FI Euroopan unionin virallinen lehti L 179/112

KOMISSION PÄÄTÖS (EU) 2015/1074,

annettu 19 päivänä tammikuuta 2015,

valtiontuesta SA.35842 (2014/C) (ex 2012/NN), jonka Italia on toteuttanut –

Julkisen palvelun velvoitteesta maksettava lisähyvitys CSTP-yritykselle

(tiedoksiannettu numerolla C(2015) 74)

(Ainoastaan italiankielinen teksti on todistusvoimainen)

(ETA:n kannalta merkityksellinen teksti)

EUROOPAN KOMISSIO, JOKA

ottaa huomioon Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen ja erityisesti sen 108 artiklan 2 kohdan ensimmäisen alakohdan,

ottaa huomioon sopimuksen Euroopan talousalueesta ja erityisesti sen 62 artiklan 1 kohdan a alakohdan,

on edellä mainittujen artiklojen mukaisesti kehottanut asianomaisia esittämään huomautuksensa ja ottaa huomioon nämä huomautukset,

sekä katsoo seuraavaa:

1. MENETTELY

(1) Italian viranomaiset ilmoittivat 5 päivänä joulukuuta 2012 sähköisesti SEUT-sopimuksen 108 artiklan 3 kohdan mukaisesti yritykselle Consorzio Salernitano Trasporti Pubblici SpA, jäljempänä ”CSTP”, suoritettavasta lisähyvityksestä, joka maksetaan henkilöliikennepalvelujen tarjoamisesta linja-autolla Campanian alueen, jäljempänä ”alue”, myöntämän toimiluvan perusteella vuosina 1997–2002, jäljempänä ”tarkastelujakso”, Italian korkeimman hallinto-oikeuden, Consiglio di Staton, antaman tuomion täytäntöönpanemiseksi.

(2) Ilmoitus rekisteröitiin saapuneeksi numerolla SA.35842 ja sitä käsiteltiin 13 päivästä joulukuuta 2012 toimenpiteenä, josta ei ole ilmoitettu, sillä komission hallussa olevien tietojen mukaan alueella oli velvoite maksaa CSTP:lle lisähyvitys 7 päivästä joulukuuta 2012 eli sen jälkeen kun Italian hallitus oli ilmoittanut toimenpiteestä komissiolle, mutta ennen kuin komissio oli tehnyt asiasta päätöksen.

(3) Komissio ilmoitti Italialle 20 päivänä helmikuuta 2014 päivätyllä kirjeellä päätöksestään aloittaa perustamissopimuksen 108 artiklan 2 kohdassa tarkoitettu menettely, jäljempänä ”menettelyn aloittamista koskeva päätös”.

(4) Päätös menettelyn aloittamisesta julkaistiin Euroopan unionin virallisessa lehdessä (1). Komissio on kehottanut asianomaisia esittämään huomautuksensa toimenpiteestä.

(5) Italian viranomaiset esittivät omat huomautuksensa menettelyn aloittamista koskevasta päätöksestä 21 ja 25 päivänä maaliskuuta 2014 päivätyillä kirjeillä.

(6) Ainoa kolmas osapuoli, joka esitti huomautuksia menettelyn aloittamista koskevasta päätöksestä, oli CSTP eli toimenpiteen edunsaaja. Sen huomautukset vastaanotettiin 25, 26, 27 ja 28 päivänä maaliskuuta 2014.

(7) Italia ei ole kommentoinut huomautuksia.

(8) Italian viranomaiset toimittivat lisätietoja 15 päivänä syyskuuta 2014, kun komissio oli ensin pyynnöstä jatkanut huomautusten esittämiselle asetettua määräaikaa.

2. TOIMENPITEEN KUVAUS

2.1 YRITYS

(9) CSTP on osakeyhtiö, joka tarjoaa julkisia paikallisliikennepalveluja alueellisten ja kunnallisten toimilupien perusteella. Italian viranomaisten mukaan CSTP tarjosi tarkastelujaksolla alueen myöntämän toimiluvan perusteella linja-autoliikenteen palveluja yhteensä noin 9 miljoonaa ajokilometriä vuodessa.

(10) Italian viranomaisten toimittamien tietojen mukaan alue on jo maksanut CSTP:lle kyseisestä palvelusta tarkastelujaksolla 13 1 6 32 525,80 euroa, josta palvelujen ja hallinnon osuus on 12 5 8 69 212,47 euroa ja investointien osuus 5 7 63 313,32 euroa. Tämä hyvitys on myönnetty CSTP:lle yli kymmenen vuotta ennen kuin komissio lähetti Italian valtiolle ensimmäisen tietopyynnön, joten sitä ei arvioida meneillään olevassa menettelyssä (2).

(11) Edellä mainittujen jo maksettujen määrien lisäksi CSTP pyysi alueelta neuvoston asetuksen (ETY) N:o 1191/69 (3) nojalla 1 4 5 45 946 euron lisähyvitystä taloudellisesta haitasta, joka sille on koitunut julkisen palvelun velvoitteiden asettamisen vuoksi.

(12) Salernon alueellinen hallintotuomioistuin (Tribunale Amministrativo Regionale di Salerno) hylkäsi vuonna 2008 CSTP:n vaateen, joka koski oikeutta lisähyvitykseen asetuksen (ETY) N:o 1191/69 nojalla. Hallintotuomioistuin katsoi asetuksen (ETY) N:o 1191/69 4 artiklan mukaisesti (4), ettei CSTP voinut pyytää hyvitystä julkisen palvelun velvoitteesta aiheutuneesta taloudellisesta haitasta, ellei se ollut aiemmin hakenut tämän julkisen palvelun velvoitteen lakkauttamista.

2.2 CONSIGLIO DI STATON TUOMIOT

(13) Consiglio di Stato hyväksyi 27 päivänä heinäkuuta 2009 antamallaan tuomiolla nro 4683/09 CSTP:n Salernon alueellisen hallintotuomioistuimen tuomiota koskevan muutoksenhaun ja totesi, että CSTP:llä oli asetuksen (ETY) N:o 1191/69 6, 10 ja 11 artiklan nojalla oikeus saada lisähyvitys tarjotusta julkisesta palvelusta. Tuomiossa ei määritellä tarkasti, minkä säädöksen mukaisesti ja missä muodossa julkisen palvelun velvoitteet on asetettu, mutta siinä todetaan, ettei julkista palvelua tarjoavalta yritykseltä voida evätä pyyntöä, joka koskee tällaisen palvelun toteuttamisen yhteydessä tosiasiallisesti aiheutuneiden kustannusten korvaamista. Lisäksi Consiglio di Stato katsoi, että CSTP:llä oli oikeus hyvityksiin julkisista palveluista, vaikkei se ollut aiemmin hakenut julkisen palvelun velvoitteiden lakkauttamista.

(14) Consiglio di Staton mukaan alueen oli määriteltävä CSTP:lle maksettavan lisähyvityksen tarkka määrä sellaisten yrityksen tilinpäätöksestä saatavien luotettavien tietojen perusteella, jotka osoittavat erotuksen CSTP:n julkisen palvelun velvoitteeseen liittyvän toiminnan kustannusten ja vastaavien tulojen välillä. Alue kuitenkin katsoi, ettei se voinut määritellä kyseistä määrää tarkkojen ja luotettavien tietojen puutteen vuoksi.

(15) Consiglio di Stato nimitti 13 päivänä joulukuuta 2010 antamallaan määräyksellä nro 8736/2010 asiantuntijan määrittelemään kyseisen määrän. Italian viranomaisten mukaan asiantuntija ei kyennyt täyttämään tehtävää. Consiglio di Stato nimesi 7 päivänä marraskuuta 2011 antamallaan määräyksellä nro 5897/2011 toisen asiantuntijan, ja vasta tämä pystyi määrittelemään hyvityksen tarkan määrän käyttäen nk. induktiivista menetelmää Consiglio di Staton 25 päivänä heinäkuuta 2011 antaman päätöksen 3244/2011 mukaisesti. Asiantuntijat päättelivät näiden laskelmien perusteella, että CSTP oli saanut vuonna 1998 liian vähän hyvitystä, mikä käy ilmi asetuksen (ETY) N:o 1191/69 11 artiklassa esitetyn laskukaavan (hintavelvoite) soveltamisen perusteella. Asiantuntijat eivät voineet soveltaa induktiivista menetelmää laskeakseen (mahdollista) liian vähäistä hyvitystä saman asetuksen 10 artiklan (liikennöinti- ja kuljetusvelvoite) nojalla, koska luotettavia tietoja ei ollut ja koska oli olemassa riski, että näin 11 artiklan nojalla laskettu hyvitys maksettaisiin kahteen kertaan. Molemmat asiantuntijat siis katsoivat epäsuorasti, että alue oli asettanut CSTP:lle hintavelvoitteen.

(16) Consiglio di Stato antoi tämän perusteella 7 päivänä marraskuuta 2012 tuomion nro 5649/2012, jossa alue määrättiin maksamaan CSTP:lle vuonna 1998 saadun liian vähäisen hyvityksen vuoksi hyvityksenä 4 9 51 838 euroa ennen 7 päivää joulukuuta 2012. Alue maksoi määrän CSTP:lle 21 päivänä joulukuuta 2012.

(17) Tämän päätöksen kohteena oleva toimenpide, josta ei ole ilmoitettu, on juuri tämä alueen CSTP:lle tuomion nro 5649/2012 täytäntöönpanemiseksi suorittama lisähyvitys.

2.3 ITALIAN VIRANOMAISTEN TOIMITTAMAT LISÄTIEDOT/HUOMAUTUKSET

(18) Italian viranomaisten mukaan CSTP:n, kuten muidenkin alueellisten linja-autoliikennepalvelujen harjoittajien, toiminnan perustana olivat väliaikaiset lisenssit (toimiluvat), jotka oli uusittava vuosittain asianomaisen yrityksen hakemuksesta. Näillä toimiluvilla yritykselle myönnetään yksinoikeus tarjota kyseisiä palveluja.

(19) Lisäksi Italian viranomaiset totesivat, että CSTP haki alueelta toimilupia tarjotakseen palveluja kyseisillä reiteillä tarkastelujakson jokaisena vuonna ja että toimilupien mukaan asianomainen yritys vastasi aina tarjottuihin palveluihin liittyvästä riskistä kokonaan. Toimilupaan liittyi erityisesti lauseke, jonka mukaan palvelun tarjoaminen ei muodostanut oikeutta minkäänlaiseen tukeen tai hyvitykseen. Italian viranomaiset toimittivat jäljennöksen toimiluvan mallista vuodelta 1973, ja totesivat sen olevan samanlainen kuin CSTP:lle tarkastelujaksolla myönnetty toimilupa. Italian viranomaiset eivät kuitenkaan toimittaneet juuri CSTP:n kanssa tarkastelujaksolla allekirjoitettua toimilupasopimusta.

(20) Italian viranomaiset totesivat, että CSTP sai näiden toimilupien perusteella vapaasti ehdottaa käytettävien kuljetusmuotojen korvaamista tai pyytää julkisen palvelun velvoitteidensa lakkauttamista kokonaan tai osittain, jos velvoitteista aiheutuisi sille taloudellista haittaa. Yritys ei kuitenkaan käyttänyt tätä oikeuttaan. Yritys ei myöskään Italian viranomaisten mukaan missään vaiheessa ilmoittanut alueelle, että velvoitteista aiheutui sille taloudellista haittaa eikä todennut, ettei se olisi tarjonnut palveluja, jos sille ei olisi asetettu julkisen palvelun velvoitetta. CSTP ei Italian viranomaisten mukaan myöskään hakenut julkisen palvelun velvoitteiden lakkauttamista asetuksen (ETY) N:o 1191/69 4 artiklan 1 kohdassa säädetyllä tavalla.

(21) Italian viranomaisten mukaan CSTP:lle aiemmin myönnetyt julkiset varat perustuivat taloudellisten standardikustannusten laskumenetelmään, jossa käytettiin aluelaissa nro 16/1983 (5) vahvistettuja parametreja. Näitä ovat esimerkiksi sovitun ja toteutuneen kilometrimäärän suhde, tarjotun palvelun tyypistä (kaupunki-, vuoristo- tai mäkiajo) riippuva työntekijöiden ja linja-autojen määrä, henkilöstön oikeudellinen ja taloudellinen asema, yrityksen koko ja linja-autojen kustannukset.

(22) Italian viranomaiset epäilivät myös sitä, oliko CSTP osoittanut hoitaneensa julkisen palvelun velvoitteet tehokkaasti ja moitteettomasti, kuten asetuksessa (ETY) N:o 1191/69 edellytetään, ja totesivat, ettei CSTP:llä ollut muun muassa saman asetuksen 1 artiklan 5 kohdassa edellytettyä erillistä kirjanpitoa.

2.4 HYVITYKSEN MÄÄRÄ

(23) Kuten johdanto-osan 15 kappaleessa todetaan, Consiglio di Stato nimitti kaksi asiantuntijaa määrittämään lisähyvityksen määrän, joka alueen piti maksaa CSTP:lle asetuksen (ETY) N:o 1191/69 6, 10 ja 11 artiklan mukaisesti. Molemmat asiantuntijat esittivät kertomuksensa 27 päivänä syyskuuta 2012, mutta vain toinen asiantuntija oli onnistunut laskemaan sen lisähyvityksen määrän, joka alueen piti maksaa CSTP:lle.

(24) Asiantuntijat toistivat useaan otteeseen kertomuksessa, että asetuksen (ETY) N:o 1191/69 10 artiklan mukaisesta liikennöinti- ja kuljetusvelvoitteesta johtuvan CSTP:n hyvityspyynnön tukena ei ollut tarpeeksi asiakirjatodisteita, jotta määrä olisi voitu laskea tarkasti. Lisäksi osapuolet (CSTP ja alue) olivat antaneet tietoja, jotka eivät vastanneet toisiaan eivätkä olleet tarpeeksi tarkkoja vaan summittaisia. Tämän vuoksi asiantuntijat totesivat kertomuksessaan, etteivät osapuolten esittämät asiakirjatodisteet riittäneet linja-autoliikenteestä aiheutuvan taloudellisen haitan määrän arvioimiseen, eikä luotettavaa arviota ollut mahdollista saada aikaan edes Consiglio di Staton määräämää induktiivista menetelmää käyttäen. Asiantuntijat tulivat siihen tulokseen, että asetuksen (ETY) N:o 1191/69 10 artiklan (6) mukaisesti laskettuna liikennöinti- ja kuljetusvelvoitteesta maksettavan lisähyvityksen määrän olisi oltava nolla.

(25) Asiantuntijat totesivat, ettei asetuksen (ETY) N:o 1191/69 11 artiklan mukaista hintavelvoitteisiin liittyvää lisähyvitystä ollut mahdollista laskea artiklan 2 kohdan mukaisesti, koska osapuolet eivät olleet koskaan määritelleet markkinatilannetta. Näin ollen hyvityksen määrä oli laskettava artiklan 1 kohdan mukaisesti. Toisaalta asiantuntijat totesivat myös, ettei hyvitystä ollut mahdollista laskea 1 kohdankaan mukaisesti tietojen puutteen tai epäluotettavuuden vuoksi. Tämän vuoksi sovellettiin Consiglio di Staton määräämää induktiivista menetelmää, jossa käytettiin vakioyksikkökustannukseen ja toimilupaan liittyvään kilometrimäärään perustuvaa ”standardikustannuksen” käsitettä sen laskemiseksi, oliko CSTP:lle asetetuista hintavelvoitteista maksettu sille tarkastelujaksolla liian vähän hyvitystä.

(26) Asiantuntijat laskivat lisähyvityksen määrän asetuksen (ETY) N:o 1191/69 11 artiklassa esitetyn kaavan mukaan sillä oletuksella, että CSTP:lle oli asetettu tarkastelujaksolla hintavelvoitteita. Laskelman yhteenveto esitetään seuraavassa taulukossa: 1997 1998 1999 2000 2001 2002 a) Liiketaloudellisin perustein toteutetun toiminnan tuotto 4 0 3 03 387,71 4 2 3 12 390,51 4 1 1 74 023,85 4 2 3 99 523,59 4 2 0 10 059,97 4 2 0 10 059,97 b) Tarkasteltavana olevassa tapauksessa toteutetun toiminnan tosiasiallinen tuotto 9 4 84 545,48 8 7 05 924,03 8 5 77 234,29 9 2 54 374,76 9 4 47 735,00 9 4 30 225,00 c) Jo maksetut osuudet 3 4 1 06 026,86 2 9 9 35 681,81 3 4 1 24 760,15 3 5 1 99 742,20 3 3 4 96 192,00 3 3 8 69 048,00 A–(B+C) -3 2 87 184,64 3 6 70 784,68 -1 5 27 970,59 -2 0 54 593,37 -9 33 867,03 -1 2 89 213,03 A–(B+C) 3 6 70 784,68

(27) Laskelmat osoittavat, että CSTP voi katsoa saaneensa liian vähän hyvitystä sille asetetun oletetun hintavelvoitteen vuoksi ainoastaan vuonna 1998. Liian vähäisen hyvityksen määräksi katsottiin 3 6 70 784,68 euroa, mihin lisätään korko 1 2 81 053,57 euroa. Yhteensä lisähyvityksen määrä oli siis 4 9 51 838,25 euroa. Consiglio di Stato määräsi alueen maksamaan tämän määrän CSTP:lle, ja maksu suoritettiin 21 päivänä joulukuuta 2012.

2.5 SYYT MENETTELYN ALOITTAMISEEN

(28) Kuten menettelyn aloittamista koskevasta päätöksestä käy ilmi, komissiolla oli monenlaisia epäilyjä toimenpiteen soveltumisesta sisämarkkinoille.

(29) Ensinnäkin komissio epäili, täyttyivätkö Euroopan unionin tuomioistuimen asiassa Altmark (7) asettamat neljä edellytystä.

(30) Toiseksi komissiolla oli epäilyjä, jotka liittyivät vapautukseen ilmoitusvaatimuksesta asetuksen (ETY) N:o 1191/69 nojalla. Jotta voitaisiin todeta, että Italian viranomaiset todella ovat tässä tapauksessa asetuksen (ETY) N:o 1191/69 17 artiklan 2 kohdan nojalla vapautettuja ennakkoilmoituksen tekemisestä, on tarpeen vahvistaa ensinnäkin, että alue oli tosiasiallisesti asettanut CSTP:lle yksipuolisesti julkisen palvelun velvoitteen, ja toiseksi, että mainitusta velvoitteesta maksettu hyvitys oli asetuksen (ETY) N:o 1191/69 mukainen. Komissio ei voinut päätellä, että CSTP:lle myönnetty hyvitys täyttäisi nämä edellytykset.

(31) Kolmanneksi komissiolla oli epäilyjä siitä, soveltuiko toimenpide sisämarkkinoille Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (ETY) N:o 1370/2007 (8) mukaisesti. Komissio epäili, että jos kävisi ilmi, että vähintään yksi asetuksessa (ETY) N:o 1191/69 tarkoitetuista ilmoitusvelvollisuudesta vapauttamista koskevista perusteista ei täyty ja asiasta olisi tehtävä asetuksessa (EY) N:o 1370/2007 tarkoitettu arviointi, asetuksen edellytykset eivät täyttyisi tässä asiassa.

3. ITALIAN HUOMAUTUKSET

(32) Italian kansallisen tason viranomaiset eivät esittäneet huomautuksia menettelyn aloittamista koskevasta päätöksestä. Ainoastaan Campanian alue esitti omat huomautuksensa.

(33) Ensinnäkin alue totesi, ettei CSTP ole toimittanut todisteita siitä, että sillä olisi riittävä erillinen kirjanpito.

(34) Alue myös totesi, ettei tarkastelujaksolla ollut yksipuolisesti asetettu julkisen palvelun velvoitteita, vaan yritys haki tuolloin voimassa olleiden sääntöjen mukaisesti toimilupaa uudelleen vuosittain, eikä toimilupa-asiakirjoissa asetettu julkisen palvelun velvoitteita. Alue pyysi tuomiota noudattaakseen useaan otteeseen CSTP:tä toimittamaan todisteet asiakirjoista tai sopimuksista, joissa julkisen palvelun velvoitteet CSTP:n mukaan asetetaan. CSTP ei kuitenkaan alueen mukaan koskaan vastannut pyyntöihin. CSTP ei myöskään toimittanut todisteita siitä, että se oli pyytänyt aluetta muuttamaan reitteihin, aikatauluihin ja hintoihin liittyviä, toimilupasopimuksissa vahvistettuja edellytyksiä, eikä siitä, että alue olisi hylännyt tällaiset mahdolliset pyynnöt. Enimmäishinnoista alue totesi, että toimilupasopimuksissa määrätyt hinnat kuuluivat kaikkiin alan yrityksiin sovelletun yleisen hintapolitiikan yleistoimenpiteiden piiriin.

4. ASIANOMAISTEN OSAPUOLTEN ESITTÄMÄT HUOMAUTUKSET

(35) Ainoa kolmas osapuoli, joka esitti huomautuksia menettelyn aloittamista koskevasta päätöksestä, oli CSTP eli toimenpiteen edunsaaja. CSTP esitti kommenteissaan eriävän mielipiteensä näkemyksistä, jotka komissio esitti menettelyn aloittamista koskevassa päätöksessä.

(36) Se ilmoitti ensinnäkin, että alue oli asettanut sille yksipuolisesti julkisen palvelun velvoitteen tarkastelujaksolla. Näkemyksensä tueksi CSTP selitti, ettei velvoitteita ollut määritelty toimilupa-asiakirjassa eikä sellaista ollut olemassa, vaan että ne johtuivat yksinomaan alueen sisäisistä säädöksistä, jotka koskivat yritysorganisaation ennalta määrittelyä ja hyvityksen yksilöimistä käyttäen nk. standardikustannusmenetelmää. CSTP:n mukaan Italia oli säännellyt julkisen palvelun velvoitteita lailla nro 151/81, aluelailla nro 16/83, lain nro 59/97 4 §:llä ja asetuksella nro 422/97. Alue määritteli CSTP:n tarjoaman julkisen palvelun vuoden 1972–1973 toimilupa-asiakirjassa, jota jatkettiin vuosittain vuoteen 2003 asti. CSTP:lle tarkastelujaksolla asetetut, esimerkiksi hintoihin, reitteihin, pysäkkeihin ja aikatauluihin liittyvät julkisen palvelun velvoitteet käyvät CSTP:n mukaan ilmi seuraavista asiakirjoista: — CSTP:n ja alueen vuodeksi 2003 allekirjoittama aluelain nro 3/02 46 §:n mukainen yhdysliikennettä koskeva palvelusopimus, jolla jatkettiin aiempia toimilupia ja korvattiin ne, — aluevaltuuston (Giunta regionale) 30 päivänä joulukuuta 1999 antama päätös nro 4873, jossa CSTP:lle annettiin lupa muuttaa linja-autoreittiä yrityksen itsensä ja muiden allekirjoittajien esittämien pyyntöjen mukaisesti, — aluehallituksen (governo regionale) 4 päivänä toukokuuta 2000 antama päätös nro 327, jolla jatkettiin alueellisten linja-autoliikennepalvelujen kausilippujen korotuskieltoa, — muistio nro 5171/2000, jolla tiedotetaan, miten lasketaan tavanomaisten kausilippujen ja työreittien kausilippujen hinnat — alueen liikennetarkastajan (Assessore dei Trasporti) asetus nro 1609/2001 siirtymisestä liiran käytöstä euron käyttöön; asetuksessa kiinnitettiin toimilupien haltijoiden huomio kieltoon korottaa hintoja säännönvastaisesti, mikä muodosti toimilupiin/sopimuksiin liittyvän velvoitteen.

(37) Lisäksi CSTP:n mukaan alue supisti toistuvasti standardikustannusten määrää ja sovelsi sitä epätasaisesti eri reitteihin ja toimilupiin, minkä vuoksi tietyt toimijat päättivät lopettaa joitakin reittejä, joiden toiminta oli jatkuvasti tappiollista. Alue oli vastannut, että toimijoiden oli taattava toiminnan jatkuminen julkisen palvelun velvoitteiden mukaisesti, ja jos reitit lopetettaisiin, julkisen palvelun keskeyttämisestä tehtäisiin kantelu. CSTP:n mukaan tämä osoittaa, että yritykselle oli asetettu julkisen palvelun velvoite. CSTP ei kuitenkaan toimittanut todisteita näkemyksensä tueksi.

(38) Toiseksi CSTP esitti, että koska se tarjoaa yksinomaan julkisia paikallisliikennepalveluja eikä sillä ole muuta kaupallista toimintaa, siltä ei edellytetty erillisen kirjanpidon pitämistä. CSTP:n mukaan voimassa olevissa säännöissä edellytettiin vain, että julkisen palvelun velvoitteen piiriin kuuluvan julkisen liikenteen toimintaan liittyvät kirjanpitotiedot olisi esitettävä erillään yrityksen muun toiminnan kirjanpitotiedoista. Säännöissä ei kuitenkaan vaadittu kirjanpidon tarkempaa jakamista kunkin reitin tuoton ja kustannusten mukaan. CSTP on kokonaan julkinen yritys, jonka ainoana tehtävänä on ollut niin tarkastelujaksolla kuin nykyäänkin julkisen palvelun velvoitteiden järjestelmään kuuluvien julkisten liikennepalvelujen tarjoaminen. Tämän seurauksena yrityksen tileihin sisältyi tietoja ainoastaan julkisen palvelun velvoitteiden puitteissa toteutetuista toimista siitä itsestään selvästä syystä, että tarkastelujakson vuosina yrityksellä ei ollut muuntyyppistä liiketoimintaa, vuonna 1998 tarjottuja ja yrityksen kirjanpitoon erikseen merkittyjä vuokrauspalveluja lukuun ottamatta. CSTP lisäsi, ettei alue ollut sen mukaan koskaan asettanut kirjanpitotietoja kyseenalaisiksi, vaan päinvastoin käytti niitä säännönmukaisesti vuotuisten osuuksien laskemiseen ja maksamiseen.

(39) Kolmanneksi CSTP asetti kyseenalaiseksi Consiglio di Staton lopullisen kansallisen tuomion ja seuraavat kolme alueen näkemystä: — laskelma ei perustunut erillisten kustannuspaikkojen mukaan eriteltyihin kustannuslaskentatietoihin, joiden perusteella julkisen palvelun velvoitteen piiriin kuulunut toiminta olisi voitu määrittää erikseen — koska saatavilla ei ollut kirjanpitotietoja niiden erityisseikkojen yksilöimiseksi, jotka on laskettava asetuksen (ETY) N:o 1191/69 10 ja 11 artiklan nojalla, laskelma tehtiin induktiivisesti menetelmällä, jota alue piti vaikeasti ymmärrettävänä ja harhaanjohtavana — laskelmassa ei otettu huomioon, ettei CSTP:n hallinto perustunut asetuksen (ETY) N:o 1191/69 12 artiklassa esitettyihin tehokkuusvaatimuksiin, mikä tulee esiin, kun verrataan CSTP:n toimintaa koskevia ja toista paikallisliikenteen toimijaa, SITA SpA:ta, koskevia tietoja.

(40) CSTP:n mukaan toimitetut kirjanpitoasiakirjat eivät riittäisi hyvityspyynnön tueksi vain sen vuoksi, että ne olivat vuositilinpäätöksiä ja ”E-malli” -asiakirjoja (9) (asiakirja, joka perustuu yrityksen kirjanpitoon ja joka sisältää vuotuisen julkisen rahoitusosuuden laskemiseen tarvittavat tiedot) eikä niiden tukena ollut täydellisiä jäljennöksiä kirjanpito- ja hallintoasiakirjoista (päiväkirjat, pääkirja, myynti- ja ostolaskut, lippujen tuotto ym.) CSTP:n mukaan alueen näkemyksen kumoaa helposti se, että alue hyväksyi kyseiset tiedot aiemmin ja piti niitä luotettavina. Lisäksi koska kaikkien tarkastelujaksoa koskevien kirjanpito- ja hallintoasiakirjojen säilyttämisvaatimuksen määräaika on päättynyt, niiden jäljennösten hankkiminen on objektiivisesti tarkasteltuna vaikeaa. On siis täysin asianmukaista päätellä hyvityksen määrä induktiivisella menetelmällä, kuten Consiglio di Stato edellyttää. Tilit on tarkastettu asianmukaisesti, eikä niiden todenperäisyyttä tai täsmällisyyttä ole koskaan asetettu kyseenalaiseksi. CSTP:n toimittama kirjanpito on siis ilman muuta riittävä ja soveltuu täysin hyvitysten laskemiseen asetuksen (ETY) N:o 1191/69 mukaisesti.

(41) CSTP toteaa laskutavan soveltuvuudesta ja yhdenmukaisuudesta unionin sääntelyn kanssa, että sille on korvattava julkisen palvelun velvoitteista aiheutunut haitta, joka johtuu pienemmän tuoton ja suurempien kustannusten välisestä erotuksesta. CSTP määritteli luotettavien tietojen perusteella pienemmän tuoton arvon vertaamalla ensin tosiasiallisia vuotuisia liiketoiminnan tuloja, jotka saatiin kertomalla liikennöintiyksiköiden todellinen määrä vahvistetulla maksulla. Sen jälkeen se asetti unionin sääntöjen mukaisesti määrän, josta vähennys tehdään, määrittelemällä vuositilinpäätöksen perusteella tosiasiallisten kustannusten kattamiseen tarvittavan tuoton. Vuotuisen liiketoiminnan tuoton määrä on sama kuin yrityksen saama tosiasiallinen tuotto toiminnasta, johon sovellettiin hintavelvoitetta ja joka on CSTP:n ainoaa toimintaa. Tuottoon liittyvät tiedot esitettiin CSTP:n tilinpäätöksessä ja vuosittain alueelle lähetetyissä E-malleissa. Alue ei koskaan kyseenalaistanut näiden tietojen luotettavuutta. Tämän vuoksi määriä ei tarvitse jakaa eri osatekijöihin. CSTP vahvisti noudattaneensa vähennettävän määrän perusteen osalta täysin asetuksen (ETY) N:o 1191/69 ohjetta ja käyttäneensä maksua, jonka yritys olisi perinyt liiketaloudellisin perustein ja jonka piti kattaa tosiasiallisesti aiheutuneet kustannukset. CSTP toteaa erotuksesta niiden kustannusten, jotka yritykselle olisivat aiheutuneet, jos olisi käytetty edullisinta maksua tai maksua, jonka yritys olisi perinyt liiketaloudellisin perustein, ja tosiasiallisesti aiheutuneiden kustannusten välillä, että sen itsensä käyttämä laskutapa vastaa täysin asetuksen 11 artiklaa, sillä siinä huomioitiin, että yrityksen kustannukset ovat olleet vähäisemmät julkisen palvelun velvoitteen asettamisen vuoksi, kun otetaan huomioon alueen osuus toimintakustannusten kattamiseen. CSTP muistuttaa myös, että kyseisen asetuksen 10 ja 11 artiklan mukaan julkista liikennettä harjoittavilla yrityksillä, joille on asetettu julkisen palvelun velvoite, on oikeus saada hyvitys velvoitteiden aiheuttamista kielteisistä vaikutuksista.

(42) Neljänneksi CSTP totesi menettelyn aloittamista koskevassa päätöksessä esitetyn valtiontukea koskevan arvioinnin osalta, etteivät Italian julkisen liikenteen markkinat olleet kyseisenä aikana avoimet muihin jäsenvaltioihin sijoittautuneiden yritysten kilpailulle, eikä kauppaan kohdistunut vaikutuksia. Samoin kun otetaan huomioon julkisten paikallisliikennepalvelujen järjestäminen, joka perustuu tietyillä reiteillä yksipuoliseen ja yksinomaiseen toimilupaan, hyvitys ei vääristänyt kilpailua. Alue määräsi standardikustannuksen kilometriä kohti ja toimiluvan saaja hyväksyi sen muiden julkisen palvelun velvoitteiden kanssa, joten sekään ei tuota etua. Toisin kuin liikennöinti- ja kuljetusvelvoitteeseen, yrityksen liikennöintitoiminnan eriyttämisellä ei ole vaikutusta hintavelvoitteeseen. CSTP:n mukaan ainakin kolme neljästä Euroopan unionin tuomioistuimen valtiontuen määrittelyä varten vahvistamasta edellytyksestä jää täyttymättä tässä asiassa.

(43) CSTP katsoo, että hyvityksen soveltuminen sisämarkkinoille oli arvioitava suhteessa asetukseen (ETY) N:o 1191/69, ei perussopimuksiin sisältyviin valtiontukisääntöihin.

(44) Se toteaa ilmoitusvaatimuksesta vapauttamisesta asetuksen (ETY) N:o 1191/69 nojalla, että koska alue oli asettanut hintavelvoitteen yksipuolisesti eivätkä määrät kuulu julkisen palvelun velvoitteiden piiriin palvelusopimuksen nojalla, vaan johtuvat asetuksen (ETY) N:o 1191/69 11 artiklan mukaisen laskutavan moitteettomasta soveltamisesta toimiluvan yhteydessä, hyvityksenä saatu maksu oli vapautettu asetuksen 17 artiklan 2 kohdassa tarkoitetusta ilmoitusvelvollisuudesta.

5. ITALIAN KOMMENTIT KOLMANNEN HUOMAUTUKSIIN

(45) Italian viranomaiset eivät kommentoineet CSTP:n huomautuksia.

6. TUEN ARVIOINTI

6.1 TUEN OLEMASSAOLO

(46) Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen, jäljempänä ”SEUT-sopimus”, 107 artiklan 1 kohdan mukaan ”jäsenvaltion myöntämä taikka valtion varoista muodossa tai toisessa myönnetty tuki, joka vääristää tai uhkaa vääristää kilpailua suosimalla jotakin yritystä tai tuotannonalaa, ei sovellu sisämarkkinoille, siltä osin kuin se vaikuttaa jäsenvaltioiden väliseen kauppaan”.

(47) Tämän vuoksi toimenpide on SEUT-sopimuksen 107 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua tukea, jos seuraavat edellytykset täyttyvät: — etu on valtion myöntämä tai valtion varoista myönnetty, — toimenpide suosii valikoivasti jotakin yritystä tai tuotannonalaa, — toimenpide vääristää tai uhkaa vääristää kilpailua, — toimenpide vaikuttaa jäsenvaltioiden väliseen kauppaan.

6.1.1 Valtion varat ja valtion toimenpiteeksi katsominen

(48) Komissio toteaa, että Consiglio di Staton antama tuomio velvoittaa alueen maksamaan CSTP:lle hyvitystä valtion toimivaltaan kuuluvien linja-autoliikennepalvelujen tarjoamisesta tarkastelujaksolla. Consiglio di Staton nimeämien asiantuntijoiden laskelmien mukaan CSTP on kärsinyt taloudellista haittaa, kun sille on maksettu sille asetetusta hintavelvoitteesta pelkästään vuonna 1998 hyvitystä 4 9 51 838 euroa liian vähän. Alue maksoi määrän CSTP:lle 21 päivänä joulukuuta 2012 tuomiota noudattaakseen.

(49) Se, että kansallinen tuomioistuin velvoitti alueen maksamaan yritykselle hyvityksen, ei tarkoita, etteikö tukea katsottaisi tuomiota noudattaneen alueen toimenpiteeksi, sillä kyseisen valtion kansalliset tuomioistuimet ovat valtion elimiä ja niitä sitoo vilpittömän yhteistyön velvoite (10).

(50) Näin ollen toimenpide on valtion toimenpide, ja hyvityksen maksamiseen käytetyt varat ovat valtion varoja.

6.1.2 Valikoiva taloudellinen etu

(51) Komissio toteaa, että CSTP toteuttaa taloudellista toimintaa eli harjoittaa henkilöliikennettä korvausta vastaan. Näin ollen CSTP:tä on pidettävä SEUT-sopimuksen 107 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuna yrityksenä.

(52) Toimenpidettä olisi lisäksi pidettävä valikoivana, sillä se on tarkoitettu yksinomaan CSTP:n hyödyksi.

(53) Altmark-tuomion (11) mukaan valtion myöntämä tai valtion varoista myönnetty hyvitys, joka on vastike edunsaajayritysten suorittamista sellaisista palveluista, jotka johtuvat julkisen palvelun velvoitteiden täyttämisestä, siten, että kyseiset yritykset eivät todellisuudessa saa taloudellista etua ja että kyseinen toimenpide ei näin ollen aseta kyseisiä yrityksiä edullisempaan kilpailutilanteeseen suhteessa niiden kilpailijayrityksiin, ei ole SEUT-sopimuksen 107 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua tukea, mikäli seuraavat neljä perustetta täyttyvät: — ensinnäkin edunsaajayrityksen tehtäväksi on tosiasiassa annettava julkisen palvelun velvoitteiden täyttäminen ja nämä velvoitteet on määriteltävä selvästi, — toiseksi ne parametrit, joiden perusteella hyvitys lasketaan, on vahvistettava etukäteen objektiivisesti ja läpinäkyvästi, — kolmanneksi hyvitys ei saa ylittää sitä, mikä on tarpeen, jotta voidaan kattaa kaikki ne kustannukset tai osa niistä kustannuksista, joita julkisen palvelun velvoitteiden täyttäminen aiheuttaa, kun otetaan huomioon kyseisestä toiminnasta saadut tulot ja kyseisten velvoitteiden täyttämisestä saatava kohtuullinen voitto, — neljänneksi, kun julkisen palvelun velvoitteiden täyttämisestä vastaavaa yritystä ei valita julkisia hankintoja koskevassa menettelyssä, tarvittavan hyvityksen taso on määritettävä tarkastelemalla sellaisia kustannuksia, joita hyvin johdetulle ja asetettujen julkisen palvelun velvoitteiden täyttämisen kannalta riittävillä välineillä varustetulle keskivertoyritykselle aiheutuisi kyseisten velvoitteiden täyttämisestä, kun otetaan huomioon toiminnasta saadut tulot ja kyseisten velvoitteiden täyttämisestä saatava kohtuullinen voitto.

(54) Altmark-tuomion mukaan kaikkien neljän perusteen on täytyttävä kumulatiivisesti, jotta voidaan sulkea pois taloudellisen edun syntyminen tilanteessa, jossa yritykset saavat hyvitystä niille asetettujen julkisen palvelun velvoitteiden täyttämisestä.

(55) Komissio toteaa ensinnäkin, etteivät Italian viranomaiset tai CSTP kyenneet toimittamaan sille tarkastelujaksoa koskevaa toimeksiantoasiakirjaa eikä CSTP kyennyt täsmentämään sille asetettuja velvoitteita, joita voitaisiin pitää julkisen palvelun velvoitteina, kuten kuvataan tarkemmin 6.2 kohdan i alakohdassa.

(56) Toiseksi komissio katsoo, että koska tarvittavia ja luotettavia tietoja ei ollut käytettävissä, Consiglio di Staton tuomion nojalla myönnetty hyvitys perustuu jälkikäteen suoritettuun laskelmaan, jossa on käytetty nk. induktiivista menetelmää. Tämän vuoksi komissio toteaa, että parametreja, joiden perusteella Consiglio di Staton nimeämät asiantuntijat laskivat oletetusti liian vähäisen määrän, ei ollut määritelty edeltä ja että tämän seurauksena Altmark-tuomion toinen peruste jää täyttymättä ilmoittamatta jätetyn toimenpiteen osalta.

(57) Koska Altmark-tuomion mukaan kaikkien neljän perusteen on täytyttävä kumulatiivisesti, komissiolla ei ole syytä arvioida, ovatko muut kaksi Altmark-perustetta täyttyneet tässä tapauksessa. Näin ollen CSTP:lle tarkastelujaksolla tarjotuista palveluista maksettu lisähyvitys on SEUT-sopimuksen 107 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu valikoiva etu kyseiselle yritykselle.

6.1.3 Kilpailun vääristyminen ja vaikutus jäsenvaltioiden väliseen kauppaan

(58) CSTP totesi huomautuksissaan, etteivät Italian julkisen liikenteen markkinat olleet kyseisenä aikana avoimet muihin jäsenvaltioihin sijoittautuneiden yritysten kilpailulle eikä tarkasteltavana oleva toimenpide vaikuttanut kauppaan tai vääristänyt kilpailua.

(59) Komissio muistuttaa ensinnäkin, että tarkasteltavana oleva toimenpide tuli voimaan 21 päivänä joulukuuta 2012 eli kauan sen jälkeen, kun Italian julkisen henkilöliikenteen markkinat oli avattu kilpailulle. Koska toimenpiteellä on tästä ajankohdasta alkaen ollut vaikutuksia markkinoihin, siitä alkaen arvioidaan myös, onko se voinut vääristää kilpailua tai vaikuttaa jäsenvaltioiden väliseen kauppaan.

(60) Komissio huomauttaa joka tapauksessa, että kuten Altmark-tuomiossa on todettu, useat jäsenvaltiot alkoivat avata joitakin liikennemarkkinoita muihin jäsenvaltioihin sijoittautuneille yrityksille vuonna 1995, ja useat yritykset tarjosivat jo tuolloin paikallisia ja alueellisia liikennepalveluja muissa jäsenvaltioissa kuin omissaan.

(61) Tämän vuoksi on katsottava, että CSTP:lle myönnetty hyvitys saattaa vääristää linja-autolla tarjottavien henkilöliikennepalvelujen kilpailua ja vaikuttaa jäsenvaltioiden väliseen kauppaan siinä määrin, että tällä on kielteistä vaikutusta muihin jäsenvaltioihin sijoittautuneiden kuljetusyritysten mahdollisuuteen tarjota palvelujaan Italiassa. Tämä vahvistaa CSTP:n markkina-asemaa, kun yritys vapautetaan kustannuksista, joista sen olisi muuten vastattava tavanomaisessa toiminnassaan (12).

(62) Komissio katsoo lisäksi, että CSTP toimii myös muilla markkinoilla, erityisesti vuokramarkkinoilla – vaikka CSTP:n mukaan toiminta aloitettiin vasta vuonna 1998 – joten se kilpailee unionin muiden näillä markkinoilla toimivien yritysten kanssa. CSTP:lle annettu hyvitys vääristäisi vääjäämättä kilpailua ja vaikuttaisi jäsenvaltioiden väliseen kauppaan kyseisillä markkinoilla.

(63) Tämän vuoksi komissio katsoo, että toimenpide vääristää kilpailua ja vaikuttaa jäsenvaltioiden väliseen kauppaan.

6.1.4 Päätelmät

(64) Edellä esitetyistä syistä komissio katsoo, että ilmoitettu toimenpide on SEUT-sopimuksen 107 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua valtiontukea.

6.2 ASETUKSESSA (ETY) N:O 1191/69 TARKOITETTU ILMOITUSVELVOLLISUUDESTA VAPAUTTAMINEN

(65) CSTP toteaa, että koska alue oli asettanut hintavelvoitteen yksipuolisesti eivätkä määrät kuulu julkisen palvelun velvoitteiden piiriin palvelusopimuksen nojalla, vaan johtuvat asetuksen (ETY) N:o 1191/69 11 artiklan mukaisen laskutavan moitteettomasta soveltamisesta toimiluvan yhteydessä, hyvityksenä saatu maksu oli vapautettu asetuksen 17 artiklan 2 kohdassa tarkoitetusta ilmoitusvelvollisuudesta. CSTP tunnusti, ettei velvoitteita ollut määritelty toimilupa-asiakirjassa, jossa niitä ei edes mainittu, vaan että ne johtuivat yksinomaan alueen sisäisistä säädöksistä.

(66) Asetuksen (ETY) N:o 1191/69 17 artiklan 2 kohdan perusteella asetuksen nojalla maksettavia hyvityksiä ei koske SEUT-sopimuksen 108 artiklan 3 kohdassa tarkoitettu alustava menettely eli ilmoitusvelvollisuus.

(67) Kuten Combus-tuomio on kuitenkin osoittanut, julkisen palvelun velvoitteista maksettavan hyvityksen käsitettä on kyseisessä säännöksessä (17 artiklan 2 kohta) esitetyn määritelmän mukaan tulkittava hyvin suppeasti (13). Asetuksen (ETY) N:o 1191/69 17 artiklan 2 kohdassa tarkoitettu vapautus ilmoitusmenettelystä koskee ainoastaan yritykselle yksipuolisesti asetuksen 2 artiklan mukaisesti asetetuista julkisen palvelun velvoitteista maksettavaa hyvitystä, joka on laskettu asetuksen 10–13 artiklan (”yleiset hyvitysmenettelyt”) mukaisesti. Vapautusta ei sovelleta 14 artiklassa määriteltyihin julkisia palveluja koskeviin sopimuksiin. Asetuksen (ETY) N:o 1191/69 14 artiklan määritelmän mukaisen julkista palvelua koskevan sopimuksen perusteella maksettava hyvitys on ilmoitettava komissiolle ennen sen täytäntöönpanoa. Jos ilmoitusta ei tehdä, hyvitystä pidetään SEUT-sopimuksen 108 artiklan mukaisesti sääntöjenvastaisesti täytäntöönpantuna tukena.

(68) Jotta voitaisiin todeta, että Italian viranomaiset todella ovat tässä tapauksessa asetuksen (ETY) N:o 1191/69 17 artiklan 2 kohdan nojalla vapautettuja ennakkoilmoituksen tekemisestä, on tarpeen vahvistaa, että i) alue oli tosiasiallisesti asettanut CSTP:lle julkisen palvelun velvoitteen ja ii) mainitusta velvoitteesta maksettu hyvitys oli asetuksen (ETY) N:o 1191/69 mukainen. Komissio tarkastelee seuraavassa molempia kysymyksiä.

i) Yksipuolisesti asetetut julkisen palvelun velvoitteet

(69) Komissio toteaa, etteivät Italian viranomaiset tai CSTP kyenneet toimittamaan sille tarkastelujaksoa koskevaa toimeksiantoasiakirjaa. CSTP toimitti komissiolle ainoastaan sopimuksia, jotka ovat tulleet voimaan vuodesta 2003.

(70) Italian viranomaisten mukaan myönnetyn toimilupasopimuksen malli – joka koski toista yritystä – oli alueella tarkastelujaksolla käytössä ollut vakiomalli. Toimilupamalli oli kuitenkin käytössä huhtikuusta 1972 joulukuuhun 1973 eli yli 20 vuotta ennen tarkastelujaksoa, ja myös ennen kuin aluelaiksi nro 16/1983 muutettu laki nro 151/1981, jonka perusteella CSTP alun perin sai hyvityksen, tuli voimaan. Vaikka toimilupamalli vaikuttaa kattavan eräitä velvoitteita, joita voidaan pitää julkisen palvelun velvoitteina (esimerkiksi 2, 9 ja 10 kohta) ja joita ovat esimerkiksi velvoite antaa alennuksia opiskelijoille, työntekijöille, opettajille ja julkisen ja yksityisen sektorin henkilöstölle sekä velvoite kuljettaa tiettyjä matkustajaluokkia ilmaiseksi, komissiolla ei ole todisteita siitä, että ne todella asetettiin CSTP:lle tarkastelujaksolla, koska tästä ei ole olemassa asiakirjaa. Koska tarjotut palvelut olivat säännöllistä linjaliikennettä, niitä koskevien toimilupien säännöissä, joissa CSTP:lle annettiin yksinoikeus tarjota niitä, vahvistettiin tarjottavien palvelujen ehdot etukäteen. CSTP ei ole toimittanut todisteita siitä, että alue olisi asettanut sille ehdot yksipuolisesti tai että toimija olisi ehdottanut niitä itse vastikkeeksi yksinoikeudesta tarjota palveluja ja alue olisi hyväksynyt ne myöhemmin. Joka tapauksessa Consiglio di Staton nimeämän asiantuntijan käyttämä menetelmä liian vähäisen hyvityksen laskemiseksi ei viittaa tällaisiin velvoitteisiin.

(71) Komissio tarkasteli lisäksi, onko julkisen palvelun velvoitteiden asettaminen johdettavissa aluelaista nro 16/1983, sillä sekä alue että CSTP mainitsevat sen yritykselle tarkastelujaksolla myönnetyn hyvityksen oikeusperustaksi (ks. johdanto-osan 23 ja 40 kappale). Aluelaissa säädetään ainoastaan, että paikalliset yhteisöt tai julkiset tai yksityiset yritykset, jotka tarjoavat julkisia paikallisliikennepalveluja toimilupajärjestelmän puitteissa, voivat saada julkista rahoitusta. Aluelain 2 §:ssä säädetään selkeästi, että yritykset vastaavat itse mahdollisista tappioista ja maksuvajeista, joita (aluelain 2 §:ssä määritellyt) alueen rahoitusosuudet eivät kata.

(72) Komissio toteaa lisäksi, että CSTP:n toimittamissa alueellisissa säädöksissä (ks. johdanto-osan 40 kappale) mainitaan, että CSTP:n ja alueen välillä oli tarkastelujaksolla voimassa tiettyjä sopimusvelvoitteita. Näissä sopimuksissa ei kuitenkaan yksilöidä selkeästi velvoitteita, joita voitaisiin pitää julkisen palvelun velvoitteina, vaikka ne ovat mahdollisia merkkejä niiden olemassaolosta. Sopimusvelvoitteiden olemassaolo myös sulkee pois sen mahdollisuuden, että CSTP:lle olisi asetettu julkisen palvelun velvoitteita yksipuolisesti. Joka tapauksessa Consiglio di Staton nimeämän asiantuntijan käyttämä menetelmä liian vähäisen hyvityksen laskemiseksi ei viittaa tällaisiin velvoitteisiin.

(73) Vaikka Consiglio di Staton nimeämä asiantuntija laski lisähyvityksen asetuksen (ETY) N:o 1191/69 11 artiklan perusteella, komissiolla ei ole hallussaan todisteita, jotka osoittaisivat, että CSTP:lle todella asetettiin hintavelvoitteita. Asetuksen (ETY) N:o 1191/69 2 artiklan 5 kohdan mukaan hintavelvoitteella tarkoitetaan yksinomaan ”kuljetusyritykselle asetettuja velvollisuuksia soveltaa […] julkisen viranomaisen vahvistamia tai hyväksymiä maksuja, jotka ovat ristiriidassa yrityksen taloudellisen edun kanssa ja jotka aiheutuvat tiettyjen hintatoimenpiteiden vahvistamisesta tai kieltäytymisestä muuttaa tällaisia toimenpiteitä”. Hintavelvoitteen määritelmää ei sovelleta ”velvollisuuksiin, jotka johtuvat yleisistä, koko talouselämää koskevista hintapoliittisista toimenpiteistä tai kuljetusmaksuja ja -ehtoja yleisesti koskevista toimenpiteistä, joiden tarkoituksena on kuljetusmarkkinoiden tai niiden osan järjestely”. Komissio tunnustaa, että vuosina 1972/1973 käytetyn toimilupamallin 27 kohdassa vahvistetaan allekirjoittaneeseen toimijaan sovellettavat hinnat, mutta muistuttaa, ettei se ole saanut vastaavaa tarkastelujaksoa koskevaa toimilupamallia tai toimeksiantoasiakirjaa, joka koskisi CSTP:tä ja jonka perusteella voitaisiin päätellä, että sille on asetettu hintavelvoitteita. Komissio katsoo joka tapauksessa, että aluelain nro 16/1983 2 §:n mukaan vuotuinen hyvitys julkisen liikenteen palveluja tarjoaville yrityksille laskettiin jälkikäteen erotuksena vähimmäishinnan soveltamisesta saatavan tuoton ja nk. standardikustannusten välillä (ks. johdanto-osan 23 kappale). Tämän vuoksi komissio katsoo, että aluelaissa säädettiin vähimmäishinnasta, mikä sulkee pois yleisen hintavelvoitteen olemassaolon.

(74) CSTP:lle mahdollisesti asetettuja julkisen palvelun velvoitteita ei ainakaan ollut asetettu yksipuolisesti. Komissio toteaa, että CSTP teki itse aloitteen toimiluvan uusimiseksi kaikkina seitsemänä vuonna tarkastelujakson aikana. Lisäksi kun Consiglio di Staton tuomio julkaistiin vuonna 2009, alue pyysi tuomiota noudattaakseen useaan otteeseen CSTP:tä toimittamaan asiakirjat tai sopimukset, joissa julkisen palvelun velvoitteet asetetaan. CSTP ei kuitenkaan alueen mukaan koskaan vastannut pyyntöihin.

(75) Todisteita ei ole esitetty myöskään tueksi CSTP:n käsitykselle, jonka mukaan toimijoilta edellytettiin reittien liikennöintiä julkisen palvelun velvoitteiden puitteissa, vaikka alue supisti useaan otteeseen standardikustannusten määrää ja toimijoista olisi tehty kantelu julkisen palvelun keskeyttämisen seurauksena. Tämän vuoksi tätä näkemystä ei voida käyttää tapauksessa todisteena yksipuolisen julkisen palvelun velvoitteen asettamisesta.

ii) Hyvityksen soveltuminen yleiseen hyvitysmenettelyyn

(76) Vaikka tässä tapauksessa voitaisiin osoittaa, että CSTP:lle on osoitettu julkisen palvelun velvoitteita yksipuolisesti (vaikka näin ei ole), tällaisista palveluista maksettavan hyvityksen olisi noudatettava asetuksen (ETY) N:o 1191/69 IV jaksossa vahvistettuja yhteisiä hyvitysmenettelyjä, jotta se voitaisiin vapauttaa kyseisen asetuksen 17 artiklan 2 kohdassa tarkoitetusta alustavasta ilmoitusmenettelystä. Komissio katsoo, ettei tämä edellytys täyty.

(77) Ensinnäkin komissio toteaa, että CSTP:lle myönnetty lisähyvitys koskee ainoastaan vuotta 1998. CSTP on myöntänyt, että sillä oli kyseisenä vuonna oletettujen julkisen palvelun velvoitteiden lisäksi myös kaupallista toimintaa, erityisesti vuokrauspalveluja. Komissio toteaa asetuksen (ETY) N:o 1191/69 1 artiklan 5 kohdan a alakohdassa säädetyn, että jos kuljetusyritys harjoittaa sekä liikennettä, jota koskee julkisen palvelun velvoite, että myös muuta toimintaa, julkisiin palveluihin kuuluvan toiminnan on 1 päivästä heinäkuuta 1992 alkaen täytettävä vähintään seuraavat edellytykset: i) kustakin toiminnasta pidetään erikseen kirjanpitoa ja kuhunkin toimintaan kuuluvaa osaa varoista käsitellään voimassa olevien kirjanpitosäännösten mukaisesti, ja ii) menot katetaan käyttötuloilla ja julkisten viranomaisten suorittamilla avustuksilla ja korvauksilla ilman mahdollisuutta siirtää niitä yrityksen eri toimintalohkojen välillä.

(78) Lisäksi komissio toteaa, että unionin tuomioistuimen asiassa Antrop antaman tuomion mukaan tämän säännöksen vaatimukset eivät täyty, jos ”yrityksen kirjanpitotiedoista ei voida tarkasti eritellä sen toiminnasta konsession kohteena olevalla alueella aiheutuneiden kustannusten ja vastaavasta toiminnasta saatujen tulojen välistä erotusta, eikä siten voida laskea niitä lisäkustannuksia, jotka aiheutuvat tämän yrityksen täyttämistä julkisen palvelun velvoitteista” (14).

(79) CSTP ei toimittanut todisteita siitä, että se olisi pitänyt tarkastelujaksolla, erityisesti vuonna 1998, erillistä kirjanpitoa kaupallisesta toiminnastaan. Komissio katsoo lisäksi, että CSTP:n ilmoitus siitä, että tarkastelujaksoa koskevien kirjanpito- ja hallintoasiakirjojen säilyttämisvaatimuksen määräaika on päättynyt, ei riitä perusteluksi lisähyvityksen määrän laskemiselle jälkikäteen induktiivisella menetelmällä. Vaikka osoitettaisiin, että kansallisessa laissa on tällainen vaatimus, se ei saa estää unionin tuomioistuimen oikeuskäytännöstä ja asetuksesta (ETY) N:o 1191/69 johtuvaa velvoitetta, jonka olisi täytyttävä, ennen kuin liikennepalvelujen harjoittajalle maksetaan hyvitystä julkisen palvelun velvoitteista.

(80) Toiseksi komissio toteaa, että asetuksen (ETY) N:o 1191/69 13 artiklan mukaan hyvitys on määrättävä etukäteen. Lisähyvityksen laskeminen jälkeenpäin Consiglio di Staton määräämällä tavalla on vastoin tätä säännöstä, kuten johdanto-osan (54) ja (55) kappaleessa on jo esitetty.

(81) Komissio katsoo edellä esitetyn perusteella, että hyvitys, joka Consiglio di Staton mukaan on maksettava CSTP:lle, ei ollut asetuksen (ETY) N:o 1191/69 IV jaksossa vahvistetun yhteisen hyvitysmenettelyn mukainen eikä se näin ollen ollut vapautettu asetuksen (ETY) N:o 1191/69 17 artiklan 2 kohdassa tarkoitetusta ennakkoilmoitusvelvollisuudesta.

6.3 TUEN SOVELTUVUUS SISÄMARKKINOILLE

(82) Koska ei ole osoitettu, että toimenpide olisi vapautettu ennakkoilmoitusvelvollisuudesta asetuksen (ETY) N:o 1191/69 17 artiklan 2 kohdan nojalla, on tarpeen tarkastella sen soveltuvuutta sisämarkkinoille, koska se on SEUT-sopimuksen 107 artiklan 1 kohdan mukaista valtiontukea 6.1 kohdassa esitetyllä tavalla.

(83) SEUT-sopimuksen 93 artiklassa on sääntöjä, joiden mukaan valtiontuen voidaan katsoa soveltuvan sisämarkkinoille, jos se on tarpeen liikenteen yhteensovittamiseksi tai korvausta julkisten palvelujen käsitteeseen kuuluvien velvoitteiden täyttämisestä, ja se muodostaa erityismääräyksen (lex specialis) suhteessa SEUT-sopimuksen 107 artiklan 3 kohdan suhteen sekä 106 artiklan 2 kohdan suhteen, sillä se sisältää valiontukien soveltumista koskevia erityisiä sääntöjä. Unionin tuomioistuin on todennut, että mainitussa artiklassa katsotaan liikenteelle myönnetty tuki sisämarkkinoille soveltuvaksi ainoastaan tarkoin määritetyissä tapauksissa, jos se ei vahingoita [unionin] yleisiä etuja (15).

(84) Asetus (EY) N:o 1370/2007 tuli voimaan 3 päivänä joulukuuta 2009, ja sillä kumottiin asetus (ETY) N:o 1191/69 ja neuvoston asetus (ETY) N:o 1107/70 (16). Asetusta (EY) N:o 1370/2007 sovelletaan hyvityksiin, joita maksetaan julkisen palvelun velvoitteista rautateiden ja maanteiden julkisten henkilöliikennepalvelujen osalta.

(85) Komissio katsoo, että ilmoitetun toimenpiteen soveltuvuuden perustana olisi oltava asetus (EY) N:o 1370/2007, joka tuli voimaan 3 päivänä joulukuuta 2009 ja jolla kumottiin asetus (ETY) N:o 1191/69, sillä se on tämän päätöksen tekemisajankohtana voimassa oleva säädös (17). Se toteaa myös, että Consiglio di Staton CSTP:lle myöntämä lisähyvitys maksettiin 21 päivänä joulukuuta 2012. Tämä tarkoittaa, että asetus (EY) N:o 1370/2007 oli ollut voimassa jo yli kolme vuotta, kun myönnetty tuki tuli voimaan (18).

(86) Asetuksen (EY) N:o 1370/2007 9 artiklan 1 kohdassa säädetään seuraavaa: ”julkisen henkilöliikenteen harjoittamista tai yleisissä säännöissä vahvistettujen hintavelvoitteiden täyttämistä koskevien julkisista palveluista tämän asetuksen mukaisesti maksettavien korvausten on sovelluttava [sisä]markkinoille. Tällaisista korvauksista ei tarvitse antaa perustamissopimuksen [108 artiklan] 3 kohdassa tarkoitettua tietoa.”

(87) Komissio katsoo jäljempänä esitettävistä syistä, että ilmoitettu hyvitys ei ole asetuksen (EY) N:o 1370/2007 mukainen. Tämän vuoksi sitä ei voida katsoa sisämarkkinoille soveltuvaksi asetuksen 9 artiklan 1 kohdan nojalla.

(88) Ensinnäkin asetuksen (EY) N:o 1370/2007 3 artiklassa säädetään, että kun toimivaltainen viranomainen päättää myöntää valitsemalleen liikenteenharjoittajalle minkä tahansa luonteisen yksinoikeuden ja/tai korvauksen julkisen palvelun velvoitteiden täyttämisestä, tämän viranomaisen on myönnettävä se julkisia palveluhankintoja koskevan sopimuksen puitteissa, ellei julkisen palvelun tarkoituksena ole vahvistaa enimmäishintoja eikä sitä aseteta toimenpiteellä, jota sovelletaan erotuksetta kaikkiin samantyyppisiin julkisiin henkilöliikennepalveluihin tietyllä maantieteellisellä alueella (yleinen sääntö).

(89) Komissio katsoo, ettei tässä asiassa ole esitetty todisteita, jotka osoittaisivat, että CSTP:n ja alueen välillä on sopimuskehys tai että voimassa olisi yleisiä sääntöjä kaikkia matkustajia tai joitakin matkustajaluokkia koskevien enimmäishintojen vahvistamiseksi. Komissio on saanut ainoastaan vuosia 1972–1973 koskevan toimilupasopimuksen mallin, josta ei ole mahdollista saada luotettavia tietoja CSTP:n ja alueen suhteesta tarkastelujaksolla vuosina 1997–2002. Lisäksi komissio huomauttaa, että aluelain nro 16/1983 – jonka sekä alue että CSTP ovat ilmoittaneet tarkastelujaksoa koskevaksi oikeusperustaksi (ks. johdanto-osan 19 ja 36 kappale) – 2 §:n mukaan paikallisliikennepalvelujen tarjoajien saama tuotto perustuu alueen vahvistamiin vähimmäishintoihin, kun taas enimmäishintoja ei mainita lainkaan.

(90) Komissio toteaa näin ollen, ettei asetuksen (EY) N:o 1307/2007 3 artiklaa ole noudatettu.

(91) Toiseksi komissio katsoo, että riippumatta siitä, oliko CSTP tehnyt julkisia palveluja koskevan sopimuksen tai oliko sille asetettu hintavelvoite yleisten sääntöjen soveltamisen perusteella, tapauksessa ei ole noudatettu kaikkia asetuksen (EY) N:o 1370/2007 4 artiklan sääntöjä, joissa määritellään julkisia palveluhankintoja koskevien sopimusten ja yleisten sääntöjen pakollinen sisältö. Esimerkiksi 4 artiklan 1 kohdan b alakohdan mukaan parametrit, joiden perusteella mahdollinen korvaus lasketaan, on määritettävä etukäteen puolueettomalla ja avoimella tavalla siten, että vältetään liiallisia korvauksia. Asetuksen 4 artiklan 1 kohdan c alakohdassa ja 2 kohdassa taas määritellään kustannusten ja tulojen jakamista koskevat järjestelyt. Kuten unionin tuomioistuimen Altmark-tuomion toisen perusteen analysoinnin yhteydessä 6.1 kohdassa on todettu, parametreja, joiden perusteella toinen asiantuntija laski hyvityksen oletetusti liian vähäisen määrän, ei ollut määritelty etukäteen, eikä asetuksen (EY) N:o 1307/2007 4 artiklaa ole näin ollen noudatettu.

(92) Kolmanneksi asetuksen (EY) N:o 1370/2007 6 artiklan 1 kohdassa säädetään, että jos julkisia palveluhankintoja koskeva sopimus on tehty ilman tarjouskilpailua, hyvitys on laskettava asetuksen ja sen liitteen sääntöjen mukaisesti, jotta voidaan varmistaa, etteivät ne ylitä sitä, mikä on tarpeen julkisen palvelun velvoitteiden täyttämisen vuoksi. Asetuksen (EY) N:o 1370/2007 liitteen mukaan korvaus ei saa ylittää määrää, joka vastaa seuraavien taloudellisten vaikutusten määrää yhteensä: julkisen palvelun velvoitteen täyttämisestä johtuvat kustannukset, joista vähennetään kyseessä olevan julkisen palvelun velvoitteen täyttämiseen käytetyssä verkossa syntyneet mahdolliset positiiviset taloudelliset vaikutukset, ja joihin lisätään kohtuullinen voitto. Lisäksi liitteessä vahvistetaan, että kustannukset ja tulot on laskettava voimassa olevien kirjanpito- ja verotussääntöjen mukaisesti. Julkisista palveluista on avoimuussyistä pidettävä erillistä kirjanpitoa (asetuksen (EY) N:o 1370/2007 liitteen 5 kohta).

(93) Kuten johdanto-osan 82 kappaleessa todetaan, CSTP ei pitänyt erillistä kirjanpitoa vuonna 1998 eli vuonna, jona sille oli Consiglio di Staton tuomion mukaan myönnetty hyvitystä. Tämän vuoksi on mahdotonta osoittaa, ettei Italian valtion 21 päivänä joulukuuta 2012 maksama hyvitys ylitä sitä taloudellisten nettovaikutusten määrää, joka vastaa julkisen palvelun velvoitteen täyttämisestä julkisen liikenteen harjoittajan kustannuksiin ja tuloihin aiheutuvia positiivisia tai negatiivisia kokonaisvaikutuksia (asetuksen (EY) N:o 1370/2007 liitteen 2 kohta).

(94) Jos hyvityksen parametreja ei ole vahvistettu ennalta, tarkastelujakson kustannukset on jaettava jälkikäteen sattumanvaraisten olettamien perusteella, kuten on tehty induktiivista menetelmää käyttäen.

(95) Tämän vuoksi komissio katsoo, ettei Consiglio di Staton määräämää lisähyvitystä ole maksettu asetuksen (EY) N:o 1370/2007 mukaisesti, eikä se näin ollen sovellu sisämarkkinoille.

6.4 CONSIGLIO DI STATON MYÖNTÄMÄ HYVITYS EI OLE VAHINGONKORVAUS

(96) Komissio pyysi menettelyn aloittamista koskevassa päätöksessä asianomaisia esittämään näkemyksensä siitä, onko Consiglio di Staton tuomiossa kyse ennemminkin vahingonkorvauksesta, joka maksetaan oletetun oikeuden rikkomisesta, kuin voimassa olevien neuvoston asetusten mukaisesti julkisista palveluista maksettavasta hyvityksestä. Italian viranomaiset tai CSTP eivät esittäneet huomautuksissaan tätä koskevia näkemyksiä.

(97) Komissio katsoo, että tietyissä olosuhteissa vahingonkorvaus, joka on maksettu kansallisten viranomaisten virheen tai sellaisen erityisen menettelytavan vuoksi (19), josta näiden voidaan katsoa olevan vastuussa, ei aiheuta etua eikä sitä sen vuoksi katsota SEUT-sopimuksen 107 artiklan 1 kohdassa tarkoitetuksi valtiontueksi (20). Vahingonkorvaus poikkeaa valtiontuista siten, että sen tarkoituksena on saattaa vahinkoa kärsinyt osapuoli tilanteeseen, joka vallitsi ennen kuin vahinko tapahtui, niin kuin sitä ei olisi tapahtunutkaan (oikeuksien ennalleen palauttaminen). Lisäksi komissio katsoo, että vahingonkorvauksen on perustuttava vahingonkorvauksien yleisiin sääntöihin, jotta sen ei katsottaisi kuuluvan valtiontukisääntöjen soveltamisalaan (21). Komissio muistuttaa, että unionin tuomioistuin on vahvistanut asiassa Lucchini antamassaan tuomiossa, ettei kansallinen tuomioistuin voi soveltaa kansallista lakia, kun tämä soveltaminen ”estäisi esillä olevassa asiassa yhteisön oikeuden soveltamisen, koska sen vuoksi olisi mahdotonta periä takaisin yhteisön oikeuden vastaisesti myönnetty valtiontuki” (22). Tuomion taustalla on periaate, ettei kansallista oikeutta voida soveltaa, jos soveltaminen estää unionin oikeuden asianmukaisen soveltamisen (23).

(98) Komissio toteaa Consiglio di Staton CSTP:lle myöntämästä lisähyvityksestä, että vaikka Consiglio di Staton tuomiolauselmassa ei viitata asetukseen (ETY) N:o 1191/69, tuomiossa mainitaan CSTP:n oikeus saada asetuksen (ETY) N:o 1191/69 6, 10 ja 11 artiklan nojalla hyvitys, jonka määrä hallintoviranomaisten on määriteltävä tiettyjen luotettavien tietojen perusteella. Tämä vaikuttaisi osoittavan, että CSTP:n oikeus saada lisähyvitystä johtuu Consiglio di Staton mukaan yhtä lailla kansallisten viranomaisten virheen tai erityisen menettelytavan aiheuttamaa vahingonkorvausta koskevasta yleisestä säännöstä kuin asetuksesta (ETY) N:o 1191/69 johtuviksi katsotuista oikeuksista.

(99) Komissio katsoo joka tapauksessa, että vahingonkorvaus, jonka Italian viranomaiset ovat myöntäneet CSTP:lle yksipuolisen ja sääntöjenvastaisen julkisen palvelun velvoitteiden asettamisen vuoksi ja joka on laskettu asetuksessa (ETY) N:o 1191/69 säädetyn yhteisen hyvitysmenettelyn perusteella, on SEUT-sopimuksen 107 ja 108 artiklan vastainen. Tämä johtuu siitä, että se aiheuttaisi CSTP:lle tarkastelujaksolla täysin saman tuloksen kuin julkisen palvelun velvoitteesta annettu hyvitys, vaikka kyseisten palvelujen taustalla olevien toimilupien eritelmiä ei ole vapautettu ennakkoilmoitusvelvollisuudesta eivätkä ne ole asetuksen (ETY) N:o 1191/69 tai asetuksen (EY) N:o 1370/2007 sisältöä koskevien vaatimusten mukaiset, kuten edellä on osoitettu. Tällaisen hyvityksen saaminen edistäisi tosiasiallisesti sekä valtiontukisääntöjen että niiden sääntöjen kiertämistä, jotka unionin lainsäätäjä on vahvistanut ja joiden nojalla toimivaltaiset viranomaiset korvaavat toimijoille julkisen palvelun velvoitteen noudattamisesta aiheutuvia kustannuksia näitä velvoitteita asettaessaan tai niitä koskevia sopimuksia tehdessään. Sellaisten vahingonkorvausten myöntäminen, jotka vastaavat yhteensä aiottujen tukien määriä, olisi tosiasiallisesti epäsuoraa valtiontukea, joka katsotaan sääntöjenvastaiseksi ja sisämarkkinoille soveltumattomaksi (24). Unionin yleinen tuomioistuin on katsonut vastaavin perusteluin, että valtiontuen takaisinperimistä koskevat vahingonkorvauslausekkeet ovat valtiontukea (25).

(100) Joka tapauksessa vuotta 1972 koskevan toimiluvan eritelmien mallissa, jonka mukaisesti CSTP tarjosi kyseisiä liikennepalveluja, ei mainittu taloudellisen hyvityksen maksamista. CSTP suostui tarjoamaan palvelunsa toimiluvassa vahvistetuin edellytyksin omalla riskillään. Tätä päätelmää vahvistaa myös aluelain nro 16/1983 2 § , jonka mukaan yritykset vastaavat itse mahdollisista tappioista ja maksuvajeista, joita julkiset rahoitusosuudet eivät kata.

(101) Komissio katsoo sen vuoksi, että Consiglio di Staton tuomiossa ei myönnetä hyvitystä CSTP:n kansallisten viranomaisten virheen tai erityisen menettelytavan vuoksi kärsimästä vahingosta, vaan siinä myönnetään sääntöjenvastaista valtiontukea, joka ei sovellu sisämarkkinoille ja joka kielletään SEUT-sopimuksen 107 artiklan 1 kohdassa.

(102) Komissio katsoo edellä esitetyn perusteella, että ilmoittamatta jätetty toimenpide on SEUT-sopimuksen 107 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua valtiontukea, joka ei sovellu sisämarkkinoille.

7. TUEN TAKAISINPERIMINEN

(103) SEUT-sopimuksen ja unionin tuomioistuimen vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan komissiolla on toimivalta päättää, että jäsenvaltion on poistettava tuki tai muutettava sitä (26), jos komissio on todennut, ettei tuki sovellu sisämarkkinoille. Tuomioistuin on johdonmukaisesti katsonut, että valtion velvollisuudella lakkauttaa tuki, jota komissio pitää sisämarkkinoille soveltumattomana, pyritään palauttamaan aiemmin vallinnut tilanne (27). Tuomioistuin on todennut, että tällainen tavoite on saavutettu, kun tuensaaja on palauttanut sääntöjenvastaisesti myönnetyt tuet ja tämän myötä menettänyt markkinoilla kilpailijoihinsa nähden saamansa edun ja kun ennen tuen maksamista vallinnut tilanne on palautettu (28).

(104) Neuvoston asetuksen (EY) N:o 659/1999 (29) 14 artiklassa säädetään kyseisen oikeuskäytännön perusteella seuraavaa: ”Sääntöjenvastaista tukea koskevissa kielteisissä päätöksissä komissio päättää, että asianomaisen jäsenvaltion on toteutettava kaikki tarpeelliset toimenpiteet tuen perimiseksi takaisin tuensaajalta.”

(105) Tämän seurauksena Italian on perittävä tämän päätöksen kohteena oleva valtiontuki takaisin siltä osin kuin se on jo maksettu CSTP:lle. Italian on myös lisättävä tuen määrään viivästyskorko, joka lasketaan siitä päivästä, jona säännönvastainen valtiontuki on annettu tuensaajan käyttöön (eli 21 päivästä joulukuuta 2012) sen takaisinperintään saakka (30) komission asetuksen (EY) N:o 794/2004 (31) V luvun mukaisesti.

(106) Tämän perusteella komissio,

ON HYVÄKSYNYT TÄMÄN PÄÄTÖKSEN:

1 artikla

Italian tasavallan CSTP:lle Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 108 artiklan 3 kohdan vastaisesti myöntämä 4 9 51 838 euron valtiontuki ei sovellu sisämarkkinoille.

2 artikla

1. Italian tasavallan on perittävä 1 artiklassa tarkoitettu tuki takaisin tuensaajalta.

2. Takaisinperittävistä määristä on maksettava korkoa 21 päivästä joulukuuta 2012 niiden täysimääräiseen takaisinperintään saakka.

3. Korot on laskettava asetuksen (EY) N:o 794/2004 V luvun ja asetuksen (EY) N:o 794/2004 muuttamisesta annetun komission asetuksen (EY) N:o 271/2008 (32) mukaisesti.

4. Italian tasavallan on peruutettava 1 artiklassa tarkoitetun tuen vielä maksamattomat maksusuoritukset, joiden eräpäivä on tämän päätöksen tekopäivän jälkeen.

3 artikla

1. Edellä 1 artiklassa tarkoitettu tuki on perittävä takaisin välittömästi ja tehokkaasti.

2. Italian tasavallan on varmistettava, että tämä päätös pannaan täytäntöön neljän kuukauden kuluessa sen tiedoksiantamisesta.

4 artikla

1. Italian on toimitettava komissiolle kahden kuukauden kuluessa tämän päätöksen tiedoksiantamisesta seuraavat tiedot:

a) tuensaajalta takaisinperittävä kokonaismäärä (tuki ja siitä perittävä korko);

b) tarkka kuvaus toimenpiteistä, jotka on jo toteutettu tai joita suunnitellaan tämän päätöksen noudattamiseksi,

c) asiakirjat, jotka osoittavat, että tuensaaja on määrätty maksamaan tuki takaisin.

2. Italian tasavallan on ilmoitettava komissiolle tämän päätöksen täytäntöön panemiseksi toteutettavien kansallisten toimenpiteiden edistymisestä siihen saakka, kunnes 1 artiklassa tarkoitetun tuen takaisinperintä on saatettu loppuun. Sen on annettava viipymättä komission pyynnöstä tiedot toimenpiteistä, jotka on jo toteutettu tai joita suunnitellaan tämän päätöksen noudattamiseksi. Sen on annettava myös tarkat tiedot tuensaajalta jo perityistä tukimääristä ja koroista.

5 artikla

Tämä päätös on osoitettu Italian tasavallalle.

Tehty Brysselissä 19 päivänä tammikuuta 2015. Komission puolesta Margrethe VESTAGER Komission jäsen

(1) Komission päätös, annettu 20 päivänä helmikuuta 2014, valtiontuesta SA.35843 (2014/C) (ex 2012/NN) – Italia – CSTP:lle julkisen palvelun velvoitteesta maksettava korvaus (EUVL C 156, 23.5.2014, s. 39).

(2) Komissio muistuttaa, että Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 108 artiklan soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä 22 päivänä maaliskuuta 1999 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 659/1999 (EYVL L 83, 27.3.1999, s. 1) 15 artiklan mukaan komission toimivaltuuksiin periä tuki takaisin sovelletaan kymmenen vuoden vanhentumisaikaa, joka alkaa päivästä, jona sääntöjenvastainen tuki on myönnetty tuen saajalle joko yksittäisenä tukena tai osana tukiohjelmaa. Sääntöjenvastaista tukea koskevat komission toimet tai jäsenvaltion komission pyynnöstä toteuttamat toimet keskeyttävät vanhentumisajan.

(3) Neuvoston asetus (ETY) N:o 1191/69, annettu 26 päivänä kesäkuuta 1969, julkisten palvelujen käsitteeseen rautatie-, maantie- ja sisävesiliikenteessä olennaisesti kuuluvia velvoitteita koskevista jäsenvaltioiden toimenpiteistä (EYVL L 156, 28.6.1969, s. 1).

(4) Asetuksen (ETY) N:o 1191/69 4 artiklan 1 kohdassa säädetään seuraavaa: ”Kuljetusyritysten asiana on hakea jäsenvaltioiden toimivaltaisilta viranomaisilta julkisen palvelun velvoitteen lakkauttamista kokonaan tai osittain, jos tällainen velvoite aiheuttaa niille taloudellista haittaa.” Asetuksen 6 artiklan 3 kohdassa säädetään seuraavaa: ”Jäsenvaltioiden toimivaltaisten viranomaisten on tehtävä päätöksensä yhden vuoden kuluessa päivästä, jona liikennöinti- tai kuljetusvelvoitetta koskeva hakemus on jätetty, ja kuuden kuukauden kuluessa päivästä, jona hintavelvoitteita koskeva hakemus on jätetty. Oikeus hyvitykseen syntyy päivänä, jona toimivaltaiset viranomaiset tekevät päätöksensä […]”.

(5) Legge Regionale 25 gennaio 1983, n. 16 Interventi regionali in materia di servizi di trasporto pubblico locale per viaggiatori, saatavissa osoitteessa http://jtest.ittig.cnr.it:8080/cocoon/regioneCampania/xhtml?css=4&doc=/db/nir/RegioneCampania/1983/urn_nir_regione.campania_legge_1983-01-25n16&datafine=19830205

(6) Asetuksen (ETY) N:o 1191/69 10 artiklassa säädetään, että liikennöinti- ja kuljetusvelvoitteeseen liittyvän hyvityksen on vastattava suuruudeltaan yrityksen taloudellisen rasituksen vähenemisen ja sen saamien tulojen vähenemisen erotusta, jos kyseinen velvoite lakkautettaisiin harkittavana olevaksi ajaksi.

(7) Asia C-280/00, Altmark Trans v. Regierungspräsidium Magdeburg, ECLI:EU:C:2003:415.

(8) Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EY) N:o 1370/2007, annettu 23 päivänä lokakuuta 2007, rautateiden ja maanteiden julkisista henkilöliikennepalveluista sekä neuvoston asetusten (ETY) N:o 1191/69 ja (ETY) N:o 1107/70 kumoamisesta (EUVL L 315, 3.12.2007, s. 1).

(9) E-malli (modello E) on asiakirja, joka perustuu yrityksen kirjanpitoon ja joka sisältää vuotuisen julkisen rahoitusosuuden laskemiseen tarvittavat tiedot.

(10) Asia C-527/12, komissio v. Saksan liittotasavalta, ECLI:EU:C:2014:2193, 56 kohta ja mainittu oikeuskäytäntö. Ks. myös tuomio asiassa C-119/05, Lucchini, ECLI:EU:C:2007:434, 59 kohta, johon viitataan johdanto-osan 94 kappaleessa.

(11) Asia C-280/00, Altmark Trans v. Regierungspräsidium Magdeburg, ECLI:EU:C:2003:415, 87 ja 88 kohta.

(12) Asia C-172/03, Heiser, ECLI:EU:C:2005:130, 55 kohta.

(13) Asia T-157/01, Danske Busvognmænd, ECLI:EU:T:2004:76, 77–79 kohta.

(14) Asia C-504/07, Associação Nacional de Transportadores Rodoviários de Pesados de Passageiros (Antrop) ym. v. Conselho de Ministros, Companhia Carris de Ferro de Lisboa SA (Carris) ja Sociedade de Transportes Colectivos do Porto SA (STCP), ECLI:EU:C:2009:290.

(15) Asia 156/77, komissio v. Belgia, ECLI:EU:C:1978:180, 10 kohta.

(16) Neuvoston asetus (ETY) N:o 1107/70, annettu 4 päivänä kesäkuuta 1970, tuen myöntämisestä rautatie-, maantie- ja sisävesiliikenteeseen (EYVL L 130, 15.6.1970, s. 1).

(17) Komissio viittaa tässä suhteessa perusteisiin, jotka on esitetty asiassa C 41/08 (ex NN 35/08) Tanskan liikenneministeriön ja Danske Statsbaner -yrityksen välisistä julkisia liikennepalveluja koskevista sopimuksista 24 päivänä helmikuuta 2010 tehdyn päätöksen 2011/3/EU 307–313 kohdassa (EUVL L 7, 11.1.2011, s. 1). Unionin yleinen tuomioistuin kumosi kyseisen päätöksen asiassa T-92/11, Jørgen Andersen v. komissio (2013, ei vielä julkaistu), antamallaan tuomiolla, johon on haettu muutosta unionin tuomioistuimessa asiassa C-303/13P. Kyseisen muutoksenhaun tuloksella ei ole merkitystä tämän tapauksen tulokseen, koska unionin yleinen tuomioistuin vahvisti tuomiossa, johon haetaan muutosta, että sovellettavat säännöt määräytyvät sen ajankohdan mukaan, jona myönnetty tuki tulee voimaan. Koska tuki on maksettu 21 päivänä joulukuuta 2012, on sovellettava niitä sääntöjä, periaatteita ja arviointiperusteita, joilla valtiontuen soveltuvuutta arvioidaan sinä ajankohtana, jona komissio antaa päätöksensä (ks. tuomion 39 kohta).

(18) Asia C-334/07 P, komissio v. Freistaat Sachsen, tuomio 19.11.2009, Kok., s. I-9465, 50–53 kohta; asia T-3/09, Italia v. komissio, tuomio 3.2.2011, Kok., s. II-95, 60 kohta.

(19) Esimerkiksi rikkomus tai perusteeton etu.

(20) Yhdistetyt asiat 106/87–120/87, Asteris AE ym. vastaan Helleenien tasavalta ja Euroopan talousyhteisö, ECLI:EU:C:1988:457.

(21) Ks. komission 16 päivänä kesäkuuta 2004 antama päätös tuesta Akzo-Nobelille kloorin kuljetusten vähentämiseksi (asia N 304/2003), tiivistelmä: EUVL C 81, 2.4.2005, s. 4; ks. myös komission 20 päivänä joulukuuta 2006 antama päätös asiassa Bedrijfsverplaatsing van autodemontagebedrijf Steenbergen (asia N 575/2005), tiivistelmä: EUVL C 80, 13.4.2007, s. 1.

(22) Asia C-119/05 Lucchini, ECLI:EU:C:2007:434, 59 kohta.

(23) Ks. edellinen alaviite, tuomion 61 kohta.

(24) Lausunto yhdistetyissä asioissa C-346/03 ja C-529/03, Atzeni, 28.4.2005, ECLI:EU:C:2005:256, 198 kohta.

(25) Asia T-384/08, Elliniki Nafpigokataskevastiki AE Chartofylakeiou v. komissio, ECLI:EU:T:2011:650, ja asia T-565/08, Corsica Ferries v. komissio, ECLI:EU:T:2012:415, 23, 114 ja 120–131 kohta. Vrt. myös asia C-111/10, komissio v. neuvosto, ECLI:EU:C:2013:785, 44 kohta.

(26) Asia C-70/72, komissio v. Saksa, tuomio 12.7.1973, Kok., s. 813, 13 kohta.

(27) Yhdistetyt asiat C-278/92, C-279/92 ja C-280/92, tuomio 14.9.1994, Espanja v. komissio, Kok., s. I-4103, 75 kohta.

(28) Asia C-75/97, Belgia v. komissio, tuomio 12.12.1999, Kok., s. I-3671, 64 ja 65 kohta.

(29) Neuvoston asetus (EY) N:o 659/1999, annettu 22 päivänä maaliskuuta 1999, Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 108 artiklan soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä (EYVL L 83, 27.3.1999, s. 1).

(30) Ks. asetuksen (EY) N:o 659/99 14 artiklan 2 kohta.

(31) Komission asetus (EY) N:o 794/2004, annettu 21 päivänä huhtikuuta 2004, Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 93 artiklan soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 659/1999 täytäntöönpanosta (EUVL L 140, 30.4.2004, s. 1).

(32) Komission asetus (EY) N:o 271/2008, annettu 30 päivänä tammikuuta 2008 , Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 93 artiklan soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 659/1999 täytäntöönpanosta annetun asetuksen (EY) N:o 794/2004 muuttamisesta (EUVL L 82, 25.3.2008, s. 1).