KOMISSION PÄÄTÖS,

tehty 26 päivänä heinäkuuta 1995,

Ranskan Crédit Lyonnais -pankille myöntämän tuen hyväksymisestä tietyin edellytyksin (Ainoastaan ranskankielinen teksti on todistusvoimainen) (ETA:n kannalta merkityksellinen teksti) (95/547/EY)

EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO, joka

ottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 92 ja 93 artiklan,

ottaa huomioon Euroopan talousalueesta tehdyn sopimuksen ja erityisesti sen 61 ja 62 artiklan,

on pyytänyt asianomaisia esittämään huomautuksensa edellä mainittujen artiklojen mukaisesti (1),

sekä katsoo, että:

1. JOHDANTO

Komissio ilmoitti 2 päivänä toukokuuta 1995 päivätyllä kirjeellään (SG/95/D5500) Ranskan viranomaisille päätöksestään aloittaa perustamissopimuksen 93 artiklan 2 kohdassa tarkoitettu menettely valtion omistamalle Crédit Lyonnais -pankille (jäljempänä "CL") myönnetyn valtion tuen osalta.

Vuoden 1993 lopulla CL oli kokonaisomaisuuden osalta (lähes 2 000 miljardia Ranskan frangia) Euroopan suurin pankkikonserni ja sillä oli palveluksessaan yli 71 000 työntekijää. Sen toiminnot ulottuivat perinteisestä liikepankkitoiminnasta sijoitustoimintaan, pääomamarkkinoiden pankkitoiminnasta ulkopuolisten varainhoitoon, vakuutustoiminnasta muihin pankkialan oheispalveluihin. CL toimi Ranskassa ja ulkomailla ja sillä oli noin 900 toimipistettä Euroopassa Ranskan ulkopuolella ja 800 muualla maailmassa.

CL:n pääosakas oli 31 päivänä joulukuuta 1993 Ranskan valtio 55 prosentin pääomalla ja 76 prosentilla äänivallasta. Muita osakkeenomistajia olivat Thomson-CFS (Thomson-konserniin kuuluva yhtiö, jolla oli lähes 20 prosenttia äänivallasta) ja Caisse des Dépôts et Consignations (valtion omistama luottolaitos, jolla oli 4 prosenttia äänivallasta). Loput (22 prosenttia) pääomasta koostui pörssissä noteeratuista sijoitustodistuksista.

Viiden voimakkaan kasvun vuoden jälkeen CL kirjasi tappiollisen tuloksen vuosina 1992 (1,8 miljardia frangia) ja 1993 (6,9 miljardia frangia). Hyvin suuret tappiot suhteessa pankin omiin varoihin olisivat laskeneet sen vakavaraisuussuhteen alle säädetyn 8 prosentin vähimmäistason, jos Ranskan viranomaiset eivät olisi vuonna 1994 ryhtyneet Ranskan pankkivalvontaviranomaisten (Commission Bancaire eli pankkivaliokunta) pyytämiin tukitoimiin, joita olivat erityisesti pääoman korottaminen ja vastuun ottaminen tietyistä järjestämättömistä saatavista. Kun vuoden 1995 alussa selvisi, että CL tulisi kirjaamaan uusia tappioita, jotka olisivat vaarantaneet pankin vakavaraisuuden, Ranskan valtio otti käyttöön uuden pelastusjärjestelmän luoden erityisen omaisuudenhoitojärjestelyn, jonka tarkoituksena oli ottaa haltuun omaisuutta, erityisesti CL:n kannattamatonta tai huonosti kannattavaa omaisuutta, 135 miljardin Ranskan frangin edestä. Kyseisen järjestelmän käyttöönotto mahdollisti vuoden 1994 kirjanpidollisen tappion rajoittamisen 12,1 miljardiin Ranskan frangiin.

CL:n kriisi näyttää olevan laajalti sidoksissa pankin 1980-luvulla ja 1990-luvun alussa harjoittamaan aggressiiviseen luotto- ja sijoituspolitiikkaan, jonka riskejä ei valvottu riittävän tiukasti. Vuosien 1988 ja 1993 välillä kokonaisvarat lähes kaksinkertaistuivat, ja CL:n teollisuusosakesalkun arvo puolestaan kasvoi lähes viisinkertaiseksi nousten 50 miljardiin Ranskan frangiin. CL:n saatavat kiinteistömarkkinoilla ylittivät 100 miljardia frangia, minkä vuoksi pankki oli ensimmäisiä ranskalaisia luottolaitoksia kiinteistöalan ammattilaisten luotottajana sen osuuden ollessa suurempi kuin sen markkina-asema. Pyrkiessään kehittämään toimintaansa yhä enemmän Euroopassa ja muualla maailmassa CL hankki lisäksi useita ulkomaalaisia pankkeja korkeaan hintaan (esimerkiksi Chase Banque de Commerce Belgiassa, Banco Comercial Español ja Banca Jover Espanjassa, Credito Bergamasco ja Banca Lombarda Italiassa, BfG Saksassa, Slavenburg Bank Hollannissa).

Kasvavassa kilpailutilanteessa CL noudatti velkojen osalta velkaantumispolitiikkaa, mikä johti rahoituskustannusten nousuun. Tämän jälkeen saatavien laadun heikkeneminen aiheutti romahduksen pankin noteerauksissa ja lisärahoituskustannuksia markkinoilla. Samanaikaisesti yleiskulut nousivat enemmän kuin kokonaisomaisuus kasvoi. CL:n kehityksen tukemiseksi Ranskan valtio tuki CL:ää suoraan tai välillisesti huomattavalla rahamäärällä (yli 17 miljardia Ranskan frangia), erityisesti lisäämällä valtion yhtiöiden arvopapereita ja ristiinomistuksella (Rhône-Poulenc, Usinor-Sacilor, Aérospatiale, Altus). Tämän avulla omia varoja saatiin kirjanpidollisesti lisätyksi, mutta se heikensi konsernin tuloksia, mikä johtui näiden osakkuuksien heikosta kannattavuudesta sekä joidenkin yritysten kärsimien tappioiden konsolidoinnista.

Taloudellisen toiminnan hidastuminen, joka aiheutti hintaromahduksen kiinteistömarkkinoilla ja pörssissä ja vaikeutti velkojien asemaa, oli omiaan lisäämään pankin vaikeuksia. Korkomarginaali laski huomattavasti, koska pitkäaikaisosakkuudet teollisuudessa tuottivat heikkoja tai tappiollisia tuloksia.

Tapauksen ensimmäisen tarkastelun jälkeen komissio oli tullut siihen tulokseen, että CL:n tukitoimenpiteet sisälsivät merkittäviä valtion tuen osia, joita ei voitu katsoa yhteismarkkinoille soveltuviksi vielä siinä vaiheessa tai kyseisenä hetkenä saatavilla olevien tietojen perusteella.

2. TUKITOIMENPITEIDEN YLEINEN KUVAUS

Ranskan valtion toimenpiteisiin CL:n tukemiseksi sisältyy pääoman korottaminen 4,9 miljardilla frangilla ja valtion vastuunotto erityiseen omaisuudenhoitoyhtiöön siirrettyihin saataviin liittyvistä riskeistä ja kuluista omaisuusjärjestelyksi kutsutussa operaatiossa. Pelastussuunnitelman ensimmäisessä vaiheessa vuonna 1994 valtion vastuunotto siirretystä omaisuudesta rajoittui 18,4 miljardiin Ranskan frangiin 42 miljardin Ranskan frangin kokonaisarvosta. Vuonna 1995 uusien saatavien siirron seurauksena valtio kasvatti yleisesti osuuttaan ottamalla vastuulleen vuosina 1994 ja 1995 siirrettyjen saatavien kokonaisnettoarvon (lähes 135 miljardia frangia) sekä CL:n SPBI-nimiselle valtion yhtiölle omaisuudenhoitojärjestelyn rahoittamiseksi myöntämän 145 miljardin frangin suuruisen lainan korot.

Pääoman korotuksen suorittivat vuoden 1994 heinäkuussa kolme pääosakkeenomistajaa, valtio (SPBI:n välityksellä, joka on valtion ja Thomson SIEG:n eli Thomson CSF:n tytäryhtiön valvoma avoin yhtiö), Thomson CSF ja Caisse des Dépots et Consignations niiden CL:n oman pääoman osuuksien mukaisesti. Tämän toimenpiteen seurauksena Ranskan valtion suora ja välillinen osuus CL:ssä nousi 78 prosentista 80,7 prosenttiin.

Liiketoimi sisälsi osakkeiden merkintäoikeustodistusten jakamisen osakkeenomistajille niiden sijoitusten korvaamiseksi. Jokainen merkintäoikeustodistus oikeuttaa omistajan merkitsemään yhden uuden osakkeen viiden vuoden aikana 774 Ranskan frangin hinnalla osaketta kohden. Hinta vastaa vuoden 1993 tilinpäätöksen mukaan arvioitua netto-omaisuuden arvoa osaketta kohti.

Vuonna 1994 toteutetulla omaisuusjärjestelyllä lähes 42 miljardin frangin arvosta kiinteistöalan järjestämättömiä saamisia (yli 100 miljardin frangin kokonaismäärästä), joista ei ollut tehty riittäviä luottotappiovarauksia, sijoitettiin tilapäiseen OIG:ksi nimettyyn CL:n tytäryhtiöön. Kyseinen yhtiö osti luotot niiden nettomääräisestä kirjanpitoarvosta SPBI:ltä saamansa osakkuuslainan turvin. Osakkuuslaina rahoitettiin CL:n SPBI:lle myöntämällä lainalla. CL:n kolme julkista osakkeenomistajaa sitoutuivat kattamaan tappiot, joita voi ilmaantua omaisuutta realisoitaessa, 14,4 miljardiin frangiin asti sekä osan CL:n SPBI:lle myöntämästä lainasta kahden ensimmäisen vuoden aikana aiheutuvista rahoituskustannuksista, jotka nousevat 2 miljardiin frangiin vuosittain. Sillä, että valtio otti vastuulleen vuoden 1993 tilinpäätöksestä poistetut siirretyt saatavat, CL pystyi pienentämään järjestämättömistä saatavista aiheutuneiden kirjanpidollisten tappioiden ja muiden tappioiden määrää ja jatkamaan toimintaansa. Todellisuudessa CL on voinut korvata valtion avulla suuria vakuuksia vaatineet järjestämättömät saatavansa varmoilla saatavilla.

Vuonna 1995 luotiin vuoden 1994 tilinpäätöksestä poistettuna uusi omaisuudenhoitoyhtiö Consortium De Réalisations (CDR), joka on kokonaan CL:n omistama tytäryhtiö. Ranskan viranomaisten ilmoittaman suunnitelman mukaan tytäryhtiö ostaa lähes 190 miljardin frangin arvosta CL:n omaisuutta, josta OIG:n hallussa olevaan omaisuuteen sisältyy 55 miljardin frangin velat. Koko kyseessä oleva omaisuus, johon sisältyy pääasiassa OIG-yhtiöön koottu kiinteistöomaisuus, tytäryhtiöt SBT, SDBO ja Colbert, elokuva-alalle tehdyt rahoitukset sekä osakkuudet teollisuusyrityksissä, on myytävä tai realisoitava. Siten omaisuudesta on viidessä vuodessa myytävä 80 prosenttia, ja markkinatilanteen salliessa vähintään 50 prosenttia omaisuudesta olisi myytävä seuraavien kolmen vuoden kuluessa. Koska kyse on CDR:n piiriin siirretyistä tytäryhtiöistä, pankkien terveet osat joko luovutetaan ulkopuolisille tai otetaan CL:n haltuun joulukuun 31 päivään 1995 mennessä siten, että varainhoitovuoden 1995 lopussa CDR ei enää lainkaan harjoita pankkitoimintaa.

CL:n omaisuuden ostamiseksi CDR saa 135 miljardin frangin osakkuuslainan SPBI:ltä. Viimeksi mainittu rahoittaa toimintansa CL:n rinnalla ei-markkinaehtoisella enimmäismäärältään 145 miljardin frangin osakkuuslainalla. Tämän lainan avulla SPBI voi myöntää 135 miljardin frangin osakkuuslainan CDR:lle ja ostaa nollakuponkiobligaatioita noin 10 miljardin frangin arvosta. Nollakuponkien merkinnällä SPBI saa vuoden 2014 lopulla noin 35 miljardin frangin tuoton, jolla se voi kattaa CDR:ssä tuolloin todettavat tappiot.

CL:n laina SPBI:lle sekä SPBI:n laina CDR:lle erääntyvät 31 päivänä joulukuuta 2014. CL:n myöntämää lainaa lyhennetään ennen eräpäivää myynnistä saaduilla tuloilla sitä mukaa kuin omaisuutta myydään. Vuotuinen korkoprosentti on 7 prosenttia vuonna 1995 ja vuodesta 1996 alkaen 85 prosenttia markkinakorosta. CDR:lle myönnettyä osakkuuslainaa lyhennetään tehtyjen luovutusten suhteessa: SPBI:n saama rahamäärä vastaa vuoden aikana myydyn omaisuuden määrää ja, jos luovutuksissa on tehty arvonalennuksia, se ilmoittaa luopuvansa saatavistaan CDR:n kirjaamien tappioiden määrällä.

Osakkuuslainajärjestelmän avulla CDR:n tappiot kantaa SPBI eli valtio 135 miljardin Ranskan frangin enimmäismäärään asti. Mikäli CDR:n tappiot ylittävät kyseisen summan, CDR:n ainoa osakkeenomistaja CL ottaa ne tarvittaessa kannettavakseen. CL:llä on näin ollen valtion takaus sen SPBI:lle myöntämän lainan takaisinmaksun osalta, mikä merkitsee, että CDR:ää ei ole valvonnallisesti eikä kirjanpidon kannalta yhdistetty CL-konserniin. Tästä on seurannut, että pankki on voinut kirjata pienempiä luottotappioita ja muita tappioita noudattaen samalla vakavaraisuussuhdetta.

Vastaavasti SPBI:llä on saatavia, jotka perustuvat CL:n taloudellisen tilan paranemisesta annetun lausekkeen tuottoihin. Se saa 34 prosentin osuuden siitä osasta CL-konsernin voittoa ennen veroja ja siirtoa CL-konsernin yleiseen tappiovaraukseen, joka ei ylitä 4:ää prosenttia omista varoista (noin miljardiin Ranskan frangiin asti) eikä 60:tä prosenttia lopuista voitoista. Ranskan viranomaiset ilmoittivat myös, että valtio voi tallettaa omistamansa CL:n osakkeet määräajaksi SPBI:hin, jotta tämä saa CL:n tulevasta yksityistämisestä osingot ja tuoton.

Valtion ja CL:n tekemän tavoitesopimuksen mukaan jälkimmäinen voi ostaa takaisin tiettyjä markkinahintaisia teollisuuden ja kaupan osakkuuksia summalla, joka ei ylitä 10:ä prosenttia sen tämänhetkisen osakkuussalkun arvosta, eli noin 5 miljardilla frangilla. Lisäksi CDR:ssa olevien tytäryhtiöiden terveet osat, joita ei myydä ulkopuoliselle, on sisällytettävä CL:ään 31 joulukuuta 1995 mennessä, ja loppuosa olisi muutettava rahaksi.

Sopimuksen pöytäkirjan mukaan CL avustaa CDR:ää palvelusopimuksen mukaisesti, jossa on tiettyjä omaisuuseriä koskeva voitonjakolauseke, yksityiskohtaisten sääntöjen mukaisesti, jotka määritellään jälkeenpäin sopimuspuolten yhteisellä sopimuksella. Ranskan viranomaiset vahvistivat kuitenkin myöhemmin suullisesti, että tämä lauseke poistetaan.

3. VALTION TUKEA KOSKEVIEN SÄÄNTÖJEN SOVELTAMINEN PANKKEIHIN

3.1 Sääntöjen sovellettavuus pankeille myönnettävän valtion tuen osalta ja valtion tuen arviointi

Valtion pankkitukitoimenpiteitä tutkittaessa on ensin otettava huomioon, että perustamissopimuksessa ei ole luottolaitosten valtion tukeen sovellettavia erityissääntöjä. Komissio on kuitenkin tietoinen pankkialan erityispiirteistä ja rahoitusmarkkinoiden huomattavasta herkkyydestä sekä joihinkin laitoksiin rajoittuneista vaikeuksista, mikä on otettava huomioon valtiotukea koskevia sääntöjä sovellettaessa.

Olisi syytä myös muistuttaa, että Euroopan yhteisöjen neuvosto huomautti seuraavasti luottolaitosten vakavaraisuussuhdetta koskevassa direktiivissä 89/647/ETY (2): "luottolaitosten edellytetään kilpailevan välittömästi keskenään yhteisillä pankkimarkkinoilla [. . .]; hyväksymällä yhteiset vakavaraisuusstandardit vakavaraisuussuhteelle asetetun vähimmäismäärän muodossa estetään kilpailun vääristymiä ja vahvistetaan yhteisön pankkijärjestelmää".

Samassa direktiivissä neuvosto huomioi myös, että "[. . .] yhteisten standardien kehittäminen ilmaisemaan omien varojen suhdetta luottoriskille alttiisiin varoihin ja taseen ulkopuolisiin eriin on olennainen osa sitä yhdenmukaistamista, joka on välttämätöntä valvontamenetelmien vastavuoroiseksi tunnustamiseksi ja siten pankkialan sisämarkkinoiden aikaansaamiseksi".

Nämä havainnot perustuvat sen seikan tunnustamiseen, että vakavaraisuussuhteen vähimmäistaso on samalla kilpailuedellytysten samanarvoisuuden peruste ja yksi pankin kannattavuuden perusteista. Valtion toimenpiteet, joiden avulla annetaan rahoitustukea vaikeuksissa oleville pankeille yhteisön vakavaraisuusstandardien noudattamisen mahdollistamiseksi, voivat samalla kuitenkin sisältää valtion tukeen liittyviä osia. Tästä johtuen komission on tarkastettava, noudatetaanko perustamissopimuksen valtion tukea koskevia sääntöjä kilpailun vääristymisen välttämiseksi.

Kilpailun osalta luottolaitokset voivat vakavaraisuusstandardeja noudattaen ja niiden valvontaviranomaisten valvonnassa vapaasti valita sopivimmaksi katsomansa sijoituspolitiikan ja niiden arvopaperisalkun riskituoton yhdistelmän. Yltiöpäinen ja aggressiivinen politiikka voi johtaa odotettua korkeamman tuoton saamiseen, mutta siihen kuuluu myös korkeampi riskitaso, jos kyseistä politiikkaa ei hallita riittävästi. Näiden luonteeltaan erilaisten ja usein toisiinsa liittyvien riskien tunnistaminen, valvonta ja rajoittaminen on yksi perustavaa laatua oleva ominaisuus pankin johtotehtävissä työskenteleville. Toteutuessaan huomattavat riskit voivat pienentää pankin tulosta ja koskea myös omien varojen määrää ja vakavaraisuussuhdetta. Riskitoimintojen vähentäminen tai pääoman korottaminen voivat myös olla välttämättömiä toimenpiteitä omien varojen ja vakavaraisuussuhteen (8 prosenttia) säädetyn vähimmäismäärän palauttamiseksi. Tällaisessa tilanteessa pankin osakkeenomistajat voivat antaa lisävaroja, jos he katsovat, että he saavat sijoituksestaan riittävän korvauksen. He vaativat yleensä uudelleenjärjestelytoimia riskitason alentamiseksi.

Koska pankin selvitystilaan asettaminen vaihtoehtona on usein yleisesti ottaen kalliimpi kuin teollisuusyrityksen asettaminen selvitystilaan, mikä johtuu siitä, että kolmansien osapuolien varojen ja omien varojen suhde on määriteltynä kalliimpi ja pääosakkaiden vastuu on usein suurempi tallettajiin verrattuna, ja koska tallettajien luottamus on säilytettävä, valvontaviranomaiset soveltavat jatkuvia ja erittäin tiukkoja pankkien hallintaa sekä osakkeenomistajia koskevia valvontatoimenpiteitä konkurssi-ilmoituksen vahingollisten vaikutusten ennalta ehkäisemiseksi.

Viranomaiset suorittavat tarkastuksia ja voivat vaatia korjaustoimenpiteitä, jos ne katsovat sen tarpeelliseksi. Vakavaraisuussääntöjen rikkomisen osalta viranomaisilla on useita välineitä tavanomaisten pankkitoiminnan harjoittamisedellytysten palauttamiseksi; kyseiset toimenpiteet ulottuvat varoituksista aina luottolaitoksen toimiluvan peruuttamiseen. Viranomaiset voivat myös pyytää osakkeenomistajia antamaan tukensa pankin tervehdyttämiseen, erityisesti jos konkurssilla olisi epäsuotuisia vaikutuksia tallettajien luottamukseen ja mahdollisesti rahoitusmarkkinoihin. Nämä seuraukset voivat olla erityisen merkittäviä, ja yksittäisen pankin vaikeuksiin ei ehkä edes sovelleta yhteistä toimenpidettä.

Mikäli osakkeenomistajien suorittama pankin pääomapohjan vahvistaminen tai toisen laitoksen suorittama pankin lunastusosto ei ole mahdollista, voidaan suunnitella useita ratkaisuja: konkurssi-ilmoitus, valvotun selvitystilajärjestelmän käyttöönotto tai myynti osina tai useiden muiden pankkien suorittama yhteisvastuullinen interventio edellä mainittujen epäsuotuisten vaikutusten ennalta ehkäisemiseksi. Tilanteessa, jossa yksityinen sektori osallistuu vapaaehtoisesti ja merkittävällä rahoitusosuudella pelastustoimiin, voidaan päättää, että minkäänlaista valtion tukea ei tarvita.

Rahoitusjärjestelmää uhkaavan kriisin vakavuuden mukaan valvontaviranomaiset voivat puuttua asiaan. Valtion pankkien osalta myös valtiota voidaan pyytää puuttumaan asiaan osakkeenomistajan ominaisuudessa.

Silloin kun valtio antaa rahoitustuesta suurimman osan tai koko tuen, vaikka se tapahtuisi valvontaviranomaisten pyynnöstä, komission on arvioitava valtion interventioihin kuuluvan mahdollisen tuen sisältö. Valtion interventioita koskevissa arvioissaan komissio soveltaa "periaatetta markkinataloudessa toimivasta yksityisestä sijoittajasta" sellaisena kuin se on ilmaistuna valtion yrityksiä koskevassa tiedonannossa (3). Tiedonannossa todetaan, että toimintaa voidaan tukea, jos tämän alullepanijana ei ole vastaava yksityinen sijoittaja, joka toimii tavanomaisin markkinatalouden edellytyksin.

Valtion osuuteen yrityksen oman pääoman osalta, kuten komission vuonna 1984 antamassa tiedonannossa (4) esitettiin, katsotaan, että yksityinen sijoittaja ei olisi toteuttanut kyseistä toimenpidettä ja että tuen edellytyksiä pidetään olemassa olevina, jos yrityksen taloudellinen tilanne on sellainen, että palaaminen tavanomaiselle korvaustasolle (osinkojen tai pääomavoittojen osalta) sijoitetusta pääomasta on mahdotonta kohtuullisen ajan kuluessa, tai jos kyseiseen toimenpiteeseen liittyvät riskit ovat liian suuret tai jakautuvat liian pitkälle ajanjaksolle.

Komissio katsoo vastaavasti, että tuelle on edellytyksiä valtion vakuuksien osalta, jos vakuudet ovat välttämättömiä yhtiön selviytymisen kannalta, toisin sanoen, jos niihin sisällytetty tuki on yhtä suuri kuin taattu summa ja jos ne kestävät tavanomaista pidempään tai niihin liittyy erittäin korkea riskitaso.

Jotta komissio voisi varmistua siitä, että markkinataloudessa toimivan yksityisen sijoittajan periaatetta noudatetaan, valtion toiminnasta julkisena osakkeenomistajana suhteessa yksityisen sijoittajan toimintaan on annettava selvitys. Tämän vuoksi on esitettävä yhtenäinen ja yksityiskohtainen rakenneuudistussuunnitelma, joka osoittaa perustelluksi oletuksen, että valtion interventiosta seuraa "normaali" korvaus, jonka markkinataloudessa toimiva sijoittaja voi hyväksyä kaikkien toimien osalta. Jos näin ei tapahdu, toimeen sisältyy valtion tukea.

Edellä mainitun vakavaraisuussuhdetta koskevan direktiivin 89/647/ETY 10 artiklan 3 kohdassa todetaan myös, että "jos suhde muodostuu pienemmäksi kuin kahdeksan prosenttia, toimivaltaisten viranomaisten on varmistettava, että kyseinen luottolaitos ryhtyy asianmukaisiin toimenpiteisiin saattaakseen suhdeluvun sovitun vähimmäistason mukaiseksi mahdollisimman nopeasti." Kyseisestä säännöksestä voidaan tehdä kolmenlaisia johtopäätöksiä. Ensiksi valvontaviranomaiset ovat velvollisia tarkastamaan, että asianmukaiset toimenpiteet on toteutettu pankin vakavaraisuuden palauttamiseksi ennalleen. Ollakseen asianmukaisia näiden toimenpiteiden ei tule ainoastaan palauttaa suhdetta kirjanpidollisesti, vaan niihin on myös kuuluttava tuntuvampia interventioita todellisten rakenneuudistusten ja pankin kestävän tervehdyttämisen varmistamiseksi, jotta pankki ei joutuisi uudelleen samoihin vaikeuksiin.

Toiseksi direktiivin johdanto-osassa on korostettu sitä seikkaa, että valvontavelvollisuus on perusteltua luottamuspulan välttämiseksi ja kilpailun tasapuolisten edellytysten ylläpitämiseksi. Jatkuva ja tiukka seuranta on hyvin tärkeää, sillä sen avulla voidaan suunnitella korjaavia toimenpiteitä pankkien riskien rajoittamiseksi, ehkäistä ennalta rahoituslaitosten kriisejä ja niiden mahdollisia tuhoisia seurauksia ja siten myös rajoittaa pelastamiseen tarvittavien varojen määrää. Tästä johtuen valvontaviranomaisten suorittama seuranta edistää osaltaan tervehdyttämiseen tarvittavan tuen mahdollista vähentämistä.

Koska direktiivin tarkoituksena on varmistaa järjestelmän vakauden lisäksi myös kilpailuedellytysten tasavertaisuus, on direktiivissä valvontaviranomaisille säädetyn vakavaraisuussuhteen valvonta suoritettava kilpailusääntöjen mukaisesti, erityisesti valtion tuen osalta, yhtenäisten kilpailuedellytysten varmistamiseksi. Tämän seurauksena valvontaviranomaisten on valvottava, että luottolaitokset eivät tee liikaa vakavaraisuussuhdetta heikentäviä riskisitoumuksia ollessaan riippuvaisia suorasta tai välillisestä valtion tuesta, kun kyseessä on valtion omistama tai konkurssin tekemiseen liian suuri laitos/yritys ("too-big-to-fail"). Automaattinen vakavaraisuussuhteen ylläpitäminen omien varojen määrää lisäämällä tai muu vastaava valtion toimenpide vauhdittaisi huonokuntoisen laitoksen/yrityksen harjoittamaa epätervettä kilpailua ennen kriisiä.

Lisäksi on tarkennettava, että kyseinen direktiivin säännös ei vaadi vakavaraisuussuhteen palauttamista mihin hintaan tahansa tai minkä tahansa ratkaisun avulla. On kuitenkin itsestään selvää, että vakavaraisuusstandardien noudattamatta jättämiseen sisältyy luottolaitoksen toimiluvan peruuttaminen ja tämän seurauksena pankin asettaminen selvitystilaan tai hakeminen konkurssiin. Erityisesti neuvoston direktiivin 77/780/ETY 8 artiklan 1 kohdan d alakohdan mukaan (5) se, että laitos ei enää omista riittäviä omia varoja, mahdollistaa, että toimivaltainen valvontaviranomainen voi peruuttaa luottolaitokselle antamansa toimiluvan (6).

Vaikka kansalliset säännöt määräävät velvoitteesta vahvistaa vaikeuksissa olevan pankin pääomapohjaa, kyseinen pääomapohjan vahvistaminen on tukea, jos sitä ei myönnetä sellaisten tavanomaisten edellytysten mukaisesti, jotka ovat hyväksyttäviä yksityisen sijoittajan saaman korvauksen osalta. Vertailtaessa valtion ja markkinataloudessa toimivan sijoittajan tukea, on tukisumman arvioinnin perustuttava toimintakulujen ja sen oikein lasketun nykyisen arvon väliseen vertailuun (7).

Vaikka valtion interventio katsottaisiin tarpeelliseksi syistä, joiden vuoksi tuetun laitoksen osuus ylittyy, tämä ei poista velvoitetta tarkastaa, että vähiten vääristäviä piirteitä sisältävä ratkaisu on valittu. Mikäli suurta vääristymää ei voida välttää, on vaadittava huomattavia muita alan toimijoita hyödyttäviä vastineita, jotta voidaan korvata vahingolliset vaikutukset ja voimakkaampien toisinaan välttämättömien teollisuudessa sovellettavien ratkaisumallien rajoittaminen; teollinen ei ole niin herkkä vaikeuksille yksittäisen yrityksen osalta.

Lopuksi valtion tukea koskevia sääntöjä on sovellettava myös pankkeihin, jotta voidaan määritellä tuen tarve vaikeuksissa olevaa pankkia koskevassa valtion tukitoimenpiteessä, tuen luomat vääristymät ja ne edellytykset, joita valtion on noudatettava yhteisen edun mukaisten tavoitteiden saavuttamiseksi.

3.2 Yhdelle tai useammalle pankille annettavan valtion tuen soveltuvuuden arviointi

Määriteltyään valtion tukitoimenpiteiden luonteen perustamissopimuksen 92 artiklan 1 kohdan mukaisesti komission on tutkittava, voidaanko niitä pitää yhteismarkkinoille soveltuvina.

Jos pankkien valvontaan kuulumattomat seikat aiheuttavat järjestelmässä luottamuspulan, valtio voi joutua tilanteeseen, jossa sen on annettava tukensa kaikille luottolaitoksille koko järjestelmää koskevan kriisin vahingollisten vaikutusten välttämiseksi. Tämän seurauksena todellisen koko järjestelmää koskevan kriisin osalta voidaan ottaa käyttöön 92 artiklan 3 kohdan b alakohdassa tarkoitettu poikkeus "jäsenvaltion talouden vakavan häiriön korjaamiseksi". Täytettävä soveltuvuuden edellytys on, että tuki myönnetään kyseisen valtion sisäisen kilpailun kannalta puolueettomalla tavalla koko pankkijärjestelmälle ja että siinä pidättäydytään ehdottoman välttämättömyyden rajoissa.

Periaatteessa yhden tai useamman pankin vaikeudet eivät välttämättä johda luottamuspulaan koko järjestelmän osalta. Kuitenkin yhden tietyn kokoisen pankin konkurssi voi, vaikka se johtuisi sisäisistä johtamisvirheistä, saattaa vaikeuksiin myös muita luottolaitoksia, jotka ovat siihen taloudellisesti sidoksissa, aiheuttaen näin ollen yleisemmän kriisin. Valtion tuki voi olla tarpeellista, mutta tämä ei saa tarkoittaa ilman ehtoja vaikeuksissa olevalle laitokselle annettavaa tukea, eikä tukea saa antaa puuttumatta huolellisesti lopulliseen rakenneuudistukseen ja tuen aiheuttamien kilpailunvääristymien yksittäisiin rajoituksiin.

Arvioidessaan suurille pankeille myönnetyn tuen soveltuvuutta komissio varmistaa, että tuki ei muuta kaupankäynnin edellytyksiä yhteisen edun vastaisesti 92 artiklan 3 kohdan a tai c alakohdan mukaisesti. Tämän vuoksi komission on varmistettava, että asianmukaisesti laadittu, yhtenäinen ja realistinen tervehdyttämissuunnitelma on olemassa. Tervehdyttämissuunnitelman osalta komissio ottaa huomioon, että tietyissä tilanteissa tarvitaan erityistoimenpiteitä, jotta estetään suuren pankin konkurssin rahamarkkinoille mahdollisesti mukanaan tuomat epäsuotavat vahingolliset vaikutukset. Yhteisen edun noudattaminen voi vaatia sen, että korvataan laitoksen konkurssin mahdottomuus sen kilpailukyvyn huomattavilla rajoituksilla.

Pelastus- ja rakenneuudistustukiraamista 27 päivänä heinäkuuta 1994 annetussa tiedonannossaan (8) komissio ilmoitti, että ollakseen yhteisen edun mukaisia ja siis yhteismarkkinoille soveltuvia valtion tukitoimien on oltava seuraavien neljän periaatteen mukaisia:

a) Tuen on varmistettava yrityksen elinkelpoisuuden palautuminen kohtuullisen ajan kuluessa.

b) Tuen on oltava suhteellista rakenneuudistuskuluihin ja -etuihin verrattuna eikä se saa ylittää ehdotonta tarvittavaa vähimmäismäärää.

c) Kilpailijoita kohtaavien kilpailunvääristymien vähentämiseksi tukitoimenpiteiden on oltava vähiten kilpailua vääristäviä ja yrityksen on osallistuttava huomattavalla taloudellisella osuudella rakenneuudistuskuluihin.

d) On toteutettava toimenpiteitä, jotka korvaavat mahdollisimman suurelta osin tuen kilpailijoille aiheuttamat haitalliset seuraukset.

Komissio katsoo, että näitä neljää periaatetta voidaan soveltaa pankkeihin ottaen samalla huomioon niiden soveltamisen mahdolliset epäsuotavat vahingolliset vaikutukset rahoitusjärjestelmään ja yleisön luottamukseen pankkialaa kohtaan sekä yhteisön pankkialaa koskevien sääntöjen noudattamisen tarpeellisuus.

Kun valtio on vaikeuksissa olevan pankin pääosakas, olisi erotettava valtion asema osakkeenomistajana ja valvontaviranomaisena, jonka velvollisuutena on pelastaa luottamus pankkijärjestelmään. Itse asiassa viimeksi mainittu tehtävä voi johtaa siihen, että valtio myöntää vaikeuksissa olevalle pankille lisätukitoimenpiteitä, jos se on todella välttämätöntä pankin elinkelpoisuuden varmistamiseksi. Tämän seurauksena komissio voi arvioida suotuisammin itsenäisten valvontaviranomaisten suorittamia tukitoimenpiteitä, ennen kaikkea valtion omistamien pankkien osalta, jos ne voivat taata valtion interventioiden puolueettomuuden ja kilpailuedellytysten tasapuolisuuden.

4. RANSKAN VIRANOMAISTEN VASTAUKSET KOMISSION MENETTELYN ALOITTAMISESTA TEHDYSSÄ PÄÄTÖKSESSÄ ESITETTYIHIN TIEDONANTOPYYNTÖIHIN

Perustamissopimuksen 93 artiklan 2 kohdassa määrätyn menettelyn aloittamisesta tekemässään päätöksessä komissio ilmoitti kantansa tervehdyttämissuunnitelman yleisistä linjoista. Komissio vahvisti kantansa olevan, että tämänkertainen lähestymistapa näyttää pureutuvan pankin perusongelmaan, että CL:n rahoitusosuudet olivat mittavia kilpailijoille oikeutetusti kuuluvien etujen huomioimiseksi jarruttaen CL:n laajenemista sekä supistaen sen osuutta eräillä toiminta-alueilla. Komissio totesi myös, että uusi pääomapohjan vahvistaminen oli vältetty, että pankin kannattamattomat saatavat oli erotettu pankista ja saatettaisiin myyntiin ja että CL keskittyisi perustoimintoihin. Komissio vahvisti myös, että tutkiessaan tuen soveltuvuutta se kiinnittää erityisesti huomiota CL:ltä vaadittuihin ponnisteluihin erityisesti taseen pienentämiseksi ja taloudellisen tilan paranemisesta annetun lausekkeen periaatteeseen, joka hillitsee CL:n laajenemista tulevaisuudessa, ja pankkitoiminnan merkittävään rationalisointiin, mihin sisältyy eräitä merkittäviä henkilökunnan ja pankkitoiminnan maantieteelliseen kattavuuteen liittyviä lisäsupistuksia.

Komissio oli kuitenkin sitä mieltä, että tärkeiden kohtien osalta selvitykset ja tarkennukset ovat tarpeen. Näiden puuttuessa komissio ei voinut päättää suunnitelman soveltuvuudesta yhteismarkkinoille. Komissio vahvisti myös uudelleen, että vaikeuksissa oleviin yrityksiin sovellettavan yleisperiaatteen edellytyksenä soveltuvalle tuelle on se, että tuen määrä on rajoitettu ehdottomaan minimiin, jotta yrityksen omat tervehtymispyrkimykset olisivat mahdollisimman suuret ja että näin suuren tuen kilpailua vääristävän vaikutuksen korvaamiseksi annetaan riittäviä vastineita sekä että rakenneuudistussuunnitelma pannaan toimeen kokonaisuudessaan, mikä palauttaa yrityksen elinkelpoisuuden kohtuullisessa ajassa.

Komissio pyysi lisätietoja erityisesti seuraavista seikoista:

a) valtion ja CL:n sopimuksen pöytäkirjassa mainittuihin yksityiskohtaisiin luetteloihin siirretyistä saatavista sekä neuvoa-antaneiden pankkien ja pankkivaliokunnan johdolla tehdystä arviointityöstä,

b) yksityiskohtaisesta rakenneuudistussuunnitelmasta toimialoittain ja alueittain, jolla osoitetaan CL:n elinkelpoisuuden palautuminen,

c) CDR:n ja CL:n erottamisesta toisistaan ja CL:n yksityiskohtaisista kannustussäännöistä CDR:n johtamisen valvomisessa,

d) omaisuudenhoitojärjestelyyn siirretyn omaisuuden takaisinostoon liittyvistä yksityiskohtaisista säännöistä,

e) mahdollisuudesta maksamattomien verojen lykkäämiseen,

f) valtion SPBI:n saatavisten vastuulleen ottamisesta,

g) omaisuudenhoitojärjestelyyn siirrettyjen omaisuuserien rakenneuudistuskustannuksista niiden myymiseksi,

h) CL:n yksityistämisen edellytyksistä, erityisesti CL:lle yksityistämisen jälkeen asetettavien vaatimusten osalta,

i) mahdollisesta SPBI:n vähemmistöosakkeenomistajien vetäytymistä koskevasta ehdosta,

j) omaisuuden myynnistä CDR/SPBI-järjestelyn ulkopuolella 100 miljardin frangin arvosta,

k) kaikista muista luovutuksista CL:n perustoiminta-alueilla tai niiden ulkopuolella,

l) OIG:n vuonna 1994 tekemistä operaatioista, kuten sen rahoituskertomuksista.

Ranskan viranomaisten antamat tiedot on myös syytä esittää. Kyseiset tiedot on annettu kirjallisesti (26 ja 28 päivänä huhtikuuta, 23 päivänä kesäkuuta ja 6 päivänä heinäkuuta päivätyissä kirjeissä, jotka on rekisteröity vastaavasti 27 päivänä huhtikuuta, A/33402, 3 päivänä toukokuuta 1995, A/33499, 26 päivänä kesäkuuta, A/34961 ja 7 päivänä heinäkuuta, A/35317) tai suullisesti komission, Ranskan hallituksen ja CL:n edustajien välisissä neuvotteluissa (28 päivänä huhtikuuta, 17 päivänä toukokuuta, 20 ja 27 päivänä kesäkuuta sekä 5 päivänä heinäkuuta 1995).

4.a Edellä olevan a kohdan tarkoituksena on ensiksi omaisuudenhoitojärjestelyyn siirretyn omaisuuden ja sen siirtohinnan varmistaminen. Komissio tarvitsee myös lisätietoja saadakseen tarkemman arvion pelastustoimiin sisältyvästä tuesta. Itse asiassa valtion todellisen tuen määrän määritteleminen on tärkeää niiden vastineiden määrittelemiseksi, jotka tuen saajan on annettava, ja tuen rajoittamiseksi ehdottomasti välttämättömimpään.

Kirjanpidon tarkastuksen osalta CL on ilmoittanut siirtävänsä omaisuuseriä 190 miljardia Ranskan frangia, joihin liittyy velkoja 55 miljardin arvosta. Lähetetyistä asiakirjoista on voitu tutkimuksen jälkeen päätellä, että omaisuudenhoitojärjestelyyn siirrettyjen omaisuuserien nettomäärä (arvopaperit ja saatavat) on noin 130 miljardia Ranskan frangia. Tähän summaan on lisättävä sellaisten takuiden, joiden rahallinen arvo on määriteltävissä, siirto 16 miljardin Ranskan frangin arvosta ja tiettyjen muiden takuiden siirto, joiden rahallista arvoa ei voida määritellä: kyse on erityisesti mahdollisista riskeistä, jotka voivat aiheutua CL:n tai sen tytäryhtiöiden kolmansille yhtiöille antamista velkojen takuista, kiistanalaisten ja CDR:n valvomien oikeushenkilöiden sopimista sitoumuksista. Jäljempänä olevassa taulukosta käyvät ilmi suurten yksikköjen omaisuuserien ostoarvot, sellaisina kuin CL on ne ilmoittanut:

>TAULUKON PAIKKA>

Omaisuuden siirron hinta on vahvistettu seuraavasti:

- saatavat, arvopaperit, joista saadaan vahvistettu tulo, ja konserniin kuulumattomien yhtiöiden pääomaa vastaavat arvopaperit: kirjanpidollisten tappioiden nettokirjanpitoarvo 31 päivänä joulukuuta 1994 (eivät kuitenkaan MGM-konsernin saatavat, jotka siirretään bruttoarvossa),

- konserniin kuuluvien yhtiöiden osakepääomaa vastaavat arvopaperit: hinta sellaisenaan ei tuo 31 päivänä joulukuuta 1993 konsolidoidun CL-konsernin oman pääoman muutoksia.

Koska valtion ja CL:n välisen sopimuksen pöytäkirjan mukaan luovuttamiset tapahtuvat takautuvasti 1 päivänä tammikuuta 1994, omaisuudenhoitojärjestelyyn siirrettyjen omaisuuserien tuotto ja kulut, jotka liittyvät 1 päivän tammikuuta 1994 ja siirtopäivän väliseen ajanjaksoon, on siirrettävä CDR:ään. Tämän periaatteen soveltamiseksi arvopapereiden luovuttamishinta on nostettu 4,845 prosentin mukaisesti laskettujen korkojen mukaisesti (ollen 85 prosenttia vuoden 1994 markkinakoroista eli 5,7 prosenttia). Saatavien osalta periaatteen soveltaminen on toteutettu sovitulla tavalla: CL luopuu siitä käytännöstä, että sille korvattaisiin rahoituskustannukset, ja säilyttää koroista saatavan tuoton silloin, kun korot on merkitty kirjanpitoon.

4.b Menettelyn aloittamista koskevassa päätöksessään komissio pyysi, että sille annettaisiin CL:n tervehdyttämissuunnitelma, jotta se voisi arvioida tuen soveltuvuuden ja erityisesti pääoman korottamisen. Komissio pyysi myös yksityiskohtaisemmat rahoitustiedot CL-konsernin taloudellisen ja maantieteellisen toiminnan alueista, jotta voidaan varmistaa, että tuki ei ylitä ehdottomasti tarvittavaa määrää, ja jotta CL saa elinkelpoisuutensa takaisin ilman valtion lisätukea tulevaisuudessa. Mainitut tiedot ovat välttämättömiä, jotta voidaan arvioida CL:n seuraaville viidelle vuodelle laatiman viitesuunnitelman realistisuutta ja erityisesti mahdollisuutta laskea CL:n käyttökerroin (yleiskustannukset ja poistot verrattuna pankkitoiminnan nettotuottoon) neljässä vuodessa tämänhetkisestä 81 prosentista alle sen pääkilpailijoiden tason noin 70 prosenttiin, mikä tarkoittaa CL:n tulosten vastaavaa parannusta.

Ranskan viranomaiset ovat välittäneet komissiolle CL:n valmisteleman "liiketoimintasuunnitelman". CL:n edunsaajan toimintakyvyn palauttamiseksi liiketoimintasuunnitelman avulla analysoidaan tärkeimmät ongelmat, jotka ovat pankin ongelmien taustalla, kuten liiallinen ja huonosti hallittu kasvu, yleisten kulujen riistäytyminen käsistä ja riskien valvonnan riittämättömyys. Tämän analyysin perusteella suunnitelmassa käsitellään seuraavia kolmea pääteemaa:

a) Ensisijaisiin toiminnanaloihin "uudelleenkeskittymiseen" liittyvää prosessia, jossa ulkoista kasvua estetään huomattavalla tavalla. CL jatkaa toimintaansa "liikepankkina Ranskassa" (tähän liittyy asiakaskunnan uudelleenjakautuminen, uusien jakelukanavien kehittäminen ja konttoriverkoston saattaminen parhaimmaksi mahdolliseksi) ja "suuryritysten ja suursijoittajien pankkina maailmassa". Se vähentää myös maantieteellistä kapasiteettiaan: Euroopan ulkopuolisesta vähittäispankkitoiminnasta sekä Euroopan ulkopuolisista pankkialan oheistoiminnoista luovutaan. CL arvioi, että se luopuu vuonna 1995 erityisesti kaikista Latinalaisen Amerikan tytäryhtiöistä. Kansainvälisessä verkostossa tapahtuu myös muita lakkautuksia. CL myy tai lopettaa sellaisen vähittäispankkitoiminnan Euroopassa, joka ei kannata riittävästi. Tämän seikan osalta CL on jo sulkenut tänä vuonna Isossa-Britanniassa joukon vähittäispankkikonttoreita. Liiketoimintasuunnitelmasta saaduissa luvuissa yhdistyvät CLBN:stä luopuminen vuonna 1995 ja muiden ulkomaalaisten tytäryhtiöiden myyminen seuraavina vuosina, jotta niiden rakenneuudistus olisi tällä välin mahdollinen. Tämän uudelleenkeskittämisen vaikutus näkyy myös CL:n taseessa, missä kaikki seikat ovat samanarvoisia, arviolta noin sadan miljardin frangin pienentymisenä neljän vuoden jaksolla omaisuudenhoitojärjestelyyn siirretyn omaisuuden vaikutusta mukaan lukematta.

b) Tuottavuuden parantamista, joka osoitetaan käyttökertoimen tason laskemisen avulla (yleiset kulut + poistot/P.N.B eli pankin nettotuotto) yli 80 prosentista 70 prosenttiin neljän vuoden aikana. Tämän seikan osalta toteutetut toimenpiteet liittyvät toisiinsa kahden pääteeman kautta. Ensiksi voidaan mainita henkilöä kohti laskettavia palkkakustannuksia koskevat toimet ja henkilöstömäärän vähentäminen. Suunnitelman ensimmäisen vaiheen johdosta vähennettiin vuonna 1994 Ranskassa 1 500 työntekijää. Tavoitteena on vähentää noin 2 400 työpaikkaa vuonna 1995. Suunnitelman viimeisen osan avulla, joka kattaa 31 päivän maaliskuuta 1996 ja 31 päivän maaliskuuta 1997 välisen ajan, myös tuottavuuden osalta olisi saatava aikaan vastaava tason parantuminen. Tämä on perusta vuoden 1994 rakenneuudistusten kirjanpidollisiin tappioihin siirrettäville summille. Euroopassa tavoitteena on laskea henkilöstön määrää vuoden 1994 kesäkuun [. . .] työntekijästä [. . .] työntekijään vuoden 1995 joulukuuhun mennessä. Liikepankin Euroopan ulkopuolella toimivien työntekijöiden määrä (11 600 tällä hetkellä) laskee [. . .] suunnitellun keskittämisen johdosta. Ensimmäisen kaltaisiin toimenpiteisiin liitetään myös muiden kulujen, ennen kaikkea hallintokulujen vähentäminen.

c) Riskien hallintaa ja valvontaa; tavoitetta, jonka CL aikoo saavuttaa saatavien uudelleen järjestelyn avulla, riskikulujen laskemisella, perinnän parantamisella ja omaisuudenhoitojärjestelyn riskeihin liittyvien edullisten vaikutusten avulla.

Oheisessa taulukossa esitetään CL-konsernin tärkeimpien tilinpäätöslukujen kehitys rakenneuudistuksen jälkeen vuosien 1994-1999 osalta, sellaisena kuin CL on sen ilmoittanut.

>TAULUKON PAIKKA>

Perustoimintojen ennakkoarviot ja vuosien 1995-1996 "liiketoimintasuunnitelman" käytettävissä olevat luvut ovat yhdistelmä toiminnallisten osastojen antamista ennakkoarvioita ja tiettyjen lähinnä pankin nettotuottoa ja yleisiä kuluja koskevista vapaaehtoisista toimenpiteistä, jotka on määritelty yleisesti ja joiden tulos on suunnattu peruskokonaisuuksiin. Vuosien 1997-1999 osalta ennakkoarviota ei ole laadittu pienempien toimintayksikköjen tasolta, vaan yleisemmin konsernin jokaisen laajan toimialan osalta.

CL:n liiketoimintasuunnitelma perustuu seuraaviin olettamuksiin:

- Lyhytaikaiset korot pysyvät alhaisina Euroopassa koko kyseisen ajan (Ranskassa 4,78 prosenttia vuonna 1995, 4,67 prosenttia sen jälkeen), mutta nousevat Yhdysvalloissa (6,06 prosentista 6,45 prosenttiin).

- Pitkäaikaiset korot pysyvät ennallaan.

- USA:n dollarin kurssi paranee vuoteen 1994 verrattuna ja Ranskan frangin kurssi suhteessa Saksan markkaan pysyy ennallaan.

- Talouden osalta otetaan huomioon arvioitu suhdanteen parantuminen Euroopassa, mikä mahdollistaa kirjanpidollisiin tappioihin siirrettävien summien pienentämisen vuoteen 1997 asti.

CL on esittänyt tulokset ja liittänyt niihin seuraavat selvitykset:

- Pankin nettotuotto laskee vuosina 1995 [. . .] ja 1996 CL:n lainan maksun siirtymisen johdosta SPBI:lle 7 prosentista 85 prosenttiin markkinakoroista (eli 4 prosenttia, jos oletetaan, että korkoprosentti pidätetään mallin mukaan). Seuraavina vuosina SPBI:n CL:lle suorittamien korvausten positiivinen vaikutus, joka tapahtuu omaisuudenhoitojärjestelyyn siirretystä omaisuudesta luopumisen mukaan, korvaantuu tietyistä eurooppalaisista tytäryhtiöstä luopumisen ja rakenneuudistusten vaikutuksilla.

- Yleiset kulut ja poistot vähentyvät suunnitelman edetessä. Rakenneuudistustoimenpiteillä on automaattisesti vaikutuksia henkilöstön vähenemiseen.

- Käyttökerroin osoittaa jatkuvaa parannusta eli siirtymistä vuoden 1994 [. . .] [. . .] vuonna 1996 ja lopulta [. . .] vuonna 1999.

- Kirjanpidollisiin tappioihin siirrettävien nettovarojen kehitys perustuu oletukseen, että taso saavutetaan jälleen vuonna [. . .], joka on pankkialan korkeasuhdanteen huippukohta.

- Muut osat sisältävät henkivakuutusten osan tuloksessa [. . .] ja poikkeukselliset arvonnousut ja -alennukset, jotka tapahtuvat luopumisten yhteydessä.

Taulukosta 3 ilmenee CL:n suhteellisen kannattavuuden kehitys liiketoimintasuunnitelman mukaan (konsernin osalta tulokset ovat ennen omia varoja koskevaa osakkuuslausekkeen vähennystä).

>TAULUKON PAIKKA>

4.c Kun menettely avattiin, komissio pyysi, että omaisuudenhoitoyhtiö (CDR) ja CL erotettaisiin toisistaan tarkemmin, jotta voitaisiin varmistaa siirrettyjen omaisuuserien hallinnan ja myynnin tai realisoinnin itsenäinen valvonta. Komissio on arvioinut, että vaikka tiettyjen osakeryhmien (erityisesti kiinteistö- ja pankkiosakkeiden) hallinnassa voitaisiin tehdä säästöjä, CL:n eri elimissä ilmeinen eturistiriidan vaara on olemassa. Eturistiriidan vaara on poistettava kasvattamalla CDR:n ja CL:n välistä eroa ja lisäämällä valtion suoraa vaikutusta. Myös muutoksenhakijat ovat esittäneet huolensa asiasta.

Ranskan viranomaiset ovat menettelyn osalta antaneet komissiolle valtion ja CL:n välisen CDR:n hallintoa koskevan sopimuksen pöytäkirjan artiklojen lopullisen toisinnon, jossa esitetään tiettyjä muutoksia ensimmäiseen luonnokseen verrattuna. Näiden muutoksien mukaisesti CDR:n hallintoelinten jäsenten nimittäminen, joka katsotaan yhtiöoikeuden mukaan osakkeenomistaja CL:n tehtäväksi, alistetaan valtion hyväksyttäväksi. Muutoksissa määrätään myös neuvoa-antavan valvontakomitean perustamisesta, johon kuuluu suoraan talousministerin valvonnan alaisena toimivat kolme SPBI:n nimittämää jäsentä, kaksi CL:n nimittämää jäsentä ja viisi talousministerin nimittämää asiantuntijaa. Sopimuksen pöytäkirjan mukaan CL:n nimeämien jäsenten nimittämiselle on saatava talousministerin hyväksyminen.

Neuvoa-antavalla komitealla on hyvin laajat valtuudet. Se voi ilmoittaa mielipiteensä kaikista CDR:ää tai sen tytäryhtiöitä sitovista tärkeistä päätöksistä, jotka koskevat esimerkiksi omaisuuden luovuttamista, lisärahoitustoimenpiteitä tai riita-asioita, jotka eivät kuulu sopimuksen pöytäkirjassa asetettujen rajojen sisälle, ja joita voidaan myöhemmin muuttaa komitean ohjesäännöillä. Vaikka kyseiset lausunnot ovat oikeudellisesti ainoastaan neuvoa-antavia, niihin sisältyy SPBI:n rahallisen vastuun poistaminen, jos lausunnot ovat kielteisiä. Käytännössä neuvoa-antavalla komitealla on valta kieltää nämä toimenpiteet.

Tehtäviensä täyttämiseksi komitea voi suorittaa omaisuuseriä tai toimenpiteitä koskevia tilintarkastuksia. Erityisesti luovutusvaltuudet, lukuun ottamatta komitean nimenomaan hyväksymiä poikkeuksia, annetaan kolmansille pankeille arvioinnin puolueettomuuden varmistamiseksi. Tätä varmistusta voidaan käyttää hyväksi myös omaisuuserien hallinnassa, joka voidaan antaa tarvittaessa myös toisen rahoituslaitoksen tehtäväksi.

CL:n kannustamiseksi omaisuudenhoitojärjestelyn hyvään hoitoon tarkoitetun voitonjakolausekkeen osalta Ranskan viranomaiset ovat ilmoittaneet epävirallisesti, että sopimuksen pöytäkirjan voitonjakolauseketta koskevaa artiklaa ei panna täytäntöön.

4.d Sopimuksen pöytäkirja 12 artiklan mukaan CL:n tiettyjen omaisuudenhoitojärjestelyyn siirrettyjen omaisuuserien takaisinostomahdollisuuksien osalta myyntivaltuudet annetaan kolmansille pankeille ja CL:n on pyydettävä ennalta SPBI:ltä selvä lupa omaisuuden hankkimiseksi. Erityisesti sellaisissa tapauksissa, joissa suunniteltu luovuttaminen koituu CDR-konsernista riippumattoman kolmannen osapuolen hyväksi, CL:n suorittaman oston on tapahduttava välttämättä sellaisten edellytysten mukaan, jotka ovat vähintään samanlaisia kuin mainittu kolmas osapuoli on ehdottanut CDR-konsernille, erityisesti hintojen osalta. Tapauksissa, joissa luovuttaminen tapahtuu omasta aloitteesta omaisuuden hoitona, SPBI voi milloin tahansa vaatia CL:n asettamista kilpailutilanteeseen kolmansien osapuolten kanssa. Viimeksi mainitussa tapauksessa sekä omaisuudenhoitojärjestelyyn siirretyistä pankeista luopumisen osalta CL:n maksaman takaisinostohinnan, jos SPBI siten vaatii, vahvistaa kaksi CL:n ja SPBI:n asiantuntijaksi valitsemaa liikepankkia.

4.e Komissio on myös arvioinut, että CL:n mahdollisuudet lykätä maksamattomia veroja muodostavat ongelman, joka olisi käsiteltävä rakenneuudistustukiraamien yhteydessä luotujen periaatteiden mukaisesti. Muutoksenhakijat ovat myös pyytäneet tämän mahdollisuuden poistamista.

Vuoden 1994 lopulla CL:n ja sen 71 tytäryhtiön muodostamalla verotuksellisella konsernilla on lykättyjä veroja noin 29 miljardin Ranskan frangin edestä, jotka ovat kertyneet pääasiallisesti emoyhtiön, CL Métropolen toiminnasta. CL:n ennusteiden mukaan konsernin verotuksellinen tulos on hieman positiivinen ja se pienentäisi osan maksamattomien verojen määrästä, jota voidaan lykätä ainoastaan viisi vuotta; poikkeuksena on kuitenkin kiinteistöjen poistoista aiheutuneet maksamattomat verot, joiden lykkäystä ei ole rajoitettu, eli 4,8 miljardia Ranskan frangia.

[. . .]

Ranskan viranomaiset ovat myös vahvistaneet, että joka tapauksessa CL:n mahdollisen yksityistämisen aikana, johon luultavasti liittyy taloudellisen tilan paranemisesta annetusta lausekkeesta luopuminen, tappioiden verotuksellisen lykkäämisen mahdollisuus voidaan tarkastaa siten, että tällainen lykkäys olisi mahdotonta.

4.f Komissio myös vahvisti, että se ei voi julistaa soveltuvaksi täydellistä valtion vastuunottoa, joka voi aiheuttaa suuria muutoksia. Komissio ymmärtää, että valtion vastuunottoon sisältyvän tuen tarkkaa sisältöä on erittäin vaikea määrittää tällä hetkellä osakkeiden arvojen heilahtelujen vuoksi. Komission on kuitenkin annettava arvio valtion toimenpiteen lopullisista kustannuksista, vaikka kahden ääriarvon avulla, valtion tuen sääntöjen noudattamisen arvioimiseksi erityisesti tuen rajoittamisen ehdottomaan vähimmäismäärään ja vastineiden osalta. Kaikki kustannusten ylittämiset johtavat siihen, että komissio tutkii tapaukset uudelleen.

Lisäksi on otettava huomioon, että SPBI on avoin yhtiö, jolla on kaksi yhtiökumppania, valtio ja Thomson SIEG, ja että Thomson SIEG:n vastuu on rajoitettu 1 000 Ranskan frangiin SPBI:n yhtiöjärjestyksen mukaan, ja valtio on edelleen SPBI:n nettovelan ainoa vastuunkantaja. Vaikka tämä vastuu on rajoittamaton, SPBI:n nettovelan määrä voidaan arvioida sen eron perusteella, joka on CL:n SPBI:lle myöntämän lainan (145 miljardia Ranskan frangia) ja SPBI:n saamien tuottojen välillä, joita ovat erityisesti nollakuponkien, taloudellisen tilan paranemisesta annetun lausekkeen ja CDR:n osakkuuslainan tuotto sekä CDC:n ja Thomson CSF:n vastatakaus osalle OIG:n tappioista.

Ranskan viranomaiset ovat vahvistaneet, että valtion SPBI:n kautta suorittama CDR:n riskien ja kustannusten vastuulleen otto on rajoitettu SPBI:n CDR:n osakkuuslainan määrään, eli 135 miljardiin Ranskan frangiin, ja että kyseistä summaa pienempää rajaa ei voida vahvistaa, ilman että CL:n tilien omaisuudenhoitojärjestelyn konsolidoinnin purkamisen tilintarkastajien ja valvontaviranomaisten antamaa hyväksymistä vaarannettaisiin.

4.g Omaisuudenhoitojärjestelyn tarkoituksena on mahdollistaa se, että CL voi välttää merkittävien kirjanpidollisten tappioiden, joiden summaksi arvioidaan 60 miljardia Ranskan frangia, merkitsemisen kirjanpitoon, tilintarkastajien teknisen tuen avulla. Kyseinen summa sisältää [. . .] miljardia rahassa arvioitavia riskejä, jotka on arvioitu tilinpäätöksen jälkeen 30 päivänä kesäkuuta 1994 (ja joihin sisältyy [. . .] miljardin Ranskan frangin määrä rahassa arvioitavia takuita, joista on 4 a kohdassa), [. . .] miljardia Ranskan frangia siirtokustannuksia tilivuodelta 1994 ja [. . .] miljardia Ranskan frangia erityistapauksiin tarkoitettuja varauksia vuoden 1994 ensimmäisellä vuosipuoliskolla. Ranskan viranomaisten antamien tietojen mukaan siirtojen bruttokuluiksi vuodelle 1995 voidaan arvioida noin 4 miljardia Ranskan frangia. Arvioita ei voida tehdä seuraaville vuosille.

4.h Ottaen huomioon tukikauden pituuden (20 vuotta) komissio on pyytänyt selvityksiä CL:n tulevasta yksityistämisestä, erityisesti suunnitelman edellytyksiä koskevista mahdollisista muutoksista varsinkin taloudellisen tilan paranemisesta annetun lausekkeen ja valtion vastuunoton osalta.

Ranskan viranomaiset ovat ilmoittaneet, että CL:n yksityistäminen on heidän tavoitteensa, mutta koska pankin rakenneuudistukseen tarvittavaa aikaa ei tiedetä varmuudella, ei kyseisen yksityistämisen päivää tai edellytyksiä voida vahvistaa. Ensimmäinen tapaaminen järjestetään kuitenkin viiden vuoden kuluessa sen varmistamiseksi, voidaanko CL yksityistää vai ei. Aikaisemmin, 31 päivänä joulukuuta 1997 olisi suoritettu tervehdyttämissuunnitelman tarkka yhteenveto, jotta voitaisiin tarvittaessa tarkastaa sen osatekijät. CL:n yksityistämistä säätelee valtion SPBI:n kautta tapahtuva rahoitusjärjestelyn purkamiseen liittyvä taloudellinen tasapaino. Tästä syystä Ranskan viranomaiset ovat vahvistaneet, että valtion aikomuksena ei ole yksityistämisen hetkellä luopua ilman sopivaa vastinetta CL:n tulokseen sovellettavasta taloudellisen tilan paranemisesta annetusta lausekkeesta, jonka edunsaajana on SPBI. Neuvontapankkien on myös hyväksyttävä vastineen riittävyys.

Komission edustajien ja Ranskan viranomaisten välisissä keskusteluissa viimeksi mainitut ovat vahvistaneet uudelleen yksityistämishalunsa ja selittäneet, että heidän tarkoituksenaan on yksityistää CL viiden vuoden sisällä, jos "liiketoimintasuunnitelmaa" noudatetaan ja jos pankki saavuttaa uudelleen elinkelpoisuutensa.

Ranskan viranomaiset ovat myös vahvistaneet, että yksityistämisen tuotto voi osaltaan edistää SPBI:n lopullista tasapainottamista. Tämän asian osalta valtion omistamat CL:n arvopaperit voidaan siirtää SPBI:lle.

4.i Komissio on pyytänyt tarkempia tietoja pienosakkeenomistajien (erityisesti Thomson ja CDC) osuudesta CL:n tervehdyttämissuunnitelmassa, erityisesti näiden SPBI:n osakkeenomistajien mahdollisen vetäytymisen edellytyksestä.

Ranskan viranomaiset ovat korostaneet, että Thomson CSF ja CDC ovat edelleen OIG:n tappioiden takaajia, jos tappiot ylittävät 12,3 miljardia Ranskan frangia, ja että Thomson CSF:n osalta raja on 1,77 miljardia Ranskan frangia ja 300 miljoonaa Ranskan frangia CDC:n osalta tarvittaessa. Tämän sitoumuksen voimassaolopäivää on lykätty 31 päivään joulukuuta 2012.

SPBI:n osalta Ranskan viranomaiset ovat tarkentaneet, että SPBI on avoin yhtiö, jolla on kaksi yhtiökumppania: valtio ja Thomson SIEG, Thomson CSF:n tytäryhtiö. SPBI:n yhtiöjärjestyksen mukaan Thomson SIEG:n vastuu on rajoitettu sen osuuteen SPBI:ssä, ja sen osuus on 1 000 Ranskan frangia. Thomson SIEG:n vetäytymisestä ei ole päätetty.

4.j Ranskan viranomaiset ovat ilmoittaneet, että CL pienentäisi lähiaikoina taseensa kokoa vähintään 100 miljardia Ranskan frangia, johon ei lasketa CDR:n perustamisen yksittäisiä vaikutuksia. Viranomaiset ovat myös vahvistaneet kyseisen pienentämisen. On tarkennettava, että tämä pienentäminen voi tapahtua pankki- tai muun alan investointien lakkauttamisen, veloista luopumisen, arvopaperistamisen ja sijoitusarvopapereista luopumisen avulla.

Ranskan viranomaiset ovat ilmoittaneet, että Latinalaisen Amerikan pankkiverkosto kokonaisuudessaan on myynnissä, konsernin muista kansainvälisistä yksiköistä on pantu liikkeelle myyntivaltuuksia tai luopumishankkeita, Banca Lombarda -pankki (Italia) on myyty ja CLBN (Hollanti) ja ranskalainen erityistytäryhtiö ovat myytävänä. Luopumissitoumukset koskevat yli 120 miljardia Rankan frangia CL:n konsernitaseen varoista, lukuun ottamatta arvopaperistamista (lähes 14 miljardia Ranskan frangia).

4.k "Liiketoimintasuunnitelman" avulla suunnitellaan CL:n toiminnan uudelleenkeskittämistä kahteen perustoimintaan, Ranskan liikepakkitoimintaan ja suuryritysten sekä maailman suursijoittajien pankkina toimimiseen. CL on ilmoittanut, että Euroopan ulkopuolisesta vähittäispankkitoiminnasta sekä Euroopan ulkopuolisista pankkialan oheispalveluista luovutaan. Ranskan viranomaiset eivät ole antaneet tarkennusta mahdollisista uusista luopumisista.

4.l Ranskan viranomaiset ovat antaneet komissiolle väliaikaisen kertomuksen OIG:n toiminnasta ja tileistä. Vuoden 1994 tuloksella ei ole paljoa merkitystä, koska toiminnan aloittaminen on erittäin hidasta. Omaisuuseristä on luovuttu 2 miljardin Ranskan frangin arvosta, kun taas omaisuuden siirtokustannukset arvopaperisalkkuun ovat vastanneet 2,5 miljardia Ranskan frangia uusista varoista. Kyseinen summa on noussut 3,3 miljardiin Ranskan frangiin vuoden 1995 maaliskuussa, koska kiinteistömarkkinoiden tilanne on edelleen heikko.

5. MENETTELYN YHTEYDESSÄ SAADUT HUOMAUTUKSET

5.1 Kolmansien osapuolten suhtautuminen

Banque Nationale de Paris ja Société Générale, kaksi ranskalaista kooltaan CL:n suuruista pankkia, toimittivat komissiolle huomautuksensa tästä tapauksesta. Niiden huomautukset esitetään jäljempänä yhdessä kohdassa, koska komissiolle toimitetut asiakirjat ovat hyvin samankaltaisia.

Crédit Lyonnais -konsernin osakkaina olevien palkansaajien ja entisten palkansaajien yhdistys (Crédit Lyonnais Actionnaires Salariés) esitti komissiolle huolensa CL:n tulevaisuudesta ja erityisesti pankin koon pienentämisestä. Se myös vahvisti, että Ranskan hallitus tuki selvästi CL:n 80-luvun jälkipuoliskolla harjoittamaa aggressiivista ja yltiöpäistä politiikkaa.

Myös Yhdistyneen kuningaskunnan pysyvä edustusto Euroopan unionissa ja British Bankers' Association lähettivät kaksi kirjettä, joissa ne ilmaisivat olevansa samaa mieltä komission kanssa pankkeihin sovellettavien valtion tukea koskevien sääntöjen osalta ja painottivat tarvetta säilyttää taloudellisten toimijoiden luottamus pankkijärjestelmän horjumattomuuteen. CL:n tapauksessa ne vahvistivat, että komission on valvottava tuen rajoittamista ehdottomaan vähimmäismäärään ja että CL antaa merkittävät vastineet myymällä omaisuuttaan ja pienentämällä kokoaan.

Edellä mainittujen lisäksi Tanskan pysyvä edustusto Euroopan unionissa lähetti kirjeen, jossa se ilmaisi hyväksyntänsä komission lähestymistavalle. Tanskan huomautukset saapuivat kuitenkin komission tiedonannossa, joka julkaistiin Euroopan yhteisöjen virallisessa lehdessä, määrätyn vastausajan päättymisen jälkeen, ja ne annettiin ainoastaan tiedoksi. Tanskan viranomaiset vahvistivat myös, että tietyissä tapauksissa kiireelliset ja heti toteutettavat toimenpiteet ovat tarpeen, jotta vältettäisiin se, että yhden tai useamman suuren pankin riski mennä konkurssiin aiheuttaa koko järjestelmän kriisin.

Ranskalaisten pankkien huomautukset voidaan esittää seuraavasti lyhennettyinä:

I Pelastussuunnitelmassa ei ilmaista selvästi toimintasuunnitelman tavoitetta. Jollei pankin toiminta-aloja vähennetä selvästi ja merkittävästi sekä maantieteellisesti että toiminnallisesti, voi pankin pelkkä rakenneuudistus jäädä samanlaiseksi kuin valtion tuella aikaan saatu.

II Sidotuilla pääomilla ei ole tavanomaista korvausta. Suunnitelmassa valtion tuen nettomäärä CL:lle on 50 ja 62 miljardin frangin välillä; arvo on huomioitu 1.1.1995 voimassa olleen tilanteen mukaan. Määrä on saatu laskemalla yhteen pääoman korottamisen (5,3 miljardia frangia) ja omaisuusjärjestelyn (54 ja 66 miljardin frangin välillä) käypä arvo sen jälkeen, kun on vähennetty nollakupongin (7,8 miljardia frangia) ja taloudellisen tilan paranemisesta annetun lausekkeen (1 miljardi frangia) nykyiset tulot. Käytetty kerroin (7,81 prosenttia) on saatu Ranskan viranomaisten nollakupongin arvosta tekemien arvioiden perusteella. Arvio omaisuusjärjestelyn kustannuksista perustuu olettamukseen, että siirrettyjen omaisuuserien arvopaperisalkku myydään viidessä vuodessa ja siirtokustannuksia kertyy 5-6 prosenttia vuosittain.

III Suunnitelma aiheuttaa huomattavia kilpailun vääristymiä, joita ei korvata CL:n merkittävällä rakenneuudistuksella. Muutoksenhakijoiden mukaan CL:n vuosina 1987-1993 harjoittama erittäin aggressiivinen politiikka pankki- ja teollisuusosakkeiden hankinnassa erittäin korkeilla hinnoilla oli jo suurelta osin valtion rahoittamaa (pankille omia varoja melkein 20 miljardia frangia, kun taas omarahoitus oli vähemmän kuin 6 miljardia frangia). Lisäksi CL oli suhteettomalla väliintulollaan pahentanut Ranskan kiinteistöalan kriisiä. Ennen omaisuudenhoitojärjestelyä CL:n osuus oli lähes kolmasosa kiinteistöalan ammattilaisille myönnettyjen luottojen kokonaismäärästä (105 miljardia frangia 324 miljardista frangista) ja yli kaksinkertainen CL:n kokoa olevien BNP:n ja Société Généralen kokonaisaatavista. Näiden näkökohtien mukaan suunnitelman toteuttamisen edellytykset vaikuttavat vähän velvoittavilta ja CL:n pienentäminen yksinomaan näennäiseltä ottaen huomioon, että rationalisointitoimet, jotka CL aloitti Ranskassa, ovat luonteeltaan ja laajuudeltaan samanlaisia kuin sen kilpailijoiden toimet (vuonna 1994 CL Métropolen henkilökunnan määrä pieneni pysyvästi 2 prosenttia, kun taas samaan aikaan BNP Métropolen henkilökunnan määrä pieneni 2,3 prosenttia) (9).

IV Seuraavat korjaavat toimenpiteet olisivat harkittavissa:

1) CDR:n hallinnon on oltava riippumatonta (pääoma, johtoelimet ja henkilökunta täysin CL:stä riippumatonta) mahdollisten eturistiriitojen ehkäisemiseksi.

2) Altuksen, SDBO:n ja Colbertin on jäätävä CL-konsernin alaan (CL-konsernin on vastattava näiden pankkien selvitystilaan liittyvistä kustannuksista).

3) Valtion takuulla on oltava enimmäismäärä.

4) Valtion CL:lle antamia tukipalkkioita, jotka aiheutuvat SPBI:n lainan kanssa omaisuudenhoitojärjestelyyn siirrettyjen kannattamattomien omaisuuserien korvaamisesta CL:n tileille, on vähennettävä merkittävästi.

5) Maksamattomien verojen maksamisen lykkääminen on mitätöitävä.

6) Taloudellisen tilan paranemisesta annettua lauseketta on pidättäydyttävä käyttämästä alustavasti määrättynä aikana (20 vuotta) riippumatta siitä, yksityistetäänkö CL.

7) CL:n on karsittava liiketoimintaansa sekä Euroopassa että Euroopan ulkopuolella.

8) CL:n sitoumusten on oltava täsmällisiä, kirjattuja ja peruuttamattomia; lisäksi julkisessa vuosikertomuksessa on selostettava suunnitelman soveltamista.

Suurin osa kahden ranskalaisen pankin huomautuksista, jotka komissio oli jo ottanut huomioon menettelyä aloittaessaan, tuen sisältöä arvioidessaan tai tietoja pyytäessään, ovat perinpohjaisemman keskustelun aiheena arvioitaessa tuen sisältöä toiminnassa ja tutkittaessa tuen soveltuvuutta.

Komissio katsoo kuitenkin, että tiettyjä muutoksenhakijoiden huomautuksia, erityisesti 2 ja 4 kohtaa koskevia, ei voida hyväksyä. Luettelon 3 kohta ei ole olennainen suhteessa komission ongelmaan sen arvioidessa tähän takuuseen kuuluvan tuen sisältöä.

Muutoksenhakijoiden toive siitä, että Altusta, SDBO:ta ja Colbertia ei siirretä omaisuudenhoitojärjestelyyn, ei vaikuta hyväksyttävältä kahdesta syystä. Ensinnäkin, jos nämä tytäryhtiöt olisivat jääneet CL-konsernin alaan, tähän olisi tarvittu vähintään 9 miljardin frangin pääoman lisäkorottaminen, jotta olisi täytetty tilintarkastajien vakuusvaatimukset. Toiseksi, CL ostaa nämä tytäryhtiöt takaisin joka tapauksessa vuoden 1995 loppuun mennessä, jollei niitä ole sitä ennen myyty tai realisoitu. Kaksi riippumatonta liikepankkia voi vahvistaa takaisinostohinnan.

Komissio arvioi, että tukipalkkion vähentämisen osalta ja erityisesti sen ajattelutavan osalta, jonka mukaan omaisuudenhoitojärjestelyyn siirretyn omaisuuden siirtokustannukset on lisättävä tilintarkastajien arvioimaan tappion määrään, päättely ei ole oikein tehty; tämä johtuu siitä, että silloin edellytettäisiin tuen laskemista kahteen kertaan, koska Ranskan viranomaisten mukaan tähän tappion määrään sisältyvät kaikki omaisuuden siirtokustannukset.

5.2 Ranskan viranomaisten vastaukset kolmansien osapuolten huomautuksiin

Ranskan viranomaiset ja komission edustajat ovat keskustelleet säännöllisissä neuvotteluissa kolmansien osapuolten huomautuksista. Niiden huomautukset sisällytetään komission tekemään toiminnan arviointiin ja soveltuvuuden tarkasteluun (6 ja 7 kohta).

6. ARVIOINTI

6.1 Crédit Lyonnais'n hyväksi toteutettavien rahoitustoimenpiteiden sisältämän tuen vahvistaminen

Koska CL on valtion valvonnassa oleva pankki, komissio soveltaa "markkinataloudessa toimivan yksityisen sijoittajan periaatetta" arvioidakseen, sisältyykö CL:lle myönnettyyn rahoitustukeen valtion tukea.

Vuonna 1994 aloitettujen ja vuonna 1995 jatkettujen rakenneuudistustoimien voidaan ajatella muodostavan yleisen rakenneuudistusprosessin, johon vuosina 1994 ja 1995 myönnetyt tuet ovat sidoksissa.

6.1.1 Pääoman korottaminen

Toukokuussa 1994 toteutetun pääoman korottamisen osalta komissio arvioi saamiensa asiakirjojen perusteella, että pääoman korottamisen hetkellä korottaminen oli täysin riittämätöntä kannattavuuden varmistamiseksi tulevaisuudessa. On otettava huomioon, että pääoman korottaminen oli välttämätöntä pankin selviämiselle, koska sen vakavaraisuussuhde oli laskenut vähimmäistasona pidetyn 8 prosentin alle. Toiminta ei kuitenkaan ollut osa pankin [. . .] tervehdyttämissuunnitelmaa.

Lisäksi olisi huomioitava, että pääoman korottamisen hinta perustui ilmeisesti pankin arvon yliarvioimiseen. Ranskan viranomaiset korostivat, että [. . .] oli vahvistanut arvion. Useista syistä voidaan kuitenkin olettaa, että yksityinen sijoittaja ei olisi hyväksynyt kyseistä arviointia CL:ään sijoittamisen perusteeksi.

Yksityinen sijoittaja olisi vaatinut perusteellisen ja kokonaisvaltaisen tutkimuksen tekemistä CL:n saatavista ja tileistä sekä yksityiskohtaista tervehdyttämissuunnitelmaa ennen uuden pääoman sijoittamista, kun taas [. . .], jonka tehtävänä ei ollut CL:n pääasiallisten saatavien tarkistaminen, perusti arviointinsa CL:n antamiin tietoihin (joista suurin osa oli julkisia), joita se ei ollut kokonaisuudessaan tarkistanut. Toiseksi, omaisuuden nettoarvo arvioitiin vuoden 1993 tilinpäätöksen perusteella, mikä ei näyttänyt heijastavan sen todellista arvoa ainakaan teollisuusosakesalkun ja pankin omaisuuden osalta. Lisäksi yksityinen sijoittaja olisi huomioinut, että eräät erityisesti teollisuusosakesalkussa olevat saatavat, joiden tuotto oli pienempi kuin niistä aiheutuneet rahoituskustannukset, olisivat alentaneet pankin tulevaa tulosta. Tämän vuoksi omaisuuden nettoarvon lisäalentamista olisi voitu pitää perusteltuna.

Tästä johtuu, että sen sijaan, että valtio olisi voinut odottaa asianmukaista korvausta tai vastinetta sen toukokuussa 1994 tekemästä sijoituksesta joutumatta myöntämään uutta rahoitusta, valtion oli varauduttava uusiin CL:ään liittyviin rahoitustukitoimenpiteisiin.

Lisäksi direktiivin 89/647/ETY mukaisesti pankkivalvontaviranomaisten on valvottava, että pankki, jonka vakavaraisuussuhde laskee alle 8 prosentin, toteuttaa tarvittavat toimenpiteet riittävän tason vakiinnuttamiseksi mahdollisimman nopeasti pääomapohjaa vahvistamalla tai saatavia vähentämällä tai lopettaa toimintansa. Pääomapohjan vahvistamiseen ja saatavien vähentämiseen liittyvät toimet voivat kuitenkin muodostua tueksi, jos niitä ei toteuteta markkinoiden tavanomaisten edellytysten mukaisesti. Vähimmäisvakavaraisuussuhde on siten pakkokeino, jota perustellaan siten, että pankkia voidaan johtaa terveesti ainoastaan vähimmäisvakavaraisuuden pohjalta. Vaatimus vähimmäisvakavaraisuudesta on pankin selviytymisen peruste ja sillä varmistetaan kilpailun edellytysten tasapuolisuus.

Olisi siis pääteltävä, että markkinataloudessa toimiva yksityinen sijoittaja ei olisi hyväksynyt, kuten Ranskan valtio toukokuussa 1994, pääomiensa lisäämistä CL:ään 774 frangin osakehintaan tutkimatta ensin [. . .] pankin tilejä ja ilman [. . .] rakenneuudistussuunnitelmaa, josta ilmenisi, että CL:n elinkelpoisuus palautuu kohtuullisen ajan kuluessa. Saatavilla olevien tietojen perusteella 4,9 miljardin frangin pääoman korottamista on pidettävä valtion tukena.

6.1.2 Valtion vastuunotto ensimmäisen omaisuusjärjestelyn yhteydessä

Siitä, että valtio otti vastuulleen vuoden 1994 omaisuusjärjestelyyn tarkoitetut 18,4 miljardia frangia, pääteltiin, että järjestelyyn sisältyi valtion tukea. Aloittamalla menettelyn komissio katsoi, kuten Ranskan hallitus myönsi, että valtion vastuunotto oli tarpeen CL:n selviytymiselle, sillä ilman sitä asianmukaisten varauksien tarve olisi tyhjentänyt pankin rahastot ja tehnyt siitä maksukyvyttömän. Ilman valtion vastuunottoa tai muita laajoja toimia CL olisi asetettu selvitystilaan.

Toiseksi, vastuunottoa ei korvattu kiinteällä riskipalkkiolla, vaikka se sisälsi taloudellisen tilan paranemisesta annetun lausekkeen. Tällainen lauseke oli kuitenkin vailla käytännön arvoa järjestämättömien saatavien yliarvostuksen vuoksi ja sen vuoksi, että taloudellisen tilan paranemisesta annettua lauseketta ei käytetty. Mainittu yliarvostus olisi tehnyt toisaalta vastuunoton kattaman suorituksen riittämättömäksi, kuten [. . .] mainitsi kertomuksessaan CL:stä, ja toisaalta aiheuttanut tämän luoton erittäin todennäköisen aktivoinnin. Koska vastuunotto oli tarpeen CL:n selviytymiselle eikä mitään korvausta ollut odotettavissa, vastuunottoon sisältyneen tuen määrä on lähes samansuuruinen itse takuusumman kanssa.

Lisäksi olisi otettava huomioon, että kyseinen toimi toteutettiin noin kolme vuotta tämän alan taloussuhdanteen muuttumisen jälkeen. Tänä ajanjaksona CL ei ollut hankkinut [. . .] vakuuksia saataviin, jotka sen sijaan jatkoivat kasvamistaan; monet asiantuntijat arvioivat, että [. . .] osa kiinteistöalan saatavista olisi pitänyt maksaa.

Komissio oli myös hylännyt Ranskan hallituksen väitteen, jonka mukaan tällainen vastuunotto ei ole valtion tukea, koska sen olivat toteuttaneet osakkeenomistajat pankkivaliokunnan pyynnöstä ja se oli osa omaisuusjärjestelyä, jonka myös Ranskan muut pankit toteuttivat. Itse asiassa CL:llä on erityispiirteitä verrattuna muihin Ranskan pankkeihin, jotka ovat hyväksyneet samanlaisia omaisuusjärjestelyjä. Ensinnäkin CL ei kirjannut merkittäviä tappioita omaisuudenhoitoyhtiöön (OIG) siirrettyjen saatavien nimellisarvosta, sillä se saattoi myydä luotot niiden nettomääräisestä kirjanpitoarvosta sen ansiosta, että valtio otti vastuulleen yhtiöön liittyvät riskit, ja CL:n näihin luottoihin hankkimat vakuudet olivat lähes olemattomat suhteessa omaisuuden nimellisarvoon.

Toiseksi, saatujen tietojen perusteella ja verrattuna muihin omaisuusjärjestelyihin vaikuttaa siltä, että ainoastaan CL:n omistama erityisyhtiö (OIG) hyötyi siitä, että valtio otti sen riskit vastuulleen. Valtion vastuunoton avulla CL saattoi säilyttää saatavat kirjanpidossaan ilman, että se olisi joutunut kirjaamaan lisää kirjanpidollisia tappioita ja vahvistamaan pääomapohjaansa, kuten luottolaitosten varallisuutta koskevissa määräyksissä edellytetään. Vaikuttaa siltä, että Ranskan muut pankit eivät saaneet samaa etua, koska niiden piti perustaa erityisiä konsernin alan ulkopuolisia yhtiöitä, joista vastuun ovat ottaneet näitä pankkeja rahoittavat holding-rahoitusyhtiöt eivätkä osakkeenomistajat.

Kolmanneksi, ainoastaan CL:n kohdalla järjestelyyn sisältyy neljän miljardin frangin siirtokustannuskorvaus CL:lle sen erityisyhtiöilleen myöntämästä lainapalvelusta. Siirtokustannusten maksamista on siis selvästi pidettävä tukena vastuunoton lisäksi.

Sen vuoksi on pääteltävä, että omaisuudenhoitojärjestely sekä erityisesti se, että valtio ottaa vastuulleen siirrettyihin saataviin liittyvät riskit ja lainapalvelut, sisältää merkittävää tukea.

6.1.3 Toinen omaisuusjärjestely

Vuonna 1995 toisen tervehdyttämistoimen kohdalla omaisuudenhoitojärjestelyä muutettiin sellaisten potentiaalisten tappioiden huomioimiseksi, jotka olisivat ylittäneet CL:n peruspääoman. Ranskan viranomaiset ilmoittivat, että kaavailtu ratkaisu oli toteutettu pankkivaliokunnan pyynnöstä ja että se on ainoa mahdollinen monien sellaisten vaatimusten täyttämiseksi, joita tervehdyttämissuunnitelmassa on noudatettava; tämä tarkoittaa tallettajien suojaa ja pankki-, kauppa- ja pörssioikeuden määräysten noudattamista, veronmaksajien osuuden minimoimista suunnitelman kustannuksista, kaiken kilpailun vääristymisen estämistä sekä valtion ja pienosakkeenomistajien omaisuuden suojaa.

Viranomaiset vakuuttivat myös, että mikä tahansa muunlainen ratkaisu olisi tullut valtiolle kalliimmaksi ja että valtion siirrettyjen saatavien kokonaisvaltainen vastuunotto on välttämätöntä niiden irrottamiseksi CL:n tilinpäätöksestä ja saman tilinpäätöksen varmentamiseksi ja että taloudellisen tilan paranemisesta annettu lauseke omaisuuden luovutuksesta, nollakupongeista ja pankin yksityistämisestä saadun tuoton ohella kattaa valtion vastuunotosta aiheutuneet kustannukset, mukaan lukien CL:n SPBI:lle antamasta lainasta maksettu korvaus.

Komission mukaan omaisuudenhoitojärjestely ja erityisesti valtion kokonaisvaltainen vastuunotto järjestelyn riskeistä ja kustannuksista on valtion tukea. Vastuunottoa voidaan pitää tukena, koska tuki on tarpeen CL:n selviytymiselle, sen kesto on tavallisuudesta poikkeava, siihen sisältyy erittäin suuria riskejä ja mitään riittävää korvausta vastuunotosta ei ole odotettavissa, koska sillä tuetaan merkittäviä muutoksia, joihin CL ei itse pysty.

Saamiensa tietojen perusteella komission mielestä ei ole syytä vetää johtopäätöstä, että nyt valitun järjestelyn odotettavissa olevat yleiskustannukset ovat Ranskan valtiolle alhaisemmat kuin kustannukset, joita valtiolle osakkeenomistajana olisi koitunut, jos olisi valittu pankin hallittu alasajo tai myynti tai jokin muu rakenteellinen ratkaisu ottaen huomioon kansallisissa tai yhteisön määräyksissä erilaisiin vaihtoehtoisiin malleihin sisältyvät mahdolliset vaatimukset. Näistä määräyksistä seuraa yleensä, että alasajo pankkisektorilla tulee kalliimmaksi kuin teollisuudessa.

Lisäksi voidaan päätellä, että valtion kustannukset olisivat olleet paljon vähäisempiä, jos sen interventio olisi tapahtunut etukäteen. Jos valtio olisi tullut väliin rajoittaakseen CL:n kohtuutonta kasvua, valtion osakkeenomistajan aseman ja pankin koon ansiosta CL:n riskit olisivat olleet rajoitetumpia ja myös valtion myöhemmät tervehdyttämiskustannukset pienempiä.

Olisi muistettava, että CL:n hallitsematon aggressiivinen politiikka ja sen saatavien heikko laatu olivat jo vuonna 1991 aiheuttaneet sen, että riskiluokituksia tekevä yritys Moody's laski pankin luokitusta kaksi luokkaa parhaasta luokituksesta alaspäin. Tämä luokitus oli kuitenkin CL:n osakesalkun todellisen arvon yläpuolella, koska CL hyötyi takuusta, joka aiheutui valtion asemasta pankin suurimpana osakkeenomistajana.

Lisäksi monet tekijät olivat jo varoittaneet Ranskan viranomaisia vuoden 1992 alussa: suhdanteen kääntyminen selvine seurauksineen CL:n saataviin kiinteistöalalla ja teollisuudessa, CLBN:n arkaluontoinen tilanne, joka johtui erityisesti sen ja CL:n saatavista MGM-tapauksessa, tappiollisten julkisten yritysten kuten Usinor-Sacilorin osakkuuksien seuraukset, toiminnan häiriöt, joita ennakoitiin pankkivaliokunnan tietyistä konsernin tytäryhtiöistä, kuten Altuksesta, teettämissä ensimmäisissä tutkimuksissa.

CL jatkoi sitä vastoin laajentumissuunnitelmaansa. Taseen loppusumma nousi 1 600 miljardista frangista (vuoden 1991 lopussa) melkein 2 000 miljardiin frangiin (vuoden 1993 lopussa) eli 25 prosenttia kahdessa vuodessa; puolet tästä aiheutui Bfg:n hankkimisesta Saksassa, mikä tapahtui joulukuussa 1992; samaan aikaan CL vahvisti toimintaansa Amerikassa, Aasiassa ja Afrikassa; teollisuusosakesalkku ja kaupan alan osakesalkku, jotka olivat melkein 38 miljardia frangia vuoden 1991 lopussa, nousivat noin 50 miljardiin frangiin vuoden 1993 lopussa (30 prosentin korotus). On siten ilmiselvää, että CL:n laajenemisen tiukempi valvonta olisi rajoittanut tervehdyttämiskustannuksia. Tervehdyttämissuunnitelma toteutettiin myöhässä.

On huomattava, että Ranskan viranomaiset eivät esittäneet vaihtoehtoista ratkaisua valvotusta alasajosta tai pilkottuna myymisestä eikä näiden kustannusten arviointia. Jos tällainen ratkaisu olisi hyväksytty ja vaikka sen kustannukset olisivat olleet lähellä hyväksytyn tervehdyttämisen kustannuksia, tämä ratkaisu olisi ollut selvästi vähemmän kilpailua vääristävä. Jos sovellettaisiin suhteellisuuden periaatetta, olisi ollut valittava tällainen ratkaisu.

[. . .]

Vaikka haluttaisiinkin ymmärtää ne syyt, joiden takia Ranskan viranomaiset valitsivat tervehdyttämisratkaisun valtion merkittävän rahoitustuen ohella, ei kuitenkaan saa unohtaa tällaisen ratkaisun huomattavia kielteisiä vaikutuksia kilpailulle. Tällaiset vaikutukset vaativat suuria vastineita.

On myös huomattava, että erittäin todennäköisesti valtiolle pelastustoiminnasta aiheutuneet kustannukset olisivat olleet pienempiä, jos ensimmäisen intervention yhteydessä tai jopa ennen sitä olisi tehty perusteellinen ja täydellinen tutkimus sekä riittävä tervehdyttämissuunnitelman valmistelutyö.

Yhteenvetona, ottaen huomioon edellä mainitut seikat ja käytettävissä olevat tiedot, komissio toteaa, että pääoman korottaminen, CDR/SPBI-järjestelyn eri osa-alueet ja valtion vastuunotto omaisuudenhoitoyhtiöön siirretystä omaisuudesta sisältävät merkittävää valtion tukea.

6.2 Liiketoimintasuunnitelman arviointi

CL:n liiketoimintasuunnitelma vaikuttaa siltä, että siinä puututaan pankin perusongelmiin ja mahdollistetaan CL:n elinkelpoisuuden palautuminen. Tietyt tarkennukset vaikuttavat kuitenkin tarpeellisilta.

Ottaen huomioon, että CL:n pelastusjärjestelmällä saavutetaan 8,3 prosentin vakavaraisuussuhde ja vähennetään samalla valtion tällä hetkellä maksamia varoja, voidaan päätellä, että tuki ei vaikuta merkittävästi suuremmalta kuin tällä hetkellä tarpeen oleva ehdoton vähimmäismäärä. Huomattavat vastineet ovat myös kuitenkin tarpeen, jotta CL:ää ei palauteta samalaisena entiselleen ja jotta se osallistuu merkittävästi rakenneuudistuksen kustannuksiin ja antaa sopivia korvauksia kilpailijoille siitä syystä, että tuki vääristää kilpailua.

Ranskan viranomaisten antamien sellaisten tietojen mukaan, jotka liittyvät CL:n omien varojen kehitykseen, CL:n elinkelpoisuus ja riittävä vakavaraisuussuhde palautuvat rakenneuudistusta koskevan suunnitelman avulla. Vakavaraisuussuhde voi vahvistua, jos konsernin osuus omien pääomien korottamisesta (18 prosenttia viidessä vuodessa) on suurempi kuin painotettujen saatavien kasvuprosentti (4,6 prosenttia).

Tervehdyttämisen lopussa voidaan esittää vaivattomasti arvio vakavaraisuussuhteen kehittymisestä ja sen arvosta CL:n sellaisten arvioiden perusteella, jotka koskevat painotettujen saatavien ja konsernin osuuksien omien varojen kasvua, ja sellaisen erityisen varovaisen otaksuman perusteella, jonka mukaan jäljelle jäävät omat varat (korot ja ylimääräiset omat varat) pysyvät vakaina vuoden 1994 tasolla (lähes 55 miljardia frangia). Tästä voidaan päätellä, että vakavaraisuussuhde on tervehdyttämisjakson aikana suurempi kuin säädetty vähimmäismäärä (Taulukko 4).

>TAULUKON PAIKKA>

Liiketoimintasuunnitelmaa varten hyväksytyt olettamukset vaikuttavat kuitenkin hiukan optimistisilta. Liiketoimintasuunnitelmassa oletetaan, että nimelliskorkotaso ja tosiasiallinen korkotaso laskevat vuonna 1995 alemmalle tasolle (4,78 prosenttia) ja pysyvät vakiona jatkossa (4,67 prosenttia). Tällä hetkellä odotettu korkotason laskeminen on tapahtunut kuitenkin ainoastaan melko rajoitetusti. Nykyiset lyhytaikaiset korot ovat noin 7,2 prosenttia eli 2,4 prosenttiyksikköä suurempia. Tilanteessa, jossa inflaatiotaso on alhainen (10), tämä tarkoittaa korkeita tosiasiallisia korkoja. Aikaisemmin saaduista pankkien tervehdyttämiseen liittyvistä kokemuksista ja pankkivaliokunnan toteuttamista tutkimuksista käy ilmi, että pankin tervehdyttäminen on vaikeampaa silloin, kun tosiasialliset korot ovat korkeita.

Erityisesti pankkivaliokunnan vuosikertomuksissaan esittämistä tutkimuksista käy ilmi, että yleensä vallitsee positiivinen suhde tosiasiallisten korkojen ja sellaisen pankin vähimmäistuloksen välillä, joka pankin on saatava luottotoimistaan korvatakseen lainatut varansa ja kattaakseen välittäjäkustannukset (pankkien "kriittinen piste").

Rahatilanteen kiristyminen on vähentänyt luottojen pyytämistä ja lisännyt luottolaitosten välistä kilpailua, minkä vuoksi pankkien marginaali on pienentynyt. Lisäksi Ranskan korkotason tasaisuus (lyhytaikaiset korot ovat melkein samalla tasolla pitkäaikaisten korkojen kanssa) on epäedullista markkinatoimille ja lisää kiinteistöomaisuuden siirtokustannuksia. Helpommin vahingoittuvien laitosten varojen sijoittamisesta aiheutuvat kustannukset kasvavat, koska niiden luokitus on alempi etenkin pitkäaikaisten lainojen osalta (11).

Tästä syystä olettamus, että CL saavuttaa kilpailijansa ja suoriutuu jopa niitä paremmin käyttökertoimen perusteella vuoden 1999 loppuun mennessä, vaikuttaa optimistiselta. Se tarkoittaisi, että CL kasvattaisi markkinaosuuttaan. On kuitenkin realistisempaa olettaa, että tänä aikana myös kilpailijat ponnistelevat kannattavuutensa parantamiseksi ja sen vuoksi CL ei kykene ohittamaan niitä. Kilpailijoiden saavuttaminen on mahdollista, jos tuhlailevasta ja epätaloudellisesta käytännöstä voidaan päästä eroon, mutta kilpailijoita paremmin menestyminen tarkoittaisi, että CL voisi ottaa käyttöön uusia hallintojärjestelyjä, jotka ovat tehokkaampia ja kannattavampia kilpailijoiden järjestelyihin verrattuna, ja nämä eivät vielä tunne niitä. Näistä syistä tämä tavoite vaikuttaa kunnianhimoiselta.

Lisäksi kustannusten suunniteltua kevenemistä ei saa yliarvioida. Erityisesti henkilöstökulujen vähentäminen Ranskassa on rajoitettua nykyisessä irtisanomisjärjestelmässä, jossa ei suosita vanhemman henkilöstön uudistamista nuoremmalla, jolla olisi paremmat valmiudet tietojenkäsittelyjärjestelmien intensiiviseen käyttöönottoon, jakeluun ja soveltamiseen. Vaikka yhdessä ammattiliittojen kanssa on tehty henkilöstösuunnitelmia ylimääräisen henkilökunnan vapaaehtoisen irtisanoutumisen suosimiseksi, muut ponnistelut pätevämmän henkilöstön säilyttämiseksi ja houkuttelemiseksi ja henkilöstön tuottavuuden parantamiseksi vaikuttavat vaikeasti toteutettavilta.

[. . .] olisi vielä lisättävä, että vuosien 2000-2014 [. . .] [. . .] liiketoimintasuunnitelmassa kaavaillaan nettotuloksen kasvavan verojen jälkeen 4 prosenttia vuosittain; inflaatioasteen ollessa noin 2 prosenttia tämä tarkoittaa vuotuisen nettotuloksen todellisen kasvun olevan 2 prosenttia, jos ei mitään tapahdu. On selvää, että tämä laskentatapa ei ole todellisuudenmukainen. Jos pankkimarkkinoiden kasvu otaksutaan ainoastaan marginaaliseksi, olettamuksen mukaan CL:n markkinaosuus kasvaa. Tällaista olettamusta ei voida hyväksyä.

Näiden syiden vuoksi on asianmukaisempaa otaksua, että tervehdyttämisen jälkeiset tosiasialliset tulokset tasapainottuvat. Itse asiassa vuoden 1999 omien pääomien kannattavuus (12,4 prosenttia) vahvistaa CL toimintakyvyn palautumisen, kun taas sen automaattinen kasvu tulevina vuosina vaikuttaa liian optimistiselta.

Tämän vuoksi CL:n tervehtymiskyky olisi arvioitava varovaisemmin. Tämä tarkoittaa sitä, että valtion tuloennusteita (taloudellisen tilan paranemisesta annetun lausekkeen tuotto sekä valton osaketuotto osinkoina ja tuloksen siirtäminen rahastoon) on alennettava merkitsevyysanalyysillä, joka perustuu olettamukseen nettotuoton kasvun nimellistasosta verojen jälkeen 2 prosentilla vuosina 2000-2014.

6.3 Valtion intervention määrän arviointi

Ensinnä on todettava, että on erittäin vaikeaa arvioida valtion kustannuksia CL:n pelastamistoimista, koska on vaikeaa arvioida sen avun määrää, joka sisältyy omaisuusjärjestelyyn. Apua, joka sisältyi siihen, että valtio otti vastatakseen omaisuudenhoitojärjestelyyn siirretystä omaisuudesta, ei voida laskea tarkalleen, koska omaisuuseriin sisältyvän riskin arviointi oli epävarmaa. Jotta valtion vastuunottoon sisältyneestä tuesta voidaan tehdä merkittävä arvio, on tarpeen tehdä yksityiskohtaiset arviot kaikista omaisuudenhoitojärjestelyyn siirretyistä omaisuuseristä. Ainoastaan tilintarkastajat voivat tehdä näitä arviointeja. Tästä syystä komissio halusi tutkia sellaisten erilaisten arviointien tuloksia, jotka on tehty monien asiantuntijoiden, erityisesti pankkivaliokunnan, uusien CL:n tilintarkastajien ja neuvoa-antavien pankkien avustuksella.

Valtion vastuunottoon sisältyneen tuen ohjeellinen arvo voidaan arvioida, kuten komissio teki menettelyä aloittaessaan, tutkimalla ensin sitä omien varojen määrää, jota CL olisi tarvinnut noudattaakseen vakavaraisuuskerrointa, jos se ei olisi saanut valtion katetta. Valtion ottaessa vastuulleen kokonaisnettoarvoltaan omaisuudenhoitojärjestelyyn siirretyn omaisuuden päätavoitteena oli mahdollistaa CL:lle omaisuudenhoitojärjestelyn purkaminen ilman luottotappioita (omaisuuden arvonalennuksesta suhteessa kirjanpitoarvoon tai siirtokustannuksista) välttäen kaikenlaista omien varojen korottamista, joka olisi ollut taakkana valtion talousarviossa luottolaitosten vakavaraisuussääntöjen mukaisesti.

Ranskan viranomaisten toimittamien tietojen avulla on voitu tehdä tarkempi arvio toiminnan bruttokustannuksista tämän menetelmän mukaisesti. Tähän summaan sisältyy 4,9 miljardin frangin pääoman korottaminen, 60 miljardin frangin vakuudet (12), noin 4 miljardia frangia, jotka koskevat yksinkertaisesti järjestelyä, jota tarvitaan purkamiseen liittyviin omiin varoihin; kokonaismäärä on lähes 69 miljardia frangia.

Järjestelyn tarkoituksena on kuitenkin se, kuten Ranskan viranomaiset painottivat, että CL ei kirjaa nyt näitä tappioita vaan jakaa ne useamman tulevan vuoden osalle, joten ne voidaan korvata järjestelyn eri osien avulla. Ranskan viranomaisten mukaan CDR:n hylätyistä saatavista syntyvä tappio korvataan taloudellisen tilan paranemisesta annetulla lausekkeella, joka aiheuttaa korvauksia SPBI:lle, siirretyn omaisuuden, joka on otettu nettoarvostaan SPBI:n tileille, mahdollisella lisäarvolla sekä myös SPBI:n pankin yksityistämisen yhteydessä myymien CL:n osakkeiden myynnin tuotolla. Mahdollinen lopullinen tappio (vuonna 2014) katetaan nollakuponkilainan tuotolla 35 miljardiin frangiin asti.

Tämän päättelyn pätevyyden tutkimiseksi on tarpeen verrata toiminnasta valtiolle osakkeenomistajana odotettua korvausta niihin kustannuksiin, jotka koituvat valtiolle. Kaikkia nykyisten kustannusten nimellismääriä ja järjestelystä odotettuja tuloja lähitulevaisuudessa tai myöhemmin, erityisesti lopullisia tappioita ja taloudellisen tilan paranemisesta annetun lausekkeen tuottoja ja nollakupongin osinkoja, on verrattava keskenään oikein. Tämä tarkoittaa, että kaikesta tulevasta arvosta on laskettava asianmukainen käypä arvo.

Komission tarve soveltaa tätä lähestymistapaa riippuu Ranskan viranomaisten väitteestä, että valtiolle ei koidu lopullisia nettokustannuksia toiminnasta ja kilpailevien pankkien esittämästä sellaisesta arvioinnista menettelyn yhteydessä, jossa vahvistetaan, että tuen nykyinen nettomäärä on 50 ja 62 miljardin frangin välillä.

Lisäksi tämä menetelmä, jota käytetään arvioitaessa valtion interventiota, määriteltiin komission tiedonannossa 93/C 307/03 (13). Tässä tiedonannossa komissio vahvisti, että valtion intervention arvioimiseksi on verrattava valtion käyttäytymistä yksityisen sijoittajan käyttäytymiseen. Erityisesti se vahvisti, että "markkinatalouden sijoittaja tuo tavallisesti pääomia sillä edellytyksellä, että kassavirtojen tuleva arvo (tai tuleva kassavirta miinus yhtiön pääomakustannukset tai sisäinen kerroin), jota se voi odottaa saavansa suunnitellusta hankkeesta (saatu osinkojen ja/tai pääoman lisäarvon muodossa ja mukautettu riskien mukaan), on suurempi kuin uusi pääoma". Tiedonannossaan komissio vahvistaa myös, että "tämä tuen muoto muodostuu sijoituskustannusten ja niiden todellisen käyvän arvon erosta".

Arvioitaessa tuottoa pääoman muodossa ja odotettuja tuloksia osinkojen ja/tai pääoman lisäarvon muodossa käytetyn kertoimen on oltava samansuuruinen kuin koron, jota pääomamarkkinat olisivat käyttäneet arvioidakseen tukensa tuottoa.

Monien asiantuntijoiden, mukaan lukien CL, arvioiden mukaan pankkiin sijoitettujen pääomien asianmukainen kannattavuusaste on 12 prosenttia. Samaan arvioon päädytään silloin, jos arvioidaan mallina olevien suurten kansainvälisten pankkien keskimääräistä kannattavuusastetta viimeisten neljän vuoden aikana (14). Siten CL:n tavoitteekseen vahvistama omien varojen kannattavuusaste on samaa suuruusluokkaa eli vuonna 1999 tervehdyttämisen jälkeen 12,4 prosenttia. Sen vuoksi komissio pitää 12 prosentin korkoa asianmukaisena laskettaessa valtion tulevien tulojen käypää arvoa.

Kolme huomautusta on tarpeen arvioitaessa toiminnan kokonaiskustannuksia valtiolle. Ensinnäkin olisi huomattava, että SPBI, joka on valtion omistama avoin yhtiö, hyötyy osakkeenomistajansa kokonaisvaltaisesta vastuun otosta. Toiminnan tukeen sisältyy CDR:n osakkuuslainojen tappioiden lisäksi SPBI:n rahoituskustannukset.

Toiseksi tässä tapauksessa menetelmän on perustuttava arviointiin, jonka mukaan CL:llä ei olisi arvoa ilman pelastamissuunnitelmaa, koska tappiot olisivat tyhjentäneet pankin omat varat. Sen vuoksi intervention bruttokustannusten osalta on otettava huomioon nollakuponki, taloudellisen tilan paranemisesta annetun lausekkeen tuotto ("vastike") ja valtion välittömänä tai välillisenä CL:n osakkeenomistajana (Thomson ja CDC) saaman tuoton osuudet joko osinkoja jakamalla tai siirtämällä tulos rahastoon.

On myös muistettava, että CL:n tosiasiallisesti CDR/SPBI-järjestelylle toteuttamat nettorahoitusosuudet taloudellisen tilan paranemisesta annetun lausekkeen mukaisesti on vähennettävä tuloista niiden verojen mukaisesti, joista valtio luopuu mahdollistaakseen CL:n osuuden toiminnan kustannuksiin. Koska lauseke on tuloksesta ennen Ranskan veroja maksettu vastike, valtio menettää samassa tilanteessa myös verot, joihin sillä olisi tavallisesti oikeus verojen kerääjänä.

Tämän vuoksi tukeen sisältyy

i) pääoman korottaminen,

ii) saatavista luopuminen CDR:n hyväksi SPBI:n myöntämästä 135 miljardin frangin osakkuuslainasta, jonka valtio on taannut otettuaan huomioon siirtotuoton ja -kustannukset ja omaisuuserien uudelleenjärjestelyn,

iii) muiden omaisuudenhoitojärjestelyyn siirrettyjen omaisuuserien siirron nettokustannukset tai CL:n myöntämästä lainasta SPBI:lle aiheutuneiden kustannusten ja CDR:lle myönnetystä osakkuuslainasta SPBI:n saamien tulojen saldo.

Seuraavat kustannukset olisi otettava huomioon:

iv) nollakupongista saatavat tulot;

v) taloudellisen tilan paranemisesta annetusta lausekkeesta saatavat tulot sekä valtion välittömästi tai välillisesti saamien tulojen osuus (Thomson ja CDC), josta on vähennetty valtiolle lausekkeesta aiheutuva veronmenetys.

Kesäkuussa 1994 toteutettiin pääoman korottaminen 4,9 miljardilla frangilla, mikä vastaa nykyään 5,2 miljardia frangia.

Edellä esitetyn ii kohdan osalta on ensin otettava huomioon, että SPBI:n enimmäistappio CDR:stä ei voi ylittää osakkuuslainan määrää, ellei SPBI anna CDR:lle muita ennakkoja (15). Jotta tappio voitaisiin arvioida, olisi otettava periaatteessa huomioon monia tekijöitä: näiden omaisuuserien nykyiset piilevät tappiot, niiden siirto- tai realisointikustannukset, niiden myyntituotto, takuiden aktivoinnin todennäköisyys ja markkinoiden kehitys. Tällainen arviointi on erityisen vaikeaa omaisuuden laadun ja markkinaedellytysten epävakaisuuden vuoksi.

Yksinkertaistaen voidaan sanoa, että omaisuudenhoitojärjestelyyn siirretyt omaisuuserät voidaan jakaa kahteen osaan; ensimmäinen osa muodostuu kannattamattomista tai huonosti kannattavista saatavista, joihin kaikkien tehtävien vakuuksien voi kuvitella keskittyvän; toinen osa muodostuu järjestetymmistä saatavista. Ensimmäisen osan osalta Ranskan viranomaiset olivat ensimmäiseksi julistaneet, että arvioitu tappio oli samansuuruinen kuin arviot toteutettujen sellaisten vakuuksien tarpeesta, jotka oli toteutettu tilintarkastajien avulla ja jotka olivat noin 50 miljardia frangia. Tutkittuaan Ranskan viranomaisten yhdessä tilintarkastajien, pankkivaliokunnan ja neuvontapankkien kanssa toteuttamien erilaisten tutkimusten tuloksia komissio päätteli, että tähän määrään on lisättävä CL:n vakuudet vuoden 1994 ensimmäisen puolivuotiskauden ajalta ja tilivuoden 1994 siirtokustannukset, jotka on myös siirretty CDR:lle ja jotka voidaan arvioida noin 9,8 miljardiksi frangiksi.

Tähän määrään olisi lisättävä rahoituskustannukset tuottavammista omaisuuseristä (iii), joiden siirtokustannuksista vastaa CL:n rahoittama SPBI. CL:n myöntämän lainan korko on 7 prosenttia vuodelle 1995 ja jatkossa 85 prosenttia markkinakorosta. Jos oletetaan, että kaikki omaisuuserät myydään viidessä vuodessa kiinteällä korolla (16) ja jos markkinakorko pysyy 4,7 prosentissa (CL:n liiketoimintasuunnitelman valmistelussa käyttämä korko), voidaan kustannuksiksi arvioida noin 11 miljardia frangia (käypä arvo).

>TAULUKON PAIKKA>

Tästä määrästä on vähennettävä tuottavamman omaisuuden tuotto. Ranskan viranomaisten mukaan nämä tuotot ovat noin 5,2 miljardia frangia nimellisarvosta tai 4,1 miljardia frangia käyvästä arvosta. Sen vuoksi muun omaisuudenhoitojärjestelyyn siirretyn omaisuuden nettosiirtokustannukset voidaan arvioida noin 7 miljardiksi frangiksi.

Valtion yleiset kustannukset (noin 72 miljardia frangia) on vähennettävä valtion tuloista, jotka on saatu nollakupongista (iv) sekä taloudellisen tilan paranemisesta annetusta lausekkeesta ja valtion osakkeenomistajana saamista tuloksista maksettuina osinkoina tai siirtoina rahastoon (v).

10 miljardin frangin suuruisen nollakupongin osalta (iv), on lunastettava 35 miljardin frangin lisäarvo kahdessakymmenessä vuodessa 7,8 prosentin korolla. Tämän lisäarvon käypä arvo samalla korolla on noin 8 miljardia frangia (arvo 1.1.1995).

Jotta tiedettäisiin, missä määrin CL rahoittaa tätä järjestelmää, olisi otettava huomioon valtiolle odotettujen nykyisten tulojen kokonaismäärä tervehdyttämissuunnitelman perusteella eli kaikki yhdistetyt hyödyt, ne, jotka ovat omaisuudenhoitojärjestelyn vastikkeen muodossa lausekkeen mukaisesti ja ne, jotka jäävät tavallisesti verojen jälkeen osakkeenomistajana olevalle valtiolle ja jotka sidotaan osinkoina tai siirretään rahastoon (v). On huomattava, että vähentämällä myös toiminnan kustannuksista tulevat nykyarvoiset osingot, jotka valtio saa välittömästi tai välillisesti (Thomson ja CDC) (maksetut tai varatut), otetaan huomioon mahdollisen yksityistämisen arvo tai yksityistämisen puuttuessa CL:n käypä arvo rakenneuudistuksen jälkeen sen menetelmän mukaisesti, joka koskee tulevien kassavirtojen käypää nettoarvoa.

Jos on kyse taloudellisen tilan paranemisesta annetusta lausekkeesta, on otettava huomioon, että valtio osakkeenomistajana menettää samassa tilanteessa osingot, joihin sillä tavallisesti olisi oikeus CL:n välittömänä tai välillisenä osakkeenomistajana (71 prosentin osuudella pääomasta (17)) sekä verojenkerääjänä. CL:n nettomääräinen rahoitusosuus omaisuudenhoitojärjestelyyn on siten rajoitettua. Ilman lauseketta valtio olisi hyötynyt noin 35 prosenttia tuloksista veroina ja 71 prosenttia jäljelle jäävästä määrästä osakkeenomistajana (vastaa 81 prosenttia tuloksista), kun taas lausekkeen myötä valtio hyötyy lausekkeen mukaisesti noin 47 prosenttia tuloksista (18) ja kaikkiaan 90 prosenttia tuloksista. Samalla se kuitenkin menettää osan Ranskan veroista (noin kuudesosa lausekkeen määrästä), jotka se muuten olisi maksanut. Valtion ylijäämä lausekkeesta on 9 prosenttia tuloksista eli noin 3 miljardia frangia kahdessakymmenessä vuodessa (käypä arvo).

On selvää, että se, minkä valtio saa toisaalta lausekkeesta, sen se menettää toisaalta veroina ja tavallisina osinkoina, lukuun ottamatta sitä lausekkeen mukaista vastiketta, jonka valtio toteuttaa [. . .]. Lauseke on kuitenkin velvoite, jolla on CL:n osalta hillitsevä vaikutus etenkin, kun lausekkeen vastike tulee ennen kirjanpidollisia tappioita yleisten pankkiriskien rahastoon.

Liiketoimintasuunnitelman mukaan taloudellisen tilan paranemisesta annetun lausekkeen mukaiset käyvät vastikkeet ja valtiolle osakkeenomistajana kertyneet nykyiset tulokset voidaan arvioida noin 18 ja 12 miljardiksi frangiksi.

Komissio katsoo kuitenkin, että liiketoimintasuunnitelma perustuu pikemminkin optimistisille olettamuksille (katso 6.2 kohta). Rahamarkkinakorko on nykyään paljon korkeampi kuin vuoden 1995 liiketoimintasuunnitelman arvioissa hyväksytty korko. Aikaisemmista pankkien tervehdyttämistapauksista ja pankkien "kriittisestä pisteestä" tehdyistä tutkimuksista voidaan päätellä, että pankin tervehdyttäminen on usein vaikeampaa, jos inflaatioaste on alhainen ja todellinen korkotaso korkea. Lisäksi vaikuttaa epätodennäköiseltä, että CL onnistuisi niin nopeasti vähentämään yleisiä kustannuksiaan (18 prosenttia neljässä vuodessa), vaikka tämä vähennys on tarpeen kilpailijoiden saavuttamiseksi. Näihin havaintoihin olisi lisättävä myös, että vuosien 2000-2014 liiketoimintasuunnitelman malli perustuu olettamukseen, että verojen jälkeen nettotulos kasvaa automaattisesti neljä prosenttia vuodessa, mikä ei vaikuta todenmukaiselta [. . .].

Näiden syiden vuoksi olisi asianmukaisinta otaksua todellisten tulojen tasapainottuvan tervehdyttämisen jälkeen. Vuodelle 1999 hyväksyttyjen omien pääomien kannattavuusaste (12,4 prosenttia) vahvistaa CL:n elinkelpoisuuden palautumisen, mutta sen kasvaminen itsestään tulevina vuosina vaikuttaa liian optimistiselta. Tämä tarkoittaa sitä, että taloudellisen tilan paranemisesta annetun lausekkeen tuotot sekä valtion osakkeenomistajana saavuttamat tulokset osinkoina ja tulosten siirtäminen rahastoon on mukautettava alaspäin. Merkitsevyystutkimuksessa, joka perustuu nettotuloksen 2 prosentin nimelliskasvun tason olettamukselle verojen jälkeen, arvioidaan nämä kaksi osaa 15 ja 10 miljardiksi frangiksi.

Tätä arviota ei kuitenkaan pidetä lopullisena, koska valtio menettää osan tavanomaisista veroistaan lausekkeen vuoksi. Tämä tekijä on otettava huomioon laskettaessa valtion intervention kustannuksia, koska se perustuu mahdollisuuteen hyötyä taloudellisen tilan paranemisesta. Vaikka tätä verohelpotusta voidaan soveltaa sekä yksityisiin että julkisiin sijoittajiin, sitä ei sovelleta vaikeuksissa oleviin yrityksiin. Sen vuoksi tällainen etu on periaatteessa valtion tukea.

Kuten edellä mainittiin, lausekkeen mukaista vastiketta sovelletaan ennen Ranskan veroja. Ottaen huomioon, että CL hyötyy maksamattomien verojen maksamisen lykkäämisestä viideksi vuodeksi ja että lähes puolet CL:n tuloista on peräisin ulkomailta, veromenetys voidaan arvioida vuosina 2000-2014 17,5 prosentiksi lausekkeen käyvästä määrästä eli noin 2 miljardiksi frangiksi. Tämä määrä on vähennettävä lausekkeen käyvästä arvosta. Sen vuoksi taloudellisen tilan paranemisesta annetun lausekkeen hyväksyttävä arvio on 13 miljardia frangia.

>TAULUKON PAIKKA>

Tiivistäen CL:n pelastusoperaation eri osatekijöiden arviot ovat seuraavat:

i) pääoman korottaminen summalla, jonka käypä arvo on 5,2 miljardia Ranskan frangia,

ii) luopuminen CDR:n saatavista, jotka liittyvät SPBI:n enintään 135 miljardin frangin osakkuuslainaan ja joiden arvioidaan maksavan 60 miljardia frangia, kun otetaan huomioon kannattamattoman tai huonosti kannattavan omaisuuden siirron ja uudelleenjärjestelyn tuotto ja kustannukset,

iii) muiden omaisuusjärjestelyyn siirrettyjen omaisuuserien siirtokustannukset, 7 miljardia frangia, eli CL:n SPBI:lle myöntämän lainan kustannusten (11 miljardia frangia) ja SPBI:n CDR:lle myöntämästä osakkuuslainasta saaman tuoton (4 miljardia frangia) välinen erotus.

On syytä vertailla järjestelmän kustannuksia:

iv) nollakupongeista tulevaisuudessa saadut voitot, eli noin 8 miljardia frangia,

v) taloudellisen tilan paranemisesta annetun lausekkeen mukaisesti ja osakkeenomistajana olevalle valtiolle tulevat arviolta 23 miljardin frangin tulevien tuottojen kaikki käyvät arvot, jotka on korjattu merkitsevyysanalyysin perusteella.

Jäljelle jäävä summa, noin 41 miljardia frangia, on arvio järjestelmän mahdollisesti valtiolle aiheuttamista nettokustannuksista, ja siihen komissio on perustanut soveltuvuusarvionsa. Ottaen kuitenkin huomioon eräisiin suunnitelman osatekijöihin liittyvän kasvavan epävarmuuden, joka koskee erityisesti CDR:n tappioita ja SPBI:n tuloja tulevaisuudessa, edellä mainittuihin kustannuksiin olisi varattava ± 10 prosentin vaihteluväli pääoman korotuksen ulkopuolella (36 miljardia frangia). Näin ollen valtion intervention arvioidut enimmäisnettokustannukset ovat 45 miljardia frangia.

6.4 Muut arviointiin liittyvät tekijät

CL:n yksityistämisen osalta komissio muistuttaa Ranskan viranomaisten vakuutuksesta, jonka mukaan yksityistämiseen voidaan ryhtyä vasta pankin tervehdyttämisen jälkeen. Kuitenkin Ranskan viranomaisten esittämän toimintasuunnitelman mukaan CL olisi jälleen elinkelpoinen vuonna 1999. Komissio katsoo, että toimintasuunnitelma on riittävän realistinen ja toteuttamiskelpoinen ainakin vuoteen 2000 asti. Näin ollen se katsoo myös, että yksityistäminen voidaan käynnistää vuonna 1999.

Komissio katsoo, että Ranskan viranomaisilta saatujen tietojen perusteella kysymys, joka liittyy Thomson SIEG:n ja CDC:n osuuteen toiminnassa CL:n hyväksi, ei ole olennainen komission tutkittavana olevien kysymysten kannalta.

6.5 Jäsenvaltioiden välisen kaupankäynnin vääristyminen

Rahoituspalveluiden vapautuminen ja rahamarkkinoiden yhdentyminen muuttivat yhteisön sisäisen kaupan yhä herkemmäksi kilpailun vääristymille.

Valtion tuki kansainväliselle pankille kuten CL:lle, joka myöntää lainoja ja muita rahoitusvälineitä kansainvälisillä markkinoilla kilpaileville yrityksille ja kilpaillen muiden eurooppalaisten luottolaitosten kanssa tarjoaa rahoituspalveluja laajentaen toimintaansa ulkomailla Ranskan ulkopuolella sijaitsevan pankkiverkoston kautta, saattaa hyvinkin vaikuttaa vääristävästi yhteisön alueella käytävään kauppaan. Erityisesti kyseessä olevien tukien avulla CL voi pelastaa tietyn määrän sen ulkomailla, erityisesti Alankomaissa, Espanjassa, Portugalissa ja Saksassa sijaitsevia tytäryhtiöitä, jotka kilpailevat muiden yhteisön rahoituslaitosten kanssa, ja uudistaa näiden rakenteita.

On huomattava, että tällä hetkellä puolet CL:n omaisuudesta sijaitsee Ranskan ulkopuolella merkittävän osan siitä sijaitessa yhteisön alueella, että CL:lle myönnetty tuki on huomattavassa määrin tarkoitettu kattamaan merkittävät tappiot yhteisön alueella Ranskan ulkopuolella ja että kyseisen tuen avulla CL pysyy markkinoilla muualla yhteisön alueella.

Tämän vuoksi on todettava, että pääoman korottaminen ja valtion vastuunotto kuuluvat EY:n perustamissopimuksen 92 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan, koska ne saattavat sisältää valtion tukea ja vääristää kilpailua yhteisön alueella.

7. TUEN SOVELTUVUUDEN TARKASTELU

7.1 Yleisiä näkökohtia

CL:lle myönnetyn rahoitustuen toimenpiteisiin sisältyvän valtion tuen sisällön arvioinnin jälkeen olisi tarkasteltava, onko tällainen tuki soveltuvaa perustamissopimuksen 92 artiklan 2 ja 3 kohdan mukaisesti.

Ensin on katsottava, ettei kyseessä ole yksittäisille kuluttajille myönnettävä sosiaalinen tuki eikä myöskään tuki, jonka tarkoituksena on tukea kehitystä joillakin Ranskan alueilla.

Puolet CL:n omaisuudesta ja näin ollen todennäköisesti vastaava määrä sen toiminnasta sijaitsee Ranskan ulkopuolella. Ranskassa tapahtuva toiminta on levittäytynyt koko maan alueelle, mutta keski