96/475/EY: Komission päätös, tehty 13 päivänä maaliskuuta 1996, vaikeuksissa oleville suurille yrityksille rakennemuutostoimenpiteisiin (mukaan lukien tervehdyttämis- ja vakauttamistarkoituksiin) Sachsen-Anhaltin, Niedersachsenin, Nordrhein-Westfalenin, Rheinland-Pfalzin, Baijerin, Bremenin, Mecklenburg-Vorpommernin, Schleswig-Holsteinin ja Sachsenin osavaltioiden takuujärjestelmien perusteella myönnettyjen valtiontakuiden soveltuvuudesta yhteismarkkinoille (Ainoastaan saksankielinen teksti on todistusvoimainen)



Virallinen lehti nro L 194 , 06/08/1996 s. 0025 - 0033



KOMISSION PÄÄTÖS, tehty 13 päivänä maaliskuuta 1996, vaikeuksissa oleville suurille yrityksille rakennemuutostoimenpiteisiin (mukaan lukien tervehdyttämis- ja vakauttamistarkoituksiin) Sachsen-Anhaltin, Niedersachsenin, Nordrhein-Westfalenin, Rheinland-Pfalzin, Baijerin, Bremenin, Mecklenburg-Vorpommernin, Schleswig-Holsteinin ja Sachsenin osavaltioiden takuujärjestelmien perusteella myönnettyjen valtiontakuiden soveltuvuudesta yhteismarkkinoille (Ainoastaan saksankielinen teksti on todistusvoimainen) (96/475/EY) EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO, joka ottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen, ja erityisesti sen 93 artiklan 2 kohdan ensimmäisen alakohdan, ottaa huomioon vaikeuksissa olevien yritysten pelastamiseen ja rakennemuutoksiin myönnettyjen valtion tukien arviointia koskevat 23 päivänä joulukuuta 1994 annetut yhteisön suuntaviivat (1), ja erityisesti niiden 4.1 ja 4.2 kohdan, ottaa huomioon saadut huomautukset, sekä katsoo, että: I. JOHDANTO 1. Seuraavilla kirjeillä - SG(94) D/12198, 18.8.1994 - SG(94) D/12184, 18.8.1994 - SG(94) D/15710, 9.11.1994 - SG(94) D/12186, 18.8.1994 - SG(94) D/15712, 9.11.1994 - SG(94) D/15714, 9.11.1994 - SG(94) D/15716, 9.11.1994 - SG(94) D/15718, 9.11.1994 - SG(94) D/17918, 12.12.1994 komissio ehdotti aiheellisia toimenpiteitä 93 artiklan 1 kohdan mukaisesti liittyen seuraavien osavaltioiden takuujärjestelmiin: >TAULUKON PAIKKA> 2. Saksan viranomaiset esittivät perustamissopimuksen 93 artiklan 1 kohdan mukaiseen menettelyyn liittyvät huomautuksensa 23 päivänä helmikuuta 1995. Näissä huomautuksissaan Saksan viranomaiset hyväksyivät useimmat komission ehdottamat aiheelliset toimenpiteet, mutta kieltäytyivät joistakin ehdotuksista, erityisesti siitä, että kaikki tapaukset, joissa takuita otetaan vaikeuksissa olevien suurten yritysten (niin kuin ne määritellään pk-yrityksiä koskevissa yhteisön ohjeissa) rakennemuutostoimenpiteisiin (mukaan lukien tervehdyttämis- ja vakauttamistarkoituksiin), on ilmoitettava. Itse asiassa Saksan viranomaiset ilmaisivat olevansa valmiita ilmoittamaan tällaisista yksittäisistä tapauksista ainoastaan, kun takuusumma on suurempi kuin 50 miljoonaa Saksan markkaa (25 miljoonaa ecua). Komissio ei voinut hyväksyä tätä Saksan viranomaisten kantaa, sillä se oli ilmoittanut tiedonannossaan vaikeuksissa olevien yritysten pelastamiseen ja rakennemuutoksiin myönnettäviä valtion tukia koskevista yhteisön suuntaviivoista, että kaikista yksittäisistä tuista vaikeuksissa oleville suurille yrityksille täytyy ilmoittaa. Suuntaviivoissa määrätään ilmoitusvelvollisuudesta ilman raja-arvoa (tuki-/takuusumma). Tästä syystä komissio katsoo, että suurten yritysten rakennemuutostoimenpiteille (mukaan lukien tervehdyttämis- ja vakauttamistarkoituksiin) edellä mainittujen järjestelmien perusteella myönnetyt takaukset, jotka ovat johtaneet perustamissopimuksen 93 artiklan 1 kohdan mukaisiin aiheellisiin toimenpiteisiin, eivät enää sovellu yhteismarkkinoille. Sen vuoksi komissio on 15 päivänä maaliskuuta 1995 tekemällä päätöksellään aloittanut 93 artiklan 2 kohdan mukaisen menettelyn. Tässä yhteydessä on viitattava siihen, että 18 päivänä elokuuta 1994 päivätyssä kirjeessään N:o 12184 Niedersachsenin osavaltion takuujärjestelmästä (27 päivänä heinäkuuta 1994 tehty päätös) komissio ei kehottanut ilmoittamaan kaikista vaikeuksissa oleville suurille yrityksille (niin kuin ne määritellään pk-yrityksiä koskevissa yhteisön ohjeissa) myönnetyistä takauksista, koska jo järjestelmää alun perin hyväksyttäessä vaadittiin ilmoittamaan yksittäin kaikista tärkeistä tapauksista (yli 0,5 miljoonan ecun suuruisten lainojen takaukset yrityksille, joissa on yli 300 työntekijää [herkillä aloilla: 50 työntekijää]). Sen vuoksi perustamissopimuksen 93 artiklan 2 kohdan mukainen menettely ei koske Niedersachsenin osavaltiota. 3. Saksan hallitukselle ilmoitettiin tästä päätöksestä 4 päivänä huhtikuuta 1995 päivätyllä kirjeellä SG(95) D/4305. Muille jäsenvaltioille ja asianomaisille osapuolille ilmoitettiin päätöksestä julkaisemalla kyseinen kirje Euroopan yhteisöjen virallisessa lehdessä (2). Tällä kirjeellä ja sen julkaisulla virallisessa lehdessä kehotettiin Saksan hallitusta, muita jäsenvaltioita ja asianomaisia osapuolia esittämään huomautuksensa kuukauden kuluessa. II. MENETTELYN YHTEYDESSÄ ESITETYT HUOMAUTUKSET 4. Saksan viranomaiset esittivät huomautuksensa 29 päivänä toukokuuta 1995. Saksan viranomaisten kanssa pidettiin kokous 9 päivänä marraskuuta 1995. Muut jäsenvaltiot ja asianomaiset osapuolet eivät esittäneet huomautuksia. II.1 Saksan viranomaisten huomautukset 5. Jo 23 päivänä helmikuuta 1995 esittämissään huomautuksissa 93 artiklan 1 kohdan mukaisista aiheellisista toimenpiteistä Saksan liittohallitus ei ollut täysin samaa mieltä yhteisön ohjeissa määriteltyjä pk-yrityksiä suuremmille vaikeuksissa oleville yrityksille rakennemuutostoimenpiteisiin, mukaan lukien tervehdyttämis- ja vakauttamistarkoituksiin, myönnettyjen kaikkien yksittäisten takuiden ilmoittamisesta. Sen sijaan liittohallitus piti toivottavana, että otettaisiin käyttöön toinen arviointiperuste, nimittäin raja-arvon määrittäminen, jonka alittavilla takuilla olisi komission hyväksyntä ilman yksittäistä ilmoittamista riippumatta yrityksen koosta ja sijaintipaikasta. Liittohallitus ehdotti raja-arvoksi 50 miljoonaa Saksan markkaa (noin 25 miljoonaa ecua). Liittohallitus perusteli asiaa sillä, että sen mielestä on epäilyttävää, ovatko takuut luonteeltaan tukea, koska ne ovat pitkälti vakuutusluonteisia. Lisäksi se pitää valtiontakuiden tukiosuutta pienenä. Niihin liittyvä maksun laiminlyöntiaste on samaa suuruusluokkaa kuin mikä on tavanomaista pankeille ja katetaan provisioilla. Esimerkiksi Baden-Württembergin osavaltion syksyllä 1994 tekemä tutkimus osoitti, että takuu- ja maksuvalmiusapuohjelmien perusteella vuosina 1991-1994 myönnettävien takuiden osalta vuosittainen maksun laiminlyöntiaste oli 1,26-2,84 prosenttia. Lisäksi kyse on mahdollisista velvoitteista, joista ei tiedetty takuuta annettaessa ja joista aiheutuvat maksut olivat 0,5-1 prosenttia takuusitoumuksesta. Ennen takuun antamista kyseisten yritysten maksukykyisyys tutkitaan ja testataan (yleensä tutkimuksen suorittaa riippumaton toimeksisaaja). Talousarviota koskevan tiukan lainsäädäntönsä vuoksi osavaltiot voivat antaa ainoastaan sellaisia takuita, joiden kohdalla taatun lainan takaisinmaksu tavallisissa taloudellisissa olosuhteissa on varmaa. Pankeille jää yleensä vastuu noin 20 prosentista. Liittohallituksen mukaan vaikeuksissa oleville yrityksille rakennemuutostoimenpiteisiin, mukaan lukien tervehdyttämis- ja vakauttamistarkoituksiin, myönnettäviin takuisiin liittyvän korkeamman maksun laiminlyöntiriskin vuoksi niiden tukiosuus on suurempi kuin muihin tarkoituksiin myönnettävien takuiden, mutta takuiden tukiosuus on huomattavasti alhaisempi kuin muiden tukimuotojen. 6. Liittohallitus päätyy 29 päivänä toukokuuta 1995 Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 93 artiklan 2 kohdan mukaisessa menettelyssä esittämissään huomautuksissa kantaan, että menettelyn aloittaessaan komissio olettaa yrityksen jo olevan vaikeuksissa, kun pankit eivät enää ole valmiita antamaan sille lainoja omalla vastuulla ja kun lainojen antamiseksi on myönnettävä takuita. Liittohallitus on sitä mieltä, että kaikkien takuun myöntämistapausten ilmoittamisvelvollisuutta, jota komissio liittohallituksen mielestä tämän perusteella vaatii, ei voida hyväksyä syistä, jotka jo esitettiin 25 päivänä helmikuuta 1995 päivätyssä tiedonannossa. 6.1 Lisäksi liittohallitus esittää, että Saksassa käytössä olevat takuuohjelmat perustuvat periaatteeseen, että valtiontakuu myönnetään ainoastaan silloin, kun yritys ei muutoin saa lainoja, koska se ei pysty antamaan riittäviä pankkitoiminnassa tavanomaisia vakuuksia. Liittohallituksen mielestä pelkästään puuttuvat vakuudet eivät kerro mitään yrityksen kilpailukyvystä eikä oletus, että yritys on jo silloin vaikeuksissa, kun se ei saa pankkilainaa ilman valtiontakuuta, vastaa lainanannon todellisuutta, jota leimaavat paljon voimakkaammin pankkien riskivalmius ja määrätyt luotonantorajat. Siten myös taloudellisesti terveet yritykset, jotka haluavat laajentaa toimintaansa, eivät usein pysty riittämättömällä omalla pääomallaan rahoittamaan tarpeellista ja järkevää liiketoiminnan laajentamista. Tämä koskee ennen kaikkea keskisuuria yrityksiä, jotka tosin ylittävät pk-yrityksiä koskevien yhteisön ohjeiden rajat, joita liittohallitus pitää tiukkina, mutta joilla suuryrityksistä poiketen on vaikeuksia saada lainoja, koska niiden tavallisesti kapea pääomapohja rajoittaa pankkien lainanantovalmiutta. Juuri tällaisissa tapauksissa takuilla olisi erityinen merkitys, koska ilman tällaista apua keskisuuret yritykset, joiden kehitys edistää kilpailua ja estää markkinoiden jakautumisen harvoille konserneille, eivät voisi käyttää hyväkseen kehitysmahdollisuuksia. Lisäksi liittohallitus korostaa, että takuun myöntämiseen ei liity valtiollista pääomatukea. Sen mielestä takuut myönnetään tavanomaisilla markkinaehdoilla ja ne korvaavat ainoastaan kyseisten yritysten vakuuksia, joita pankit pitävät vakuutustarpeensa nähden riittämättöminä tai mahdottomina arvioida. Liittohallitus myöntää kuitenkin, että yleensä voidaan olettaa, että suurten ja terveiden yritysten (suuret osakeyhtiöt) on tavallisesti pystyttävä saamaan rahoitusmarkkinoilta tarvittavat lainat ilman takuita. Tämä ei liittohallituksen mielestä kuitenkaan koske keskisuuria perheyrityksiä tai pienempiä osakeyhtiöitä, vaikka ne ylittäisivätkin pk-yrityksiä koskevien yhteisön ohjeiden raja-arvot. 6.2 Liittohallitus toistaa kantansa, jonka mukaan Saksassa myönnettyjen takuiden vähäisen tukitason perusteella (jos tukea yleensä esiintyy) on välttämätöntä ottaa käyttöön raja-arvo, jota määriteltäessä on lisäksi tarkistettava, että yksittäisten tapausten ilmoittamiseen liittyvä hallinnollisten kustannusten lisääntyminen samoin kuin menettelyn kesto on asianmukaisessa suhteessa tuen määrään ja tällaisten takuiden vaikutuksiin kilpailuun yhteisössä. 6.3 Marraskuun 9 päivänä 1995 pidetyssä kokouksessa liittohallitus ei esittänyt uusia perusteluja, vaan toisti raja-arvon käyttöönottamista koskevan vaatimuksensa ja viittasi hallinnollisten kustannusten lisääntymiseen sekä yksittäisten tukien ilmoittamisesta aiheutuvaan käsittelyn hidastumiseen. III. ARVIOINTI 7. Komissio on määritellyt kantansa pelastamis- ja rakennemuutostukiin vaikeuksissa olevien yritysten pelastamiseen ja rakennemuutoksiin myönnettävien valtion tukien arviointia koskevissa suuntaviivoissaan, jotka julkaistiin joulukuussa 1994. Näissä suuntaviivoissa vahvistetaan pääpiirteittäin komission tähänastinen käytäntö vaikeuksissa oleville yrityksille myönnettäviin tukiin liittyvissä päätöksissä, niin kuin se esitettiin jo kahdeksannessa kilpailupolitiikkaa koskevassa kertomuksessa vuodelta 1979 (228 kohta). 7.1 Itse asiassa komissio vaati jo kahdeksannessa kilpailukertomuksessa, että sekä "pelastustukien" että "liitännäistukien" kohdalla ( . . . ) "tärkeistä yksittäisistä tapauksista on ilmoitettava ennakolta." Suuntaviivoissaan komissio tarkentaa tätä vaatimusta määräämällä (4.1 kohdan toinen alakohta), että "suurille yrityksille myönnettävistä pelastus- ja rakennemuutostuista on ilmoitettava erikseen," ja korostamalla (4.2 kohdan ensimmäinen alakohta), että "kaikkia suurille yrityksille myönnettäviä pelastus- ja rakennemuutostukia koskee yksittäisten tapausten ilmoittamisvelvollisuus." Käsite "rakennemuutostuki" korvaa tässä yhteydessä käsitteen "liitännäistuki" ilman sisällöllisiä eroja näiden käsitteiden välillä. 7.2 "Suuret yritykset" määritellään pk-yrityksistä erottaen suuntaviivojen 4.2 kohdan ensimmäisessä alakohdassa sanonnalla ( . . . ) suuret yritykset, jotka eivät vastaa pk-yritysten määritelmää, ( . . . ): pk-yrityksen määritelmän osalta suuntaviivojen 3.2.4 kohdassa viitataan pienille ja keskisuurille yrityksille myönnettäviä valtion tukia koskevissa yhteisön ohjeissa (3) määrättyyn yhtenäiseen määritelmään valtion tuen valvontaa varten. 7.3 Vaikeuksissa oleva yritys määritellään suuntaviivojen 2.1 kohdan ensimmäisessä alakohdassa yrityksenä, joka ei voi selviytyä omilla tai osakkeenomistajien varoilla tai vieraalla pääomalla. Komissio selittää samassa kohdassa, että sellaisen yrityksen taloudellinen heikkous, jonka valtio pelastaa tai jota se auttaa rakennemuutoksessa, (. . .) on tavallisesti seurausta huonoista toiminnan tuloksista menneisyydessä ja epäedullisista tulevaisuuden näkymistä. Tällaisen tilanteen yleisiä oireita ovat komission mielestä heikkenevä kannattavuus tai lisääntyvät tappiot, laskevat liikevaihdot, kasvavat varastot, ylikapasiteetti, pienentynyt kassavirta, lisääntyvä velkaantuminen ja korkorasitus sekä alhainen nettokirjanpitoarvo. Akuuteissa tapauksissa yritys on jo maksukyvytön tai on tehnyt konkurssi-ilmoituksen. 7.4 Käsite rakennemuutostuki määritellään suuntaviivojen 2.1 kohdan neljännessä alakohdassa. Tällaiset tuet edistävät vaikeuksissa olevien yritysten rakennemuutosta yrityksen pitkäaikaisen kannattavuuden palauttamiseksi realistisen, järjestelmällisen ja kauaskantoisen suunnitelman avulla. Rakennemuutostoimenpiteet mahdollistavat yrityksen suunnitelmallisen siirtymisen pitkäaikaisesti kannattavaan uuteen rakenteeseen, joka avulla yritys voi jatkaa olemassaoloaan omilla varoillaan ilman valtion tukea. Rakennemuutos käsittää yleensä fyysisen rakennemuutoksen (yrityksen toimintojen uudelleenjärjestelyn ja järkeistämisen) ja rahoituksellisen rakennemuutoksen (pääomasiirrot, velkojen poiston). 8. Aloittaessaan menettelyn komissio vetosi selvästi edellä mainituista suuntaviivoista 23 päivänä joulukuuta 1994 antamaansa tiedonantoon. 9. Saksan hallitus näyttää haluavan tiedonannoissaan esittää epäilyjä takuiden tukiluonteesta - erityisesti takuiden pääasiallisen vakuutusluonteen, niiden vähäisen tukiosuuden ja alhaisen, tavanomaisilla pankkiprovisioilla katetun maksun laiminlyöntiasteen vuoksi. Se ei kuitenkaan selvästi kiellä sitä, että takuut voisivat olla luonteeltaan tukea. 9.1 Komission mielestä yritykselle annettava takuu ei sisällä tukea, kun seuraavat edellytykset täyttyvät: - kyseessä on taloudellisesti terve yritys; - yritys pystyisi saamaan lainan yksityiseltä sektorilta ilman valtiontakuuta; - lainanottaja maksaa valtiontakuusta korvauksen, joka vastaa kauppatavan mukaista korvausta riskistä, joka lainanantajalla on samanpituisista ja vastaavanlaisilla ehdoilla myönnetyistä yksityisistä lainoista, ja sitä annettaessa otetaan huomioon edunsaajan taloudellinen tilanne, toimiala, taloudelliset ennusteet ja lainatakuulle annetut vakuudet; - takuun suuruus ja kesto on rajoitettu ja sidottu tarkoin rajattuun taloudelliseen liiketoimeen; - jos edunsaaja laiminlyö velvollisuutensa on takaajan perittävä takaisin lainasumma, jota ei ole vielä maksettu takaisin, myymällä tarvittaessa edunsaajan varoja tai asettamalla yritys selvitystilaan. Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 93 artiklan 2 kohdan mukaisen menettelyn kohteena olevat vaikeuksissa olevien suurten yritysten rakennemuutoksiin liittyvät takuut eivät täytä näitä edellytyksiä, koska ne - myönnetään yrityksille, jotka eivät ole taloudellisesti terveitä; - myönnetään ainoastaan silloin ("toissijaisuusperiaate"), kun yritys ei muuten saa lainoja, koska se ei voi antaa pankkitoiminnassa tavanomaisia riittäviä vakuuksia (vertaa 29 päivänä toukokuuta 1995 päivättyyn liittohallituksen tiedonantoon). Komission mielestä 93 artiklan 2 kohdan mukaisen menettelyn kohteena olevat takuut ovat kiistämättömästi 92 artiklan 1 kohdan mukaista tukea. Takuun ansiosta yritys pystyy samaan rahoitusta, jonka avulla se voi estää markkinoilta karsiutumisen. Yrityksen karsiutuminen markkinoilta johtaisi joko olemassa olevan ylikapasiteetin purkautumiseen tai siihen, että kilpailijat saisivat haltuunsa vapautuneet markkinaosuudet. Molemmissa tapauksissa kilpailijat voivat parantaa kannattavuuttaan. 93 artiklan 2 kohdan mukaisen menettelyn kohteena olevat takuujärjestelmät eivät sulje pois mahdollisuutta myöntää tukea yrityksille, jotka käyvät yhteisön sisäistä kauppaa. Sen vuoksi on lähdettävä siitä, että menettelyn kohteena olevat takuut voivat vaikuttaa jäsenvaltioiden väliseen kauppaan. 9.2 Komission mielestä vaikeuksissa oleville yrityksille myönnettävien lainatakuiden tukiosuutta ei voida määrittää rakennemuutoksen jälkeen lasketusta maksun laiminlyöntiasteesta. Kun todennäköisyys, että velallinen ei pysty maksamaan lainaa takaisin, on ilmeisesti erittäin suuri ajankohtana, jolloin lainasta päätetään, komissio katsoo, että takuun arvo voi nousta takuulla todellisuudessa taattuun summaan asti. 9.3 Komissio on sitä mieltä, että tutkintamenettelyn kohteena olevien takuujärjestelmien yhteydessä perityt maksut (liittohallituksen 23 päivänä helmikuuta 1995 päivätyn tiedonannon mukaan niiden suuruus on 0,5-1 prosenttia takuusitoumuksesta) eivät selvästi riitä korvaamaan odotettavissa olevaa laiminlyöntiastetta, joka saman liittohallituksen tiedonannon mukaan oli vuosina 1991-1994 Baden-Württembergissä 1,26-2,84 prosenttia. Lisäksi on erittäin epäilyttävää, voidaanko Baden-Württembergissä maksamatta jääneitä lainamääriä soveltaa tilanteeseen muissa, erityisesti uusissa osavaltioissa. Saksan viranomaisten perustelu, jonka mukaan takuut myönnetään tavanomaisilla markkinaehdoilla ja ne ainoastaan korvaavat kyseisten yritysten vakuudet, joita pankit vakuutustarpeensa perusteella pitävät riittämättöminä tai mahdottomina arvioida, on sinällään ristiriitainen, koska se siirtää edunsaajayritykset keinotekoisesti markkinasegmentille, jolle ne eivät kuulu ja joka ei ole niille avoin. Samasta syystä "vakuutusperustelua" ei voida soveltaa kyseisten vaikeuksissa olevien yritysten yhteydessä. 9.4 Yhteenvetona voidaan todeta, että vaikeuksissa oleville yrityksille rakennemuutoshankkeiden turvaamiseksi myönnetyt takuut ovat komission mielestä valtion tukea vaikeuksissa oleville yrityksille ja ne on arvioitava sovellettavien suuntaviivojen mukaan. 10. Liittohallitus arvioi 29 päivänä toukokuuta 1995 päivätyissä huomautuksissaan, että komissio lähtee jo menettelyn aloittamisen yhteydessä siitä, että yritys on jo vaikeuksissa, kun pankit eivät enää ole valmiita tukemaan yritystä lainalla omalla vastuulla ja kun lainojen saamiseksi on myönnettävä takuita. Liittohallituksen mielestä komissio on johtanut tästä kaikkien tapausten ilmoittamisvelvollisuuden. 10.1 Komissio ei ymmärrä tätä liittohallituksen arviota, jota ei voida mitenkään johtaa perustamissopimuksen 93 artiklan 2 kohdan mukaisen menettelyn aloittamisesta: - Ensinnäkin tämän menettelyn aloittaminen koskee ainoastaan "suuria yrityksiä". - Toiseksi menettelyn aloittaminen koskee ainoastaan "takuiden myöntämistä rakennemuutostoimenpiteisiin". - Kolmanneksi menettelyn aloittaminen koskee vaikeuksissa olevia yrityksiä - viitaten erityisesti 23 päivänä joulukuuta 1994 päivättyyn komission tiedonantoon vaikeuksissa olevien yritysten pelastamiseen ja rakennemuutoksiin myönnettäviä valtion tukia koskevista suuntaviivoista. Suuntaviivoissa käytettyä "vaikeuksissa olevien yritysten" määritelmää on käytettävä ainakin viittaamalla selvästi näihin suuntaviivoihin (vertaa edellä 7.4 kohta). Määritelmän mukaan "vaikeuksissa oleva yritys" on "yritys, joka ei voi selviytyä omilla tai osakkeenomistajien varoilla tai vieraalla pääomalla." Luokittelun kannalta ratkaisevaa tässä tapauksessa on "selviytymisen tarpeellisuus". 10.2 Komissio ei voi ymmärtää Saksan viranomaisten arviota myöskään sen vuoksi, että muotoillessaan johdannossa mainittuja ehdotuksia aiheellisiksi toimenpiteiksi komissio ei millään tavoin periaatteessa luokitellut vaikeuksissa oleville yrityksille myönnetyksi tueksi esimerkiksi alkuinvestointeihin myönnettyjen lainojen takuita, joita tarvitaan, kun pankit eivät enää ole valmiita tukemaan kyseistä yritystä antamalla tälle lainaa omalla vastuulla. Asian selventämiseksi on seuraava selvitys paikallaan: Ensinnäkin on muistutettava siitä, että aluetukijärjestelmien koordinointiperiaatteiden (4) liitteen 18 i) kohdan mukaan alkuinvestointeja ovat "kaikki laiteinvestoinnit uutta yritystä perustettaessa, olemassa olevaa yritystä laajennettaessa tai muutettaessa perustavanluonteisesti olemassa olevan yrityksen tuotetta tai tuotantomenetelmää (järkeistämisen, uudelleenjärjestelyn tai uudenaikaistamisen avulla) . . . [sekä] otettaessa haltuun yritys, joka on lopettanut toimintansa tai olisi lopettanut toimintansa ilman haltuunottoa." Mainituissa ehdotuksissa aiheellisiksi toimenpiteiksi komissio totesi, että aiheellisten toimenpiteiden kohteena olevissa takuujärjestelmissä sallitaan takuiden myöntäminen alkuinvestointien, mukaan lukien laiteinvestointien, rahoittamiseen myönnetyille lainoille, jotka liittyvät olemassa olevan tuotteen tai tuotantomenetelmän perustavanluonteiseen muuttamiseen järkeistämisen, uudelleenjärjestelyn tai uudenaikaistamisen avulla taikka sellaisen yrityksen haltuunottoon liittyviin investointeihin, joka muuten olisi lopettanut toimintansa. Komissio oli todennut, että vaikeuksissa olevan yrityksen rakennemuutoshankkeen (vakauttamisen tai tervehdyttämisen) ja olemassa olevassa yrityksessä järkeistämisen, uudelleenjärjestelyn tai uudenaikaistamisen muodossa toteutettavan investointihankkeen erottaminen toisistaan näyttää vaikealta ja muuttuu vielä vaikeammaksi, kun lopetetun tai ilman haltuunottoa lopetettavan yrityksen haltuunotto turvataan takuulla ja kun siihen liittyy järkeistämiseen, uudelleenjärjestelyyn tai uudenaikaistamiseen tarkoitettuja investointeja, joilla myös on takuut. Sen vuoksi komissio oli sitä mieltä, että sen on ainakin suuryritysten osalta saatava vahvistus siitä, että edellä mainitut takuumuodot (perustavanlaatuinen muutos, lopetetun tai lopettamisuhan alla olevan yrityksen haltuunotto) eivät sisällä tukea vaikeuksissa olevien yritysten rakennemuutokseen. Sen vuoksi komissio kehotti perustamissopimuksen 93 artiklan 1 kohdan mukaisena aiheellisena toimenpiteenä Saksan viranomaisia (ei koske Niedersachsenin osavaltion takuujärjestelmää) ilmoittamaan kaikista suuryritysten lainoille myönnetyistä takuista, jotka koskevat olemassa olevan yrityksen tuotteen tai tuotantomenetelmän perustavanluonteiseen muuttamiseen järkeistämisen, uudelleenjärjestelyn tai uudenaikaistamisen avulla liittyvien laiteinvestointien rahoitusta tai sellaisen investoinnin rahoitusta, joka koskee lopetetun tai ilman haltuunottoa lopetettavan yrityksen haltuunottoa. Saksan liittohallitus ei ole noudattanut tätä ehdotusta (liittohallituksen 23 päivänä helmikuuta 1995 päivätyn tiedonannon bb kohta). Tämä ehdotus on yhä 93 artiklan 1 kohdan mukaisen menettelyn yhteydessä käytävien neuvottelujen kohteena. Tämän 93 artiklan 2 kohdan mukaisen menettelyn kohteena on ainoastaan kaikkien vaikeuksissa oleville yrityksille, jotka ovat suurempia kuin pk-yritykset (liittohallituksen 23 päivänä helmikuuta 1995 päivätyn tiedonannon dd kohta), rakennemuutostoimenpiteisiin, mukaan lukien tervehdyttämis- ja vakauttamistarkoituksiin, myönnettyjen yksittäisten takuiden ilmoittaminen. Kirjeessä SG(95)D/4305, joka on päivätty 4 päivänä huhtikuuta 1995 ja jolla komissio ilmoitti Saksan viranomaisille perustamissopimuksen 93 artiklan 2 kohdan mukaisen menettelyn aloittamisesta, komissio viittasi selvästi siihen, että menettelyn aloittaminen koskee ainoastaan tätä asiaa, ja totesi, että liittohallituksen 23 päivänä helmikuuta 1995 päivätyssä tiedonannossaan torjumien komission ehdottamien muiden aiheellisten toimenpiteiden osalta se pitää esitettyjen huomautusten tarkempaa tutkimusta tarpeellisena ja ottaa kantaa näihin kohtiin myöhemmin. 10.3 Tämän päätöksen 6.2 kohdassa esitetyt liittohallituksen 29 päivänä toukokuuta 1995 päivätyssä tiedonannossaan esittämät mielipiteet sellaisten yritysten takuukelpoisuudesta, jotka eivät saa pankkilainoja ilman valtiontakuuta, erityisesti terveiden yritysten, joilla on vähän pääomaa, ovat 93 artiklan 2 kohdan mukaisen menettelyn yhteydessä merkityksettömiä. 11. Saksan viranomaisten ehdottama 50 miljoonan Saksan markan raja-arvo yksittäisten tapausten ilmoittamiselle (vertaa 23 päivänä helmikuuta 1995 päivätty liittohallituksen tiedonanto) ei ole yhdenmukainen edellä mainittujen vaikeuksissa olevia yrityksiä koskevien suuntaviivojen kanssa. Kuten jo 7.1 kohdassa esitettiin, on kaikista suuryrityksille annettavista tuista ilmoitettava erikseen vaikeuksissa oleville yrityksille myönnettäviä tukia koskevan komission politiikan mukaisesti. Komissio vahvistaa tällä päätöksellä tämän kannan. 11.1 Kyseisten suuntaviivojen johdanto-osassa (1.1 kohta) komissio korosti uudelleen valtion tukien laajan ja tiukan valvonnan merkitystä sisämarkkinoilla. Tämä koskee erityisesti vaikeuksissa oleville yrityksille myönnettäviä tukia, sillä nämä tuet poistavat markkinoiden tavallisen valintamekanismin, joka on olennainen tekijä Euroopan kansantalouksien kilpailukyvyn säilyttämisen kannalta. Tämä valintamekanismi huolehtii siitä, että erityisesti ylikapasiteetista kärsivillä markkinoilla pienimmällä kustannustehokkuudella tuottavat yritykset syrjäytetään markkinoilta, ja tehokkaammat yritykset voivat laajentaa toimintaansa ja markkinaosuuksiaan, mahdollisesti myös yhteisön ulkopuolisessa kaupassa. Vaikeuksissa oleville yrityksille myönnetyt tuet rankaisevat vaikutuksellaan tehokkaita yrityksiä laskemalla niiden kannattavuutta ja pienentämällä niiden kehittymismahdollisuuksia. Usein nämä kilpailijat ovat havainneet oman rakennemuutostarpeensa ajoissa ja ovat jo toteuttaneet itse rahoitetun rakennemuutoksen, jonka tulokset valtion kilpailijoille myöntämät rakennemuutostuet nyt vievät. Tietyissä tapauksissa kilpailijoiden menestyksekkäät ja valtion varoilla tuetut rakennemuutokset jopa vaarantavat näiden yritysten olemassaolon keskipitkällä aikavälillä. Ottamatta huomioon Euroopan yhteisön kansantalouksien kilpailukyvyn pitkäaikaista vaarantumista, joka voi olla seurausta vaikeuksissa olevien yritysten liiallisesta tukemisesta, vaarana on erityisesti se, että alueelliset yhteisöt ja jäsenvaltiot aloittavat valtion sisäisen ja yhteisön sisäisen tukikilpailun. 11.2 Näistä syistä komissio pitää erityisen tärkeänä, että rakennemuutostukia valvotaan huolellisesti ja että noudatetaan rakennemuutostukien myöntämiseksi vaadittuja perusedellytyksiä, jotka komissio esittää suuntaviivojen 3.2 kohdassa ja jotka ovat seuraavat: - kannattavan rakennemuutossuunnitelman esittäminen ja toteuttaminen yrityksen kilpailukyvyn palauttamiseksi kohtuullisessa ajassa, - tukien rajoittaminen rakennemuutoksessa välttämättömään vähimmäismäärään, - mahdollisuuksien mukaan kilpailijoille aiheutuvien haittavaikutusten estäminen, johon liittyy mahdollisesti kapasiteetin pienentäminen, - jatkuva seuranta jaksoittaisten kertomusten avulla. Komission mielestä suuryritysten osalta, jotka yleensä käyvät yhteisön sisäistä kauppaa, tämän valvonnan suorittaa yksittäistapauksissa kilpailijoiden edun vuoksi komissio. Tämä on tärkeää jo sen vuoksi, että voidaan varmistaa tässä yhteisön sisäisessä kaupassa erityisen merkityksellisessä yrityskokoluokassa yritysten samanlainen kohtelu eri jäsenvaltioissa sen suhteen, miten tiukkoja vaatimuksia asetetaan edellä luetelluille hyväksymisperusteille ja tähän liittyen myös sen suhteen, miten kulloisiakin markkinaolosuhteita arvioidaan. Tämän vuoksi komissio on suuntaviivojen 4.1 kohdan mukaisesti valmis hyväksymään pelastus- ja rakennemuutostukia tukiohjelmien perusteella ainoastaan pk-yrityksille. Suuntaviivojen 3.2.4 kohdassa komissio ilmaisee olevansa valmis suhtautumaan pk-yrityksille myönnettäviin rakennemuutostukiin vähemmän rajoittavasti, koska tuet pk-yrityksille yleensä muuttavat kaupankäynnin edellytyksiä vähemmän kuin tuet suurille yrityksille ja niitä arvioidaan ennemminkin taloudellisten hyötyvaikutusten kautta. Komissio viittaa tässä yhteydessä pk-yrityksille myönnettäviä valtion tukia koskevien yhteisön ohjeiden 3.3 kohdan perusteluihin. 11.3 Komissio ei pidä raja-arvon käyttöönottamista myöskään toisesta syystä järkevänä. Se on nimittäin sitä mieltä, että vaikeuksissa oleva suuri yritys tarvitsee tavallisesti huomattavan avustussumman, jota on joka tapauksessa tutkittava tarkkaan, ja että liian pienet rakennemuutostuet eivät tavallisesti sovellu yrityksen pitkäaikaisen kilpailukyvyn palauttamiseen. Tällaiset tuet eivät komission mielestä sovellu yhteismarkkinoille ja niihin liittyy vaara, että rakennemuutostukia on myönnettävä uudestaan, koska alunperin toteutettiin laajuudeltaan riittämättömiä rakennemuutostoimenpiteitä. Tällaisilla toistuvilla laajuudeltaan rajoitetuilla rakennemuutostuilla on taipumus muuttua jatkuvaksi toimintatueksi, ilman että taustalla olevat yrityksen rakenneongelmat ratkaistaan riittävässä määrin. 11.4 Komissio totesi jo 10.2 kohdassa, että vaikeuksissa olevan yrityksen rakennemuutoshankkeen (vakauttaminen tai tervehdyttäminen) ja olemassa olevassa yrityksessä järkeistämisen, uudelleenjärjestelyn tai uudenaikaistamisen muodossa toteutettavan investointihankkeen erottaminen toisistaan näyttää vaikealta ja muuttuu vielä vaikeammaksi, kun lopetetun tai ilman haltuunottoa lopettavan yrityksen haltuunotto turvataan takuulla ja kun siihen liittyy järkeistämiseen, uudelleenjärjestelyyn tai uudenaikaistamiseen tarkoitettuja investointeja, joilla myös on takuut. Koska komission päätöksissään noudattaman käytännön mukaan suurten yritysten alkuinvestointihankkeita voidaan pitää yhteismarkkinoille soveltuvina ainoastaan perustamissopimuksen 92 artiklan 3 kohdan a ja c alakohdan mukaisilla aluetukialueilla, voidaan suurille yrityksille myönnettyjen ilmoitettujen rakennemuutostukien yksittäisten tapausten tutkinnalla varmistaa, että terveiden yritysten suorittamat alkuinvestoinnit eivät voi saada tukea vaikeuksissa olevien yritysten järjestelmien yhteydessä. 11.5 Lisäksi komission kanta on, että perustamissopimuksen 92 artiklan 1 kohdan mukaisia valtion tukia on kohdeltava samoin riippumatta niiden myöntämismuodosta. Valtion tukea olevien takuiden myöntämistä ei saa asettaa menettelyssä parempaan asemaan kuin muiden tukimuotojen myöntämistä vaikeuksissa oleville suuryrityksille. Tämä periaate on otettava huomioon erityisesti silloin, kun komission käytettävissä olevien tietojen perusteella tätä tukimuotoa ei käytetä eri jäsenvaltioissa yhtä usein. 11.6 Takuiden erityiskohtelua ei voida myöskään perustella viittaamalla tuen intensiteetin alhaisuuteen rakennemuutoksen jälkeen. Komissio on sitä mieltä, kuten esitettiin jo 9.2 kohdassa, että vaikeuksissa olevalle yritykselle myönnetyn takuun tukiarvo voi nousta sen lainan suuruuteen asti, joka takuun avulla on mahdollista saada. Juuri sen vuoksi, että takuulupausten käyttöönotto rasittaa julkista taloutta vähän, on takuilla kokonaistaloudelliselta kannalta - verrattuna samansuuruisiin suoriin pääomasijoituksiin - erityisen voimakas kilpailua vääristävä vaikutus. Takuujärjestelmät ovat sen vuoksi erittäin tehokas valtion talouspolitiikan väline, johon on kiinnitettävä erityistä huomiota, kun sitä sovelletaan vaikeuksissa oleviin yrityksiin. 11.7 Saksan viranomaiset eivät ole esittäneet kilpailupoliittisia perusteluja ehdottamalleen 50 miljoonan Saksan markan raja-arvon suuruudelle. Erityisesti ei ole mitään perustelua sille, miksi takuut ovat kilpailua vääristäviä ja kauppaan vaikuttavia vasta 50 miljoonasta Saksan markasta alkaen, josta lähtien yksittäisten tapausten tutkiminen olisi oikeutettua. 11.8 Pragmaattinen hallinnollisiin kustannuksiin liittyvä perustelu ja viittaus välttämättömyyteen "ilmoittaa satoja tapauksia" on hyödyksi valmisteltaessa organisatorisesti tukioikeudellisen tutkintamenettelyn kehittämistä, mutta se ei voi vapauttaa komissiota sen velvollisuuksista suojella kanssakilpailijoita. Komissio on hyvin tietoinen vaikeuksissa oleville suurille yrityksille myönnettyjen rakennemuutostukien yksittäisten tapausten ilmoittamisen aiheuttamista hallinnollisista kustannuksista ja siihen mahdollisesti liittyvästä käsittelyn hidastumisesta. Se sitoutui jo suuntaviivojen 4.2 kohdassa pyrkimään tekemään päätökset nopeasti ja esitti selvästi jäsenvaltioille, kuinka tarpeettomia viivästyksiä voidaan välttää. IV. VOIMAANTULO 12. Aloittaessaan EY:n perustamissopimuksen 93 artiklan 2 kohdan mukaisen menettelyn komissio totesi, että jäsenvaltio, jota vastaan aloitetaan menettely sen komission ehdottamien aiheellisten toimenpiteiden toteuttamatta jättämisen vuoksi, voi jatkaa kyseisten tukien myöntämistä laillisesti siihen asti, kunnes komissio tekee lopullisen päätöksen. 12.1 Tämä tarkoittaa, että jäsenvaltiolle on annettava tässä lopullisessa päätöksessä sopivasti aikaa tähän asti laillisesti käytettyjen tukijärjestelmien muuttamiseen. Koska rakennemuutostukien kohdalla on tarpeen tehdä päätökset nopeasti, on erityisesti varmistettava, että tukijärjestelmän muuttaminen ei vaaranna voimassa olevien järjestelmien perusteella rakennemuutostukia jo hakeneiden yritysten asemaa sääntöjen muutoksilla, joita ne eivät voineet arvata. Tämä vaatimus voidaan komission mielestä täyttää siten, että sellaisten vaikeuksissa olevien suurten yritysten rakennemuutoshankkeiden yksittäisten tapausten ilmoittamisvelvollisuus tulee voimaan 1 päivänä heinäkuuta 1996, joista hakemusten vastaanotosta vastaava elin ei ole saanut muodollista takuuhakemusta 30 päivään kesäkuuta 1996 mennessä, ON TEHNYT SEURAAVAN PÄÄTÖKSEN: 1 artikla Sachsen-Anhaltin, Nordrhein-Westfalenin, Rheinland-Pfalzin, Baijerin, Bremenin, Mecklenburg-Vorpommernin, Schleswig-Holsteinin ja Sachsenin osavaltioiden takuujärjestelmät eivät sovellu yhteismarkkinoille, koska niihin sisältyy takuiden myöntäminen rakennemuutostoimenpiteisiin (mukaan lukien tervehdyttämis- ja vakauttamistarkoituksiin) vaikeuksissa oleville suurille yrityksille ilman edeltävää ilmoittamista komissiolle. Takuiden myöntämisestä vaikeuksissa olevien suurten yritysten rakennemuutostoimenpiteisiin edellä mainittujen takuujärjestelmien perusteella on ilmoitettava tapauskohtaisesti komissiolle Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 93 artiklan 3 kohdan mukaisesti, jotta komissio voi tutkia tapauskohtaisesti niiden soveltuvuuden yhteismarkkinoille. 2 artikla Tämä päätös koskee 1 päivästä heinäkuuta 1996 alkaen kaikkia vaikeuksissa oleville suurille yrityksille Sachsen-Anhaltin, Nordrhein-Westfalenin, Rheinland-Pfalzin, Baijerin, Bremenin, Mecklenburg-Vorpommernin, Schleswig-Holsteinin ja Sachsenin osavaltioiden takuujärjestelmien perusteella rakennemuutostoimenpiteisiin (mukaan lukien tervehdyttämis- ja vakauttamistarkoituksiin) myönnettyjä takuita, joista kulloinkin hakemusten vastaanottamisesta vastuussa oleva elin ei ole saanut muodollista takuuhakemusta 30 päivään kesäkuuta 1996 mennessä. 3 artikla Saksan on ilmoitettava komissiolle tämän päätöksen noudattamiseksi toteuttamistaan toimenpiteistä kahden kuukauden kuluessa päätöksen tiedoksiantamisesta. 4 artikla Tämä päätös on osoitettu Saksan liittotasavallalle. Tehty Brysselissä 13 päivänä maaliskuuta 1996. Komission puolesta Karel VAN MIERT Komission jäsen (1) EYVL N:o C 368, 31.12.1994, s. 12 (2) EYVL N:o C 242, 19.9.1995, s. 5 (3) EYVL N:o C 213, 19.8.1992, s. 2 (4) EYVL N:o C 31, 3.2.1979, s. 9