennan avulla kyseessä oleva jäsenvaltio voi selvittää, onko sen soveltamilla vaihtoehtoisilla toimenpiteillä tarkastusta vastaava vaikutus vai tätä vähäisempi vaikutus, sekä mukauttaa toimenpiteitä vastaavasti vastaavan vaikutuksen takaamiseksi.

Jäsenvaltioiden olisi sisällytettävä tämän menettelyn tulokset raporttiin, jolla vastaavuus osoitetaan ja joka on 14 artiklan 3 kohdan mukaisesti toimitettava komissiolle ennen kuin jäsenvaltio alkaa soveltaa vaihtoehtoisia toimenpiteitä.

b) Skenaario 2: Osaksi kansallista lainsäädäntöä saattamisen jälkeen jäsenvaltiot, jotka ovat soveltaneet vaihtoehtoisia toimenpiteitä, päättävät muuttaa vaihtoehtoisten toimenpiteidensä luonnetta

Tämä skenaario kuvaa tilannetta, jossa jäsenvaltio päättää muuttaa käyttöön ottamiensa vastaavien vaihtoehtoisten toimenpiteiden laajuutta tai luonnetta sen jälkeen, kun 14 artiklan 3 kohta on saatettu osaksi kansallista lainsäädäntöä. Esimerkiksi: Toimenpiteitä A, B ja C soveltava jäsenvaltio päättää muuttaa toimenpiteitä ja alkaa soveltaa toimenpiteitä C, E ja D.

Kuten edellä skenaariossa 1 kuvattiin, rakennusten energiatehokkuutta koskevan direktiivin 14 artiklan 3 kohdassa edellytetään, että jäsenvaltiot ilmoittavat komissiolle aikomuksestaan soveltaa vaihtoehtoisia toimenpiteitä ennen kyseisten vaihtoehtoisten toimenpiteiden soveltamista. Tätä varten jäsenvaltion on 14 artiklan 3 kohdan mukaisesti toimitettava komissiolle täydentävä raportti, joka osoittaa, että muutettujen vaihtoehtoisten toimenpiteiden vaikutus vastaa 14 artiklan 1 kohdassa tarkoitettujen tarkastusjärjestelmien vaikutusta. Tämän jälkeen komissio arvioi täydentävän raportin varmistaakseen, että kyseessä oleva jäsenvaltio saavuttaa jatkossakin vastaavan säästötason.

c) Skenaario 3: Rakennuskantaan tehdyt muutokset vaikuttavat 14 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan ja tästä syystä vaihtoehtoisten toimenpiteiden laajuuteen

Rakennuskannan muuttuessa ja kehittyessä myös 14 artiklan 1 kohdan mukaisesti perustetut tarkastusjärjestelmät muuttuvat. Esimerkiksi kun markkinoille tulee yhä enemmän lähes nollaenergiarakennuksia, on todennäköistä, että nimellisteholtaan yli 70 kW:n rakennusten osuus pienenee. Lisäksi rakennuksen automaatio- ja ohjausjärjestelmillä varustetut rakennukset (katso 2.8 luku) vapautetaan tarkastuksista. Ajan mittaan näillä kahdella tekijällä voi olla merkittävä vaikutus tarkastusjärjestelmien laajuuteen ja tästä syystä kaikkiin vastaaviin vaihtoehtoisiin toimenpiteisiin, joita jäsenvaltiot ovat jo ottaneet käyttöön.

Jäsenvaltiot voivat tunnistaa tällaisia muutoksia esimerkiksi erillisellä tutkimuksella tai jatkuvalla vaihtoehtoisten toimenpidejärjestelmien arvioinnilla. Jäsenvaltiot voivat myös ilmoittaa tällaisista muutoksista yhdennettyjä kansallisia energia- ja ilmastosuunnitelmia koskevissa edistymisraporteissaan, jotka Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) 2018/1999 (14), jäljempänä ’asetus (EU) 2018/1999’, 17 artiklan mukaan on toimitettava kahden vuoden välein.

Jos kansallisen rakennuskannan muutokset ovat sellaisia, että vaihtoehtoisten toimenpiteiden laajuus tai teho ei enää vastaa tarkastusjärjestelmää, kyseessä olevan jäsenvaltion olisi mukautettava vaihtoehtoisia toimenpiteitä. Jäsenvaltiot voivat tehdä tämän joko muuttamalla olemassa olevia toimenpiteitä tai ottamalla käyttöön uusia toimenpiteitä.

Rakennusten energiatehokkuutta koskevan direktiivin 14 artiklan 3 kohdassa edellytetään, että jäsenvaltiot ilmoittavat komissiolle aikomuksestaan soveltaa vaihtoehtoisia toimenpiteitä ennen kyseisten vaihtoehtoisten toimenpiteiden soveltamista. Rakennuskannan muutosten myötä jäsenvaltio voi joutua muuttamaan vastaavia toimenpiteitään; tällaisissa tapauksissa kyseessä olevan jäsenvaltion on rakennusten energiatehokkuutta koskevan direktiivin 14 artiklan 3 kohdan mukaisesti ilmoitettava komissiolle muutoksista ennen muutettujen vaihtoehtoisten toimenpiteiden soveltamista.

Jäsenvaltion on 14 artiklan 3 kohdan mukaisesti ilmoitettava asiasta komissiolle toimittamalla täydentävän raportin, joka osoittaa, että muutettujen vaihtoehtoisten toimenpiteiden vaikutus vastaa 14 artiklan 1 kohdassa tarkoitettujen tarkastusjärjestelmien vaikutusta. Tämän jälkeen komissio arvioi täydentävän raportin varmistaakseen, että kyseessä oleva jäsenvaltio saavuttaa jatkossakin vastaavan säästötason.

d) Skenaario 4: Jäsenvaltiot päättävät ottaa vaihtoehtoiset toimenpiteet käyttöön ensimmäistä kertaa

Tämä skenaario koskee tilannetta, jossa jäsenvaltiot, jotka ovat aiemmin käyttäneet tarkastusjärjestelmiä, päättävät siirtyä vaihtoehtoisiin toimenpiteisiin ensimmäistä kertaa.

Rakennusten energiatehokkuutta koskevan direktiivin 14 artiklan 3 kohdassa edellytetään, että jäsenvaltiot ilmoittavat komissiolle aikomuksestaan hyödyntää tätä vaihtoehtoa ennen kyseisten vaihtoehtoisten toimenpiteiden soveltamista. Tätä varten jäsenvaltion on 14 artiklan 3 kohdan mukaisesti toimitettava komissiolle raportti, joka osoittaa, että muutettujen vaihtoehtoisten toimenpiteiden vaikutus vastaa 14 artiklan 1 kohdassa tarkoitettujen tarkastusjärjestelmien vaikutusta. Tämän jälkeen komissio arvioi raportin varmistaakseen, että kyseessä oleva jäsenvaltio todella saavuttaa vastaavan säästötason.

e) Raporttien toimittaminen

Rakennusten energiatehokkuutta koskevan direktiivin 14 artiklan 3 kohdan mukaan jäsenvaltioiden on toimitettava vastaavuutta koskeva raportti komissiolle ennen vaihtoehtoisten toimenpiteiden soveltamista. Komissio arvioi raportin ja ryhtyy kyseisen jäsenvaltion kannalta asianmukaisiin toimenpiteisiin.

Rakennusten energiatehokkuutta koskevan direktiivin 14 artiklan 3 kohdan mukaan jäsenvaltioiden on myös toimitettava vastaavuutta koskeva raportti osana yhdennettyjä kansallisia energia- ja ilmastosuunnitelmiaan. Asetuksen (EU) 2018/1999 17 artiklan mukaan kunkin jäsenvaltion on toimitettava raportti seuraavassa sopivassa raportointisyklin vaiheessa (15). Jos raportointisykli osuu yhteen uusien tai muutettujen vaihtoehtoisten toimenpiteiden ajankohdan kanssa, jäsenvaltio voi toimittaa vastaavuutta koskevan raportin yhdennetyn kansallisen energia- ja ilmastosuunnitelmansa liitteenä.

Jos ajankohdat eivät osu yhteen edellä kuvatulla tavalla, jäsenvaltion on rakennusten energiatehokkuutta koskevan direktiivin 14 artiklan 3 kohdan mukaan joka tapauksessa toimitettava raporttinsa komissiolle ennen toimenpiteiden käyttöönottoa. Jäsenvaltiot voivat toimittaa raporttinsa suoraan energian pääosastolle, mutta niiden on asetuksen (EU) 2018/1999 17 artiklan mukaan toimitettava raportti myös seuraavan yhdennettyä kansallista energia- ja ilmastosuunnitelmaa koskevan syklin aikana.

2.3.3 Itsesäätyvien laitteiden ja rakennuksen automaatio- ja ohjausjärjestelmien asentamista koskevat vaatimukset (rakennusten energiatehokkuutta koskevan direktiivin 8 artiklan 1 kohta, 14 artiklan 4 kohta ja 15 artiklan 4 kohta)

2.3.3.1 Rakennuksen automaatio- ja ohjausjärjestelmät (rakennusten energiatehokkuutta koskevan direktiivin 2 artiklan 3 a kohta, 14 artiklan 4 kohta ja 15 artiklan 4 kohta)

Rakennuksen automaatio- ja ohjausjärjestelmät ovat laajalti tunnettu ja käytössä oleva käsite, jonka merkitys voi vaihdella huomattavasti. Ennen rakennuksen automaatio- ja ohjausjärjestelmiä koskevien vaatimusten käsittelemistä on tärkeää korostaa, mitä käsitteellä tarkoitetaan rakennusten energiatehokkuutta koskevan direktiivin 14 ja 15 artiklan soveltamisalan osalta.

Ensinnäkin rakennuksen automaatio- ja ohjausjärjestelmä on järjestelmä, joka vastaa rakennusten energiatehokkuutta koskevan direktiivin 2 artiklan 3 a kohdassa annettua määritelmää, joka kuuluu seuraavasti (16):

”3 a) ”rakennuksen automaatio- ja ohjausjärjestelmillä” tarkoitetaan järjestelmää, joka kattaa kaikki tuotteet, ohjelmistot ja tekniset palvelut, jotka voivat tukea rakennuksen teknisten järjestelmien energiatehokasta, taloudellista ja turvallista toimintaa automaattisen ohjauksen avulla sekä helpottamalla kyseisten rakennuksen teknisten järjestelmien manuaalista hallintaa;”

Lisäksi rakennusten energiatehokkuutta koskevan direktiivin 14 ja 15 artiklan mukaan rakennuksen automaatio- ja ohjausjärjestelmällä on kyettävä kaikkiin kyseisen direktiivin 14 artiklan 4 kohdassa ja 15 artiklan 4 kohdassa lueteltuihin toimintoihin eli

a) jatkuvasti seuraamaan, kirjaamaan ja analysoimaan energian käyttöä sekä mahdollistamaan sen mukauttaminen;

b) tekemään vertailevaa analyysiä rakennuksen energiatehokkuudesta, havaitsemaan rakennuksen teknisten järjestelmien tehokkuushävikki ja ilmoittamaan tiloista tai rakennuksen teknisestä hallinnoinnista vastaavalle henkilölle energiatehokkuuden parantamiseen liittyvistä mahdollisuuksista; ja

c) mahdollistamaan viestintä toisiinsa yhteydessä olevien rakennuksen teknisten järjestelmien kanssa ja muiden rakennuksen sisäisten laitteiden kanssa sekä yhteentoimivuus rakennuksen teknisten järjestelmien välillä erilaisesta valmistajakohtaisesta teknologiasta, laitteista ja valmistajista riippumatta.

Rakennuksen automaatio- ja ohjausjärjestelmät, jotka on asennettu muihin kuin asuinrakennuksiin rakennusten energiatehokkuutta koskevan direktiivin 14 artiklan 4 kohdan ja 15 artiklan 4 kohdan velvoitteiden mukaisesti, on vastattava kyseisen direktiivin 2 artiklan 3 a kohdan määritelmää sekä sisällettävä kaikki edellä luetellut ominaisuudet. Kyseiset ominaisuudet olisi taattava vähintään sellaisten rakennuksen teknisten järjestelmien osalta, jotka kuuluvat rakennusten energiatehokkuutta koskevan direktiivin 14 ja 15 artiklan soveltamisalaan, eli lämmitysjärjestelmät, ilmastointijärjestelmät, yhdistetyt lämmitys- ja ilmanvaihtojärjestelmät, yhdistetyt ilmastointi- ja ilmanvaihtojärjestelmät.

Vaikka automaatio- ja ohjausjärjestelmät ovat olleet yleisiä joissakin rakennusluokissa (esim. muut kuin asuinrakennukset), useimmissa rakennuksissa ei ole tällaisia edistyneitä ominaisuuksia ja edellä kuvatut vaatimukset täyttävät järjestelmät on tästä syystä päivitettävä, mikä voi olla merkittävä hanke.

Tästä syystä on erityisen tärkeää, että asianosaisille (esim. niiden rakennusten, joiden osalta vaatimukset on täytettävä, kiinteistönjohtajat) tiedotetaan siitä, että vaatimusten soveltamisala on laajempi kuin mitä kyseiset järjestelmät yleensä kattavat.

2.3.3.2 Itsesäätyvät laitteet (rakennusten energiatehokkuutta koskevan direktiivin 8 artiklan 1 kohta)

Rakennusten energiatehokkuutta koskevassa direktiivissä viitataan itsesäätyviin laitteisiin, mutta siinä ei anneta käsitteelle tarkkaa määritelmää. Rakennusten energiatehokkuutta koskevan direktiivin 8 artiklan 1 kohdassa kuitenkin selvennetään, että kyseisenlaisen laitteen on säädeltävä erikseen lämpötilaa rakennuksen osan kussakin huoneessa (tai, sen ollessa perusteltua, määrätyllä alueella). Näiden säännösten soveltamisen seurauksena asennettujen laitteiden olisi siis

a) mahdollistettava lämmitystehon automaattinen säätäminen sisälämpötilan mukaan (ja mahdollisesti muiden parametrien mukaan (17));

b) mahdollistettava lämmitystehon säätely kussakin huoneessa (tai alueella) kyseisen huoneen (tai alueen) lämmitysasetusten mukaisesti.

Tämä merkitsee erityisesti, että

a) mikään lämmitystehon manuaaliseen säätelyyn perustuva ratkaisu ei täyttäisi vaatimuksia, vaikka säätely voitaisiin toteuttaa huonekohtaisesti (tai aluekohtaisesti);

b) mikään ratkaisu, joka mahdollistaisi lämpötilan automaattisen säätelyn, mutta ei mahdollistaisi sitä huonekohtaisesti (tai aluekohtaisesti, ei täyttäisi vaatimuksia (esim. asuntokohtainen automaattinen säätely).

On tärkeää huomata, että asennettujen järjestelmien lukumäärästä tai tyypistä riippumatta merkittävää on se, että käyttäjien on mahdollista säätää järjestelmän lämpötila-asetuksia ja varmistaa, että asetuksia noudatetaan (18).

Seuraavassa taulukossa annetaan joitakin ohjeellisia esimerkkejä laitteista, jotka täyttävät vaatimuksen erityyppisten järjestelmien osalta (19):

Taulukko 2

Esimerkkejä itsesäätyvistä laitteista

Laite Järjestelmän tyyppi Säätelyominaisuus Termostaattilämmittimen venttiili Vesikiertolämmitysjärjestelmä ja lämmittimet Kuuman veden säteilijään virtauksen säätely lämpötila-asetuksen mukaan Huonetermostaatti Vesikiertolämmitysjärjestelmä ja pintojen lämmitys (esim. lattialämmitys) Kuuman veden pintojen lämmitykseen virtauksen säätely huoneen sekoitusventtiilin avulla Puhallinkonvektoriyksikön termostaatti Vesikiertolämmitys-/jäähdytysjärjestelmä Kuuman/kylmän vesi- tai ilmavirran säätäminen lämpötila-asetuksen mukaan Yksittäinen termostaatti Erilliset lämmittimet tai ilmastointilaitteet Lämmitystehon säätäminen lämpötila-asetuksen mukaan

a) Lämmitys, ilmastointi vai molemmat?

Rakennusten energiatehokkuutta koskevan direktiivin 8 artiklan 1 kohdan toisessa ja kolmannessa alakohdassa viitataan rakennuksen teknisiin järjestelmiin niiden laajassa merkityksessä (rakennusten energiatehokkuutta koskevan direktiivin 2 artiklassa annettu määritelmä). Itsesäätyviä laitteita koskevissa säännöksissä (kolmas alakohta) ei täsmennetä, mikä järjestelmätyyppi on kyseessä, mutta siinä viitataan lämpötilan säätely, mikä koskee sekä lämmitystä että tilojen jäähdytykseen käytettäviä järjestelmiä.

Tästä syystä lämmitysjärjestelmien lisäksi myös ilmastointijärjestelmät ja tilojen jäähdytykseen käytettävien järjestelmien pitäisi täyttää itsesäätyviin laitteisiin liittyvät vaatimukset.

Erityisesti tekstin viittausta ”lämmitettyyn alueeseen” ei pitäisi tulkita siten, että se rajaa vaatimukset implisiittisesti koskemaan ainoastaan lämmitysjärjestelmiä.

Kyseisten säännösten painopiste on kuitenkin lämmityksessä, sillä valtaosa ilmastointi-/jäähdytysjärjestelmistä on jo varustettu huone- tai aluekohtaisella seurannalla ja ohjauksella.

Lisäksi kun lämmönkehittimiä vaihdetaan olemassa olevissa rakennuksissa, itsesäätyvien laitteiden asentamista koskevaa vaatimusta olisi sovellettava ainoastaan lämmitysjärjestelmiin (20).

Rakennusten energiatehokkuutta koskevan direktiivin 8 artiklan 1 kohdan kolmannessa alakohdassa ei myöskään edellytetä itsesäätyvien laitteiden asentamista tapauksissa, joissa jäähdyttimiä vaihdetaan olemassa olevissa rakennuksissa. Jäsenvaltiot voivat kuitenkin harkita tällaisen lisävaatimuksen käyttöönottoa (21), sillä vaatimus olisi yhdenmukainen kyseisten säännösten yleisen tavoitteen kanssa: riittävän säätelyominaisuuden takaaminen ja energian tuhlauksen välttäminen.

Seuraavassa taulukossa esitetään yhteenveto erilaisista mahdollisista tapauksista.

Taulukko 3

Tapaukset, joissa olisi sovellettava itsesäätyvien laitteiden asentamista koskevaa vaatimusta

Uusi tai olemassa oleva rakennus Toimenpiteen tyyppi Pitääkö itsesäätyvien laitteiden asentamista koskevaa vaatimusta soveltaa? Uusi Lämmitysjärjestelmän asentaminen Kyllä Uusi Tilojen jäähdytykseen käytettävän järjestelmän asentaminen Kyllä Olemassa oleva Lämmönkehittimien vaihtaminen Kyllä (ainoastaan lämmitysjärjestelmän osalta) Olemassa oleva Jäähdyttimien vaihtaminen Jäsenvaltion päätettävissä

b) Huone- vai aluekohtaisesti?

Pääasiallisena vaatimuksena on, että lämpötilaa on voitava säädellä huonekohtaisesti. Itsesäätyvien laitteiden asentaminen aluekohtaisesti on kuitenkin perusteltava.

”Huone” on ymmärrettävä seinien, lattian ja katon rajaamaksi rakennuksen osaksi.

”Lämmitetty alue” on ymmärrettävä rakennuksen tai rakennuksen osan alueeksi, joka sijaitsee yhdessä kerroksessa ja jonka lämpöparametrit ovat yhtenäiset ja vastaavat lämpötilan säätelyä koskeviin tarpeisiin (eli käsite vastaa ”lämpöalueen” käsitettä, jota käytetään yleisesti energiatehokkuuden laskennan yhteydessä).

Seuraavassa esitetään kaksi esimerkkiä tapauksista (22), joissa voi olla perusteltua soveltaa vaatimuksia aluekohtaisesti, ei huonekohtaisesti:

a) toimistorakennuksessa sijaitsevat vierekkäiset toimistot, joiden sisäympäristöä koskevat vaatimukset vastaavat toisiaan;

b) viereiset huoneet/tilat, joita ei ole erotettu toisistaan fyysisesti (esim. asunnon avokeittiö ja olohuone).

Soveltuvimman säätelyn laajuuden arviointi (huone vai alue) riippuu yleensä tietyn rakennuksen tai rakennuksen osan suunnittelusta ja käyttötarkoituksesta sekä niissä olevista tiloista. Arvioinnissa tärkein huomioon otettava seikka on yleensä se, voidaanko useisiin huoneisiin soveltaa samoja sisäympäristöä koskevia vaatimuksia, ja voidaanko ne näin ollen yhdistää yhdeksi alueeksi (lämpötilan säätelyn näkökulmasta). Tällaiset tapaukset olisi perusteltava hyvin.

Jäsenvaltiot voivat sallia tiettyjen kansallisten, alueellisten tai paikallisten erityispiirteiden vuoksi aluekohtaisen lämpötilan säätelyn tiettyjen rakennusten tai rakennusten osien luokkien osalta, kun tälle on riittävät perusteet. Tällaisissa tapauksissa jäsenvaltioiden olisi selvennettävä kohteena olevien rakennusten tai rakennusten osien luokat sekä huomioon otetut kansalliset, alueelliset tai paikalliset erityispiirteet. Jäsenvaltioiden olisi myös perusteltava (23) poikkeuksen salliminen kyseisiä rakennusten tai rakennusten osien luokkia koskevasta pääasiallisesta vaatimuksesta.

2.3.3.3 Milloin velvoitteita aletaan soveltaa? (rakennusten energiatehokkuutta koskevan direktiivin 8 artiklan 1 kohta, 14 artiklan 4 kohta ja 15 artiklan 4 kohta)

a) Itsesäätyvät laitteet (rakennusten energiatehokkuutta koskevan direktiivin 8 artiklan 1 kohta)

Direktiivissä edellytetään, että uudet rakennukset varustetaan itsesäätyvillä laitteilla. Tätä edellytetään myös olemassa olevien rakennusten osalta, kun niissä vaihdetaan lämmönkehittimiä.

Näitä velvoitteita sovelletaan kaikkiin rakennusten ja järjestelmien tyyppeihin, paitsi jos velvoitteiden täyttäminen ei ole teknisesti ja taloudellisesti toteutettavissa (ks. (b) kohta).

Rakennusten energiatehokkuutta koskevan direktiivin 2 artiklan 15 b kohdassa ”lämmönkehitin” määritellään seuraavasti:

””lämmönkehittimellä” tarkoitetaan lämmitysjärjestelmän osaa, joka tuottaa hyötylämpöä yhdellä tai useammalla seuraavista prosesseista: a) polttoaineiden poltto esimerkiksi lämmityskattilassa; b) sähkövastuslämmitysjärjestelmän lämmityselementeissä tapahtuva Joule-ilmiö; c) lämmön talteenotto ympäröivästä ilmasta, ilmanvaihdon poistoilmasta tai vesi- tai maalämpölähteestä lämpöpumppua käyttäen;”.

On tärkeää ottaa huomioon, että tässä määritelmässä ei eroteta lämmönsäteilijöistä erillisiä lämmönkehittimiä (esim. lämmityskattila ja lämmittimet) sellaisista lämmönkehittimistä, jotka on integroitu lämmönsäteilijään itsenäisessä lämmitysjärjestelmässä (esim. sähkövastuslämmittimet). Tämä tarkoittaa, että (itsesäätymistä) koskevia velvoitteita olisi sovellettava myös jälkimmäisessä tapauksessa (eli kun itsenäinen lämmitysjärjestelmä vaihdetaan olemassa olevassa rakennuksessa).

Kun rakennukset on varustettu useilla lämmönkehittimillä, voi tulla esiin tilanteita, joissa vain osa lämmönkehittimistä vaihdetaan. Tällaisissa tilanteissa olisi myös sovellettava itsesäätyvien laitteiden asentamista koskevaa vaatimusta, kun se on teknisesti ja taloudellisesti toteutettavissa. Erityisesti jos useita lämmönkehittimiä on liitetty yhteen, niitä käytetään samaa tilaa varten ja vähintään yksi lämmönkehitin vaihdetaan, vaatimusta sovelletaan. Jos rakennus on varustettu useilla riippumattomilla lämmönkehittimillä, joita käytetään eri tiloja varten, jäsenvaltiot voivat sallia sen, että vaatimusta sovelletaan ainoastaan niihin tiloihin, joita varten vaihdettavia lämmönkehittimiä käytetään.

Jos kyseessä on olemassa oleva rakennus, joka on liitetty kaukolämpöjärjestelmään ja jota ei ole varustettu lämmönkehittimillä rakennuksen tasolla, itsesäätyvien laitteiden asentamista koskevaa vaatimusta sovellettaisiin yleensä silloin, kun kaukolämpögeneraattorit vaihdetaan. Tämä voi joissakin tapauksissa aiheuttaa hankaluuksia, jotka liittyvät esimerkiksi omistajuuteen (24) tai taloudelliseen toteutettavuuteen (25). Tällaisissa tapauksissa jäsenvaltiot voivat tutkia vaihtoehtoisia tapoja varmistaa, että itsesäätyvät laitteet asennetaan, esimerkiksi seuraavasti:

a) vaatia, että itsesäätyvät laitteet asennetaan, kun rakennuksen lämmönvaihtimet vaihdetaan;

b) laatia ja toteuttaa itsesäätyvien laitteiden asteittaista käyttöönottoa koskevan etenemissuunnitelman, jolla pyritään kattamaan kaikki rakennukset mutta hajauttamaan kustannukset riittävälle ajanjaksolle.

Kun olemassa olevaan rakennukseen tai rakennuksen osaan, joka oli jo varustettu lämmitysjärjestelmällä (esim. keskuslämmitysjärjestelmän asentaminen korvaamaan rakennuksen yksittäiset lämmitysjärjestelmät), asennetaan uusi lämmitysjärjestelmä, olisi sovellettava itsesäätyvien laitteiden asentamista koskevaa vaatimusta, sillä tähän liittyy epäsuorasti lämmönkehittimien vaihtaminen.

Itsesäätyvien laitteiden asentamista koskevaa vaatimusta olisi sovellettava myös tilanteessa, jossa rakenteeseen, joka ei aiemmin ollut rakennusten energiatehokkuutta koskevassa direktiivissä tarkoitettu rakennus mutta josta on tullut sellainen myöhemmin kunnostustöiden seurauksena.

b) Rakennuksen automaatio- ja ohjausjärjestelmät (rakennusten energiatehokkuutta koskevan direktiivin 14 artiklan 4 kohta ja 15 artiklan 4 kohta)

Rakennuksen automaatio- ja ohjausjärjestelmien asentamista koskevia säännöksiä sovelletaan kaikkiin (uusiin ja olemassa oleviin) muihin kuin asuinrakennuksiin, joissa on lämmitys-, ilmastointi- ja yhdistetyt lämmitys- ja ilmanvaihtojärjestelmät sekä yhdistetyt ilmastointi- ja ilmanvaihtojärjestelmät, joiden nimellisteho on yli 290 kW.

Kyseistä 290 kW:n kynnysarvoa sovelletaan kuhunkin järjestelmään erikseen, eli velvoitteita sovelletaan 14 artiklan 4 kohdan ja 15 artiklan 4 kohdan mukaan kaikissa seuraavissa tapauksissa:

a) lämmitysjärjestelmän nimellisteho on yli 290 kW;

b) yhdistetyn lämmitys- ja ilmanvaihtojärjestelmän nimellisteho on yli 290 kW;

c) ilmastointijärjestelmän nimellisteho on yli 290 kW;

d) yhdistetyn ilmastointi- ja ilmanvaihtojärjestelmän nimellisteho on yli 290 kW.

Nimellistehon määrittämistä koskevat lisäselvitykset annetaan 2.3.2.2 kohdassa.

2.3.4 Tekninen, taloudellinen ja toiminnallinen toteutettavuus (rakennusten energiatehokkuutta koskevan direktiivin 8 artiklan 1 kohta, 14 artiklan 4 kohta ja 15 artiklan 4 kohta)

”Toteutettavuuden” käsite on merkityksellinen, kun

a) sovelletaan rakennusten energiatehokkuutta koskevan direktiivin 8 artiklan 1 kohdan mukaisia järjestelmävaatimuksia; kyseisessä säännöksessä todetaan, että järjestelmävaatimuksia on sovellettava ”sikäli kuin ne ovat teknisesti, taloudellisesti ja toiminnallisesti toteutettavissa (26)”, ja

b) asennetaan itsesäätyviä laitteita (rakennusten energiatehokkuutta koskevan direktiivin 8 artiklan 1 kohta) ja rakennuksen automaatio- ja ohjausjärjestelmiä (rakennusten energiatehokkuutta koskevan direktiivin 14 artiklan 4 kohta ja 15 artiklan 4 kohta), sillä niihin liittyviä vaatimuksia sovelletaan vain, ”kun se on teknisesti ja taloudellisesti toteutettavissa”.

On otettava huomioon, että jäsenvaltioiden on määritettävä yksityiskohtaisesti, missä tietyissä tilanteissa vaatimusten täyttäminen ei ole teknisesti, taloudellisesti ja/tai toiminnallisesti toteutettavissa. Jäsenvaltioiden olisi varmistettava, että nämä tapaukset tunnistetaan, määritellään ja perusteellaan selkeästi (27).

Teknisen, taloudellisen ja toiminnallisen toteutettavuuden tulkintaa ei pidä jättää pelkästään asianosaisten tahojen (esim. omistajat tai järjestelmän asentajat (28)) tehtäväksi. Olosuhteet, joissa toteutettavuutta arvioidaan, olisi määriteltävä jäsenvaltion tasolla tai alueellisella tasolla, jos alueelliset olosuhteet vaikuttavat vain osaan jäsenvaltion alueesta. Jälkimmäisessä tapauksessa alueelliset olosuhteet olisi kuitenkin määriteltävä kansallisissa täytäntöönpanotoimissa. Kaikissa tapauksissa kyseiset olosuhteet olisi dokumentoitava (esim. osana teknisiä suuntaviivoja), ja niitä on sovellettava yhtenäisellä tavalla koko maassa tai sovellettavissa tapauksissa tietyllä sen alueella. Lisäksi järjestelmävaatimusten soveltamatta jättämistä olisi arvioitava selkein menettelyin, jotka ovat julkisen viranomaisen määrittämiä ja valvomia.

Nämä menettelyt voivat vaihdella eri rakennustyyppien mukaan erityisesti siksi, että voidaan käsitellä eri tyyppejä, joiden osalta tekninen, taloudellinen tai toiminnallinen toteutettavuus voi olla ongelmallista.

Yhtenä esimerkkinä ovat historialliset tai suojelukohteiksi luokitellut rakennukset, joihin voi liittyä erityisiä rajoitteita, jotka vaikeuttavat joidenkin vaatimusten soveltamista. Tässä yhteydessä on otettava huomioon, että vaatimusten noudattaminen ei pääasiassa muuttaisi historiallisen tai suojelukohteeksi luokitellun rakennuksen luonnetta tai ulkonäköä.

Epäselvyyksien välttämiseksi on myös otettava huomioon, että vaatimuksia sovelletaan kaikkiin rakennusluokkiin, joiden osalta direktiivissä annetaan jäsenvaltioille mahdollisuus ottaa käyttöön poikkeuksia energiatehokkuutta koskevien vähimmäisvaatimusten soveltamisen osalta (rakennusten energiatehokkuutta koskevan direktiivin 4 artiklan 2 kohta).

Tästä huolimatta tiettyjen rakennusten ominaispiirteet voidaan ottaa huomioon vaatimusten noudattamisen teknistä, taloudellista ja/tai toiminnallista toteutettavuutta arvioitaessa. Joissakin poikkeuksellisissa tapauksissa, joissa voidaan osoittaa, että vaatimusten noudattaminen ei ole teknisesti, taloudellisesti tai toiminnallisesti mahdollista tietyn rakennuksen osalta, vaatimukset voidaan jättää huomiotta. Tällainen päätelmä voidaan tehdä vain tapauskohtaisesti, ja jäsenvaltioiden ei pidä ottaa käyttöön järjestelmällisiä vapautuksia minkään rakennusluokan osalta.

Seuraavassa taulukossa esitetään, miten kutakin toteutettavuuden tyyppiä voidaan tulkita, sekä annetaan niistä esimerkkejä.

Taulukko 4

Teknisen, taloudellisen ja toiminnallisen toteutettavuuden tulkinta

Toteutettavuuden tyyppi (29) Merkitys Esimerkkejä Tekninen toteutettavuus Vaatimusten noudattaminen on teknisesti toteutettavissa, kun järjestelmän ja rakennuksen (tai rakennuksen osan) tekniset ominaisuudet mahdollistavat vaatimusten soveltamisen. Vaatimusten noudattaminen ei ole teknisesti toteutettavissa, kun niitä on mahdotonta soveltaa teknisestä näkökulmasta eli kun järjestelmän tekniset ominaisuudet estävät vaatimusten soveltamisen. Tekninen toteutettavuus muodostuu ongelmaksi, jos järjestelmä ei salli niiden laitteiden asentamista, joita tarvitaan vaatimusten täyttämiseksi, esimerkiksi, jos — imu- ja pakoventtiilit eivät sijaitse samassa paikassa (ilmanvaihtojärjestelmien lämmön talteenottoa koskevien vaatimusten osalta); — putkien osiin ei voida päästä käsiksi (putkien eristämistä koskevien vaatimusten osalta). Taloudellinen toteutettavuus Taloudellinen toteutettavuus liittyy vaatimusten soveltamisesta aiheutuviin kustannuksiin sekä siihen, i) ovatko kustannukset oikeasuhteisia suunnitellun toimenpiteen kustannuksiin nähden (esim. järjestelmän päivittäminen); ii) ylittävätkö odotetut hyödyt kustannukset (30), kun huomioon otetaan järjestelmän odotettavissa oleva elinikä. Taloudellinen toteutettavuus voidaan laskea esimerkiksi seuraavien seikkojen perusteella: — vaatimusten soveltamiseen liittyvien kustannusten ja suunnitellun toimenpiteen kustannusten (esim. lämmönkehittimen vaihtaminen) välinen enimmäissuhde; — kustannusten kattamisen enimmäisaika ottaen huomioon vaatimusten soveltamisesta saatava rahalliset hyödyt. Toiminnallinen toteutettavuus (31) Vaatimusten soveltaminen ei ole toiminnallisesti toteutettavissa, jos tämä johtaisi muutoksiin, jotka estäisivät järjestelmän toiminnan tai rakennuksen (tai rakennuksen osan) käytön, kun huomioon otetaan erityiset rajoitteet (esim. määräykset), joita voidaan soveltaa järjestelmään ja/tai rakennukseen. Järjestelmävaatimusten soveltaminen ei välttämättä ole toiminnallisesti toteutettavissa esimerkiksi, kun — sovellettavat (esim. turvallisuutta koskevat) määräykset ovat ristiriidassa vaatimusten kanssa; — määräysten soveltaminen johtaisi rakennuksen tai rakennuksen käytettävyyden merkittävään heikkenemiseen (esim. rakennuksen tilan merkittävä väheneminen).

a) Muita itsesäätyvien laitteiden asentamisen tekniseen ja taloudelliseen toteutettavuuteen liittyviä näkökohtia

Valtaosassa tapauksia itsesäätyvien laitteiden asentamisen tekninen ja taloudellinen toteutettavuus ei koske uusia rakennuksia, sillä tarve lämpötilan itsesäätymiselle huoneen (tai alueen) tasolla voidaan täyttää suunnitteluvaiheessa, minkä ansiosta teknisiä esteitä ei synny myöhemmissä vaiheissa ja voidaan varmistaa, että tähän liittyy mahdollisimman vähän kustannuksia. Yksi selkeä esimerkki tapauksesta, jossa itsesäätyvien laitteiden asentaminen huoneeseen tai alueelle ei olisi teknisesti toteutettavissa, on tilanne, jossa huonetta tai aluetta ei lämmitetä (tai jäähdytetä).

Olemassa olevien rakennusten osalta tekninen toteutettavuus voi olla ongelma, jos itsesäätyviä laitteita ei voida asentaa tekemättä merkittäviä muutoksia järjestelmiin ja/tai rakennukseen, mikä johtaisi väistämättä kestämättömiin kustannuksiin (esimerkiksi kun kyseessä on tietyt lattialämmitysjärjestelmien tyypit olemassa olevissa rakennuksissa).

Taloudellinen toteutettavuus voi muodostua ongelmaksi myös olemassa olevissa rakennuksissa, jos itsesäätyvien laitteiden asentamisesta aiheutuvat kustannukset ovat liiallisia lämmönkehittimen vaihtamisesta aiheutuviin kustannuksiin nähden. Kun jäsenvaltio päättää arvioida toteutettavuutta kustannusten perusteella, jäsenvaltion olisi selvennettävä, miten kustannukset lasketaan ja miten niitä verrataan. Kaksi seuraavaa lähestymistapaa voivat tulla kysymykseen:

a) Itsesäätyvien laitteiden asennuksesta aiheutuvien alkuvaiheen kustannusten vertaaminen lämmönkehittimien vaihtamisesta aiheutuviin kustannuksiin sekä näiden kustannusten välistä enimmäissuhdetta koskevan kynnysarvon asettaminen. Tämä lähestymistapa vastaa direktiivin (EU) 2018/844 johdanto-osan 21 kappaletta, joka kuuluu seuraavasti: ”Kunkin huoneen tai perustelluissa tapauksissa rakennuksen osan määrätyn lämmitetyn alueen lämpötilaa erikseen säätelevien itsesäätyvien laitteiden asentamista olemassa oleviin rakennuksiin olisi tarkasteltava, kun tämä on taloudellisesti toteutettavissa esimerkiksi silloin, kun kustannukset ovat alle kymmenen prosenttia vaihdettujen lämmönkehittimien kokonaiskustannuksista.”

b) Itsesäätyvien laitteiden asennuksesta aiheutuvien alkuvaiheen kustannusten vertaaminen niiden asentamisen myötä odotettavasti saavutettaviin energiasäästöihin ja kustannusten kattamisen enimmäisaikaa koskevan kynnysarvon asettaminen (esim. viisi vuotta).

Vaikka molemmat lähestymistavat ovat mahdollisia, jälkimmäinen vaihtoehto olisi suositeltavampi, sillä valtaosassa tapauksia alkuvaiheen kustannukset katetaan lyhyessä ajassa (yleensä kahdessa tai kolmessa vuodessa).

Taulukko 5

Itsesäätyvien laitteiden asentamisen teknisen ja taloudellisen toteutettavuuden mahdollinen tulkinta

Toteutettavuuden tyyppi Mitä se voi tarkoittaa Voidaan soveltaa uusiin rakennuksiin olemassa oleviin rakennuksiin Tekninen toteutettavuus Huoneessa (alueella) ei ole lämmitystä/jäähdytystä. Kyllä (mutta harvinaista) Kyllä (mutta harvinaista) Lämmitysjärjestelmän vuoksi itsesäätyvien laitteiden asentaminen on mahdotonta. Ei Kyllä (mutta ei usein) Taloudellinen toteutettavuus Alkuvaiheen kustannukset ovat liian korkeat muihin kustannuksiin nähden. Ei Kyllä (mutta ei usein) Sijoitusta ei voida kattaa riittävällä tavalla. Ei Kyllä (mutta harvinaista)

b) Muita rakennuksen automaatio- ja ohjausjärjestelmien asentamisen tekniseen ja taloudelliseen toteutettavuuteen liittyviä näkökohtia

Valtaosassa tapauksia se, onko rakennuksen automaatio- ja ohjausjärjestelmien asentaminen teknisesti ja taloudellisesti toteutettavissa, ei koske uusia rakennuksia, koska

a) rakennuksen ja järjestelmän suunnittelulla voidaan varmistaa, että rakennuksen automaatio- ja ohjausjärjestelmien asentamiselle ei ole teknisiä esteitä;

b) rakennuksen ja järjestelmän suunnittelulla voidaan varmistaa, että rakennuksen automaatio- ja ohjausjärjestelmien asentamisesta aiheutuu mahdollisimman vähän kustannuksia;

c) rakennuksen automaatio- ja ohjausjärjestelmien asentaminen on jo yleinen käytäntö uusissa suurissa muissa kuin asuinrakennuksissa.

Olemassa olevien rakennusten osalta ainoat tapaukset, joissa tekninen toteutettavuus voi muodostua ongelmaksi, ovat tilanteita, joissa rakennuksen teknisiä järjestelmiä ei voida ohjata tai joissa niiden ohjattaviksi tekeminen edellyttäisi merkittävien muutosten tekemistä järjestelmään ja/tai rakennukseen, mikä johtaisi väistämättä kestämättömiin kustannuksiin. Tällaiset tilanteet koskevat ainoastaan rakennuksia, jotka on varustettu vanhoilla järjestelmillä, ja tästä syystä kyseiset tilanteet ovat harvinaisia.

Rakennuksen automaatio- ja ohjausjärjestelmien olemassa oleviin rakennuksiin asentamisen taloudellinen toteutettavuus voi liittyä myös alkuvaiheen kustannuksiin ja juokseviin kustannuksiin ja/tai kustannusten kattamiseen tarvittavaan aikaan. Yksi mahdollinen lähestymistapa on arvioida taloudellista toteutettavuutta rakennuksen automaatio- ja ohjausjärjestelmillä odotettavasti saavutettavien energiakustannusten säästöjen perusteella ja verrata niitä rakennuksen automaatio- ja ohjausjärjestelmien asentamisen alkuvaiheen kustannuksiin ja juokseviin menoihin järjestelmän eliniän aikana. Tätä voidaan täydentää arvioimalla rakennuksen automaatio- ja ohjausjärjestelmien asentamisesta kyseessä olevaan rakennukseen aiheutuvien alkuvaiheen kustannusten oikeasuhteisuutta erilaisten parametrien, kuten rakennuksen koon tai energiankulutuksen, perusteella (32).

Taulukko 6

Rakennuksen automaatio- ja ohjausjärjestelmien asentamisen teknisen ja taloudellisen toteutettavuuden mahdollinen tulkinta

Toteutettavuuden tyyppi Mitä se voi tarkoittaa Voidaan soveltaa uusiin rakennuksiin olemassa oleviin rakennuksiin Tekninen toteutettavuus Rakennuksen teknisiä järjestelmiä ei voida ohjata ilman merkittäviä muutoksia. Ei Kyllä (mutta harvinaista) Taloudellinen toteutettavuus Alkuvaiheen kustannukset ovat liiallisia rakennuksen ominaisuuksiin nähden. Ei Kyllä (mutta harvinaista) Sijoitusta ei voida kattaa riittävällä tavalla. Ei Kyllä (mutta harvinaista)

2.4 Rakennuksen teknisiä järjestelmiä ja niiden tarkastamista, itsesäätyviä laitteita ja rakennusten automaatio- ja ohjausjärjestelmiä koskevien säännösten osaksi kansallista lainsäädäntöä saattamista koskevat suuntaviivat

2.4.1 Rakennuksen teknisiä järjestelmiä koskevat vaatimukset ja rakennuksen teknisten järjestelmien kokonaisenergiatehokkuuden arviointi ja dokumentointi (rakennusten energiatehokkuutta koskevan direktiivin 2 artikla, 8 artiklan 1 kohta ja 14 ja 15 artikla)

2.4.1.1 Määritelmien saattaminen osaksi kansallista lainsäädäntöä (rakennusten energiatehokkuutta koskevan direktiivin 2 artikla)

Jäsenvaltioiden olisi tarvittaessa harkittava selvennysten lisäämistä rakennuksen teknisten järjestelmien määritelmien täydentämiseksi, jotta voidaan esimerkiksi kuvata yksityiskohtaisemmin ne toiminnot, joihin rakennuksen automaatio- ja ohjausjärjestelmillä olisi pystyttävä.

2.4.1.2 Järjestelmävaatimusten asettaminen (rakennusten energiatehokkuutta koskevan direktiivin 8 artiklan 1 kohta)

a) Uudet rakennuksen tekniset järjestelmät

Jäsenvaltioiden on laadittava ja vahvistettava järjestelmävaatimukset kansallisella tasolla sellaisia järjestelmiä varten, joita ei otettu huomioon ennen muutosta (rakennusten automaatio- ja ohjausjärjestelmät ja paikalla tapahtuva sähköntuotanto), ja varmistettava, että kyseiset vaatimukset kattavat kaikki rakennusten energiatehokkuutta koskevan direktiivin 8 artiklan 1 kohdassa tarkoitetut näkökohdat: ”kokonaisenergiatehokkuus”, ”oikea asentaminen”, ”asianmukainen mitoitus”, ”säätäminen” ja ”ohjaaminen”. Seuraavassa taulukossa esitetään kunkin vaatimusalueen merkitys ja annetaan (vain havainnollistavia) esimerkkejä niiden kahden järjestelmätyypin osalta, jotka on lisätty rakennusten energiatehokkuutta koskevassa direktiivissä rakennuksen teknisten järjestelmien luetteloon.

Taulukko 7

Järjestelmävaatimusten eri alat

Vaatimustyyppi Tarkoittaa seuraavaa Esimerkkejä Rakennuksen automaatio- ja ohjausjärjestelmät Paikalla tapahtuva sähköntuotanto ”kokonaisenergiatehokkuus” Järjestelmän tehokkuus kokonaisuudessaan (ei pidä sekoittaa tehokkuuteen tuotteen tai osan tasolla tai koko rakennuksen tehokkuuteen) Ohjaustoiminnot, joilla on vaikutusta rakennuksen energiatehokkuuteen (esim. standardin EN 15232 mukaisesti (33)) Aurinkosähköjärjestelmän tehokkuuskerroin (esim. standardin EN 15316-4-6 mukaisesti (34)) ”asianmukainen mitoitus” Järjestelmän koon tai kapasiteetin soveltuvuus, kun otetaan huomioon rakennuksen ominaisuudet odotetuissa käyttöolosuhteissa Määrittää ihanteelliset ohjaustoiminnot rakennuksen tyypin, odotetun käytön ja mahdollisten energiasäästöjen mukaan Määrittää aurinkosähköjärjestelmän ihanteellisen koon sähkökulujen vähenemisen, saatavilla olevan asennuspinta-alan ja muiden mahdollisten rajoitteiden mukaan ”oikea asentaminen” Miten järjestelmä olisi asennettava rakennukseen, jotta se toimisi oikein Asennuksen toteuttaa koulutettu ja/tai sertifioitu asentaja Asennuksen toteuttaa koulutettu ja/tai sertifioitu asentaja ”asianmukainen säätäminen” Asennetun järjestelmän toimintojen testaaminen ja hienosäätäminen todellisissa käyttöolosuhteissa Testisarja, joka on toteutettava asennuksen jälkeen sen tarkistamiseksi, että järjestelmä toimii eritelmien mukaisesti Testisarja, joka on toteutettava asennuksen jälkeen sen tarkistamiseksi, että järjestelmä toimii eritelmien mukaisesti ”asianmukainen ohjaaminen” Järjestelmän halutut tai vaaditut ohjaustoiminnot Ohjaustoimintojen laajuus (Sovellettavissa tapauksissa) sähkönsyötön ohjaus (esim. verkkoon, omaan käyttöön tai varastoitavaksi)

b) Jo ennen muuttamista käsitellyt järjestelmät

Jäsenvaltiot voisivat pitää direktiivin (EU) 2018/844 saattamista osaksi kansallista lainsäädäntöä tilaisuutena tarkastella uudelleen ja mahdollisesti päivittää sovellettavia järjestelmävaatimuksia niiden järjestelmien osalta, joita käsiteltiin jo ennen direktiivin muuttamista. Tässä tarkistuksessa voitaisiin erityisesti tarkistaa, että sovellettavat vaatimukset kattavat riittävällä tavalla rakennusten energiatehokkuutta koskevassa direktiivissä luetellut eri alat, ja arvioida, voidaanko vaatimuksia edelleen kehittää. Rakennusten energiatehokkuutta koskevan yhteisen toiminnan (35) eurooppalaisesta verkostosta saadut kokemukset osoittavat, että i) sovellettavien vaatimusten painopiste on yleensä komponenttitason tehokkuusvaatimuksissa; ja ii) tapa, jolla muita aloja (oikea asentaminen, asianmukainen mitoitus, säätäminen ja ohjaaminen) käsitellään, voi vaihdella eri puolilla EU:ta. Jäsenvaltioita kannustetaan tästä syystä osallistumaan tähän uudelleentarkasteluun ja sovellettavissa tapauksissa hyödyntämään saatavilla olevia hyviä käytäntöjä.

c) Ekologista suunnittelua koskevan direktiivin tuotekohtaisten määräysten huomioiminen

Rakennuksen teknisiin järjestelmiin voi sisältyä useita tuotteita, joita säännellään tuotekohtaisilla asetuksilla, joilla pannaan täytäntöön direktiivi 2009/125/EY, jäljempänä ’ekologista suunnittelua koskeva direktiivi’. Ekologista suunnittelua koskevan direktiivin täytäntöönpanemiseksi annettujen sellaisia tuotteita, jotka voivat olla osa rakennusten energiatehokkuutta koskevan direktiivin 2 artiklan 3 kohdassa määriteltyjä rakennuksen teknisiä järjestelmiä, koskevien tuotekohtaisten asetusten osalta on syytä korostaa, että rakennusten energiatehokkuutta koskevan direktiivin 8 artiklan 1 kohdan vaatimuksia sovelletaan koko järjestelmiin (jotka on asennettu rakennuksiin), ei erillisten osien tehokkuuteen, sillä tämä kuuluu ekologista suunnittelua koskevan direktiivin täytäntöönpanemiseksi annettujen tuotekohtaisten asetusten soveltamisalaan. Esimerkiksi, kun kyseessä on rakennuksen vesikiertolämmitysjärjestelmä, rakennusten energiatehokkuutta koskevan direktiivin 8 artiklan 1 kohdan vaatimusten soveltamisala kattaisi koko järjestelmän (lämmityskattila sekä jakeluun ja lämmitykseen käytettävät osat), kun taas kyseisiin järjestelmiin kuuluvien tuotteiden ekologista suunnittelua koskevia vaatimuksia sovellettaisiin ainoastaan lämmityskattiloihin.

Yleensä on hyödyllistä kannustaa tehokkaiden tuotteiden asentamista, mutta jos rakennusten energiatehokkuutta koskevan direktiivin 8 artiklan 1 kohdan vaatimuksia sovellettaisiin tuotteisiin, jotka kuuluvat jo ekologista suunnittelua koskevan direktiivin täytäntöönpanemiseksi annettujen tuotekohtaisten asetusten soveltamisalaan, näiden vaatimusten ei pidä olla kyseisten määräysten vaatimuksia laajempia, sillä ekologista suunnittelua koskevan direktiivin täytäntöönpanemiseksi annetut tuotekohtaiset asetukset ovat suoraan sovellettavia yhdenmukaistamistoimenpiteitä.

Tiettyjen sellaisten tuotetyyppien kieltäminen, jotka vastaavat sovellettavia ekosuunnitteluvaatimuksia, menisi rakennusten energiatehokkuutta koskevan direktiivin vaatimuksia pidemmälle, sillä muista jäsenvaltioista peräisin olevia tuotteita, jotka vastaavat kaikkia ekosuunnitteluvaatimuksia, ei voitaisi myydä muilla kansallisilla markkinoilla, mikä olisi vastoin tavaroiden vapaan liikkuvuuden perusperiaatetta.

Jäsenvaltiot voivat kuitenkin tietyissä tapauksissa rajoittaa tavaroiden vapaata liikkuvuutta ympäristösyistä mutta vasta sen jälkeen, kun ne ovat ilmoittaneet asiasta komissiolle (36). Tämä on sopusoinnussa ekologisen suunnittelun puitteita koskevan direktiivin johdanto-osan 35 a kappaleen (37) ja 6 artiklan (38) kanssa.

2.4.1.3 Järjestelmän tehokkuuden arviointia ja dokumentointia koskevien säännösten saattaminen osaksi kansallista lainsäädäntöä (rakennusten energiatehokkuutta koskevan direktiivin 8 artiklan 1 kohta)

a) Järjestelmä vai muutettu osa?

Rakennusten energiatehokkuutta koskevan direktiivin 8 artiklan 9 kohdassa säädetään, että jäsenvaltioiden on varmistettava, että kun rakennuksen tekninen järjestelmä asennetaan tai vaihdetaan tai sitä päivitetään, ”muutetun osan ja tarvittaessa koko muutetun järjestelmän” kokonaisenergiatehokkuus on arvioitava ja dokumentoitava.

Tämä tarkoittaa, että

a) muutetun osan tehokkuus on arvioitava ja dokumentoitava kaikissa tapauksissa. Esimerkiksi kun lämmitysjärjestelmän lämmönkehitin vaihdetaan (mikä vastaa järjestelmän päivittämistä), uuden lämmönkehittimen tehokkuus olisi arvioitava ja dokumentoitava;

b) joissakin tapauksissa (”tarvittaessa”) koko järjestelmän tehokkuus on arvioitava ja dokumentoitava. Tätä olisi edellytettävä seuraavissa kolmessa tilanteessa: i) asennetaan uusi järjestelmä; ii) koko järjestelmä vaihdetaan; iii) järjestelmän osa tai osia päivitetään merkittävästi siten, että tämä voi vaikuttaa merkittävästi järjestelmän kokonaistehokkuuteen.

Edellä b alakohdan i ja ii alakohdassa tarkoitetut tapaukset ovat selviä: kun kokonainen uusi järjestelmä asennetaan tai vaihdetaan (joko uuteen tai olemassa olevaan rakennukseen), koko (uuden) järjestelmän tehokkuus on tarpeen arvioida ja dokumentoida.

Edellä b alakohdan iii alakohdassa tarkoitetussa tapauksessa järjestelmän osa tai osia vaihdetaan tai parannetaan, ja näin ollen osien energiatehokkuutta parannetaan. Koska osa on niin tärkeä, tämä johtaa koko järjestelmän tehokkuuden parantumiseen. Tässä skenaariossa koko järjestelmän tehokkuutta olisi arvioitava. Esimerkkejä:

a) keskeisen osan (esim. järjestelmän lämmönkehitin) tai useiden pienien osien (esim. kaikki rakennuksen lämmönsäteilijät) vaihtaminen olisi periaatteessa katsottava laajamittaiseksi parannukseksi, sillä tämä voi vaikuttaa merkittävällä tavalla kokonaistehokkuuteen;

b) koko järjestelmän ominaisuuksien muuttaminen (esim. putkien eristyksen parantaminen, putkien vaihtaminen, kaikkien valonlähteiden vaihtaminen tai kaikkien lämmittimien vaihtaminen) olisi periaatteessa katsottava laajamittaiseksi parannukseksi;

c) tämä koskee kaikkia parannuksia tai muutoksia, jotka vaikuttavat järjestelmän tasapainoon.

Seuraavissa esimerkeissä arviointivelvoitetta ei pidä soveltaa:

a) huollot ja korjaukset, joilla pyritään pelkästään takaamaan järjestelmän turvallinen ja optimaalinen toiminta;

b) järjestelmän pienen osan vaihtaminen (esim. lämmönsäteilijän vaihtaminen).

Joka tapauksessa jäsenvaltioiden (ei rakennuksen tai asunnon omistajien) on täsmennettävä kansallisessa lainsäädännössään tapaukset, joissa koko järjestelmän tehokkuuden arviointi on aiheellista, niiden tapausten sijaan, joissa ainoastaan muutetun osan tehokkuuden arviointi on tarpeen.

Tässä yhteydessä jäsenvaltiot voivat erotella toisistaan eri rakennukset ja rakennuksen osat, joihin nämä säännökset voivat vaikuttaa. Tämä voi koskea esimerkiksi rakennusten tyyppejä (esimerkiksi asuinrakennukset ja muut kuin asuinrakennukset, yksittäiset asunnot tai usean asunnon rakennukset). Tämä voi koskea myös järjestelmän kokoa, sillä yksityiskohtaisemman arvioinnin tekeminen voi olla asianmukaisempaa, kun kyseessä on laajempi tai monimutkaisempi järjestelmä.

b) Kokonaistehokkuus

Tehokkuuden arviointia ja dokumentointia koskevien säännösten osalt