FI Euroopan unionin virallinen lehti L 351/1

KOMISSION PÄÄTÖS (EU) 2016/2326,

annettu 21 päivänä lokakuuta 2015,

valtiontuesta SA.38375 (2014/C) (ex 2014/NN), jonka Luxemburg on myöntänyt Fiatille

(tiedoksiannettu numerolla C(2015) 7152)

(Ainoastaan ranskankielinen teksti on todistusvoimainen)

(ETA:n kannalta merkityksellinen teksti)

EUROOPAN KOMISSIO, joka

ottaa huomioon Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen ja erityisesti sen 108 artiklan 2 kohdan ensimmäisen alakohdan (1),

ottaa huomioon Euroopan talousalueesta tehdyn sopimuksen ja erityisesti sen 62 artiklan 1 kohdan a alakohdan,

on mainittujen artiklojen mukaisesti kehottanut asianomaisia esittämään huomautuksensa (2) ja ottaa huomioon nämä huomautukset,

sekä katsoo seuraavaa:

1. MENETTELY

(1) Komissio pyysi 19 päivänä kesäkuuta 2013 päivätyllä kirjeellä Luxemburgia toimittamaan sille yksityiskohtaisia tietoja verotusta koskevista ennakkoratkaisuista (3) eli veropäätöksistä.

(2) Luxemburgin viranomaiset vastasivat yleisluonteisesti 17 päivänä heinäkuuta 2013 päivätyllä kirjeellä ja antoivat vain osan pyydetyistä tiedoista. Niiden vastauksessa kuvattiin erityisesti oikeudellisia periaatteita ja kansallisia sääntöjä, jotka sitovat Luxemburgin verohallintoa (Administration des contributions directes) ja joita sen on noudatettava tehdessään yhteisöveroa koskevia ennakkoratkaisuja, jäljempänä ’ennakkoratkaisu’ (4). Lisäksi vastauksessa selvitettiin ennakkoratkaisun antamisessa noudatettavaa menettelyä sekä tietoja, joita verovelvollisen on toimitettava, ja mainittiin, julkaistaanko verohallinnon ennakkoratkaisut vai ei. Luxemburgin viranomaiset eivät toimittaneet komission pyytämää luetteloa verohallinnon vuosina 2010, 2011 ja 2012 antamista ennakkoratkaisuista eivätkä muita tietoja, kuten yritysten nimet ja toimialat, ennakkoratkaisujen päiväykset ja voimassaoloajat sekä liiketoimityypit, joista ennakkoratkaisuja annetaan.

(3) Komissio pyysi 30 päivänä elokuuta 2013 päivätyllä muistutuksella Luxemburgin viranomaisia toimittamaan luettelon vuosina 2010, 2011 ja 2012 annetuista ennakkoratkaisuista (5).

(4) Luxemburgin viranomaiset pitivät 20 päivänä syyskuuta 2013 ja 23 päivänä syyskuuta 2013 päivätyissä kirjeissään valitettavana sitä, että joitakin komission tietopyyntöä koskevia tietoja oli julkaistu lehdissä. Lisäksi ne kiistivät komission tietopyynnön oikeudellisen perustan.

(5) Komissio vastasi Luxemburgin viranomaisille 2 päivänä lokakuuta 2013 päivätyllä kirjeellä ilmoittaen oikeudellisen perustan, jonka nojalla sillä oli oikeus aloittaa Luxemburgin ennakkoratkaisukäytäntöä koskeva oma-aloitteinen tutkinta. Komissio antoi Luxemburgin viranomaisille lisäaikaa pyydetyn ennakkoratkaisuluettelon esittämiseen.

(6) Luxemburgin viranomaisten ja komission välillä pidettiin kokous 11 päivänä lokakuuta 2013. Luxemburgin viranomaiset ilmoittivat kirjeitse 14 päivänä lokakuuta 2013 epäilevänsä, ettei komission esittämällä oikeudellisella perustalla voitu perustella niin laajaa ja yleisluonteista tietopyyntöä. Komissio vastasi kyseiseen kirjeeseen 15 päivänä lokakuuta 2013 päivätyllä kirjeellä.

(7) Luxemburgin viranomaisten ja komission välillä käytiin jälleen kirjeenvaihtoa (Luxemburgin kirjeet oli päivätty 11 päivänä marraskuuta 2013 ja 2 päivänä joulukuuta 2013, ja komission kirjeet oli päivätty 14 päivänä marraskuuta 2013 ja 12 päivänä joulukuuta 2013). Kirjeenvaihdon aikana Luxemburgin viranomaiset selittivät, etteivät ne voineet vastata tietopyyntöön uuden hallituksen muodostamisen vuoksi. Komissio myönsi viranomaisille sen vuoksi lisäaikaa vastaamista varten 15 päivään tammikuuta 2014 ja täsmensi kahdessa kirjeessään, että se saattaisi joutua tekemään tietojen antamista koskevan välipäätöksen, jos sen tietopyyntöön ei edelleenkään vastattaisi.

(8) Luxemburgin viranomaiset toimittivat 15 päivänä tammikuuta 2014 päivätyllä kirjeellä 22 vuosina 2010–2013 annettua ennakkoratkaisua, mutta verovelvollisten nimet oli poistettu asiakirjoista. Luxemburgin viranomaisten mukaan kyseiset 22 ennakkoratkaisua, joista yksi koski FFT-nimiselle yhtiölle osoitettua siirtohinnoittelun ennakkosopimusta (accord préalable en matière de prix, APA), jäljempänä ’FFT:n APA’ tai ’kiistanalainen ennakkoratkaisu’, olivat edustava otos Luxemburgin ennakkoratkaisukäytännöstä.

(9) FFT:n APA sisälsi seuraavat asiakirjat (6): a) [veroneuvojan] (*1) asiakkaansa FFT:n puolesta lähettämä, 14 päivänä maaliskuuta 2012 päivätty kirje, johon sisältyi Luxemburgin verohallinnolle osoitettu siirtohinnoittelun ennakkosopimuksen hyväksyntää koskeva hakemus; b) siirtohinnoittelua koskeva selvitys, jäljempänä ’siirtohinnoitteluselvitys’ joka sisälsi FFT:n APA:ta koskevan hakemuksen tueksi esitetyn veroneuvojan laatiman siirtohinta-analyysin; c) Luxemburgin verohallinnon laatima, 3 päivänä syyskuuta 2012 päivätty kirje, jolla verohallinto hyväksyi veroneuvojan ehdottaman siirtohinnoittelun ennakkosopimuksen.

(10) Komissio pyysi 7 päivänä maaliskuuta 2014 päivätyllä kirjeellä Luxemburgin viranomaisia vahvistamaan, että Fiat Finance and Trade Ltd oli FFT:n APA:ssa FFT:ksi nimitetty verovelvollinen. Komissio ilmoitti myös, ettei toimitettujen tietojen perusteella voitu sulkea pois sitä mahdollisuutta, että FFT:n APA on FFT:lle myönnettyä valtiontukea, joka ei sovellu sisämarkkinoille. Komissio pyysi Luxemburgin viranomaisia toimittamaan sille lisätietoja FFT:n APA:n arviointia varten. Luxemburgin viranomaiset eivät vastanneet kyseiseen kirjeeseen, joten komissio lähetti niille muistutuksen 7 päivänä huhtikuuta 2014 (7).

(11) Luxemburgin viranomaiset vastasivat 7 päivänä maaliskuuta 2014 päivättyyn kirjeeseen 24 päivänä huhtikuuta 2014 ja vahvistivat, ettei niillä ollut mitään lisätietoja, joita tarvittaisiin FFT:n APA:n arviointia varten. Luxemburgin viranomaiset eivät vastanneet kysymykseen siitä, tarkoitetaanko FFT:llä Fiat Finance and Trade Ltd:tä, vaan vetosivat Luxemburgin lainsäädännön salassapitosäännöksiin, joiden ne totesivat estävän kyseisen verovelvollisen henkilöllisyyden vahvistamisen.

(12) Komissio teki 24 päivänä maaliskuuta 2014 neuvoston asetuksen (EY) N:o 659/1999 (8) 10 artiklan perusteella tietojen antamista koskevan välipäätöksen ja vaati Luxemburgin viranomaisilta johdanto-osan 2 kappaleessa tarkoitettua luetteloa ennakkoratkaisuista.

(13) Komissio aloitti 11 päivänä kesäkuuta 2014 antamallaan päätöksellä, jäljempänä ’aloittamispäätös’ (9), SEUT-sopimuksen 108 artiklan 2 kohdassa tarkoitetun muodollisen tutkintamenettelyn, joka koski FFT:n APA:ta. Aloittamispäätökseen oli liitetty tietojen antamista koskeva välipäätös, jäljempänä ’tietojen antamista koskeva välipäätös’, jossa Luxemburg määrättiin toimittamaan kuukauden kuluessa kyseisen päätöksen tiedoksiantamisesta kaikki asiakirjat ja tiedot, joita komissio tarvitsi voidakseen antaa päätöksen väitetyn tuen olemassaolosta sekä tarvittaessa kyseisen tuen soveltuvuudesta sisämarkkinoille. Komissio vaati Luxemburgia erityisesti vahvistamaan toimenpiteen edunsaajan henkilöllisyyden.

(14) Luxemburg esitti 14 päivänä heinäkuuta 2014 päivätyllä kirjeellä huomautuksensa aloittamispäätöksestä. Luxemburg ilmoitti myös, ettei sen tarvinnut vastata aloittamispäätöksessä ja tietojen antamista koskevassa välipäätöksessä esitettyihin kysymyksiin, koska komissio ei ollut voinut todeta valtiontuen olemassaoloa.

(15) Komissio pyysi Luxemburgia 14 päivänä elokuuta 2014 päivätyllä kirjeellä toimittamaan sille aloittamispäätöksessä ja tietojen antamista koskevassa välipäätöksessä tarkoitetut puuttuvat tiedot. Se pyysi Luxemburgilta lisäksi lupaa ottaa asetuksen (EY) N:o 659/1999 6 a artiklan mukaisesti suoraan yhteyttä FFT:hen esittääkseen tälle kysymykset, joihin se ei ollut saanut vastauksia.

(16) Luxemburg vastasi 3 päivänä syyskuuta 2014 osittain siihen mennessä vastaamatta olleisiin kysymyksiin ja ilmoitti, että osa pyydetyistä tiedoista oli FFT:n liikesalaisuuksia, jotka eivät olleet Luxemburgin hallussa. Lisäksi se vahvisti FFT:n olevan Fiat Finance and Trade Ltd. -niminen yhtiö ja antoi komissiolle luvan esittää kysymykset suoraan FFT:lle.

(17) Aloittamispäätös julkaistiin Euroopan unionin virallisessa lehdessä (10)17 päivänä lokakuuta 2014. Komissio kehotti siinä asianomaisia osapuolia esittämään huomautuksensa kyseisestä tukitoimenpiteestä. Komissio sai FFT:ltä huomautuksia 30 päivänä lokakuuta 2014 päivätyllä kirjeellä.

(18) Luxemburg toimitti 22 päivänä joulukuuta 2014 luettelon ennakkoratkaisujen saajista täyttääkseen 19 päivänä kesäkuuta 2013 päivätyssä komission kirjeessä esitetyn tietopyynnön. Luettelo sisälsi Luxemburgin verohallinnon vuosina 2010, 2011 ja 2012 antamat ennakkoratkaisut.

(19) Luxemburg esitti 5 päivänä tammikuuta 2015 päivätyllä kirjeellä kommenttinsa aloittamispäätöksen perusteella esitetyistä huomautuksista.

(20) Komissio antoi 12 päivänä helmikuuta 2015 päätöksen, jossa se ilmoitti Luxemburgille todenneensa asetuksen (EY) N:o 659/1999 6 a artiklan mukaisesti, että kiistanalaista ennakkoratkaisua koskeva muodollinen tutkintamenettely oli ollut siihen asti tehoton. Tällä perusteella ja Luxemburgin luvalla (11) komissio saattoi esittää kysymyksensä suoraan FFT:lle.

(21) Komissio lähetti 20 päivänä helmikuuta 2015 päivätyillä kirjeillä tietopyynnöt Luxemburgille ja FFT:lle. FFT:lle osoitettu tietopyyntö perustui asetuksen (EY) N:o 659/1999 6 a artiklan 6 kohtaan.

(22) Luxemburg vastasi 24 päivänä helmikuuta 2015 päivätyllä kirjeellä 12 päivänä helmikuuta 2015 annettuun komission päätökseen ja ilmoitti olevansa yllättynyt kyseiseen asiaan liittyvän menettelyn kulusta ja epäilevänsä menettelyn tehottomaksi julistamisen perusteltavuutta, sillä Luxemburg oli toimittanut komissiolle huomattavan määrän tietoja tutkinnan aikana.

(23) FFT pyysi 26 päivänä helmikuuta 2015 ja 3 päivänä maaliskuuta 2015 päivätyillä sähköpostiviesteillä selventämään tietopyyntöä ja jatkamaan vastaamisen määräaikaa. Komissio ilmoitti FFT:lle määräajan jatkamisesta 5 päivänä maaliskuuta 2015 päivätyssä sähköpostiviestissä.

(24) Komissio vastasi 5 päivänä maaliskuuta 2015 päivätyllä kirjeellä 24 päivänä helmikuuta 2015 päivättyyn Luxemburgin kirjeeseen.

(25) Komissio pyysi 23 päivänä maaliskuuta 2015 (12) Luxemburgin 22 päivänä joulukuuta 2014 toimittaman ennakkoratkaisuluettelon perusteella Luxemburgia toimittamaan sille lisätietoja mainituista, vuosina 2010, 2011 ja 2012 annetuista ennakkoratkaisuista. Komissio pyysi Luxemburgia erityisesti täsmentämään, mitkä ennakkoratkaisuista koskivat varainhallintatoimintoa ja mitkä integroitumattomia tai riippumattomia yrityksiä. Komissio pyysi Luxemburgia myös toimittamaan sille joukon tiettyjä yksittäisiä konserneja koskevia ennakkoratkaisuja.

(26) Luxemburg vastasi 24 päivänä maaliskuuta 2015 päivätyllä kirjeellä 20 päivänä helmikuuta 2015 päivättyyn komission tietopyyntöön (13).

(27) FFT vastasi 31 päivänä maaliskuuta 2015 päivätyllä kirjeellä 20 päivänä helmikuuta 2015 päivättyyn komission tietopyyntöön. Sen vastaukseen sisältyivät muun muassa siirtohinnoittelua koskevat Fiat-konsernin suuntaviivat.

(28) Luxemburg toimitti 23 päivänä huhtikuuta 2015 lisätietoja 1 900 ennakkoratkaisusta, jotka sisältyivät 22 päivänä joulukuuta 2014 päivättyyn vastaukseen. Se ilmoitti kolmen luetteloon sisältyvän ennakkoratkaisun koskevan varainhallintatoimintoa. Näistä kaksi oli annettu vuonna 2010 ja yksi vuonna 2011. Komissio oli pyytänyt 23 päivänä maaliskuuta 2015 toimittamaan kaksi kyseisistä ennakkoratkaisuista, sillä ne koskivat 23 päivänä maaliskuuta 2015 päivätyssä pyynnössä mainittuja yhtiöitä.

(29) FFT:n, Luxemburgin viranomaisten ja komission välillä pidettiin kokous 27 päivänä huhtikuuta 2015.

(30) Luxemburg toimitti 4 päivänä kesäkuuta 2015 komission 23 päivänä maaliskuuta 2015 pyytämät lisätiedot 5 327 ennakkoratkaisusta, jotka sisältyivät 22 päivänä joulukuuta 2014 päivätyn vastauksen luetteloon. Se ilmoitti erityisesti, että kymmenen muuta ennakkoratkaisua koski varainhallintatoimintoja […]. Lisäksi komissiolle toimitettiin 25 päivänä kesäkuuta 2015 yksi ennakkoratkaisu, joka koski G-nimistä yhtiötä.

(31) Luxemburg toimitti 18 päivänä kesäkuuta 2015 E-nimistä yhtiötä koskevan ennakkoratkaisun (ennakkoratkaisu vuodelta 2011).

(32) Luxemburg esitti 10 päivänä heinäkuuta 2015 päivätyssä kirjeessä perusteluja, joiden mukaan komissio ei voisi periä edunsaajalle mahdollisesti myönnettyä valtiontukea takaisin taannehtivasti eli ennakkoratkaisun antamispäivästä lähtien, jos lopullinen päätös olisi kielteinen.

(33) Fiat S.p.A:n seuraajan Fiat Chrysler Automobiles N.V:n talousjohtajan, Luxemburgin viranomaisten ja komission välillä pidettiin kokous 15 päivänä heinäkuuta 2015.

2. TOIMENPITEEN KUVAUS

2.1 Tuensaajan kuvaus

(34) FFT kuuluu Fiat-konserniin. Ajankohtana, jolloin kiistanalainen ennakkoratkaisu annettiin, Fiat-konsernin muodostivat Italian oikeuden mukaan perustettu yhtiö Fiat S.p.A., jonka kotipaikka oli Torinossa, sekä kaikki Fiat S.p.A:n määräysvallassa olleet yritykset (näistä kaikista käytetään tässä päätöksessä yhteisesti nimitystä ”Fiat” tai ”Fiat-konserni”). Fiat S.p.A:n ja Fiat Investments N.V:n sulautuessa 12 päivänä lokakuuta 2014 Fiat Chrysler Automobiles N.V:stä tuli Fiat S.p.A:n seuraaja (14).

(35) Fiat harjoittaa teollista toimintaa ja tarjoaa rahoituspalveluja autoteollisuuden alalla. Komissio viittaa aloittamispäätöksen johdanto-osan 20 ja 21 kappaleeseen, jossa on tarkempi kuvaus Fiatin toiminnasta.

(36) FFT tarjoaa varainhallinta- ja rahoituspalveluja (pääosin) Eurooppaan sijoittautuneille Fiat-konsernin yrityksille (Italiaa lukuun ottamatta). Se hallinnoi lisäksi useita Yhdistyneeseen kuningaskuntaan, Tanskaan, Belgiaan, Alankomaihin, Sveitsiin, Itävaltaan, Saksaan ja Espanjaan sijoittautuneita rakenteita, jotka vastaavat Fiat-konsernin yritysten konsernitilijärjestelyistä. FFT toimii Luxemburgista käsin, jossa on sen kotipaikka, ja sillä on kaksi sivuliikettä, joista toinen sijaitsee Lontoossa (Yhdistynyt kuningaskunta) ja toinen Madridissa (Espanja).

(37) Luxemburgin 15 päivänä tammikuuta 2014 komissiolle toimittama siirtohinnoitteluselvitys sisältää FFT:tä koskevat tiedot, jotka on esitetty lyhyesti johdanto-osan 38–51 kappaleessa (15).

(38) Fiat päätti keskittää rahoitukseen ja varainhallintaan liittyvät toimintonsa siten, että niin sanotut ”varainhallintayhtiöt” hoitavat kaiken rahoitukseen, yhtiöille tarjottaviin rahoituspalveluihin, pankkisuhteisiin, valuutta- ja korkoriskien hallintaan, konsernitilijärjestelyyn, rahamarkkinatoimiin, varainhallintaan, maksutoimeksiantoihin ja maksujen perimiseen sekä maksuihin liittyvän toiminnan.

(39) Varainhallintayhtiöt järjestettiin seuraavasti: — Fiat Finance S.p.A., jäljempänä ’FF’, on Italiaan sijoittautunut varainhallintayhtiö, jonka tehtävänä on koordinoida Italiaan sijoittautuneiden Fiat-konsernin yhtiöiden rahoitustoimintaa; — FFT huolehtii varainhallintatoiminnoista Eurooppaan sijoittautuneiden Fiat-konsernin yhtiöiden puolesta (Italiaa lukuun ottamatta); — Fiat Finance North America, Inc., jäljempänä ’FFNA’, huolehtii varainhallintatoiminnoista Yhdysvaltoihin sijoittautuneiden Fiat-konsernin yhtiöiden puolesta; — Fiat Finance Canada Ltd., jäljempänä ’FFC’, huolehtii varainhallintatoiminnoista Kanadaan sijoittautuneiden Fiat-konsernin yhtiöiden puolesta; — Fiat Finanças Brasil Ltda, jäljempänä ’FFB’, huolehtii varainhallintatoiminnoista Brasiliaan sijoittautuneiden Fiat-konsernin yhtiöiden puolesta.

(40) Konserniin kuuluvien yhtiöiden väliset rajatylittävät liiketoimet, joihin FFT osallistuu, voidaan jakaa kahteen pääryhmään: — Varainhallintayhtiöiden väliset liiketoimet (alakohtaiset) — T1 – konsernin sisäiset lainat FFT:ltä FF:lle: FFT:n rahoituslähteitä ovat joukkovelkakirjat, limiitilliset luottosopimukset ja konsernin sisäiset talletukset; — T2 – konsernin sisäiset lainat FFNA:lta FFT:lle: FFNA:n rahoituslähteitä ovat lähinnä joukkovelkakirjat, joihin liittyy takaus. — Varainhallintayhtiöiden ja Fiat-konsernin yhtiöiden väliset liiketoimet (konsernin sisäiset) — T3 – FFT:n ja toisissa maissa (lähinnä Euroopan maissa) sijaitsevien konserniin kuuluvien yhtiöiden väliset liiketoimet (lainat/talletukset); — T4 – Fiat S.p.A:n (16) antamat takaukset FFT:n ja FFNA:n liikkeeseen laskemille joukkovelkakirjoille, kahdenväliset limiitilliset luottosopimukset ja ad hoc -rahoitusohjelmat (erityisesti FFT:n yritystodistukset Ranskassa).

(41) Alla olevassa kaaviossa kuvataan rahoitustoiminta (T1–T3) Pääasialliset konsernin sisäiset rajatylittävät liiketoimet

(42) FFT:n harjoittamaan toimintaan kuuluvat markkinarahoitus, maksuvalmiussijoitukset, suhteet rahoitusmarkkinoiden toimijoihin, rahoitukseen liittyvät koordinointi- ja neuvontapalvelut konserniin kuuluville yhtiöille, varainhallintapalvelut konserniin kuuluville yhtiöille, konsernin sisäinen lyhytaikainen, jäljempänä ’LA’, ja keskipitkä, jäljempänä ’KP’, rahoitus sekä toimien koordinointi muiden rahoitusyhtiöiden kanssa.

(43) FFT hankkii markkinarahoituksen ja maksuvalmiussijoitusten avulla varoja konserniin kuuluvien yhtiöiden toiminnan ja kasvun tukemiseksi sekä varojen sijoittamiseksi tämän mukaisesti. Rahoitusriskien hallinnassa FFT noudattaa asiaa koskevien konsernin sisäisten toimintalinjojen mukaisesti laadittuja suuntaviivoja (valuutta- ja korkoriskit). FFT saa rahoituksensa esimerkiksi joukkovelkakirjojen liikkeeseen laskemisesta (”Global Medium Term Note” -ohjelman eli GMTN-ohjelman kautta, jossa FFT on liikkeeseenlaskijana FFNA:n ja FFC:n kanssa), määräaikaisista pankkilainoista ja sitovista tai sitomattomista limiitillisistä luottosopimuksista. Maksuvalmiuden hallinnassa FFT sijoittaa ylijäävän käteisen ensimmäisen luokan pankkilaitoksiin tai erittäin arvostettuihin likviditeettirahastoihin.

(44) Valuuttariskiä FFT hallitsee lähinnä käyttämällä valuuttatermiini- ja valuutanvaihtosopimuksia. Valuuttariskin vaara liittyy suureksi osaksi velkojen ja saamisten erääntymiseroihin sekä riskin hallintaan. FFT käyttää pääasiassa koronvaihtosopimuksia ja korkotermiinejä.

(45) Suhteissa rahoitusmarkkinoiden toimijoihin FFT hoitaa rahoitusmarkkinoihin ja -laitoksiin liittyvät asiat yhteistyössä FF:n kanssa ja antaa konserniin liittyvää tietoa konsernin varavaraisuuden ja rahoitusaseman vahvistamiseksi.

(46) Konserniin kuuluville yhtiöille tarjottavissa rahoitukseen liittyvissä koordinointi- ja neuvontapalveluissa FFT:n tehtävänä on antaa kyseisille yhtiöille rahoitusapua, tutkia niiden rahoitustarpeita, selvittää parhaat rahoitusratkaisut, laatia rahoitussopimukset ja valvoa rahoitustuotteilla saatavaa tuottoa konserniin kuuluvien yhtiöiden tarpeiden kannalta.

(47) FFT seuraa konserniin kuuluvien yhtiöiden rahavirtoja, rahoitustarpeita ja likviditeettiä konsernin oman pääoman hallinnan toimivuuden ja tehokkuuden optimoimiseksi. FFT johtaa Yhdistyneesssä kuningaskunnassa, Tanskassa, Belgiassa, Alankomaissa, Sveitsissä, Itävallassa, Saksassa ja Espanjassa sijaitsevia konsernitilijärjestelyrakenteita. Maakohtaiset saldot keskitetään joka päivä FFT:n keskustilille koko rahoitusaseman hallinnoimiseksi. Tarkemmin sanottuna konserniin kuuluvien yhtiöiden (pankeissa sijaitseville) tileille tehdään päivän aikana talletuksia ja tileiltä tehdään maksuja yhtiöiden normaalin toiminnan yhteydessä. Päivän päätteeksi kunkin konserniin kuuluvan yhtiön tilin saldo on joko positiivinen tai negatiivinen. Molemmissa tapauksissa tilit tasoitetaan automaattisesti FFT:n keskustililtä, jollainen on avattu jokaisessa maassa. Tämän jälkeen kansallisten keskustilien saldot tasataan siirtämällä varoja manuaalisesti yhdelle ainoalle keskustilille tai ottamalla varoja kyseiseltä keskustililtä. Näin konserniin kuuluvien yhtiöiden käyttötilien loppusaldo palautuu joka päivä nollaan. Käyttötilien päiväkohtaisen saldon perusteella konsernitilijärjestelyyn osallistuvilta konserniin kuuluvilta yhtiöiltä joko veloitetaan tai niille hyvitetään korot, jotka lasketaan konsernin sisäisen hinnoittelutaulukon mukaisesti.

(48) Konsernin sisäisten lainojen korko vahvistetaan laskemalla yhteen konsernin keskimääräinen pääomakustannus sekä marginaali. Konsernin maksuvalmiuspolitiikan mukaisesti talletuskoroksi vahvistetaan riskitön korko korotettuna pankkien lyhytaikaisten talletusten talletusmarginaalilla.

(49) Konsernin sisäisessä lyhytaikaisessa ja keskipitkässä rahoituksessa sekä toimien koordinoinnissa muiden rahoitusyhtiöiden kanssa FFT toimii seuraavasti: Ensin mainitun kohdalla FFT antaa konserniin kuuluvien yhtiöiden käyttöön varoja, jotka on hankittu suurina määrinä tukkurahoituksen ehdoin säännellyiltä markkinoilta (joukkovelkamarkkinat) tai neuvottelemalla rahoituslaitosten kanssa. Jälkimmäisen kohdalla konserniin kuuluvien yhtiöiden rahoitustarpeisiin pyritään vastaamaan rahoitusyhtiöiden välillä tapahtuvin toistuvin varainsiirroin turvautumatta markkinoihin silloin, kun koko konsernin rahoitusasema on positiivinen.

(50) Siirtohinnoitteluselvityksessä korostetaan, että varainhallintayhtiöiden pääasiallisia riskejä ovat yleensä seuraavat: — Markkinariski: FFT arvioi säännöllisesti korko- ja valuuttariskejään (ollakseen täysin suojattu), ja se suojautuu näiltä riskeiltä käyttämällä johdannaisia konsernin riskinhallintapolitiikan mukaisesti. Riskeiltä suojaudutaan pääasiassa tavanomaisilla valuutanvaihtosopimuksilla, valuuttatermiinisopimuksilla ja koronvaihtosopimuksilla. — Pankkitalletuksiin ja muihin vastaaviin lyhytaikaisiin sijoituksiin liittyvä luottoriski: Siirtohinnoitteluselvityksessä väitetään luottoriskin olevan pieni, sillä FFT asioi ainoastaan suurten rahoituslaitosten kanssa ja hajauttaa varojen jakaumaa. Luottoriski ei kohdistu konsernin varoihin, sillä on konsernin edun mukaista tukea taloudellisesti kaikkia konserniin kuuluvia yhtiöitä (17). Konsernissa ei ole vuosien varrella ollut yhtään maksukyvyttömyystapausta. Konserniin kuuluvat yhtiöt eivät kirjaa luottotappiovarauksia konsernin velasta. — Vastapuoliriski, joka aiheutuu johdannaisvaroista suhteessa kolmansiin osapuoliin (pankkeihin): Riski on pieni, sillä FFT harjoittaa liiketoimintaa ainoastaan suurten rahoituslaitosten kanssa ja johdannaisliiketoimet jakautuvat usean laitoksen välille. Vastapuoliriski ei kohdistu konsernin varoihin edellä mainituista syistä. — Operatiivinen riski: FFT harjoittaa rahoitustoimintaansa Fiat S.p.A:n laatimien suuntaviivojen ja menettelyiden mukaisesti. Rahoitustoimintaa seurataan jatkuvasti, ja siihen kohdistetaan riskienhallinnan valvontaa virheiden välttämiseksi päivittäisissä prosesseissa.

(51) FFT hoitaa huomattavan suurta määrää rahoitusvaroja, jotka liittyvät pääasiassa konsernin sisäisiin lainoihin, konserniin kuuluvien yhtiöiden saataviin ja jonkin verran myös pankkitalletuksiin. FFT käyttää tietojärjestelmiä, jotka ovat välttämättömiä päivittäisen toiminnan hoitamisen ja rahoitusmarkkinoiden tulosten seuraamisen kannalta.

2.2 Kiistanalainen ennakkoratkaisu

(52) Tämä päätös koskee FFT:n APA:ta, joka on Luxemburgin FFT:n hyväksi 3 päivänä syyskuuta 2012 päivätyllä kirjeellä hyväksymä siirtohinnoittelua koskeva ennakkoratkaisu. Kiistanalaisessa ennakkoratkaisussa hyväksytään Fiat-konsernin veroneuvojan ehdottama menetelmä, jonka mukaisesti voitot kohdennetaan FFT:lle Fiat-konsernin sisällä ja jonka avulla FFT voi määrittää vuosittain Luxemburgissa maksettavakseen tulevan yhteisöveron määrän.

2.2.1 FFT:n APA

(53) Luxemburgin komissiolle toimittamat asiakirjat, jotka sisälsivät sen mukaan kaikki olennaiset seikat kiistanalaisen ennakkoratkaisun tueksi, olivat kaksi kirjettä sekä siirtohinnoitteluselvitys, joka on mainittu johdanto-osan 9 kappaleessa.

(54) Luxemburgin verohallinto vahvisti 3 päivänä syyskuuta 2012 päivätyssä kirjeessään, että ”jäljempänä oleva siirtohinta-analyysi on tehty 28 päivänä tammikuuta 2011 päivätyn yleiskirjeen 164/2 mukaisesti ja markkinaehtoperiaatetta noudattaen” (sic). Luxemburgin verohallinto hyväksyi siis sen, että markkinaehtoinen korvaus suoritetuista toiminnoista ja FFT:hen kohdistuvasta riskistä voitiin määrittää veroneuvojan tekemän, siirtohinnoitteluselvitykseen sisältyneen siirtohinnoitteluanalyysin avulla. FFT:n markkinaehtoinen korvaus, sellaisena kuin se esitettiin siirtohinnoitteluselvityksessä ja hyväksyttiin kiistanalaisessa ennakkoratkaisussa, on seuraavanlainen: ”Siirtohinnoitteludokumentoinnin perusteella määritetty asianmukainen korvaus riskipääomasta sekä yrityksen harjoittaman toiminnan korvaamiseen käytettävästä pääomasta on 2 542 000 euroa vaihteluvälillä +/– 10 prosenttia.” Kyseiseen korvaukseen perustuvasta FFT:n nettovoitosta peritään Luxemburgin yleinen 28,80 prosentin yhteisövero. Kirjeestä kävi lisäksi ilmi, että verohallinnon tekemä päätös on sitova viiden vuoden ajan (eli tilikaudet 2012–2016) (18).

2.2.2 Siirtohinnoitteluselvitys

(55) Siirtohinnoitteluselvityksen mukaan sopivin menetelmä, jolla voidaan määrittää FFT:n verotettava voitto Fiat-konsernin sisällä, on liiketoiminettomarginaalimenetelmä, jäljempänä ’TNMM’. Veroneuvojan mukaan TNMM on erityisen sopiva menetelmä silloin, kun liiketoimen yhden osapuolen osuus ei ole ainutlaatuinen eikä arvokas. Veroneuvojan mukaan kyseistä menetelmää pidetään kaikkein sopivimpana määritettäessä OECD:n siirtohinnoitteluohjeiden mukaista markkinaehtoista hintaa, koska FFT tarjoaa ainoastaan rahoituspalveluja. Myöskään sisäinen vertailu ei ole mahdollista, koska FFT tarjoaa palvelujaan ainoastaan Fiat-konserniin kuuluville yrityksille, jotka eivät saa vastaavia palveluja kolmansilta osapuolilta. Veroneuvojan mukaan asianmukaisin ratkaisu on näin ollen tehdä ulkopuolinen vertailu määrittämällä nettokatteet, jotka itsenäiset yhtiöt olisivat saaneet samankaltaisista liiketoimista (19).

(56) Veroneuvoja määrittää siirtohinnoitteluselvityksessä FFT:lle kuuluvan korvauksen, josta muodostuu verotettava voitto, suhteessa pääomaan, jota FFT tarvitsee toimintansa harjoittamiseksi ja itseensä kohdistuvien riskien hallitsemiseksi, käytettävät varat huomioon ottaen (20).

(57) Kyseinen korvaus määritetään seuraavasti: i) arvioidaan FFT:n riskipääoma; ii) selvitetään toiminnan harjoittamiseen ja sijoitusten tekemiseen käytettävä FFT:n pääoma; iii) arvioidaan FFT:n riskipääoman odotettu tuotto käyttämällä pääomahyödykkeiden hinnoittelumallia (Capital Asset Pricing Model), jäljempänä ’CAPM’ (21), ja määritetään toimintojen suorittamiseen käytettävän pääoman korvaavan tuoton osuus; sekä iv) lasketaan FFT:lle jätettävä kokonaiskannattavuus, joka korvaa siihen kohdistuvat riskit ja sen harjoittaman toiminnan, yhdistämällä edellä olevien vaiheiden i–iii tulokset.

(58) Siirtohinnoitteluselvitykseen sisältyneen toimintoarvioinnin perusteella veroneuvoja on katsonut vaiheessa i FFT:hen kohdistuvan seuraavat riskit: operatiivinen riski, luottoriski ja vastapuoliriski. Sitä vastoin veroneuvojan mukaan FFT:hen ei kohdistu lainkaan valuuttariskiä. Veroneuvoja on arvioinut Basel II -säännöstöä (22) analogisesti (23) soveltaen FFT:n vähimmäispääomavaatimukset operatiivisen riskin, vastapuoliriskin, valuuttariskin ja luottoriskin kattamisen osalta seuraavanlaisiksi: — operatiivinen riski = 15 % * (pankkitalletusten talletuskorot – pankkilainojen korot), — vastapuoliriski = 20 % * 6 % * (tuleva riski + johdannaisten käypä arvo), — luottoriski = 20 % * 6 % * saatavat kolmansilta (vuotuinen keskiarvo).

(59) Veroneuvoja on näiden laskelmien perusteella saanut selville niin kutsumansa ”FFT:n riskipääoman”, joka vastaa FFT:n veroneuvojan soveltaman Basel II -säännöstön mukaista FFT:n hypoteettista sääntömääräistä pääomaa. Se on esitetty taulukossa 1: Taulukko 1 FFT:n vähimmäispääomavaatimukset (tuhatta euroa) Vähimmäispääomavaatimukset 2011 Operatiivinen riski 938 Vastapuoliriski 2 603 Valuuttariski 0 Luottoriski 24 982 Basel II -säännöstöön perustuvat vähimmäispääomavaatimukset 28 523

(60) Siirtohinnoitteluselvityksen vaiheessa ii arvioidaan toiminnan harjoittamiseen käytettäväksi pääomaksi (24) kutsuttu osuus vähentämällä FFT:n pääoman kokonaismäärästä veroneuvojan arvioima Basel II -säännöstöön perustuvien FFT:n vähimmäispääomavaatimusten osuus sekä se FFT:n pääoman osuus, joka käytetään FFNA:han ja FFC:hen tehtyihin sijoituksiin.

(61) FFT:n veroneuvojan mukaan vuoden 2011 lopussa FFT:n oman pääoman määrä oli 287,5 miljoonaa euroa, josta — 28,5 miljoonaa euroa vastasi Basel II -säännöstön mukaisia vähimmäispääomavaatimuksia, joilla katetaan FFT:hen kohdistuvat riskit; jäljempänä ’vähimmäisriskipääoma’ (25), — 165,2 miljoonaa euroa käytetään korvaamaan FFT:n omistusosuudet FFNA:ssa ja FFC:ssä (26) (”FFNA:han ja FFC:hen tehdyt sijoitukset kattava pääoma”), ja — 93,7 miljoonaa euroa pääomasta käytetään toiminnan harjoittamiseen (”toiminnan harjoittamisen kattava pääoma” (27)).

(62) Taulukkoon 2 on koottu veroneuvojan siirtohinnoitteluselvityksessä esittämä FFT:n koko oman pääoman jakautuminen. Taulukko 2 FFT:n oman pääoman jakautuminen (tuhatta euroa) FFT:n oman pääoman jakautuminen veroneuvojan mukaan Oma pääoma vuonna 2011 Vähimmäisriskipääoma 28 523 FFNA:han ja FFC:hen tehdyt sijoitukset kattava pääoma 165 244 Toiminnan harjoittamisen kattava pääoma 93 710 Oma pääoma yhteensä 287 477

(63) Veroneuvoja on ehdottanut, että vaiheessa iii määritetään ensin korvaus sille osalle FFT:n omasta pääomasta, jota hän nimittää vähimmäisriskipääomaksi ja joka vastaa FFT:n hypoteettista sääntömääräistä pääomaa. Veroneuvoja on määrittänyt sen vaiheessa i arvioimalla CAPM-mallia käyttäen tuoton, jonka sijoittajat odottavat saavansa omasta pääomasta, jäljempänä ’odotettu tuotto ennen veroja’, seuraavasti: Odotettu tuotto ennen veroja = (riskitön korko + β × oman pääoman riskilisä) / (1 – verokanta)

(64) FFT:n veroneuvoja käyttää seuraavia muuttujia CAPM-mallia soveltaessaan: — riskitön korko: 2,85 prosenttia (Saksan liittovaltion liikkeeseen laskemien kymmenen vuoden joukkovelkakirjojen (”Bund”) vuotuinen keskikorko vuonna 2011); — beetakerroin (β): 0,29, joka on arvioitu (28) 66:n vertailukelpoisen rahoituspalveluja tarjoavan yrityksen tietojen perusteella; tiedot on otettu Damodaran-verkkosivuilta (29); — oman pääoman riskilisä: Luxemburgissa viisi prosenttia Damodaran-verkkosivuston mukaan (päivitetty heinäkuussa 2011); — Luxemburgin verokanta: 28,80 prosenttia.

(65) FFT:n veroneuvoja on käyttänyt näitä muuttujia johdanto-osan 63 kappaleen kaavassa ja saanut ”sijoittajien riskien perusteella odottaman oman pääoman tuotoksi” 6,05 prosenttia.

(66) Taulukossa 3 on luettelo FFT:n veroneuvojan valitsemista rahoitusalalla itsenäisesti toimivista yhtiöistä, joita veroneuvoja piti vertailukelpoisina, sekä niiden beetakertoimista, joiden avulla lasketaan CAPM-mallissa käytettävä beetakerroin. Taulukko 3 Luettelo vertailukelpoisista rahoituspalveluja tarjoavista yrityksistä Yhtiön nimi beetakerroin ING Groep NV (EXTAM:INGA) 3,00 UBS AG (SWX:UBSN) 1,80 Wüstenrot & Württembergische AG (XTRA:WUW) 0,41 Deutsche Börse AG (XTRA:DB1) 1,28 Oslo Bors VPS Holding ASA (OTCNO:OSLO) 0,13 London Stock Exchange Group (LSE:LSE) 1,24 Fimalac SA (ENXTPA:FIM) 0,68 International Personal Finance Plc (LSE:IPF) 1,92 GrenkeLeasing AG (XTRA:GLJ) 0,55 Mittel S.p.A (CM:MIT) 0,93 GlobeOp Financial Services SA (LSE:GO) 0,56 KBC Ancora (ENXTBR:KBCA) 3,61 Aktiv Kapital ASA (OB:AIK) 0,25 IG Group Holdings Plc (LSE:IGG) 0,75 IFG Group plc (LSE: IFP) 1,11 Conafi Prestito S.p.A. (CM:CNP) 0,74 NEOVIA Financial Plc (AIM:NEC) 0,60 H&T Group Plc (AIM:HAT) – 0,11 Hesse Newman Capital AG (XTRA:RTM) 0,29 Acta Holding ASA (OB:ACTA) 1,70 Manx Financial Group PLC (AIM:MFX) 0,30 PLUS Markets Group plc (AIM:PMK) – 0,05 Law Debenture Corp. Plc (LSE:LVVDB) 0,95 Hypoport AG (DB:HYQ) 0,70 Perrot Duval Holding SA (SWX:PEDP) 0,16 Albemarie & Bond Holdings plc (AIM:ABM) 0,21 MCB Finance Group plc (AIM:MCRB) Ei tiedossa Brightside Group plc (AIM:BRT) 0,11 DF Deutsche Forfait AG (DB:DE6) 0,83 Autobank AG (DB:AW2) Ei tiedossa Ambrian capital plc (AIM:AMBR) 0,83 Gruppo MutuiOnline S.p.A (CM:MOL) 0,77 Park Group plc (AIM:PKG) 0,09 OVB Holding AG (XTRA:O4B) – 0,19 Albis Leasing AG (DB:ALG) 0,57 Hellenic Exchanges SA (ATSE:EXAE) 1,42 FORIS AG (XTRA:FRS) 0,20 Creon Corporation Plc (AIM:CRO) 2,03 Investeringsselskabet Luxor A/S (CPSE:LUXOR B) 0,50 Univerma AG Ei tiedossa OFL AnlagenLeasing AG (DB:OFL) 0,86 Ideal GroupSA (ATSE:INTEK) Ei tiedossa Nøtterø SpareBank (OB:NTSG) 0,20 Apulia Prontoprestitio S.p.A. (CM:APP) 1,07 Ultimate Finance Group plc (AIM:UFG) 0,54 Dresdner Factoring AG (XTRA:D2F) 0,42 Heidelberger Beteiligungsholding AG (DB:IPO) 0,14 ABC Arbitrage SA (ENXTPA:ABCA) 0,48 Baydonhill plc (AIM:BHL) 0,04 London Capital Group Holdings plc (AIM:LCG) 0,72 Imarex ASA (OB:IMAREX) 0,48 Toscana Finanza S.p.A. (CM:TF) 0,49 Banca Finnat Euramerica S.p.A. (CM:BFE) 0,79 S&U plc (LSE:SUS) 0,27 Bolsas y Mercados Españoles SA(CATS:BME) 0,97 Banca IFIS S.p.A. (CM:IF) 0,69 Paris Orleans SA (ENXTPA:PAOR) 0,60 SNS Reaal NV (ENXTAM:SR) 2,37 Close Brothers Group plc (LSE:CBG) 0,94 Provident Fiancial plc (LSE:PFG) 0,35 Pohjola Bank plc (HLSE:POH1S) 1,43 Investec plc (LSE:INVP) 1,73 Banque Nationale de Belgique SA (ENXTBR:BNB) 0,49 Credit Suisse Group (SWX:CSGN) 1,43 Deutsche Bank AG (DB:DBK) 1,98 Schweizerische Nationalbank (SWX:SNBN) 0,22 Lähde: Damodaran.

(67) Taulukossa 4 esitetään valittujen vertailukelpoisten yhtiöiden beetakertoimien ”markkinaehtoinen vaihteluväli”, johon FFT:n veroneuvoja on päätynyt laskelmissaan. Taulukko 4 Vertailukelpoisten yhtiöiden beetakertoimien markkinaehtoinen vaihteluväli Markkinaehtoinen vaihteluväli Beetakerroin Yhtiöiden määrä 66 Maksimi 3,61 90. persentiili 1,79 75. persentiili 1,04 Mediaani 0,64 25. persentiili 0,29 10. persentiili 0,13 Minimi 0,19

(68) Tämän jälkeen FFT:n veroneuvoja on ehdottanut, että siitä FFT:n oman pääoman osuudesta, jota hän nimittää toiminnan harjoittamisen kattavaksi pääomaksi taulukossa 2 ja joka vastaa vaiheessa ii määritettyä toiminnan harjoittamiseen käytettävää pääomaa, saatava korvaus määritetään käyttämällä lyhytaikaisen talletuksen markkinakorkoa (30), joka on FFT:n veroneuvojan mukaan 0,87 prosenttia.

(69) Seuraavaksi FFT:n veroneuvoja on ehdottanut, ettei sitä FFT:n oman pääoman osuutta, jota hän kuvaa FFT:n FFNA:han ja FFC:hen tekemät sijoitukset kattavaksi pääomaksi ja nimittää ”FFNA:han ja FFC:hen tehdyt rahoitussijoitukset kattavaksi pääomaksi” taulukossa 2, korvattaisi lainkaan. Toisin sanoen verotuksen kannalta FFT:n niistä saama korvaus olisi nolla.

(70) Vaiheessa iv veroneuvoja on vielä laskenut FFT:lle rahoitustoimintaa ja varainhallintaa sekä FFT:hen kohdistuvaa riskiä vastaavan kokonaiskorvauksen. Korvaus muodostuu seuraavista osista, jotka on määritetty edellä vaiheissa i–iii: — Riskejä vastaava korvaus, joka lasketaan kertomalla FFT:n hypoteettinen sääntömääräinen pääoma, jonka määräksi veroneuvoja arvioi 28 500 000 euroa soveltamalla Basel II -säännöstöä analogisesti vaiheessa ii, odotetulla tuotolla ennen veroja. Odotetun tuoton suuruudeksi veroneuvoja arvioi CAPM-mallin avulla 6,05 prosenttia vaiheessa iii. — Toimintoja vastaava korvaus, joka lasketaan kertomalla se FFT:n pääoman osuus, jota veroneuvoja nimittää toiminnan harjoittamiseen käytettäväksi pääomaksi ja jonka suuruudeksi hän arvioi 93 710 000 euroa vaiheessa ii, lyhytaikaisen talletuksen markkinakorolla, jonka FFT:n veroneuvoja katsoo vaiheessa iii olevan 0,87 prosenttia.

(71) Taulukossa 5 on esitetty veroneuvojan arvio Luxemburgin verotuksessa huomioon otettavasta FFT:lle jätettävästä kokonaiskannattavuudesta. Taulukko 5 Arvio FFT:n veropohjasta (tuhatta euroa) Omasta pääomasta saatava korvaus Vuoden 2011 voitto ennen veroja Riskejä vastaava korvaus 1 726 Toimintoja vastaava korvaus 816 FFNA:han ja FFC:hen tehdyt sijoitukset kattavaa pääomaa vastaava korvaus (31) 0 Kokonaisvoitto ennen veroja 2 542

(72) Kokonaismäärä, 2 542 000 euroa, on kiistanalaisessa ennakkoratkaisussa ilmoitettu määrä, jota Luxemburgin verohallinto pitää markkinaehtoisena korvauksena (32).

(73) Taulukossa 6 on esitetty lyhyesti tulokset, joihin FFT:n veroneuvoja on päätynyt edellä johdanto-osan 58–72 kappaleessa luetelluissa vaiheissa i–iv. Taulukko 6 Vähimmäispääomavaatimuksia ja niiden vaikutusta FFT:n tulokseen ennen veroja koskevat laskelmat Vähimmäispääomavaatimukset FFT 2011 (tuhatta euroa) Operatiivinen riski 938 a Vastapuoliriski 2 603 b Valuuttariski 0 c Luottoriski 24 982 d Vähimmäispääomavaatimukset 28 523 e = a + b + c + d Osinkotuloilla ja -koroilla katettu pääoma 165 244 x Pääoman ylijäämä 93 710 f = g – e – x Oma pääoma 287 477 g Voittoindikaattori Oman pääoman odotettu tuotto 6,05 % h Lyhyen aikavälin korkokanta 0,87 % i Omasta pääomasta saatava korvaus Riskejä vastaava korvaus 1 726 k = h * e Toimintoja vastaava korvaus 816 j = i * f Kokonaisvoitto ennen veroja 2 542 l = k + j a = 15 % * (pankkitalletusten rahoitustuotto – pankkilainojen rahoitusmenot) b = 20 % * 6 % * (tuleva riski + johdannaisten käypä arvo suhteessa kolmansiin osapuoliin) c = katettu kokonaan johdannaisilla d = 20 % * 6 % * saatavat kolmansilta (vuotuinen keskiarvo) h = CAPM-mallia käyttäen tehty arvio i = keskimääräinen eoniakorko vuonna 2011 Huom. Pääoletuksena on, ettei konserniin kuuluvien yhtiöiden kanssa toteutettaviin liiketoimiin liity luotto- eikä vastapuoliriskiä.

2.3 Luxemburgin siirtohinnoittelusääntöjen kuvaus

(74) FFT:n hyväksi annettu ennakkoratkaisu perustuu Luxemburgin tuloverolain (tuloverosta 4 päivänä joulukuuta 1967 annettu muutettu laki, jäljempänä ’Luxemburgin tuloverolaki’) 164 §:n 3 momenttiin sekä Luxemburgin tuloverolaista 28 päivänä tammikuuta 2011 annettuun yleiskirjeeseen nro 164/2, jäljempänä ’yleiskirje’ (33).

2.3.1 Luxemburgin tuloverolain 164 §

(75) Luxemburgin tuloverolain 164 §:n 3 momentissa säädetään seuraavaa: ”peitelty voitonjako sisältyy verotettavaan tuloon. Peitelty voitonjako on kyseessä silloin, kun osakas, jäsen tai osuudenhaltija saa suoraan tai välillisesti sellaista etua yritykseltä tai yhteisöltä, jota se ei saisi, ellei olisi osakas, jäsen tai osuudenhaltija.” Kyseisessä säännöksessä säädetään Luxemburgin vero-oikeudessa noudatettavasta markkinaehtoperiaatteesta, jonka mukaan samaan konserniin kuuluvien yhtiöiden väliset liiketoimet on hinnoiteltava samalla tavoin kuin hinnoiteltaisiin vastaavanlaisessa markkinaehtoisessa tilanteessa neuvottelevien itsenäisten yritysten toteuttamat vastaavat liiketoimet.

2.3.2 Tuloverolakia koskeva yleiskirje nro 164/2

(76) Luxemburgin tuloverolain 164 §:n 3 momenttia on selvennetty yleiskirjeessä seuraavasti: Yleiskirjeen 1 osiossa määritellään termit ”konserniin kuuluva rahoitusyhtiö” (34), ”konsernin sisäiset rahoitusliiketoimet” (35) ja ”etuyhteydessä olevat yritykset” (36).

(77) Yleiskirjeen 2 osion otsikkona on ”Yleistä”, ja sen alussa kuvataan yleiskirjeessä käsiteltyjä konsernin sisäisiä palveluja seuraavasti: ”Palvelu (konsernin sisäiset rahoitusliiketoimet mukaan lukien) on toteutunut konsernin sisäisesti, jos itsenäinen yritys olisi joutunut vastaavankaltaisissa olosuhteissa maksamaan palvelun suorittamisesta korvauksen toiselle itsenäiselle yritykselle tai olisi suorittanut palvelun itse.” Yleiskirjeen 2 osioon sisältyy lisäksi kuvaus markkinaehtoperiaatteesta sellaisena kuin se on määritelty OECD:n siirtohinnoitteluohjeissa ja saatettu osaksi kansallista oikeutta. Yleiskirjeessä todetaan tässä yhteydessä, että ”jos palvelu on tarjottu konsernin sisällä, on selvitettävä, kuten muidenkin konsernin sisäisten siirtojen kohdalla, onko sovittu korvaus markkinaehtoperiaatteen mukainen, eli vastaako se hintaa, jonka itsenäiset yritykset olisivat asettaneet ja hyväksyneet vastaavankaltaisissa olosuhteissa” (37).

(78) Yleiskirjeessä täsmennetään vastaavankaltaisten olosuhteiden käsitteestä, että samankaltaisuuden arvioinnissa on otettava huomioon esimerkiksi ”siirrettyjen tavaroiden tai palvelujen luonne, osapuolten harjoittamat toiminnot, sopimusehdot, osapuolten taloudellinen tilanne ja niiden noudattamat tuotanto- tai liiketoimintastrategiat” (38).

(79) Yleiskirjeen 3 osiossa selitetään, miten määritetään markkinaehtoinen korvaus erityisesti konsernin rahoitusyhtiöiden kohdalla. Rahoitusyhtiöiden harjoittaman toiminnan, jonka perusteella kutakin toimintoa vastaava korvaus määräytyy, on yleiskirjeen mukaan oltava samankaltaista kuin finanssialan valvontakomission (Commission de Surveillance du Secteur Financier) valvomien itsenäisten rahoituslaitosten harjoittama toiminta. Harjoitettua toimintaa vastaavan markkinaehtoisen korvauksen (kun huomioon otetaan käytetyt varat ja otetut riskit) tulisi siis perustua korvauksiin, joita tällaiset laitokset pyytävät samankaltaisista lainanantoon liittyvistä liiketoimista (39).

(80) Lisäksi rahoituslaitokset tekevät ennen lainan tai ennakkomaksun antamista riskianalyysin ja arvioivat erityisesti liiketoimeen liittyvän talousriskin, lainanottajaan liittyvän riskin, lainan antajan yritysriskin ja rakenteellisen riskin. Lainanantoon liittyvissä menoissa on otettava lisäksi huomioon ylimääräisinä kustannuksina muun muassa vakavaraisuuteen liittyvien vaatimusten noudattamisesta aiheutuvat ylimääräiset menot, luottoriskiin liittyvät ylimääräiset menot, käsittelykulut tai valuuttariskistä johtuvat ylimääräiset maksut (40). Luottoriski määritetään lainasopimuksen ehtojen ja riskianalyysin tulosten pohjalta.

(81) Yleiskirjeen mukaan itsenäiset rahoituspalvelujen tarjoajat määrittävät korvauksen yleensä joko lainatun rahan määrän tai hoidettavana olevien varojen todellisen arvon perusteella. Itsenäisten palveluntarjoajien tavoin myös konsernin sisäistä lainanantoa harjoittavien konsernin rahoitusyhtiöiden pitäisi analysoida riskit ennen lainan myöntämistä etuyhteysyrityksille. Niiden olisi myös otettava huomioon kaikki mahdolliset tekijät, jotka voivat vaikuttaa niiden siirtohintojen määrittämiseen (41).

(82) Yleiskirjeen 4 osiossa täsmennetään, että veroviranomaiset antavat sitovia neuvoja ainoastaan, jos asianomainen yhtiö harjoittaa tosiasiallisesti toimintaa Luxemburgissa. Yleiskirjeessä luetellaan erilaiset ehdot, jotka konserniin kuuluvien rahoitusyhtiöiden on täytettävä, jotta niiden katsotaan harjoittavan tosiasiallisesti toimintaa tietyssä maassa. Yrityksen oman pääoman on oltava harjoitetun toiminnan kannalta riittävä (kun huomioon otetaan käytetyt varat ja otetut riskit), ja oman pääoman määrän on oltava vähintään yksi prosentti annetun lainan (annettujen lainojen) nimellisarvosta tai kaksi miljoonaa euroa, ellei toisin ilmoiteta.

(83) Yleiskirjeessä luetellaan myös tiedot ja asiakirjat, jotka on toimitettava verohallintoa sitovien neuvojen saamiseksi. Sitovaan tietopyyntöön tulee sisältyä muun muassa asiaa koskevien OECD:n ohjeiden mukainen siirtohinnoitteludokumentointi, jossa annetaan kattava kuvaus ehdotetusta menetelmästä ja esitetään yksityiskohtaisia tietoja ja analyysejä menetelmän tueksi, kuten luettelo vertailukelpoisista yrityksistä ja odotettu tulosten vaihteluväli (42). Yleiskirjeessä täsmennetään vielä, että yleensä ennakkoratkaisu on voimassa viisi vuotta, elleivät tosiseikat ja olosuhteet, ennakkoratkaisun perustana olevat lainsäädännön säännökset tai jokin liiketoimen olennainen ominaisuus muutu (43).

2.4 OECD:n siirtohinnoitteluohjeiden kuvaus

(84) Taloudellisen yhteistyön ja kehityksen järjestö, jäljempänä ’OECD’, on laatinut jäsenmailleen verotusta koskevia ohjeita, jotka on koottu siirtohinnoitteluohjeisiin, jäljempänä ’OECD:n siirtohinnoitteluohjeet’. Kyseessä on oikeudellinen asiakirja, joka ei ole velvoittava ja jossa annetaan ohjeita siirtohinnoittelusta (44).

(85) Siirtohinnalla tarkoitetaan hintaa, joka laskutetaan samaan konserniin kuuluvien eri yhtiöiden välisistä liiketoimista. Monikansallisten yhtiöiden on taloudellisesti kannattavaa kohdentaa mahdollisimman vähän voittoja alueille, joilla voittoja verotetaan enemmän. Tämä voi johtaa ylisuuriin siirtohintoihin, joita ei pidä hyväksyä pohjaksi verotettavaa tuloa laskettaessa. Tämän ongelman välttämiseksi verohallintojen pitäisi hyväksyä vain sellaiset samaan konserniin kuuluvien yhtiöiden väliset siirtohinnat, jotka vastaavat samankaltaisissa markkinaehtoisissa olosuhteissa neuvottelevien itsenäisten yritysten välillä vahvistettuja liiketoimien hintoja (45). Tätä kutsutaan markkinaehtoperiaatteeksi.

(86) Markkinaehtoperiaatetta koskeva periaatejulistus sisältyy OECD:n mallisopimuksen 9 artiklan 1 kohtaan. OECD:n jäsenmaiden väliset ja yhä useammin myös muiden maiden väliset kahdenväliset verosopimukset perustuvat OECD:n mallisopimukseen. Sen 9 artiklassa määrätään seuraavaa: ”Jos – – [etuyhteydessä olevien] yritysten välillä kauppa- tai rahoitussuhteissa sovitaan ehdoista tai määrätään ehtoja, jotka poikkeavat siitä, mistä riippumattomien yritysten välillä olisi sovittu, voidaan kaikki tulo, joka ilman näitä ehtoja olisi kertynyt toiselle näistä yrityksistä, mutta näiden ehtojen vuoksi ei ole kertynyt yritykselle, lukea tämän yrityksen tuloon ja verottaa siitä tämän mukaisesti.”

(87) OECD:n veroasiain komitea hyväksyi OECD:n siirtohinnoitteluohjeet alkuperäisessä muodossaan 27 päivänä kesäkuuta 1995 (46). Ohjeita päivitettiin huomattavasti heinäkuussa 2010 (47). Koska kyseiset ohjeet eivät ole sitovat, OECD:n jäsenmaiden verohallintoja vain kehotetaan noudattamaan niitä. Yleensä niitä käytetään kuitenkin ohjenuorana ja ne vaikuttavat selvästi OECD:n jäsenmaiden (ja muidenkin maiden) verotuskäytäntöihin. Lisäksi ne ovat saaneet lainvoiman useissa OECD:n jäsenmaissa, tai niitä käytetään ohjenuorana tulkittaessa kansallista verolainsäädäntöä. Komissio mainitsee OECD:n siirtohinnoitteluohjeet tässä päätöksessä, koska niitä käytetään alalla eräänlaisena käsikirjana, joka perustuu OECD:ssä käytyihin asiantuntijakeskusteluihin. Ohjeissa täsmennetään keinoja, joiden avulla voidaan vastata niihin yhteisiin haasteisiin, joita markkinaehtoperiaatteen soveltaminen yksittäisessä tilanteessa aiheuttaa. OECD:n siirtohinnoitteluohjeissa annetaan siis verohallinnoille ja monikansallisille yhtiöille ohjeita markkinaehtoperiaatteen soveltamisesta. Niistä käy lisäksi ilmi kansainvälinen yhteisymmärrys siirtohinnoittelun alalla.

(88) OECD:n siirtohinnoitteluohjeissa luetellaan viisi menetelmää liiketoimien markkinaehtoisten siirtohintojen arvioimiseksi ja voiton jakamiseksi samaan konserniin kuuluvien yhtiöiden välillä: i) markkinahintavertailumenetelmä, jäljempänä ’CUP-menetelmä’ ii) kustannusvoittolisämenetelmä iii) jälleenmyyntihintamenetelmä iv) TNMM ja v) voitonjakamismenetelmä. Ohjeissa erotetaan toisistaan perinteiset liiketoimimenetelmät (kolme ensimmäistä menetelmää) ja liiketoimivoittomenetelmät (kaksi jälkimmäistä menetelmää). Monikansalliset yritykset voivat soveltaa siirtohintojen määrittämisessä vapaasti muita kuin ohjeissa kuvattuja menetelmiä, kunhan niiden tuloksena saadaan markkinaehtoinen siirtohinta.

(89) CUP-menetelmä ja TNMM ovat olennaisia tämän päätöksen kannalta, joten niitä käsitellään tarkemmin johdanto-osan 90–92 kappaleessa.

(90) CUP-menetelmässä verrataan keskenään tavaroiden tai palvelujen siirtämisestä etuyhteysliiketoimen (kahden etuyhteydessä olevan yrityksen välisen liiketoimen) yhteydessä laskutettua hintaa sekä vapailla markkinoilla vastaavanlaisissa olosuhteissa (kahden toisistaan riippumattoman yrityksen välillä) tapahtuneen vastaavanlaisen liiketoimen yhteydessä tavaroiden tai palvelujen siirtämisestä laskutettua hintaa.

(91) TNMM on yksi niin kutsutuista epäsuorista menetelmistä, joilla voidaan arvioida liiketoimen markkinaehtoinen hinta ja voiton jakautuminen samaan konserniin kuuluvien yhtiöiden välillä. Siinä arvioidaan kokonaisuutena tarkastellusta toiminnasta, ei niinkään yksittäisistä liiketoimista, mahdollisesti saatavan voiton määrä markkinaehtoperiaatteen mukaisesti. Sen tavoitteena ei ole määrittää myytyjen tavaroiden hinta, vaan arvioida voitto, jonka itsenäiset yhtiöt voisivat odottaa saavansa tietystä toiminnosta, kuten tavaroiden myynnistä. Menetelmässä valitaan sopiva tunnusluku (niin sanottu voittoindikaattori), kuten kustannukset, liikevaihto tai kiinteään omaisuuteen tehdyt sijoitukset, johon sovelletaan voittosuhdetta, joka vastaa vertailukelpoisissa vapailla markkinoilla toteutetuissa liiketoimissa todettua voittosuhdetta.

(92) TNMM:ssä ei määritetä yksittäisten liiketoimien hintaa, joten menetelmän soveltamisen kohteena olevan yksikön verotettava tulo ei vaikuta suoraan samaan konserniin kuuluvan toisen yksikön verotettavaan tuloon. Menetelmä eroaa siis CUP-menetelmästä, jossa siirtohinta määritetään tietyn tavaran tai palvelun hinnaksi, joka luetaan sitten sellaisenaan kyseisen tavaran tai palvelun myyneen konserniin kuuluvan yhtiön sekä sen ostaneen konserniin kuuluvan yhtiön verotettavaan tuloon.

2.5 Muodollisen tutkintamenettelyn aloittamisen jälkeen toimitetut lisätiedot

2.5.1 Luxemburgin kirje 3 päivänä syyskuuta 2014

(93) Luxemburg vastasi aloittamispäätöksessä esitettyihin kysymyksiin kertomalla komissiolle, että Fiat-konsernin sisällä myönnetyille lainoille ei ollut asetettu enimmäismäärää.

(94) Luxemburg täsmensi samoin FFT:n antamien ja ottamien konsernin sisäisten lainojen keskihintoja vuosina 2011–2013. FFT:n hyväksymien konsernin sisäisten lainojen korko oli […]. Vuoden 2011 lopussa korko oli euribor, johon oli lisätty [6–9 prosentin] marginaali. Konserniin kuuluvien yhtiöiden tilien saldoista kertynyt keskikorko oli vuonna 2012 [6–9 prosenttia] ja vuonna 2013 [6–9 prosenttia]. FFT:n konsernin sisäisistä talletuksista maksama (kiinteä) keskikorko oli vuonna 2011 [0–3 prosenttia], vuonna 2012 [0–3 prosenttia] ja vuonna 2013 [0–3 prosenttia].

(95) Luxemburg otti kantaa myös kiistanalaisessa ennakkoratkaisussa hyväksyttyyn pääoman tuottoon. Sen mukaan omistusosuuksiin sijoitetusta pääomasta maksettiin tuottoa osingonjaolla eivätkä osingot ole luonteensa vuoksi siirtohinta-analyysin kohteena, koska yhtiö saa osingot ainoastaan osakkeenomistajan ominaisuudessa. Osinkoja ei näin ollen oteta huomioon määritettäessä harjoitettujen toimintojen ja otetun riskin suuruutta.

(96) Luxemburg selitti samoin, että FFT:n osakkeiden osto rahoitettiin kokonaisuudessaan omista varoista ja että tämä rahoitusmuoto merkitsee automaattisesti sitä, etteivät kyseiset varat olleet enää käytettävissä muiden FFT:hen kohdistuvien riskien kattamiseen.

(97) Luxemburg viittasi myös luottolaitosten liiketoiminnan aloittamisesta ja harjoittamisesta annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2006/48/EY (48) 57 artiklaan, jonka perusteella luottolaitosten konsolidoimattomiin omiin varoihin eivät kuulu yli 10 prosentin omistusosuudet muissa luottolaitoksissa.

(98) Luxemburg viittasi lisäksi Basel II -säännöstössä määriteltyyn peruslähtökohtaan, jonka mukaan kolmelta positiivisen bruttovuositulon kaudelta laskettuun keskiarvoon tulee soveltaa 15 prosentin kerrointa.

2.5.2 Luxemburgin kirje 24 päivänä maaliskuuta 2015

(99) Komissio oli pyytänyt Luxemburgia toimittamaan esimerkkejä FFT:n kaltaisessa tilanteessa oleville verovelvollisille osoitetuista ennakkoratkaisuista. Luxemburg vastasi 24 päivänä maaliskuuta 2015 päivätyssä kirjeessään tähän, että FFT:n tilanne on hyvin erityinen. Tämä johtuu Luxemburgin mukaan siitä, että FFT on rahoituslaitos, joka kerää varoja markkinoilta, toisin kuin valtaosa Luxemburgin rahoituslaitoksista, jotka lainaavat eteenpäin muiden samaan konserniin kuuluvien yhtiöiden niiden käyttöön antamia varoja marginaalin lisäten.

(100) Lisäksi jokaisen verovelvollisen tilanne on Luxemburgin verohallinnon mukaan niin erityinen, että verovelvollisten välinen vertailu on mahdotonta. Tästä johtuu sen mukaan se, että Luxemburgin kansallisessa oikeudessa on siirtohinnoista ainoastaan yleinen puitesäännös (Luxemburgin tuloverolain 164 §), jonka ansiosta verohallinto kykenee mahdollisimman tarkasti arvioimaan kunkin tapauksen tosiasiallisen taloudellisen tilanteen riippumatta siitä, onko tapauksesta annettu ennakkoratkaisu.

(101) Luxemburg toimitti myös jäljempänä olevassa taulukossa 7 esitetyn, FFT:n veroilmoituksiin perustuvan FFT:n veropohjan vuosilta 2009–2013 (49). Taulukko 7 FFT:n veropohja vuosina 2009–2013 (euroa) 2009 2 643 424 2010 2 424 869 2011 2 600 416 2012 1 684 103 2013 2 095 969

(102) Luxemburgin mukaan vuotta 2013 koskevasta FFT:n veroilmoituksesta käy ilmi, että aloittamispäätöksen johdanto-osan 64 kappaleessa ilmaistu pelko siitä, että veropohja on määritetty vaihteluvälille 2 288 000–2 796 000 euroa, on täysin perusteeton. On selvää, että riidanalaisessa ennakkoratkaisussa hyväksytään ainoastaan valittu menetelmä ja että markkinoiden muuttujat vaihtelevat.

(103) Luxemburg toimitti komission pyynnöstä vielä kaikki Luxemburgin verohallinnon aiemmin antamat, Fiat-konserniin kuuluvia yhtiöitä koskevat ennakkoratkaisut.

(104) Ensinnäkin 9 päivänä joulukuuta 2009 päivätyssä ennakkoratkaisuhakemuksessa, jonka Luxemburgin verohallinto oli hyväksynyt, haettiin FFT:n veropohjan vahvistamista […].

(105) Toiseksi Luxemburgin verohallinto toimitti kaksi 3 päivänä syyskuuta 2012 päivättyä kirjettä. Ensimmäinen niistä sisälsi kiistanalaisen ennakkoratkaisun, joka perustui 14 päivänä maaliskuuta 2012 päivättyyn ennakkoratkaisuhakemukseen, kuten johdanto-osan 9 kappaleesta käy ilmi. Kyseinen ennakkoratkaisuhakemus toimitettiin komissiolle uudemman kerran kokonaisuudessaan 24 päivänä maaliskuuta 2015 päivätyssä Luxemburgin kirjeessä, joka sisälsi tietoja, jotka Luxemburg oli viivannut aiemmin yli toimittaessaan kyseisen ennakkoratkaisun komissiolle ensimmäisen kerran.

(106) Toinen kirje oli lähes täysin identtinen, ja se toimitettiin vastauksena Luxemburgin verohallinnolle 18 päivänä huhtikuuta 2012 [F]-nimisen yhtiön puolesta toimitettuun ennakkoratkaisuhakemukseen […]. Kyseinen yhtiö vaikuttaa vastaavan FFT:tä toisessa konserniin kuuluvien rahoitusyhtiöiden rakenteessa. Jälkimmäisessä ennakkoratkaisuhakemuksessa [F-nimisen yhtiön] toimintojen kuvaus vastaa täysin FFT:n toimintojen kuvausta, joka on esitetty 14 päivänä maaliskuuta 2012 päivätyssä hakemuksessa. Kyseinen toinen rakenne eroaa ainoastaan siten, että yhtiöllä on vain yksi sivuliike Yhdistyneessä kuningaskunnassa eikä yhtään Espanjassa ja että [F-niminen yhtiö] ei omista [yhtään tytäryhtiötä].

(107) Jälkimmäisessä ennakkoratkaisuhakemuksessa, jonka tueksi esitettiin siirtohinnoitteluselvitys, on päätelmä, joka on täsmälleen sama kuin FFT:n ennakkoratkaisuhakemuksessa (toistettu johdanto-osan 54 kappaleessa). Siirtohinta-analyysin tulos on kuitenkin huomattavan erilainen. Siirtohinnoitteluselvityksessä esitetty [F-nimisen yhtiön] markkinaehtoinen korvaus on seuraavanlainen: ”Siirtohinnoitteludokumentoinnin perusteella määritetty asianmukainen tuotto i) riskipääomasta on 44,6 miljoonaa euroa ja ii) yrityksen suorittamia toimintoja vastaavaan korvaukseen käytettävästä pääomasta 8,8 miljoonaa euroa vaihteluvälillä +/– 10 prosenttia.”

(108) Kyseiset kaksi ennakkoratkaisua sisältyivät luetteloon, jonka Luxemburg toimitti komissiolle 4 päivänä kesäkuuta 2015 ja johon oli koottu varainhallinnan kattavat ennakkoratkaisut (katso johdanto-osan 29 kappale).

(109) Kolmanneksi komissiolle toimitettiin myös kaksi muuta ennakkoratkaisuhakemusta […], jotka Luxemburgin verohallinto oli hyväksynyt. Kyseiset ennakkoratkaisut olivat vuosilta 2002 ja 2012, ja ne koskivat Fiat-konsernin Luxemburgin rakenteen muita seikkoja. Näitä ennakkoratkaisuja ei tutkita tässä päätöksessä.

2.5.3 Fiatin 31 päivänä maaliskuuta 2015 toimittamat tiedot

2.5.3.1 FFT:hen suoraan kytköksissä olevia Fiat-konsernin yhtiöitä koskevat tiedot

(110) Fiat muistuttaa, että Fiat S.p.A omistaa noin 40 prosenttia ja Fiat S.p.A:n 100-prosenttisesti omistama tytäryhtiö FF omistaa noin 60 prosenttia FFT:stä (50). FFT omistaa puolestaan 100 prosenttia FFNA:sta ja FFC:stä (51). Fiat muistuttaa vielä, että FFT on yksi Fiat-konserniin kuuluvista rahoitusyhtiöistä, jotka on lueteltu johdanto-osan 39 kappaleessa.

(111) Fiat toimitti komission pyynnöstä yksityiskohtaiset taloudelliset tiedot konserniin kuuluvista rahoitusyhtiöistä. Se toimitti erityisesti FFT:n, FF:n, FFNA:n, FFC:n ja FFB:n vuosikertomukset vuosilta 2011–2013 sekä kuvauksen kyseisten yhtiöiden toiminnoista. Näiden tietojen mukaan FF:n palveluksessa on 52 henkilöä, joista [20–30] työskentelee rahoitusyksikössä ja [10–20] kirjanpitoyksikössä. FFT:n palveluksessa on 14 työntekijää, joista yksi on yhtiön johtaja, [0–10] huolehtii suoraan asiakaspalvelusta (Yhdistyneestä kuningaskunnasta käsin), [0–10] vastaa hallinnollisista tehtävistä ja [0–10] hoitaa kirjanpidon ja tarkastukset. FFNA:n palveluksessa on viisi henkilöä, kun taas FFC:n toiminta on hyvin pienimuotoista.

(112) Fiatin toimittamien tietojen mukaan FFT:n tytäryhtiöiden (FFNA ja FFC) kirjanpitoarvo […]. FFT:n vuosikertomuksen mukaan FFNA ja FFC ostettiin takaisin Fiat S.p.A:lta ja FF:ltä vuonna 2011. Vuodesta 2011 lähtien FFT on laatinut Luxemburgissa konsolidoidut tilinpäätökset.

(113) FF ja FFT ovat euroalueella toimivia rahoitusyhtiöitä. Toimitettuihin vuosikertomuksiin perustuvat vuosia 2010–2013 koskevat taloudelliset tiedot on koottu taulukoihin 8 ja 9 (52). Taulukko 8 FFT:tä koskevat taloudelliset tiedot vuosilta 2010–2013 (tuhatta euroa) 2010 2011 2012 2013 Korot ja vastaavat tulot 613 561 650 641 664 707 736 561 joista konserniin kuuluvilta yhtiöiltä saatuja 605 880 626 806 648 497 731 462 Muut tulot 72 292 76 910 29 185 10 125 TULOT YHTEENSÄ 685 853 727 551 693 892 746 686 Toimintakustannukset ja poistot 3 419 3 655 2 926 2 499 Korko- ja muut rahoituskulut 625 078 640 207 631 854 666 246 joista konserniin kuuluville yhtiöille maksettuja 59 409 55 520 38 041 20 268 joista obligaatiovelkoihin ja muihin velkasitoumuksiin liittyviä 551 229 574 561 592 099 643 853 Fiat S.p.A:lle maksetut joukkovelkakirjoihin liittyvät takauspalkkiot (53) 3 161 2 851 2 702 3 006 Muut menot 51 709 78 211 54 702 72 805 MENOT YHTEENSÄ (ennen yhteisöveroa) 683 367 724 924 692 185 745 032 Voitto ennen yhteisöveroa 2 485 2 627 1 707 1 652 Verot 748 776 491 508 Nettotulo 1 737 1 851 1 217 1 146 Oma pääoma 285 625 287 477 288 693 289 839 Konserniin kuuluville yhtiöille maksettavat määrät 4 354 692 2 275 578 1 530 146 1 661 930 Liikkeeseen lasketut velkapaperit 7 716 844 7 746 301 9 116 345 11 030 180 Muut velat (pankkivelka, menojäämä jne.) 2 470 513 446 444 144 671 158 865 OMA PÄÄOMA JA VELAT YHTEENSÄ 14 827 674 10 755 800 11 079 855 13 140 814 Saatavat konserniin kuuluvilta yhtiöiltä 11 869 312 7 387 279 7 950 092 9 637 038 Likvidit varat ja arvopaperit 2 705 622 3 028 255 2 853 245 3 221 203 Omistusosuudet etuyhteydessä olevissa yrityksissä 0 165 244 164 244 165 244 Muut varat (käyttöomaisuus, tulojäämä jne.) 252 740 175 022 112 274 117 329 VARAT YHTEENSÄ 14 827 674 10 755 800 11 079 855 13 140 814

(114) Vuosien 2011, 2012 ja 2013 lopussa FFT antoi eri pankeille takauksia konserniin kuuluvien yhtiöiden puolesta. Takauksien arvot olivat kyseisinä vuosina 2 560 802 euroa, 10 772 314 euroa ja 10 155 339 euroa. Taulukko 9 FF:ää koskevat taloudelliset tiedot vuosina 2010–2013 (tuhatta euroa) 2010 2011 2012 2013 Rahoitustuotot 552 090 752 007 676 177 722 610 joista konserniin kuuluvilta yhtiöiltä saatuja 528 267 672 225 655 576 711 218 Muut tulot (osingot, johdannaisista saadut voitot, vaihtokurssit jne.) 29 708 18 962 18 117 8 935 Konsernille tuotetuista palveluista saadut tulot 6 410 7 616 2 336 2 027 Toimintakustannukset 14 616 13 332 8 594 9 280 Rahoituskulut 550 331 729 851 654 763 706 825 joista konserniin kuuluville yhtiöille maksettuja 523 123 698 009 625 216 687 712 Voitto ennen yhteisöveroa 23 261 35 402 33 273 17 466 Verot 5 968 10 112 8 822 6 952 Nettotulo 17 292 25 290 24 450 10 514 Oma pääoma 271 047 268 610 268 837 256 053 Velat 14 878 871 12 567 582 11 277 171 12 758 761 Rahoitusvarat 9 267 614 8 201 011 9 164 768 9 905 386 Likvidit varat ja arvopaperit 5 519 622 4 349 837 2 201 190 2 928 409 Omistusosuudet etuyhteydessä olevissa yrityksissä 358 362 264 116 160 833 160 833 Muut varat (käyttöomaisuus, tulojäämä jne.) 4 320 21 228 19 217 20 186 VARAT YHTEENSÄ 15 149 918 12 836 192 11 546 008 13 014 814

(115) Vuoden 2013 (ja vuoden 2012) lopussa FF:n osuus siihen etuyhteydessä olevien yritysten pääomasta koostui FFT:n osakkeista, joiden arvo oli 157 269 000 euroa (eli 60 prosenttia FFT:n osakepääomasta), ja FFB:n osakkeista, joiden arvo oli 2 013 000 euroa, sekä sen omistamista osuuksista, jotka eivät antaneet lainkaan määräysvaltaa muissa konserniin kuuluvissa yhtiöissä ja joiden arvo oli 725 000 euroa. Vuoden 2011 lopussa 100 prosenttia FFT:n osakkeista oli kirjattu FF:n omistusosuuksiin, ja niiden arvo oli 262 102 000 euroa. Vuoden 2010 lopussa, ennen kuin FFNA ja FFC myytiin FFT:lle vuonna 2011, FF omisti 7 213 000 euron arvoisen osuuden FFC:stä, 262 077 000 euron arvoisen osuuden FFT:stä, 87 055 euron arvoisen osuuden FFNA:sta ja 2 013 000 euron arvoisen osuuden FFB:stä. Sen omistusosuuksien kokonaisarvo Fiatin kokonaan omistamista tytäryhtiöistä oli siis 358 000 000 euroa, kuten taulukosta 8 käy ilmi.

2.5.3.2 Yksityiskohtaiset tiedot FFT:n varoista ja veloista

(116) Fiat toimitti niiden 61 konsernin sisäisen vastapuolen nimet, joiden kanssa FFT:llä oli ollut liiketoimia vuosina 2011–2013. Se toimitti tiedot FFT:n ja kyseisten vastapuolten välillä keskimäärin liikkeessä olleista määristä kuuden suurimman velkojan ja velallisen välillä vuosilta 2011, 2012 ja 2013. Vuotta 2013 koskevat tiedot on koottu taulukkoon 10 (komissio on lisännyt keskimääräisestä saldosta kertynyttä korkoa koskevan sarakkeen). Taulukko 10 FFT:n vastapuolet vuonna 2013 (tuhatta euroa) Varat Liikkeessä olevat määrät keskimäärin Korkotuotot Korot jaettuna liikkeessä olevalla keskimääräisellä määrällä Fiat-konsernin 1. vastapuoli [10 000 000 ] [500 000 ] […] Fiat-konsernin 2. vastapuoli [150 000 ] [10 000 ] […] Fiat-konsernin 3. vastapuoli [150 000 ] [10 000 ] […] Fiat-konsernin 4. vastapuoli [100 000 ] [5 000 ] […] Fiat-konsernin 5. vastapuoli [50 000 ] [4 000 ] […] Fiat-konsernin 6. vastapuoli [20 000 ] [3 000 ] […] Velat Liikkeessä olevat määrät keskimäärin Maksetut korot Korot jaettuna liikkeessä olevalla keskimääräisellä määrällä Fiat-konsernin 7. vastapuoli [450 000 ] [10 000 ] […] Fiat-konsernin 8. vastapuoli [250 000 ] [400] […] Fiat-konsernin 9. vastapuoli [200 000 ] [1 000 ] […] Fiat-konsernin 10. vastapuoli [50 000 ] [200] […] Fiat-konsernin 11. vastapuoli [50 000 ] [150] […] Fiat-konsernin 12. vastapuoli [50 000 ] [150] […]

(117) Fiat toimitti tietoja myös FFT:n vuodesta 2009 lähtien harjoittamasta velkojen liikkeeseenlaskusta, jossa on sovellettu FFT:n pääasiallista tulonlähdettä, EMTN-ohjelmaa (54), sekä sen liikkeeseenlaskuesitteestä. FFT oli suorittanut kyseisenä aikana 14 liikkeeseenlaskua, joissa laina-aika oli enintään seitsemän vuotta. Se oli laskenut liikkeeseen euromääräisiä joukkovelkakirjoja, joihin sisältynyt korko oli 5,75–7,75 prosenttia (lukuun ottamatta yhtä liikkeeseenlaskua, jossa korko oli yhdeksän prosenttia), sekä Sveitsin frangeina olevia joukkovelkakirjoja, joissa korko oli 4–5 prosenttia.

(118) Fiatin toimittamista tiedoista käy ilmi konsernin sisäisten rahoitustoimien erääntymisaika. Vuoden 2013 lopussa saatavien sopimuksen mukainen erääntymisaika oli alle vuoden 12 613 000 euron suuruisen määrän osalta, kun saatavien kokonaismäärä oli 12 858 000 euroa (likvidit varat ja konsernin sisäiset lainat on esitetty taulukossa 9).

(119) Konsernin sisäisistä liiketoimista toimitettujen tietojen perusteella monet liiketoimet ovat ”yön yli” -transaktioita. FFT toteuttaa kuitenkin myös liiketoimia, joilla on muu erääntymisaika […]. FFT myöntää konsernin sisäisiä lainoja eri muodoissa […]. Vuoden 2013 lopussa lähes kaikkien talletusten erääntymisaika oli […]. Liikkeeseen laskettujen joukkovelkakirjojen erääntymisaika vaihteli […].

(120) Fiat toimitti myös asiakirjan likvidejä varoja koskevista konsernin käytännöistä, joihin on viitattu ennakkoratkaisun perustana olleessa siirtohinnoitteluselvityksessä. Asiakirjassa esitetään konsernin käteissijoituksiin sovellettavia sisäisiä sääntöjä. […]

2.5.3.3 Tiedot Fiat-konsernin siirtohinnoittelukäytännöistä

(121) Komissio pyysi 20 päivänä helmikuuta 2015 päivätyssä kirjeessään Fiatia selvittämään, miten se on päätynyt laskelmissaan muuttumattomana pysyvään oman pääoman osuutta vastaavaan nettotulokseen vuosina 2009, 2010 ja 2011 (kuten aloittamispäätöksen johdanto-osan 51 kappaleessa olevasta taulukosta 4 käy ilmi), vaikka varat ja velat sekä rahoituskulut ja tulot poikkeavat toisistaan merkittävästi.

(122) Fiat vastasi tähän konsernin sisäisten lainojen ja talletusten hinnoittelun selvittämistä koskevaan pyyntöön toimittamalla siirtohinnoittelukäytäntöjä koskevan asiakirjan ”Transfer Pricing Policy”. Kyseisen asiakirjan mukaan Fiat vahvistaa konsernin rahoitusyhtiöiden myöntämien konsernin sisäisten lainojen hinnat siten, että rahoitusyhtiöt saavat niistä ennalta määritetyn tuoton.

(123) FFT:n suorittamiksi kuvatut toiminnot ja sen ottamat riskit ovat muutamia tietoja lukuun ottamatta täsmälleen samat kuin johdanto-osan 38–51 kappaleessa esitetyssä, siirtohinnoitteluselvitykseen sisältyvässä kuvauksessa. […] siirtohinnoittelukäytäntöjä koskevassa asiakirjassa käsitellään luottoriskiä ja vastapuoliriskiä, joita on kuvattu ennakkoratkaisussa olemattomiksi konsernin varojen osalta, kun taas asiakirjassa tätä riskiä pidetään vähäisenä.

(124) Siirtohinnoittelukäytäntöjä koskevassa asiakirjassa selitetään, että konsernin sisäisille liiketoimille vahvistettava hinta arvioidaan seuraavasti. […], arvioidaan rahoitettavina olevien konsernin sisäisten lainojen määrä. […], arvioidaan konsernin sisäisten lainojen marginaali tällä perusteella jakamalla yhteenlaskettu tavoiteltu tuotto, johon on lisätty toimintakustannukset, rahoitettavina olevien lainojen kokonaismäärällä. Lopuksi kyseinen marginaali lisätään rahoitusyhtiöille aiheutuviin rahoituskuluihin, jotta saadaan arvio konsernin sisäisten lainojen hinnoittelusta.

(125) Siirtohinnoittelukäytäntöjä koskevassa asiakirjassa havainnollistetaan tätä konsernin sisäisten lainojen hinnoittelussa käytettävää menetelmää vuodelta 2012 olevien numerotietojen perusteella. FF:n ja FFT:n odotetuksi oman pääoman konsolidoiduksi tuotoksi arvioidaan vuonna 2012 [4–7 prosenttia]. Asiakirjaan sisältyvät arviot beetakertoimista Euroopan unionissa vuonna 2012 sekä riskittömästä korosta ja Italian ja Luxemburgin riskilisistä erikseen esitettyinä. Odotettu tuotto arvioidaan näiden perusteella seuraavasti: Taulukko 11 Siirtohinnoittelukäytäntöjä koskevaan sisäiseen asiakirjaan sisältyvät tiedot Markkinaehtoinen vaihteluväli Beetakerroin Yritysten määrä 75 75. persentiili 1,22 Mediaani 0,80 25. persentiili 0,34

(%) Vaihtuva ja odotettu oman pääoman tuotto (55) Italia Luxemburg Riskitön korko 1,57 1,57 Verokanta 31,4 28,8 Oman pääoman riskilisä 7,73 6,00 Oman pääoman tuotto – 75. persentiili 16,09 12,52 Oman pääoman tuotto – mediaani 11,27 8,92 Oman pääoman tuotto – 25. persentiili 6,16 5,10

(126) Asiakirjassa eritellään lisäksi määräaikaiset lainat, joista oli sovittu jo aiemmin ja joiden hinnoitteluehtoja ei ollut enää mahdollista muuttaa, sekä tarkistettavissa olevat, vaihtuvakorkoiset konsernin sisäiset lainat. […]

2.5.4 Luxemburgin kirje 10 päivänä heinäkuuta 2015

(127) Luxemburg väittää 10 päivänä heinäkuuta 2015 päivätyssä kirjeessään, että komissio toimisi vastoin oikeusvarmuuden periaatetta, jos se määräisi väitetyn tuen perittäväksi takaisin edunsaajalta muodollisen tutkintamenettelyn päätteeksi annettavassa päätöksessä. Luxemburg viittaa aiempiin komission päätöksiin, jotka koskevat tässä yhteydessä merkityksellisiä verotukijärjestelmiä ja joissa komissio on myöntänyt, että kyseinen periaate voi estää tuen takaisinperinnän (56), ja hyväksynyt siirtymäkauden luottamuksensuojan perusteella (57).

(128) Luxemburg väittää lisäksi, että tiettyä täsmällistä tukimäärää on mahdotonta määrätä perittäväksi takaisin, koska OECD:n siirtohinnoitteluohjeiden mukaan täsmällistä markkinaehtoista hintaa ei voi eikä pidä määrittää siirtohintaa vahvistettaessa. Luxemburg esittää vielä, että aiempien päätösten mukaisesti ja koska kyseessä on uusi toimenpide, luottamuksensuojan periaate estää komissiota määräämästä tukea takaisin perittäväksi (58).

3. MENETTELYN ALOITTAMISEN SYYT

(129) Komissio päätti aloittaa muodollisen tutkintamenettelyn, koska se katsoi alustavasti, että FFT:n hyväksi annettu kiistanalainen ennakkoratkaisu on SEUT-sopimuksen 107 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua valtiontukea, joka ei sovellu sisämarkkinoille.

(130) Komissio epäili, ettei kiistanalainen ennakkoratkaisu ole markkinaehtoperiaatteen mukainen. Sen epäilykset kohdistuivat jäljempänä johdanto-osan 131–137 kappaleessa täsmennettyihin seikkoihin.

(131) Ensinnäkin ennakkoratkaisussa on ilmeisesti hyväksytty FFT:n toiminnalle Luxemburgissa kiinteä 2 542 000 euron (+/– 10 prosenttia) veropohja, joka saattoi muuttua vain hieman ja pysyi ennallaan, vaikka esimerkiksi veropohjan määrittämisen taustalla ollut FFT:n toiminta kasvoi voimakkaasti.

(132) Toiseksi komissio epäili FFT:n veroneuvojan valitseman menetelmän asianmukaisuutta. Menetelmällä on arvioitu toimintojen suorittamisesta FFT:n saama korvaus. Veroneuvoja käyttää siirtohinta-analyysissään kyseisen korvauksen laskemiseksi epäsuoraa menetelmää (TNMM), mutta komission mukaan on käytettävä mieluummin suoria menetelmiä, erityisesti CUP-menetelmää, kun markkinoilta löytyy vastaavanlaisia liiketoimia. Komissio huomautti tässä yhteydessä, että Fiat-konserniin kuuluva yhdysvaltalainen Chrysler-yhtiö hankkii toimintansa rahoituksen suoraan pääomamarkkinoilta ja että tietyt sen liiketoimista ovat verrattavissa FFT:n liiketoimiin.

(133) Kolmanneksi komissio epäili, ettei FFT:n veroneuvoja ole soveltanut CAPM-mallia asianmukaisella tavalla käyttäessään sitä omalta pääomalta vaaditun tuoton arvioimiseen. Komissio korosti, että ne kaksi tekijää, joiden perusteella FFT:n saama tuotto määräytyy CAPM-mallissa, eli korvattavan oman pääoman määrä ja kyseiseen oman pääoman määrään sovelletun tuoton taso, oli vahvistettu liian pieniksi.

(134) Korvattavan oman pääoman määrän osalta ennakkoratkaisussa on hyväksytty CAPM-mallin soveltaminen ainoastaan riskipääomaksi nimettyyn osaan omasta pääomasta, kun taas FFNA:han ja FFC:hen sijoitettu oma pääoma on vähennetty korvattavan pääoman määrästä ilman uskottavaa selitystä (59). Lisäksi vaikuttaa siltä, että riskipääomaa koskeva laskelma on johtanut liian pieneen veropohjaan, sillä siihen eivät sisälly konsernin sisäiset varat. Tällekään ei ole esitetty vakuuttavia perusteita. Komissio kyseenalaisti aloittamispäätöksessään oletuksen, jonka mukaan konserniin kuuluvien yhtiöiden kanssa toteutettuihin liiketoimiin ei sisältynyt luottoriskiä. Komissio epäili niin ikään vastapuoliriskin ja luottoriskin osalta laskettuja vähimmäispääomavaatimuksia. Etenkään suhteellisen pienen 20 prosentin riskipainon valitseminen vastapuoliriskille ei ole perusteltua, eikä mistään käy ilmi, miten kävisi, jos sääntelykehys muuttuisi merkittävällä tavalla. Veroneuvojan laatimassa siirtohinnoitteluselvityksessä ei selitetä, miten ”pankkitalletuksista kertyvien talletuskorkojen ja pankkilainoista kertyvien korkojen välinen ero” antaa hyvän kuvan operatiivisesta riskistä, eikä siinä selitetä sen enempää, mistä syistä riskipainoksi valittiin 15 prosenttia. Siinä ei selvitetä myöskään, miksi vastapuoliriski on kerrottu kuudella prosentilla eikä kahdeksalla prosentilla, vaikka Basel II -säännöstön mukainen vähimmäispääomavaatimus, johon siirtohinnoitteluselvityksessä nimenomaisesti viitataan, on vastapuoliriskin osalta kahdeksan prosenttia.

(135) Kyseiseen pääoman osuuteen sovelletun tuoton osalta komissio epäili beetakertoimen määrittämistä, sillä beetakerroin vaikuttaa liian pieneltä muiden rahoituspalveluja tarjoavien yritysten beetakertoimiin verrattuna. Komissio kyseenalaisti myös sen, että veroneuvoja on valinnut beetakertoimen laskemista varten 25. persentiilin eikä mediaania.

(136) Neljänneksi komissiota epäilytti ennakkoratkaisussa ylijääväksi katsotun oman pääoman osuudesta odotetun tuoton kohdalla se seikka, että ennakkoratkaisussa on hyväksytty hyvin matala 0,87 prosentin tuotto ilman minkäänlaisia perusteluja.

(137) Koska kiistanalaisessa ennakkoratkaisussa hyväksytty siirtohinta-analyysi ei vaikuta olevan markkinaehtoperiaatteen mukainen, komissio katsoi alustavasti, että FFT sai edun kyseisestä ennakkoratkaisusta. Kyseinen etu katsottiin saadun vuosittain, ja tätä oli jatkunut joka kerta, kun Luxemburgin verohallinto oli hyväksynyt ennakkoratkaisun perusteella lasketun, maksettavaksi tulevan veron. Komission mukaan tämä etu oli myös myönnetty valikoivasti, koska kyseinen hallinnollinen käytäntö suosii nimenomaisesti FFT:tä samankaltaisessa tosiasiallisessa ja oikeudellisessa tilanteessa oleviin yhtiöihin verrattuna.

(138) Koska kaikki muut SEUT-sopimuksen 107 artiklan 1 kohdassa määrätyt edellytykset täyttyivät eikä ilmennyt selvää syytä, jonka perusteella toimen olisi voitu katsoa soveltuvan sisämarkkinoille, komissio totesi alustavasti, että kiistanalainen ennakkoratkaisu on valtiontukea, joka ei sovellu sisämarkkinoille. Näin ollen komissio päätti aloittaa ennakkoratkaisua koskevan muodollisen tutkintamenettelyn.

(139) Komissio pyysi aloittamispäätöksessään Luxemburgia asetuksen (EY) N:o 659/1999 10 artiklan 3 kohdan mukaisesti toimittamaan lisäksi kaikki kiistanalaiseen toimenpiteeseen liittyvät tarvittavat asiakirjat ja tiedot, jotta komissio pystyy antamaan päätöksen tuen olemassaolossa sekä tarvittaessa kyseisen tuen soveltuvuudesta sisämarkkinoille. Ellei Luxemburg toimittaisi kaikkia pyydettyjä tietoja, komissio kehotti sitä hyväksymään asetuksen (EY) N:o 659/1999 6 a artiklan 2 kohdan b alakohdan mukaisesti, että komissio pyytää kiistanalaisen toimenpiteen edunsaajaa, tässä tapauksessa FFT:tä, toimittamaan pyydetyt tiedot.

4. LUXEMBURGIN ESITTÄMÄT HUOMAUTUKSET

(140) Luxemburg lähetti aloittamispäätöstä koskevat huomautuksensa 19 päivänä heinäkuuta 2014. Se väittää ensinnäkin menettelyn olevan epäasianmukainen ja toiseksi komission tehneen asiasisältöön liittyviä virheitä aloittamispäätöksessään.

4.1 Komission menettelyä koskevat Luxemburgin huomautukset

(141) Luxemburg väittää, ettei asiassa ole noudatettu tietojen antamista koskevaan välipäätökseen liittyvää asianmukaista menettelyä, sillä asetuksessa (EY) N:o 659/1999 ei anneta komissiolle mahdollisuutta tehdä välipäätöstä aloittamispäätöksen yhteydessä. Välipäätöksen tekemistä olisi pitänyt edeltää asetuksen (EY) N:o 659/1999 10 artiklan mukainen menettely.

(142) Luxemburg väittää lisäksi välipäätöksessä pyydettyjen tietojen osalta, ettei komissio selittänyt, miksi edunsaajan henkilöllisyyden paljastaminen oli välttämätöntä toimenpiteen arvioimiseksi valtiontukisääntöjen perusteella. Luxemburg ei tuolloin voinut paljastaa edunsaajan henkilöllisyyttä useiden tietovuotojen ja komission julkisesti antamien huolimattomien lausuntojen vuoksi. Välipäätöksessä ei myöskään täsmennetty, mitä muita tietoja olisi erityisesti toimitettava. Komission menettelykäsikirjan mukaan välipäätöksessä olisi kuitenkin selitettävä selkeästi, mitä tietoja kyseisessä menettelyssä tarvitaan.

(143) Luxemburg väittää myös, että sen oli mahdotonta panna täytäntöönpanokieltoa täytäntöön, sillä aloittamispäätöksessä ei selitetty, mikä osa kiistanalaisessa ennakkoratkaisussa on tukea. FFT:n on tehtävä veroilmoitus, ja Luxemburgin verohallinto käyttää ennakkoratkaisussa sovittua menetelmää, koska komissio ei täsmentänyt aloittamispäätöksessä, mikä olisi suositeltava menetelmä perittävän veron laskemista varten.

(144) Luxemburg väittää vielä komission loukanneen lojaalia yhteistyötä, puolueettomuutta ja hyvää hallintotapaa koskevia periaatteita muun muassa siten, ettei se reagoinut mitenkään Luxemburgin ehdottamiin tapaamisiin, joissa Luxemburgin viranomaiset olisivat voineet selvittää komissiolle kiistanalaisessa ennakkoratkaisussa käytettyä menetelmää.

(145) Luxemburg ei hyväksy komission päätöstä aloittaa FFT:tä koskeva menettely (uudella asianumerolla SA.38375), joka on erillinen yleisesti Luxemburgin ennakkoratkaisukäytäntöä koskevasta asiasta SA.37267. Luxemburg oli nostanut kanteen komission asiassa SA.37267 antamasta välipäätöksestä unionin yleisessä tuomioistuimessa, joten komissio saattoi keinotekoisesti kiertää kyseisen välipäätöksen kumoamisen aloittamalla uuden tutkinnan.

(146) Luxemburg väittää vielä, että komissio on ylittänyt toimivaltansa sekoittamalla keskenään harkintavallan käytön ja pelkän yleislainsäädännön säännöksen tulkinnan. Luxemburgin verohallinto ei ole voinut käyttää harkintavaltaansa FFT:tä koskevassa ennakkoratkaisussa, vaan ennakkoratkaisu on tehty Luxemburgin tuloverolain 164 §:n 3 momentin sekä yleiskirjeen mukaisesti. Luxemburgin mukaan kyseisiä säännöksiä sovellettaessa niitä joudutaan väistämättä tulkitsemaan kuhunkin tapaukseen liittyvien tosiseikkojen perusteella, jotta lopulliset ratkaisut määräytyisivät kyseisiin tosiseikkoihin perustuvien erityisten olosuhteiden pohjalta. Komissio ei ole ottanut huomioon yhtäältä harkintavallan ja toisaalta abstrakteja oikeudellisia käsitteitä sisältävien, asiaan sovellettavien säännösten tulkinnan välistä eroa. Lisäksi komissio on asettunut Luxemburgin viranomaisten asemaan tulkitessaan Luxemburgin oikeutta eikä ole tässä ottanut huomioon jäsenvaltioiden toimivaltaa välittömän verotuksen alalla.

(147) Luxemburgin mukaan komissio ei ole pystynyt osoittamaan, että kiistanalainen ennakkoratkaisu poikkeaisi tavanomaisesta hallinnollisesta käytännöstä, sillä Luxemburgin verohallinto ei käyttänyt harkintavaltaansa FFT:n tapauksessa. Luxemburg selittää, että sen hallinnollinen toiminta perustuu laillisuuden ja tasavertaisuuden periaatteille ja kaikkia olennaisilta osin samassa tilanteessa olevia verovelvollisia kohdellaan näin ollen samalla tavalla. Luxemburg väittää, että aloittamispäätöstä on tarkasteltu ainoastaan OECD:n siirtohinnoitteluohjeiden kannalta, ei Luxemburgin hallinnollisen käytännön kannalta.

4.2 Luxemburgin huomautukset aloittamispäätöksen asiasisältöön liittyvistä virheistä

(148) Luxemburg väittää yleisesti komission tehneen asiasisältöön liittyvän virheen käyttäessään valikoivan edun määrittämisessä viitejärjestelmänä OECD:n siirtohinnoitteluohjeissa vahvistettua markkinaehtoperiaatetta eikä kansallista lainsäädäntöä ja käytäntöä.

(149) Lisäksi Luxemburg väittää komission tulkinneen väärin OECD:n siirtohinnoitteluohjeita. Aloittamispäätöksen johdanto-osan 65 kappaleessa komissio vaikuttaa esittävän siirtohinnan vahvistamisessa käytettävät menetelmät paremmuusjärjestyksessä väittäen, että suoria menetelmiä ja erityisesti CUP-menetelmää olisi käytettävä mieluummin kuin TNMM:n kaltaisia epäsuoria menetelmiä. Komissio ei siis ole ottanut huomioon sitä seikkaa, ettei menetelmien paremmuusjärjestystä ole pidetty OECD:n siirtohinnoitteluohjeissa enää vuoden 2010 jälkeen nykyvaatimusten ja -käytäntöjen mukaisena. Luxemburg viittaa kyseisten ohjeiden 1.13 kohtaan ja toteaa ohjeissa myönnettävän, ettei siirtohinnan määrittäminen ole eksaktia tiedettä eikä puhtaasti markkinaehtoisen hinnan vahvistamiseen valittava menetelmä ole monessakaan tapauksessa täysin selvä. FFT:n veroneuvoja on pitänyt TNMM:n valintaa perusteltuna ja soveltanut Luxemburgin tuloverolain 164 §:ää, joten Luxemburgin verohallinto on pelkästään vahvistanut analyysin oikeudellisen asianmukaisuuden.

(150) Luxemburgin mukaan komissio on myöntänyt, että markkinaehtoperiaatteen tulkinta ja soveltaminen vaihtelevat verohallinnosta toiseen sekä verohallintojen ja yhtiöiden välillä (60). Komissio ei voi siis yhtäältä hyväksyä sitä, että markkinaehtoperiaatetta tulkitaan ja sovelletaan vaihtelevasti, ja katsoa toisaalta, että olisi olemassa yksi ainoa oikea menetelmä, jonka mukaisesti Luxemburgin olisi pitänyt soveltaa markkinaehtoperiaatetta.

(151) Luxemburg moittii komissiota lisäksi siitä, ettei tämä ole soveltanut asiassa asiaankuuluvaa kansallisen lainsäädännön säännöstä eli Luxemburgin tuloverolain 164 §:n 3 momenttia ja sen mukaista hallinnollista menettelyä, vaan on ottanut viitteeksi ainoastaan OECD:n siirtohinnoitteluohjeet. Komissio on näin määrittänyt omasta mielestään sopivimman laskentatavan, vaikka Luxemburgin lainsäädännössä ei säädetä tiettyjen siirtohintojen määrittelyä koskevien menetelmien käytöstä. Komissio ei siis ole ottanut lainkaan huomioon asiaan liittyvää Luxemburgin oikeudellista kehystä eikä hallinnollista käytäntöä. Komissio ei myöskään toimenpiteen valikoivuutta arvioidessaan ole verrannut FFT:n verokohtelua tosiasiallisesti ja oikeudellisesti samankaltaisessa tilanteessa olevien yhtiöiden verokohteluun Luxemburgissa.

(152) Luxemburg moittii komissiota aloittamispäätöksessä ilmaistujen epäilysten osalta siitä, että komissio on keskittynyt liikaa ja liian yksipuolisesti Fiatin väitettyyn verostrategiaan konsernin tasolla ottamatta huomioon sitä seikkaa, että Fiatilla saattoi konsernina olla myös muita syitä järjestellä rakenteensa siten kuin se on tehnyt.

(153) Ensinnäkään Luxemburgin veroviranomaiset eivät ole missään tapauksessa hyväksyneet ”kiinteää veropohjaa”, kuten aloittamispäätöksen johdanto-osan 64 kappaleessa väitetään. FFT:n verotettava tulo perustuu annettujen lainojen määrään, ja siirtohinnoitteluselvityksessä vain esitetään vaihteluväli, joka koskee peruspisteinä esitettyä tavoiteltavaa marginaalia.

(154) Toiseksi vaaditun pääoman määrän ja komission tältä osin esittämien epäilysten osalta Luxemburg katsoi, että Basel II -säännöstön valitseminen on järkevää, samoin kuin päätös olla ottamatta omistusosuuksia huomioon. Luxemburgin mukaan on loogista, ettei laskelmissa otettu huomioon omistusosuuksia, sillä ne eivät liity mitenkään laskelmiin, jotka koskevat ainoastaan konsernin sisäisten lainojen siirtohinnoittelua. Lisäksi siirtohinnoitteluselvityksen mukaan omistusosuuksien rahoittamiseen käytetty määrä on 165 244 000 euroa, joka vastaa FFT:n omistamien osuuksien hankintahintaa ja jota ei Luxemburgin mukaan voida näin ollen kyseenalaistaa. Samoin koska omistusosuuksista saatavat tulot on Luxemburgin lainsäädännön mukaan vapautettu verosta, myöskään niihin liittyviä menoja, kuten korkokuluja, ei voida vähentää verotuksessa. Omistusosuuksista saadaan tuottoa tytäryhtiöiden jakamina osinkoina, joiden määrä vaihtelee tytäryhtiöiden tulosten ja sijoitustarpeiden mukaan, joten marginaalin soveltaminen kyseiseen rahavirtaan ei ole liiketoiminnan kannalta järkevää.

(155) Kolmanneksi Luxemburg väittää, että myös konsernin sisäisten saatavien jättäminen pois laskelmista on perusteltua, sillä FFT:n velkoihin liittyy FFT:n velkojille annettu erillinen takaus. Kun huomioon otetaan yhtiön toimintastrategia, taloudelliset intressit ja mahdollisesta konkurssista aiheutuva maineriski, FFT:n maksukyvyttömyysriski on hyvin pieni, ja 93 710 000 euron suuruinen ”vapaasti” käytettävissä oleva määrä riittää hyvin kattamaan sen.

(156) Neljänneksi Luxemburg moittii komissiota siitä, että tämä on kyseenalaistanut riskilisän määrittämisessä käytetyn beetakertoimen laskentatavan. Ensinnäkään kyseiset laskelmat eivät ole puhtaasti matemaattisia, ja erilaiset tulokset voivat olla perusteltuja. Näin ollen siirtohinnoitteluselvityksessä saadut tulokset ovat täysin perusteltavissa ja päteviä. Toiseksi vaikka komissio päätyisikin laskelmissaan toisiin tuloksiin, sen olisi joka tapauksessa tutkittava, aiheutuuko FFT:lle etua verrattuna muihin Luxemburgiin sijoittautuneisiin yrityksiin. Kolmanneksi myös vaihtoehtoisessa arvioinnissa, jossa FFT:lle laskettua riskilisää verrataan pörssiyhtiön osakkeenomistajien saamaan tuottoon ja jonka tulokseksi saadaan 3,5–4 prosenttia, mikä on huomattavasti pienempi kuin FFT:lle laskettu 6,05 prosentin riskilisä, käy ilmi, että 6,05 prosentin riskilisä on täysin perusteltavissa ja täyttää täysimääräisesti Luxemburgin tuloverolain 164 §:n vaatimukset.

(157) Luxemburg toteaa vielä, että koska yritysverotuksen käytännesääntötyöryhmä on vahvistanut nimenomaisesti, että Luxemburgin ennakkoratkaisukäytäntö on käytännesääntöjen ja OECD:n ohjeiden mukainen, luottamuksensuojan periaate edellyttää, että FFT:n täytyy voida tukeutua 3 päivänä syyskuuta 2012 annettuun ennakkoratkaisuun koko sen voimassaolon ajan eli viisi vuotta.

5. ASIANOMAISTEN OSAPUOLTEN ESITTÄMÄT HUOMAUTUKSET

(158) FFT lähetti aloittamispäätöstä koskevat huomautuksensa 30 päivänä lokakuuta 2014. Sen huomautukset saapuivat kahtena erillisenä asiakirjana.

5.1 FFT:n ensimmäiset huomautukset

(159) FFT:n ensimmäiset huomautukset on jaettu kahteen osaan. Ensimmäisessä osassa esitetään, miksi FFT katsoo komission soveltaneen epäasianmukaisesti OECD:n siirtohinnoitteluohjeita FFT:n APA:han. Toisessa osassa selvitetään, miksi aloittamispäätöksessä ei noudateta lainsäädännön vaatimuksia, jotka koskevat valikoivuuden toteamista perussopimuksen 107 artiklan 1 kohdan mukaisesti.

5.1.1 OECD:n ohjeiden epäasianmukainen soveltaminen

(160) FFT väittää ensinnäkin, ettei se ollut sopinut Luxemburgin verohallinnon kanssa kiinteästä verotettavasta tulosta, toisin kuin komissio väittää aloittamispäätöksessään. Sopimus koski ainoastaan menetelmää, jolla voitiin määrittää FFT:n harjoittamasta varainhallinnasta saatava korvaus. FFT on päivittänyt joka vuosi vuodesta 2011 lähtien kaikki riskipääoman ja oman pääoman tuoton arvioinnissa käytetyt muuttujat tavoitellun voiton laskemiseksi. FFT:n APA on lisäksi voimassa ainoastaan viisi vuotta edellyttäen, etteivät sen taustalla olevat tosiseikat ja olosuhteet muutu. Voimassaoloaika on sama kuin muiden jäsenvaltioiden ennakkoratkaisukäytännöissä.

(161) Toiseksi mikään ei estä FFT:n veroneuvojaa valitsemasta menetelmäksi TNMM:ää, koska FFT:n liiketoimille ei ole olemassa sisäistä vertailukohtaa, jota voitaisiin käyttää CUP-menetelmän soveltamiseksi. Tämä johtuu siitä, että i) FFT ei anna lainoja kolmansille ja että ii) Fiat-konserniin kuuluvat yhtiöt eivät saa samankaltaisia lainoja kolmansilta. FFT viittaa OECD:n siirtohinnoitteluohjeiden 2.2 kohtaan, jonka mukaan menetelmää valittaessa on pyrittävä aina löytämään kuhunkin yksittäistapaukseen parhaiten soveltuva menetelmä. FFT mainitsee tämän jälkeen samojen ohjeiden 2.4 kohdan, jonka mukaan on olemassa tilanteita, joihin liiketoimivoittomenetelmät soveltuvat perinteisiä liiketoimimenetelmiä paremmin.

(162) Jos veroneuvoja olisi soveltanut CUP-menetelmää ja käyttänyt FFT:n joukkovelkakirjojen hinnoittelua konsernin sisäisissä lainoissa sovellettavien siirtohintojen vahvistamiseksi, FFT:n mukaan sille olisi aiheutunut tappioita, sillä se ei olisi saanut takaisin konsernin rahoitustarpeiden kattamiseen tarvittavien likvidien varojen kustannuksia. FFT on rakenteeltaan yksinkertaisempi kuin muut konserniin kuuluvat yhtiöt, joiden marginaalit voitaisiin testata TNMM:llä. Kyseistä menetelmää käytetään yhä useammin analysoitaessa siirtohintoja, eikä vuonna 2010 annetuissa OECD:n siirtohinnoitteluohjeissa aseteta menetelmiä minkäänlaiseen paremmuusjärjestykseen.

(163) FFT:n mukaan oma pääoma voi olla monestikin muodostunut yhtiön toimintaan liittyvien aiempien päätösten tuloksena, eikä sillä välttämättä ole suoraa yhteyttä yhtiön toimintaan liittyvien riskien kattamiseksi tarvittavaan oman pääoman määrään.

(164) FFT huomauttaa vielä, että OECD:n siirtohinnoitteluohjeissa myönnetään, ettei siirtohinnan vahvistaminen ole eksaktia tiedettä. Se viittaa tältä osin kyseisten ohjeiden 1.13 kohtaan ja tarkemmin sanottuna seuraavaan: ”On tärkeää pitää mielessä, että tavoitteena on saada aikaan luotettaviin tietoihin perustuva kohtuullinen arvio markkinaehtoisesta tuloksesta. Lisäksi on muistettava, ettei siirtohinnan vahvistaminen ole eksaktia tiedettä, vaan se edellyttää harkintaa sekä verohallinnolta että verovelvolliselta.” FFT väittää kuitenkin pyrkineensä arvioimaan kaikin mahdollisin keinoin, mikä olisi markkinaehtoinen korvaus sen harjoittamasta toiminnasta.

(165) Kolmanneksi FFT:n on osoitettava, että sen oma pääoma riittää kattamaan sen rahoitustoimintaan liittyvät riskit. Yleiskirjeessä ei anneta erityisiä ohjeita, joita olisi noudatettava riskipääoman asianmukaisen tason määrittämisessä. FFT päätti sen vuoksi analysoida oman pääomansa arvioidakseen, mikä osuus sen omasta pääomasta tarvitaan sen toiminnan harjoittamista ja riskien kattamista varten Basel II -säännöstön perusteella. Yleiskirjeessä verrataan myös välirahoitustoimintaa harjoittavia yhtiöitä itsenäisiin rahoituslaitoksiin. Yleiskirjeessä todetaan lisäksi, että konsernin sisäiseen rahoitukseen liittyviä liiketoimia suorittavilla verovelvollisilla on oltava riittävästi omia varoja kyseisiin liiketoimiin liittyvien rahoitusriskien kattamiseksi. Osuuksien omistamiseen liittyvää toimintaa ei sitä vastoin ole otettu huomioon FFT:n APA:ssa. Sen vuoksi FFT:n omistusosuudet on perusteltua jättää riskipääoman ulkopuolelle. FFT:n tytäryhtiöihin sijoitettuja varoja vastaavaa oman pääoman määrää ei ole otettu huomioon myöskään siksi, että ne ovat sijoitussalkun ulkopuolisia tytäryhtiöihin tehtyjä sijoituksia, joiden tuotto maksetaan osinkoina. Osingoista ei kuitenkaan laadita siirtohinta-analyysejä, sillä niissä ei huomioida harjoitetun toiminnan eikä otettujen riskien laajuutta. Niiden vähentäminen on myös Basel II -säännöstön (61) sekä Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2006/48/EY (62), jäljempänä ’CRD III -paketti’, 57 artiklan mukaista.

(166) Neljänneksi FFT väittää komission tekemästä konsernin sisäisten saatavien käsittelyä koskevasta analyysistä sekä siitä, ettei FFT:n APA:ssa oteta huomioon muita kuin kolmansille kuuluvia varoja, että konsernin luottoluokitus on jo otettu huomioon FFT:n antaman rahoituksen kustannuksissa. Koska FFT:n ja kaikkien konserniin kuuluvien etuyhteysyhtiöiden luottoluokitus on sama kuin Fiat S.p.A:lla (63), konserniin kuuluville etuyhteysyhtiöille myönnetyt lainat eivät aiheuta FFT:lle ylimääräistä luottoriskiä. FFT:n konserniin kuuluvilta etuyhteysyhtiöiltä pyytämä korko on siksi muodostettu laskemalla yhteen i) konsernin rahoituskustannukset; ii) Fiat S.p.A:lle maksetut takausmaksut; iii) muille konserniin kuuluville yhtiöille tarjottavista palveluista aiheutuvat toimintakulut; iv) ”negatiivinen korkoero”, joka johtuu siitä, että FFT:n lainaamat huomattavat määrät on säilytettävä lyhytaikaisina matalampikorkoisina talletuksina, jotta konsernin likviditeettitarpeisiin voidaan vastata lyhyellä aikavälillä, ja v) riskiin perustuva pääoman tuotto, joka liittyy FFT:n hoitamiin konsernin varainhallinnan toimintoihin.

(167) Viidenneksi FFT pitää perusteltuna kuuden prosentin kertoimen käyttämistä riskipainotettuihin omaisuuseriin, sillä tämä vastaa FFT:n käsitystä siitä, miten paikalliset sääntelyviranomaiset soveltavat Basel II -säännöstöä muihin rahoituslaitoksiin kuin pankkeihin joillakin Euroopan unionin alueilla (esimerkiksi Italiassa) vakavaraisuusdirektiivin mukaisesti. Lisäksi koska FFT:n riskisaamiset kolmansilta ovat pääasiassa pankkitalletuksia, riskipainona on käytetty 20:tä prosenttia Basel II -säännöstön peruslähestymistavan mukaisesti (64). FFT viittaa vastaavasti operatiiviseen riskiin sovelletun 15 prosentin riskipainon osalta perusindikaattoria koskevaan lähestymistapaan, jossa Basel II -säännöstön 649 kohdan mukaan on sovellettava tällaista riskipainoa. Saman lähestymistavan mukaisesti bruttotulot vastaavat nettokorkotuloja, joihin on lisätty muut nettotulot vähentämättä varauksia ja toimintakustannuksia, ilman poikkeuksellisia tuloja. Koska FFT:llä ei ole muita tuloja kuin korkotuloja, viittaus pankkitalletuksista kertyviin korkoihin, joista on vähennetty pankkilainoista kertyvät nettokorot, on perusteltua, sillä se on paras arvio FFT:n operatiivisista riskeistä. Sääntelykehykseen mahdollisesti tehtävien muutosten osalta FFT väittää, että vastaavat kriteerit pätevät edelleen myös Basel III -säännöstön (65) ja oikeudesta harjoittaa luottolaitostoimintaa ja luottolaitosten ja sijoituspalveluyritysten vakavaraisuusvalvonnasta annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2013/36/EU (66), jäljempänä ’CRD IV -paketti’, yhteydessä.

(168) Kuudenneksi FFT väittää käytettyyn beetakertoimeen liittyneistä komission epäilyksistä, että vaikka vertailun ulkopuolelle jätettäisiin tietyt vertailukohdat (esimerkiksi kansalliset pankit), markkinaehtoinen vaihteluväli säilyy lähes täsmälleen samana. Koska FFT toimii rahoitusyhtiön tavoin eikä sitä voida rinnastaa pankkiin, rahoitusyhtiöiden beetakertoimet ovat FFT:n [ja veroneuvojan] mielestä sopivimmat vertailukohdat. Myös yleiskirjeessä viitataan selkeästi rahoituspalvelujen tarjoajiin. Sopivan beetakertoimen määrittämisessä on siis järkevää ottaa huomioon joukko rahoituspalvelualalla toimivia yrityksiä. Markkinaehtoiselta vaihteluväliltä valittu 25. persentiili on OECD:n siirtohinnoitteluohjeiden mukainen, sillä kyseisten ohjeiden mukaan kaikki markkinaehtoisen vaihteluvälin pisteet johtavat markkinaehtoisiin hintoihin/voittoihin. Lisäksi FFT:hen kohdistuvien riskien arvioidaan olevan vähäisiä, koska FFT palvelee yksinomaan konserniin kuuluvia yhtiöitä, konsernin toiminta on pitkälti integroitunutta ja tytäryhtiöiden toiminnan tukeminen on emoyhtiön edun mukaista.

(169) Seitsemänneksi FFT ei ole yhtä mieltä komission epäilyksistä, joiden mukaan oman pääoman 0,87 prosentin tuotto olisi liian pieni. Ylijäävä oma pääoma eli pääoma, jota ei tarvita kattamaan FFT:n rahoitustoimintaan liittyviä riskejä, joko lainataan toiselle konserniyhtiölle, joka tarvitsee lisärahoitusta, tai käytetään rahoituspalvelujen tarjoamisen yhteydessä syntyvien FFT:n toimintakustannusten rahoittamiseen. Tuotto on näin ollen mukautettava lyhytaikaisiin likvideihin sijoituksiin.

5.1.2 Komission suorittama toimenpiteen valikoivuuden arviointi

(170) FFT väittää, että vaikka markkinaehtoperiaatteen noudattamista koskeva komission analyysi oli asianmukainen, aloittamispäätöksessä ei esitetty mitään todisteita siitä, että FFT:n kohtelu olisi ollut suotuisampaa kuin vastaavassa oikeudellisessa ja tosiasiallisessa tilanteessa olevien muiden Luxemburgin verovelvollisten kohtelu. Aloittamispäätöksessä ei verrattu lainkaan FFT:n asemaa muiden Luxemburgin verovelvollisten asemaan – ei esimerkiksi niiden 21 verovelvollisen asemaan, joiden APA:t komissio tutki.

(171) FFT oli saanut luvan tehdä APA:n Luxemburgin verohallinnon kanssa, kuten kuka tahansa muu verovelvollinen, joka harjoittaa tosiasiallisesti toimintaa Luxemburgissa.

(172) Lisäksi FFT:hen Luxemburgissa sovellettu yhteisöverokanta oli kaikkiaan 28,8 prosenttia (verovuonna 2011), kun taas Italiassa yhteisöveron pääkanta oli noin 33 prosenttia, joten FFT:n suurempi voitto olisi johtanut vähennyskelpoisten kulujen määrän kasvuun Italiassa, sillä valtaosa FFT:n lainoista on annettu Fiat Finance S.p.A:lle. Ei siis ole selvää, millaista ”tukea” konserni on kokonaisuudessaan saanut, kun FFT on ilmoittanut pienemmän voiton Luxemburgissa, jolloin myös korkovähennykset Italiassa ovat jääneet pienemmiksi.

5.2 FFT:n toiset huomautukset

5.2.1 APA:sta ei aiheudu minkäänlaista etua

(173) FFT:n esittämät toiset huomautukset alkavat APA:n merkitystä koskevalla yleisellä selvityksellä: APA kuuluu yleiseen verojärjestelmään, ja se on hyväksytty Luxemburgin verojärjestelmässä. FFT:n APA on yleiskirjeessä annettujen ohjeiden mukainen eikä poikkea Luxemburgin yleisestä verojärjestelmästä. Se on voimassa viisi vuotta, mikä vastaa APA:n normaalia voimassaoloaikaa muissa jäsenvaltioissa.

(174) Siirtohinnoittelua koskevat Luxemburgin säännöt, joihin yleiskirje perustuu, ovat osa yleistä verojärjestelmää, sillä niitä sovelletaan konserniin kuuluviin etuyhteysyhtiöihin konsernin sisäisten liiketoimien yhteydessä. Siirtohinnoittelua koskevat Luxemburgin säännöt eivät poikkea yleisestä verojärjestelmästä, koska niissä noudatetaan käytännössä OECD:n siirtohinnoitteluohjeita ja niillä pyritään määrittämään puhtaasti markkinaehtoinen voitto.

(175) Aloittamispäätöksessä ilmaistujen, siirtohinnoittelun vahvistamismenetelmän valintaa koskevien komission epäilysten osalta FFT väittää, että TNMM on OECD:n vahvistama yleisesti hyväksytty menetelmä, joka on Luxemburgin yleisen verojärjestelmän mukainen. Komissio on myöntänyt, että TNMM:ää käytetään laajalti ja että sen käytössä voi ilmetä hankaluuksia (67). Muutamia yksittäisiä seikkoja koskevat ohjeet ovat puutteellisia, mutta komissio katsoo oikeudekseen ratkaista siirtohinnoitteluun liittyvät ristiriitaiset kysymykset sen perusteella, mikä on sen oma näkemys TNMM:n soveltamistavasta kyseisessä tapauksessa. Lisäksi FFT:n verotettava voitto vastaa lain mukaan ilmoitettavaa voittoa, mikä vahvistaa jälleen, ettei TNMM:n käytöstä aiheudu minkäänlaista taloudellista etua FFT:lle.

(176) FFT:n mukaan veroviranomaisilla pitäisi olla jonkinlainen harkintavalta niiden soveltaessa TNMM:ää, sillä verotettavan voiton laskeminen kyseisen menetelmän avulla ei koskaan johda yhteen ainoaan tulokseen vaan joukkoon päteviä tuloksia. Näin ollen FFT:n laskeman (ja Luxemburgin verohallinnon hyväksymän) verotettavan tulon ja komission olettaman verotettavan tulon välistä eroa ei pitäisi katsoa valtiontukisäännöissä tarkoitetuksi eduksi. Tällainen etu aiheutuu vain, jos toimenpide poikkeaa selvästi siirtohinnan määrittämistä koskevista vakiosäännöistä ja ylittää verohallinnon käytettävissä olevan harkintavallan (68). Jos näin ei ole, komissio puuttuu epäasianmukaisesti jäsenvaltion toimivaltaan verotuksen alalla.

(177) FFT väittää vielä, että komission olisi pitänyt ottaa edun olemassaoloa arvioidessaan huomioon konserniin kohdistunut kokonaisvaikutus. Fiat-konserni ei saa etua, sillä veropohjan kasvu Luxemburgissa tasoittuu verovähennysten kasvulla muissa Euroopan maissa (viime vuosina lähinnä Italiassa). FFT:n mukaan tämä vaikutus on tunnustettu monissa komission päätöksissä (69).

5.2.2 Valikoimattomuus

(178) FFT:n mukaan toimenpiteen valikoivuuden arvioinnissa huomioon otettavaan viitejärjestelmään voivat sisältyä ainoastaan yhtiöt, joita siirtohinnoittelusäännöt koskevat, eli yhtiöt, jotka toteuttavat liiketoimia ainoastaan niihin etuyhteydessä olevien kolmansien kanssa. Tämä on tunnustettu groepsrentebox-tukiohjelmaa koskevassa komission päätöksessä (70), jossa vahvistetaan lainanottoon liittyvän rahoitustoiminnan osalta, ettei etuyhteysyritysten tosiasiallinen ja oikeudellinen tilanne ole verrattavissa sellaisten yritysten vastaaviin tilanteisiin, jotka eivät ole etuyhteydessä keskenään. Valikoivuuden osoittaakseen komission olisi siis todistettava, että FFT on saanut APA:n erilaisin edellytyksin kuin muut Luxemburgissa rahoitustoimintaa harjoittavat konserniyksiköt. Yleiskirjeessä selitetään kuitenkin, että APA on kaikkien rahoituskonserneihin kuuluvien yhtiöiden käytettävissä. Toimenpide ei siis ole valikoiva.

(179) Yleensä komissio hyväksyy ennakkoratkaisut keinona tuoda verovelvollisille oikeusvarmuutta ja oikeudellista ennakoitavuutta verotusasemastaan. Luxemburgin verohallinnon antamat ennakkoratkaisut eivät ole harkinnanvaraisia, vaan niissä noudatetaan yleiskirjeen periaatteita. Yleiskirjeessä puolestaan viitataan nimenomaisesti OECD:n mallisopimuksen 9 artiklassa määriteltyyn markkinaehtoperiaatteeseen ja annetaan ohjeita ja täsmennyksiä vähimmäispääomavaatimuksista ja siirtohinta-analyysistä, joita konsernin sisäistä rahoitustoimintaa harjoittavan luxemburgilaisen yhtiön on noudatettava. Yleiskirjeessä annetut ohjeet rajoittavat siis sitäkin vähäistä harkintavaltaa, joka Luxemburgin verohallinnolla on. Lisäksi tämä verohallinnolle jäävä vähäinen harkintavalta perustuu olennaisesti OECD:n siirtohinnoitteluohjeiden soveltamiseen. Yksin tämän perusteella ei voida todeta, että kyse olisi valtiontuesta. FFT väittää vielä, että FFT:n APA:ta tarkastellaan säännöllisin väliajoin uudelleen ja se on voimassa enintään viisi vuotta.

(180) FFT:n mukaan komissio ei myöskään ole osoittanut, että TNMM:n soveltaminen FFT:n APA:ssa eroaisi muista ennakkoratkaisuista, joita on annettu yhtiöille, joiden tilanne on verrattavissa FFT:n tilanteeseen. FFT:n mukaan on kiistatonta, että samankaltaisessa tilanteessa oleva vertailukelpoine