Neuvoston asetus (EY) N:o 1950/97, annettu 6 päivänä lokakuuta 1997, lopullisen polkumyyntitullin käyttöönotosta Intiasta, Indonesiasta ja Thaimaasta peräisin olevien polyeteenistä tai polypropeenista valmistettujen säkkien ja pussien tuonnissa



Virallinen lehti nro L 276 , 09/10/1997 s. 0001 - 0008



NEUVOSTON ASETUS (EY) N:o 1950/97, annettu 6 päivänä lokakuuta 1997, lopullisen polkumyyntitullin käyttöönotosta Intiasta, Indonesiasta ja Thaimaasta peräisin olevien polyeteenistä tai polypropeenista valmistettujen säkkien ja pussien tuonnissa EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, joka ottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen, ottaa huomioon polkumyynnillä muista kuin Euroopan yhteisön jäsenvaltioista tapahtuvalta tuonnilta suojautumisesta 22 päivänä joulukuuta 1995 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 384/96 (1) ja erityisesti sen 9 artiklan, ottaa huomioon komission ehdotuksen, jonka se on tehnyt neuvoa-antavaa komiteaa kuultuaan, sekä katsoo, että I. VÄLIAIKAISET TOIMENPITEET (1) Komission asetuksella (EY) N:o 45/97 (2), jäljempänä `väliaikaista tullia koskeva asetus`, otettiin käyttöön väliaikaiset tullit CN-koodeihin 6305 32 81 ja 6305 33 91 kuuluvien Intiasta, Indonesiasta ja Thaimaasta peräisin olevien polyeteenistä tai polypropeenista valmistettujen säkkien ja pussien tuonnissa. Väliaikaisen polkumyyntitullin voimassaoloa jatkettiin komission asetuksella (EY) N:o 1168/97 (3) kolmen kuukauden enimmäisajan. II. MYÖHEMPI MENETTELY (2) Väliaikaisten polkumyyntitoimenpiteiden käyttöönoton jälkeen useat asianomaiset osapuolet esittivät huomautuksia kirjallisesti. (3) Komissio tarjosi sitä pyytäneille osapuolille mahdollisuuden tulla kuulluksi. (4) Komissio jatkoi lopullisia päätelmiään varten tarpeellisiksi katsomiensa tietojen etsimistä ja tarkastamista. (5) Osapuolille ilmoitettiin olennaisista tosiasioista ja huomioista, joiden perusteella aiottiin suositella lopullisten polkumyyntitullien käyttöönottoa ja väliaikaisten tullien vakuutena olevien määrien lopullista kantamista. Osapuolille annettiin myös määräaika, jonka kuluessa niiden oli tämän ilmoittamisen jälkeen esitettävä huomionsa. (6) Asianomaisten osapuolten toimittamia suullisia ja kirjallisia huomautuksia tarkasteltiin ja ne otettiin tarvittaessa huomioon lopullisissa päätelmissä. III. TARKASTELTAVANA OLEVA TUOTE JA SAMANKALTAINEN TUOTE (7) Eräät viejät kiistivät väliaikaista tullia koskevassa asetuksessa esitetyn päätelmän, jonka mukaan lintuniisipusseja ("leno bag") pidettiin tarkasteltavana olevana tuotteena. Nämä toistivat väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 8 kappaleessa esitetyt väitteet. Tämän osalta olisi huomattava, että ei edellytetä lintuniisipussien olevan joka suhteessa vaihdettavissa tarkasteltavana olevan tuotteen kaikkiin muihin tyyppeihin, jotta näitä kaikkia voitaisiin pitää yhtenä tuotteena. Pikemminkin riittää, että kyseisillä tuotetyypeillä on samat fyysiset perusominaisuudet ja samat peruskäyttötarkoitukset. Tämä pitää selvästi paikkansa lintuniisipussien osalta verrattaessa niitä tutkimuksen kohteena oleviin muihin polyolefiinipussien tyyppeihin. Tästä syystä vahvistetaan tarkasteltavana olevan tuotteen kuvausta koskevat alustavat päätelmät. (8) Lisäksi kyseisten viejien esittämä väite, jonka mukaan yhteisön tuotannonala ei tuottanut lintuniisipusseja, on perusteeton. Jotta tuotetyyppi sisältyisi polkumyynnin vastaiseen menettelyyn, yhteisön tuotannonalan ei tarvitse tuottaa sitä, mutta tutkimuksessa on kuitenkin käynyt ilmi, että kolme yhteistyössä toimivista yhteisön tuottajista valmistaa ja myy myös lintuniisipusseja. Näin ollen yhteisön tuotannonala tuottaa asetuksen (EY) N:o 384/96, jäljempänä `perusasetus`, 1 artiklan 4 kohdassa määriteltyä samankaltaista tuotetta. (9) Eräs tuoja pyysi, että menettelyn ulkopuolelle jätettäisiin joustavat suurpakkaukset (IBC), joiden kankaan paino on enintään 120 g/m² (niin sanotut suursäkit). Tämän osalta esitettiin, että vuoden 1995 alkuun saakka kyseisiä suursäkkejä voitiin tuottaa ainoastaan käyttämällä kankaita, joiden paino oli vähintään 120 g/m². Sen jälkeen tekninen kehitys on mahdollistanut ainoastaan 100 g/m² painavan kankaan käytön suursäkkien tuotannossa. Kyseinen tuoja huomautti lisäksi, että enintään 120 g/m² painavat suursäkit ovat helposti tunnistettavissa, koska ne kuuluvat eri CN-koodiin. (10) Tätä pyyntöä ei voitu hyväksyä. Ensiksi, valitus koski kaikkia muuta kuin neulosta olevia polyeteeni- tai polypropeenikaistaleesta tehtyjä pusseja, joiden kankaan paino on enintään 120 g/m². Siinä ei tehty eroa suursäkkien tai muun tyyppisten pussien välillä. Toiseksi, suursäkeillä ja tutkimuksen kohteena olevilla muun tyyppisillä pusseilla on samat fyysiset/kemialliset perusominaisuudet ja samat käyttötarkoitukset, eli ne tehdään samasta raaka-aineesta ja niitä käytetään tavaroiden pakkaamiseen ja kuljettamiseen. Tästä syystä olisi huomattava, että vaikka tarkasteltavana olevan tuotteen erityistä tyyppiä ei ollut olemassa tai sitä ei käytetty laajasti tutkimusajanjakson aikana, tuotteen määritelmään kuuluvat myös tuotetyypit, jotka on kehitetty myöhemmin, edellyttäen että kyseisillä tyypeillä on samat fyysiset/kemialliset/tekniset perusominaisuudet ja samat käyttötarkoitukset. (11) Väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 6 kappaleessa mainittiin, että asianomainen tuote kuuluu CN-koodeihin 6305 32 81 ja 6305 33 91. Komissio totesi kuitenkin, että tähän tutkimukseen kuuluvat säkit ja pussit voidaan luokitella CN-koodeihin 3923 21 00, 3923 29 10 ja 3923 29 90, ja ne vastaavat silti tarkasteltavana olevan tuotteen kuvausta, jos ne tehdään kankaasta, joka on joko kudottu yli 5 millimetrin levyisestä kaistaleesta tai päällystetty molemmilta puolilta siten, että sen voi havaita paljaalla silmällä. Tästä syystä tähän tutkimukseen olisi kuuluttava myös ne säkit ja pussit, jotka vastaavat tarkasteltavana olevan tuotteen kuvausta, mutta jotka luokitellaan muihin kuin väliaikaisesti ilmoitettuihin CN-koodeihin. Tästä syystä vahvistetaan väliaikaista tullia koskevassa asetuksessa esitetyt päätelmät, jotka koskevat tarkasteltavana olevan ja samankaltaisen tuotteen määritelmää. IV. POLKUMYYNTI 1. Normaaliarvo a) Intia (12) Kolme intialaista vientiä harjoittavaa tuottajaa ovat vastustaneet menetelmiä, joita käytettiin sen määrittämiseksi, onko näiden myynti tapahtunut tavanomaisen kaupankäynnin yhteydessä. Kyseiset tuottajat väittivät, että koska raaka-aineiden kustannukset kohosivat voimakkaasti tutkimusajanjakson aikana, tappiolla tapahtuneen myynnin määrän määrittämiseksi olisi pitänyt käyttää kuukausittaisia tuotantokustannuksia vuotuisten tuotantokustannusten sijasta. Ottaen huomioon, että raaka-aineiden osuus tarkasteltavana olevan tuotteen kokonaistuotantokustannuksista on suurin, yksikkökustannusten alittavan myynnin määrä laskettiin uudelleen kuukausittaisten tuotantokustannusten perusteella niiden yritysten osalta, jotka toimittavat tarvittavat tiedot. (13) Useat intialaiset vientiä harjoittavat tuottajat vastustivat tapaa, jolla komissio oli soveltanut perusasetuksen 2 artiklan 4 kohtaa. Ne pyysivät, että painotettua keskimääräistä myyntihintaa olisi pitänyt verrata asianomaisten tuotetyyppien painotettuihin keskimääräisiin kustannuksiin tappiolla tapahtunutta myyntiä huomiotta jättämättä. Vaikka jotkut hinnat olisivat kustannuksia alhaisempia myyntihetkellä, tarkasteltavana olevan tuotteen keskimääräinen myyntihinta oli painotettuja keskimääräisiä kustannuksia korkeampi. Olisi huomattava, että perusasetuksen 2 artiklan 4 kohdan kolmannen alakohdan mukaisena vakiintuneena käytäntönä on määrittää normaaliarvo koko myynnin perusteella, mukaan lukien tappiolla tapahtunut myynti, jos seuraavat kaksi edellytystä täyttyvät yhdessä: - painotetut keskimääräiset tuotantokustannukset ovat alhaisemmat kuin asianomaisen tuotteen painotettu keskimääräinen myyntihinta, ja - tappiolla tapahtuneen kotimaan myynnin määrä on alle 20 prosenttia koko myynnin määrästä. Koska muu näkökanta olisi ristiriidassa 2 artiklan 4 kohdan kanssa, ei intialaisten viejien pyyntöön tästä syystä voitu suostua. (14) Eräs intialainen vientiä harjoittava tuottaja, joka myi tarkasteltavana olevaa tuotetta riittämättömiä määriä kotimaan markkinoillaan ja vei tuotetyyppejä, joita muut tuottajat/viejät myivät asianomaisessa maassa, väitti että olisi pitänyt käyttää laskennallista normaaliarvoa sen sijaan, että normaaliarvo perustui muiden intialaisten tuottajien veloittamiin hintoihin. Perusasetuksen 2 artiklan 1 kohdan mukaisesti normaaliarvo perustuu tavallisesti kotimaan hintoihin. Jos viejän kotimaan myynti ei tavanomaisen kaupankäynnin yhteydessä ole riittävää, normaaliarvo on määritettävä muiden viejien vertailukelpoisen tuotteen myynnissä veloittamien hintojen perusteella, koska voidaan olettaa, että muiden viejien hintoja käyttämällä saadaan määritettyä tarkempi normaaliarvo kuin määrittämällä se laskennallisesti tuotantokustannusten perusteella. Vain, jos muiden tuottajien harjoittamaa edustavaa kotimaan myyntiä ei ole tai jos kyseiset myyntihinnat eivät ole sopivia, normaaliarvo muodostetaan perusasetuksen 2 artiklan 3 kohdan mukaisesti. Kyseinen viejä ei kuitenkaan esittänyt perusteluja, miksi muiden viejien hintojen käyttö ei olisi ollut sopivaa. b) Indonesia (15) Eräs indonesialainen vientiä harjoittava tuottaja väitti, että muiden indonesialaisten tuottajien osalta muodostettua normaaliarvojen painotettua keskiarvoa ei pitäisi soveltaa kyseiseen tuottajaan, koska keskiarvo ei ollut edustava tietyn tyyppisten pussien osalta, ja ehdotti että asianomaista tuotetyyppiä ei otettaisi huomioon normaaliarvoa laskettaessa tai että käytettäisiin laskennallista normaaliarvoa. Tätä väitettä ei voitu hyväksyä samoista syistä, jotka esitetään väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 10 kappaleessa. c) Päätelmä (16) Vahvistetaan normaaliarvon määrittämistä koskevat muut päätelmät, jotka esitetään väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 14-24 kappaleessa. 2. Vientihinta (17) Uusia väitteitä ei vientihintojen määrittämisen osalta ole esitetty. Näin ollen vahvistetaan väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 20 kappaleessa esitetyt päätelmät. 3. Vertailu a) Intia (18) Neljä intialaista vientiä harjoittavaa tuottajaa vastusti pankkikulujen sisällyttämistä luottokustannuksiin vientihintojen oikaisemiseksi. Kyseiset tuottajat väittivät, että ne eivät olleet ottaneet kyseisiä kuluja huomioon määrittäessään veloittamiaan vientihintoja. Olisi huomattava, että kyseisissä tapauksissa pankkikulut ovat olennainen osa luottokustannuksia, joten ne on siitä syystä otettava huomioon luottokustannuksia määritettäessä. Tästä syystä väitettä ei voitu hyväksyä. (19) Suurin osa tuottajista/viejistä väitti, että tullinpalautuksia koskeva oikaisu oli riittämätön, koska kaikkiin kotimaassa ostettuihin raaka-aineisiin sisältyi tuontitulleja, joista olisi pitänyt myöntää tullinpalautuksia koskeva oikaisu ja että ne saisivat tullinpalautuksen viedessään asianomaisen tuotteen riippumatta siitä, olivatko käytetyt raaka-aineet peräisin asianomaisten maiden kotimaan markkinoilta vai kolmansista maista tuotuja. Tämän osalta olisi huomattava, että tuottajat/viejät eivät toimittaneet ratkaisevia todisteita perustellakseen väitteensä, jonka mukaan säkkien ja pussien, mukaan lukien kotimaassa myydyt tuotteet, tuottamiseen käytetty kaikki polyeteeni ja polypropeeni sisälsivät tuotuja raaka-aineita, joista tullit oli maksettu perusasetuksen 2 artiklan 10 kohdan b alakohdan mukaisesti. Tästä syystä, kuten väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 24 kappaleessa mainitaan, tullinpalautuksia koskeva oikaisu on myönnetty vain jos on todettu, että kyseisten tuottajien/viejien kotimaan markkinoillaan myymä ja kulutukseen noissa maissa tarkoitettu samankaltainen tuote ja siihen fyysisesti sisältyvät materiaalit todella pitivät sisällään tuontimaksuja. b) Indonesia (20) Indonesialaiset vientiä harjoittavat tuottajat väittivät, että tullinpalautuksia koskeva oikaisu olisi myönnettävä aikaisemman käytännön mukaisesti ja sillä perusteella, että vietyjen pussien tuotannossa käytettyjen polyeteeni- ja polypropeenihartsien tullittomuuden väitettiin aiheuttavan sen, että kotimaan markkinoilla myytyihin pusseihin fyysisesti sisältyvästä hartsista kannetaan tuontimaksuja. Vientiä harjoittavat tuottajat eivät toimittaneet ratkaisevia todisteita osoittaakseen, että säkkien ja pussien, mukaan lukien kotimaassa myydyt tuotteet, tuottamisessa käytetyt kaikki polyeteeni- ja polypropeenihartsit sisälsivät tuotuja raaka-aineita, joista tullit oli maksettu perusasetuksen 2 artiklan 10 kohdan b alakohdan mukaisesti. Tästä syystä tullinpalautuksia koskevaa oikaisua ei myönnetty. c) Thaimaa (21) Thaimaalaiset vientiä harjoittavat tuottajat väittivät, että kun otettiin huomioon huomattavat hintaerot toisaalta sellaisten raaka-aineiden, jotka toisaalta olivat peräisin kotimaan markkinoilta ja joita käytettiin tarkasteltavana olevan tuotteen kotimaan myyntiin, ja toisaalta raaka-aineiden, jotka olivat peräisin vientimarkkinoilta ja joita käytettiin kolmansiin maihin tarkoitettuihin vientitavaroihin, välillä, oikaisu olisi myönnettävä perusasetuksen 2 artiklan 10 kohdan k alakohdan mukaisesti. Thaimaalaiset vientiä harjoittavat tuottajat väittivät, että Thaimaassa käytössä oleva tullinpalautusjärjestelmä aiheutti huomattavan eron viedyn tuotteen raaka-ainekustannusten ja kotimaassa myydyn tuotteen vastaavien kustannusten välillä, mikä näin ollen vaikutti kotimaan myyntihintojen ja viennissä sovellettavien myyntihintojen vertailtavuuteen. Olisi huomattava, että pyydetty oikaisu koskee tullinpalautuksia ja tuontimaksuja, ja sitä säännellään tyhjentävästi perusasetuksen 2 artiklan 10 kohdan b alakohdassa. Vientiä harjoittavat tuottajat eivät kuitenkaan toimittaneet ratkaisevia todisteita osoittaakseen, että säkkien ja pussien, mukaan lukien kotimaassa myydyt tuotteet, tuottamisessa käytetty kaikki polyeteeni ja polypropeeni sisälsivät tuotuja raaka-aineita, joista tullit oli maksettu perusasetuksen 2 artiklan 10 kohdan b alakohdan mukaisesti. 4. Polkumyyntimarginaali a) Yleistä (22) Koska muita uusia polkumyyntimarginaalin määrittämistä koskevia väitteitä ei ole esitetty, vahvistetaan väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 25-36 kappaleessa esitetyt menetelmät. b) Intia (23) Eräs intialainen vievä tuottaja kiisti väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 27 kappaleen päätelmät, joissa todettiin, että ainoastaan yksi polkumyyntimarginaali olisi määritettävä kahdelle etuyhteydessä olevalle yritykselle. Väitettiin, että yritys on erillinen taloudellinen yksikkö, jonka tuotanto-, hallinto- ja markkinointitoiminnot ovat erilliset ja että se tuottaa eri tuotetta. Ottaen huomioon väliaikaista tullia koskevassa asetuksessa esitetyt seikat, joista useimpia yritys ei kiistänyt, ja jotta vältettäisiin polkumyyntitoimenpiteiden kiertäminen, pysyttiin päätöksessä määrittää ainoastaan yksi polkumyyntimarginaali kyseisille kahdelle intialaiselle tuottajalle/viejälle. (24) Yhteistyössä toimivien intialaisten tuottajien/viejien osalta lopullisesti määritetyt painotetut keskimääräiset polkumyyntimarginaalit, jotka esitetään prosentteina vapaasti yhteisön rajalla -hinnasta, ovat seuraavat: >TAULUKON PAIKKA> (25) Muiden kuin tässä tutkimuksessa yhteistyössä toimivien intialaisten viejien osalta lopullisesti määritetty polkumyyntimarginaali, joka esitetään prosentteina vapaasti yhteisön rajalla -hinnasta, on 36,0 prosenttia. (26) Plastics and Linoleums Export Promotion Council in India (Intian muovin ja linoleumin viennin edistämisneuvosto) kiisti väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 29 kappaleessa esitetyn huomion, jonka mukaan yhteistyöstä kieltäytymisen aste oli korkea. Yhteistyössä toimivien viejien osuus oli noin 57 prosenttia kokonaisviennistä, joten 43 prosenttia viejistä ei toiminut yhteistyössä. Vakiintuneen käytännön mukaisesti tätä pidetään korkeana yhteistyöstä kieltäytymisen asteena. Kyseistä pyyntöä ei tästä syystä voitu hyväksyä, joten väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 29 kappaleessa esitettyjä menetelmiä päätettiin noudattaa edelleen. c) Indonesia (27) Vahvistetaan lopullisesti väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 31-33 kappaleessa indonesialaisille tuottajille/viejille määritetyt polkumyyntimarginaalit. Näin ollen polkumyyntimarginaalit, jotka ilmaistaan prosentteina vapaasti yhteisön rajalla -hinnasta, ovat seuraavat: i) otokseen sisältyneiden yhteistyössä toimivien tuottajien/viejien marginaalit: >TAULUKON PAIKKA> ii) otokseen sisältymättömien yhteistyössä toimivien tuottajien/viejien marginaali: 28,3 prosenttia; iii) muiden kuin tässä tutkimuksessa yhteistyössä toimivien indonesialaisten tuottajien/viejien marginaali: 56,0 prosenttia. d) Thaimaa (28) Eräs thaimaalainen vievä tuottaja vastusti painotetun keskimääräisen normaaliarvon vertaamista vientihintaan liiketoimikohtaisesti huomauttaen, että ainoastaan muutama liiketoimi erosi huomattavasti painotetusta keskimääräisestä myyntihinnasta ja että nämä muutamat liiketoimet koskivat hintoja, jotka olivat huomattavasti korkeampia kuin painotettu keskimääräinen vientihinta. Laskelmien uudelleentarkastelu vahvisti tämän seikan, joten painotettua keskimääräistä normaaliarvoa verrattiin painotettuun keskimääräiseen vientihintaan. Vertailumenetelmää tarkasteltiin uudelleen myös muiden thaimaalaisten viejien osalta, ja koska vastaava tilanne todettiin kahden muun yrityksen osalta, myös näiden yritysten tapauksessa päätettiin vertailla painotettua keskimääräistä normaaliarvoa painotettuun keskimääräiseen vientihintaan. (29) Yhteistyössä toimivien thaimaalaisten tuottajien/viejien osalta lopullisesti määritetyt painotetut keskimääräiset polkumyyntimarginaalit, jotka esitetään prosentteina vapaasti yhteisön rajalla -hinnasta, ovat seuraavat: >TAULUKON PAIKKA> Muiden kuin tässä tutkimuksessa yhteistyössä toimivien thaimaalaisten viejien osalta lopullisesti määritetty polkumyyntimarginaali, joka esitetään prosentteina vapaasti yhteisön rajalla -hinnasta, on 60,8 prosenttia. e) Uudet intialaiset viejät (30) Kolme intialaista yritystä, jotka eivät vieneet asianomaista tuotetta yhteisöön tutkimusjakson aikana, pyysivät tulla kohdelluiksi uusina viejinä. Tarkastettuaan, että kaikki perusasetuksen 11 artiklan 4 kohdassa säädetyt edellytykset täyttyivät, komissio päätyi siihen, että yhteistyössä toimivien intialaisten yritysten osalta määritettyä painotettua keskimääräistä polkumyyntimarginaalia, eli 10,5 prosenttia, olisi sovellettava näihin kolmeen uuteen yritykseen. V. YHTEISÖN TUOTANNONALA (31) Plastics and Linoleums Export Promotion Council in India (PLEPCI) (Intian muovin ja linoleumin viennin edistämisneuvosto) asetti kyseenalaiseksi valituksen tekijöiden aseman sillä perusteella, että kahdeksasta alkuperäisestä valituksen tekijästä ainoastaan neljä sekä eräs muu, joka liittyi valituksen tekijöihin myöhemmin, vastasi komission kyselylomakkeeseen, sekä väitti myös, että komissio ei esittänyt perustetta päätelmälleen, joka koski väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 37 kappaleessa tarkoitettua valituksen tehneen tuotanto-alan edustavuutta. (32) Tätä arvostelua ei tuettu perustelluilla todisteilla siitä, että komission päätelmät tältä osin olisivat vääriä. Väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 37 kappaleen mukaisesti tutkimuksen aikana oli tarkasteltu, edustivatko yhteistyössä toimivat valituksen tehneet yhteisön tuottajat yhä suurinta osaan asianomaisen tuotteen yhteisön koko tuotannosta perusasetuksen 4 artiklan 1 kohdan mukaisesti. Tämä tarkastelu osoitti, että yhteistyössä toimivien tuottajien, jotka luetellaan väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 4 kappaleessa, osuus oli noin 75 prosenttia samankaltaisen tuotteen arvioidusta yhteisön kokonaistuotannosta. Tästä syystä valituksen tehneen tuotannonalan kelpoisuus yhteisön tuotannonalana tätä menettelyä varten vahvistetaan siten kuin väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 37 kappaleessa on todettu. VI. VAHINKO (33) PLEPCI asetti kyseenalaiseksi sen seikan, että tarkastettavana olevan tuotteen tuotannosta riippuvaisten työntekijöiden lukumäärää ei ollut yksilöity väliaikaista tullia koskevassa asetuksessa, ja se pyysi selvennystä kyseisen asetuksen johdanto-osan 51 kappaleessa mainittuun työllisyyden alenemiseen 16,9 prosentilla. Vastauksena tähän väitteeseen voidaan yksinkertaisesti todeta, että työllisyysluku määritettiin yhteisön tuotannonalan kyselylomakkeissa antamien vastausten perusteella. Työllisyys samankaltaisen tuotteen osalta väheni yhteisössä 767 työntekijästä vuonna 1992 637 työntekijään tutkimusajanjaksona eli väheneminen oli 16,9 prosenttia. (34) Koska muita yhteisön tuotannonalan kärsimää vahinkoa koskevia väitteitä ei ole esitetty, neuvosto vahvistaa vahinkoa koskevat päätelmät ja päätelmän, jonka mukaan kyseinen tuotannonala on kärsinyt merkittävää vahinkoa perusasetuksen 3 artiklassa tarkoitetulla tavalla, kuten väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 38-52 kappaleessa todetaan, ottaen erityisesti huomioon tuotannon kielteinen kehitys, kapasiteetin käyttö, markkinaosuus, hinnat, kannattavuus, investoinnit ja työllisyys koko vahinkoa koskevan tarkastelun kattaman ajanjakson aikana. VII. VAHINGON SYY-YHTEYS (35) PLEPCI väitti, että komissio oli määrittänyt yhteisön tuotannonalan painotetun keskimääräisen myyntihinnan laskeneen 3,9 prosenttia tarkasteluajanjakson aikana, mutta että se ei ollut selittänyt, mikä osuus samankaltaisen tuotteen tuotannossa käytettävien raaka-aineiden hintojen alenemisella on ollut myyntihinnan alenemiseen, jolloin PLEPCI väitti, että raaka-aineiden hinnat alenivat vuosina 1991-1993 yli kolmanneksen. Lisäksi se väitti, että vuonna 1993 tapahtunut raaka-aineiden hintojen huomattava aleneminen ja kyseisenä vuonna yhteisön tuotannonalan kärsimät tappiot olivat samanaikaisia. (36) Käytettävissä olevista tiedoista ei tutkimuksen aikana ilmennyt, että väitetty raaka-aineiden hintojen kehitys olisi vaikuttanut huomattavasti yhteisön markkinoiden myyntihintojen kehityssuuntaan vuoden 1992 ja vuoden 1995 ensimmäisen neljänneksen aikana eli koko tarkastelun kohteena olevan ajanjakson aikana. Koska PLEPCI ei toimittanut vakuuttavia todisteita tai tietoja, jotka osoittaisivat muuta, väitettä ei voida tutkia enempää. (37) Lisäksi olisi huomattava, että raaka-ainekustannusten alenemisen olisi vastoin PLEPCI:n esittämää väitettä pitänyt vaikuttaa tavalla tai toisella myönteisesti yhteisön tuotannonalan kannattavuuteen, ottaen erityisesti huomioon, että raaka-aineiden osuus voi olla jopa kolmannes yhteisön tuotannonalan tarkasteltavana olevan tuotteen kokonaistuotantokustannuksista. Väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 49 kappaleessa esitetyt päätelmät kuitenkin osoittavat, että asia ei ollut näin. (38) PLEPCI pyysi myös selvennystä komission päätelmiin, jotka koskevat valituksen tehneiden tuottajien varastoja, myyntiä ja tuotantoa vuoden 1994 ja tutkimusajanjakson välisenä aikana, väittäen, että oli epäjohdonmukaista todeta yhteisön tuotannonalan myynnin ja tuotannon määrän kasvaneen samalla kun varastot olivat samana ajanjaksona vähentyneet. Tämän väitteen osalta vahvistetaan, että varastot vähenivät hieman vuoden 1994 ja tutkimusajanjakson välisenä aikana. Tämä voidaan selittää sillä, että kyseisen tuotannonalan yhteisön markkinoilla harjoittama myynti oli yleisesti ottaen vakaata (- 46 tonnia), kun taas yhteisön ulkopuolelle vietäväksi tarkoitettu myynti kasvoi vastaavasti samana ajanjaksona. (39) Lopuksi PLEPCI väitti, että tutkimuksen kohteena olevan tuonnin ei voitu katsoa aiheuttaneen yhteisön tuotannonalan kärsimää merkittävää vahinkoa, koska vuoden 1994 ja tutkimusajanjakson välisenä aikana yhteisön tuottajien hinnat olivat nousseet ja markkinaosuus oli kasvanut, kun taas tutkimuksen kohteena olevien tuottajien oli todettu menettäneen markkinaosuuttaan sen johdosta, että niiden tuontihinnat olivat hieman nousseet. (40) Tästä syystä on huomautettava, että vahingon tarkastelu koski 1 päivän tammikuuta 1992 ja 31 päivän maaliskuuta 1995 välistä eli yli kolmen vuoden ajanjaksoa. Siksi tämän ajanjakson jonkin osan aikana tapahtunutta tiettyä kehitystä olisi tarkasteltava ottamalla huomioon koko tarkastelun kohteena olevan ajanjakson yleinen kehitys. Koska PLEPCI:n päätelmät perustuvat ainoastaan rajoitettuun osaan vahinkoa koskevan tarkastelun ajanjaksona, ottamatta huomioon kyseisen koko ajanjakson yleistä kehitystä, sen väitteellä on ainoastaan rajoitettu merkitys. (41) Vahvistetaan, että yhteisön tuotannonalan markkinaosuuden vahvistetaan kasvaneen 0,2 prosenttia ja hintojen nousseen hieman tutkimusajanjakson aikana vuoteen 1994 verrattuna. Yhteisön tuotannonala menetti kuitenkin markkinaosuuttaan ja sen myyntihinnat laskivat vahingon tarkastelua koskevan ajanjakson aikana eli väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 47 ja 48 kappaleessa tarkoitettuna vuoden 1992 ja tutkimusajanjakson välisenä aikana. Lisäksi, vaikka kyseisen tuonnin markkinaosuus pieneni 1,8 prosentilla ja sen hinnat kohosivat 2,5 prosenttia tutkimusajanjakson aikana vuoteen 1994 verrattuna, olisi muistettava, että vuodesta 1992 tutkimusajanjaksoon saakka eli vahingon arviointia koskevan koko tarkasteluajanjakson aikana sen markkinaosuus kasvoi 13,8 prosenttiyksiköllä eli 46 prosenttia ja sen tuontihinta aleni 3,3 prosenttia. Tästä syystä kyseistä väitettä ei voitu hyväksyä. (42) Koska ei saatu väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 53-72 kappaleessa esitettyjä päätelmiä koskevia uusia olennaisia väitteitä, alustava päätelmä yhteisön tuotannonalalle aiheutuneen merkittävän vahingon syy-yhteydestä vahvistetaan. VIII. YHTEISÖN ETU (43) Väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 73 ja sitä seuraavien kappaleiden mukaisesti olisi muistettava, että suoritettiin eri etujen, mukaan lukien yhteisön tuotannonalan, käyttäjien ja tuojien edut, arviointi, ja että ei ollut pakottavia syitä jättää ottamatta polkumyyntitoimenpiteitä käyttöön. Pikemminkin pääteltiin, että yhteisön kohtuullinen etu edellyttää, että yhteisön tuotannonalaa suojellaan hyvän kauppatavan vastaiselta polkumyynnillä Intiasta, Indonesiasta ja Thaimaasta tapahtuvalta tuonnilta. (44) Koska ei ole saatu väliaikaista tullia koskevassa asetuksessa tehtyä yhteisön etua koskevaan arviointiin liittyviä uusia väitteitä, alustavat päätelmät vahvistetaan. IX. POLKUMYYNTITOIMENPITEET (45) Edellä mainittujen polkumyyntiä, vahinkoa, syy-yhteyttä ja yhteisön etua koskevien päätelmien perusteella arvioitiin, minkä lajisia ja tasoisia polkumyyntitoimenpiteitä olisi otettava käyttöön, jotta vahingollisen polkumyynnin kauppaa vääristävät vaikutukset voidaan poistaa ja palauttaa tehokkaat kilpailuolosuhteet yhteisön markkinoille. (46) Koska hintataso, jolla tuonnin vahingolliset vaikutukset poistettaisiin, oli korkeampi kuin tutkimukseen kuuluneiden kaikkien asianomaisten maiden polkumyyntimarginaali, polkumyyntimarginaalia käytettiin toimenpiteiden tason määrittämisessä. (47) Edellä mainitun perusteella olisi otettava käyttöön lopulliset tullit arvotullien muodossa. (48) Perusasetuksen 11 artiklan 4 kohdan mukaisesti ei yksilöllisten polkumyyntimarginaalien määrittelemiseksi tapahtuvaa uusia viejiä koskevaa tarkastelua voitu panna vireille tässä menettelyssä Indonesian osalta, koska alkuperäisessä tutkimuksessa käytettiin otantaa. Tasapuolisen kohtelun varmistamiseksi uusien viejien ja tässä tutkimuksessa yhteistyössä toimivien yritysten välillä katsotaan kuitenkin, että olisi säädettävä viimeksi mainittujen yritysten osalta käyttöön otetun painotetun keskimääräisen tullin soveltamisesta kaikkiin uusiin viejiin, jotka muutoin olisivat 11 artiklan 4 kohdan nojalla oikeutettuja tarkasteluun. X. VÄLIAIKAISTEN TULLIEN KANTAMINEN (49) Ottaen huomioon vientiä harjoittavien tuottajien osalta todettujen polkumyyntimarginaalien suuruus ja yhteisön tuotannonalalle aiheutuneen vahingon vakavuus pidetään tarpeellisena, että asianomaista tuotetta koskevien liiketoimien johdosta väliaikaisen polkumyyntitullin vakuutena olevat määrät olisi kannettava lopullisesti lopullisten tullien määräisinä. ON ANTANUT TÄMÄN ASETUKSEN: 1 artikla 1. Otetaan käyttöön lopulliset polkumyyntitullit Intiasta, Indonesiasta ja Thaimaasta peräisin olevien sellaisten kudottujen, muuta kuin neulosta olevien säkkien ja pussien tuonnissa, jollaisia käytetään tavaroiden pakkaamiseen ja jotka on tehty polyeteeni- tai polypropeenikaistaleesta tai samankaltaisista enintään 120 g/m² painavista kudotuista kankaista. Edellä kuvattu tuote kuuluu CN-koodeihin 6305 32 81, 6305 33 91, ex 3923 21 00 (Taric-koodi 3923 21 00 * 10), ex 3923 29 10 (Taric-koodi 3923 29 10 * 10) ja ex 3923 29 90 (Taric-koodi 3923 29 90 * 10). 2. Tätä asetusta sovellettaessa on vapaasti yhteisön rajalla tullaamattomana -nettohintaan sovellettava tulli seuraava: a) 36,0 prosenttia Intiasta peräisin olevien säkkien ja pussien osalta, Taric-lisäkoodi 8900, lukuun ottamatta jäljempänä mainittujen yritysten valmistamien tuotteiden tuontia, johon sovelletaan seuraavia tulleja: Intia: >TAULUKON PAIKKA> b) 56,0 prosenttia Indonesiasta peräisin olevien säkkien ja pussien osalta, Taric-lisäkoodi 8900, lukuun ottamatta jäljempänä mainittujen yritysten valmistamien tuotteiden tuontia, johon sovelletaan seuraavia tulleja: Indonesia: >TAULUKON PAIKKA> c) 60,8 prosenttia Thaimaasta peräisin olevien säkkien ja pussien osalta, Taric-lisäkoodi 8900, lukuun ottamatta jäljempänä mainittujen yritysten valmistamien tuotteiden tuontia, johon sovelletaan seuraavia tulleja: Thaimaa: >TAULUKON PAIKKA> 3. Jollei muuta säädetä, sovelletaan voimassa olevia tulleja koskevia säännöksiä. 4. Jos jokin indonesialainen osapuoli toimittaa komissiolle riittäviä todisteita siitä, että se ei ole vienyt 1 artiklan 1 kohdassa kuvattuja tuotteita tutkimusajanjakson aikana ja se ei ole etuyhteydessä mihinkään viejään ja tuottajaan, johon sovelletaan tällä asetuksella käyttöön otettuja toimenpiteitä ja että se on vienyt kyseessä olevia tavaroita tutkimusajanjakson jälkeen tai että sillä on peruuttamaton sopimusvelvoite suuren tuotemäärän viennistä yhteisöön, neuvosto voi yksinkertaisella enemmistöllä komission ehdotuksen perusteella ja kuultuaan neuvoa-antavaa komiteaa muuttaa 1 artiklan 2 kohdan b alakohdan asettamalla kyseiselle osapuolelle otokseen kuulumattomiin yhteistyössä toimiviin tuottajiin/viejiin sovellettavan eli 28,3 prosentin suuruisen tullin. 2 artikla Väliaikaista tullia koskevan asetuksen mukaisesti väliaikaisen polkumyyntitullin vakuutena oleva määrä kannetaan lopullisesti käyttöön otetun tullin suuruisena. Polkumyyntitullin lopullisen määrän ylittävät vakuutena olevat säkkien ja pussien tuontiin liittyvät määrät vapautetaan. 3 artikla Tämä asetus tulee voimaan sitä päivää seuraavana päivänä, jona se on julkaistu Euroopan yhteisöjen virallisessa lehdessä. Tämä asetus on kaikilta osiltaan velvoittava, ja sitä sovelletaan sellaisenaan kaikissa jäsenvaltioissa. Tehty Luxemburgissa 6 päivänä lokakuuta 1997. Neuvoston puolesta J. POOS Puheenjohtaja (1) EYVL L 56, 6.3.1996, s. 1, asetus sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella (EY) N:o 2331/96 (EYVL L 317, 6.12.1996, s. 1). (2) EYVL L 12, 15.1.1997, s. 8 (3) EYVL L 169, 27.6.1997, s. 14