Komission asetus (EY) N:o 1556/98, annettu 17 päivänä heinäkuuta 1998, väliaikaisen tasoitustullin käyttöönotosta Intiasta peräisin olevien ruostumattomasta teräksestä valmistettujen tankojen tuonnissa ja väliaikaisen polkumyyntitullin käyttöönotosta Intiasta peräisin olevien ruostumattomasta teräksestä valmistettujen tankojen tuonnissa annetun asetuksen (EY) N:o 1084/98 muuttamisesta



Virallinen lehti nro L 202 , 18/07/1998 s. 0040 - 0054



KOMISSION ASETUS (EY) N:o 1556/98, annettu 17 päivänä heinäkuuta 1998, väliaikaisen tasoitustullin käyttöönotosta Intiasta peräisin olevien ruostumattomasta teräksestä valmistettujen tankojen tuonnissa ja väliaikaisen polkumyyntitullin käyttöönotosta Intiasta peräisin olevien ruostumattomasta teräksestä valmistettujen tankojen tuonnissa annetun asetuksen (EY) N:o 1084/98 muuttamisesta EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO, joka ottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen, ottaa huomioon muista kuin Euroopan yhteisön jäsenvaltioista tapahtuvalta tuetulta tuonnilta suojautumisesta 6 päivänä lokakuuta 1997 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 2026/97 (1) ja erityisesti sen 12 artiklan, ottaa huomioon polkumyynnillä muista kuin Euroopan yhteisön jäsenvaltioista tapahtuvalta tuonnilta suojautumisesta 22 päivänä joulukuuta 1995 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 384/96 (2), sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna asetuksella (EY) N:o 905/98 (3), ja erityisesti sen 7 artiklan, on kuullut asiassa neuvoa-antavaa komiteaa, sekä katsoo seuraavaa: A. MENETTELY (1) Komissio ilmoitti elokuussa 1997 Euroopan yhteisöjen virallisessa lehdessä julkaistulla ilmoituksella (4) jäljempänä "menettelyn aloittamista koskeva ilmoitus"; polkumyynnin vastaisen menettelyn aloittamisesta Intiasta peräisin olevien ruostumattomasta teräksestä valmistettujen tankojen, jäljempänä "terästangot", tuonnissa yhteisöön ja pani vireille asiaa koskevan tutkimuksen. (2) Menettely aloitettiin valituksen perusteella, jonka oli tehnyt Euroopan rauta- ja terästeollisuuden liitto (Eurofer) edustaen tuottajia, joiden tuotanto muodostaa pääosan yhteisön terästankojen tuotannosta. Valitakseen sisältyneet todisteet polkumyynnistä ja siitä aiheutuvasta merkittävästä vahingosta katsottiin riittäviksi oikeuttamaan menettelyn aloittaminen. (3) Komissio ilmoitti menettelyn aloittamisesta virallisesti niille yhteisön tuottajille, vientiä harjoittaville tuottajille ja tuojille, joita asian tiedettiin koskevan, sekä viejämaan edustajille ja valituksen tekijälle; asianomaisille osapuolille annettiin tilaisuus esittää kantansa kirjallisesti ja pyytää saada tulla kuulluiksi. Intian hallitus, useat intialaiset vientiä harjoittavat tuottajat ja eräät yhteisön tuottajat, tuojat ja tavarantoimittajat esittivät kantansa kirjallisesti. Kaikille osapuolille, jotka esittivät kuulemispyynnön menettelyn aloittamista koskevassa ilmoituksessa asetetussa määräajassa, annettiin mahdollisuus tulla kuulluiksi. (4) Komissio lähetti kyselylomakkeen kaikille osapuolille, joita asian tiedettiin koskevan, ja sai vastauksia Intian hallitukselta sekä monilta yhteisössä ja Intiassa toimivilta yrityksiltä. (5) Komissio hankki ja tarkisti kaikki alustavan tutkimuksensa kannalta tarpeellisina pitämänsä tiedot ja suoritti tutkimuksia seuraavien yritysten toimitiloissa: a) Yhteisön tuottajat - Cogne Acciai Speciali Srl, Aosta, Italia - Krupp Edelstahlprofile GmbH, Siegen, Saksa - Rodacciai Spa, Bosisio Parrini, Italia - Sprint Metal Edelstahlziehereien GmbH, Hemer, Saksa - Trafilerie Bedini Srl, Peschiera Borromeo, Italia - Ugine-Savoie SA, Ugine, Ranska. Rodacciai Spa -yritys perui lupauksensa yhteistyössä toimimisesta toimitiloihinsa tehdyn tarkastuskäynnin aikana, eikä sen toimittamia tietoja voitu siten ottaa tutkimuksessa huomioon. b) Intian viranomaiset - Ministry of Commerce, New Delhi - Undersecretariat for Customs, New Delhi - Ministry of Finance, New Delhi. c) lntialaiset vientiä harjoittavat tuottajat - Bhansali Bright Bars Pvt Ltd, Mumbai - Facor (Ferro Alloys Corp. Ltd), Nagpur - Grand Foundry Ltd, Mumbai - Isibars Ltd, Mumbai - Mukand Ltd, Mumbai - Panchmahal Steel Ltd, Baroda - Raajratna Metal Industries Ltd, Ahmedabad - Venus Wire Industries Ltd, Mumbai - Viraj Alloys Ltd, Mumbai. d) Vientiä harjoittaviin intialaisiin tuottajiin etuyhteydessä olevat yhteisön tuojat - Isibars GmbH, Düsseldorf, Saksa - Mukand International Ltd, London, Yhdistynyt kuningaskunta. e) Yhteisön tuojat, jotka eivät ole etuyhteydessä vientiä harjoittaviin intialaisiin tuottajiin - Thyssen Schulte GmbH, Dortmund, Saksa - Ibero Edelstahlhandel & Co KG, Mülheim, Saksa - Metaalcompagnie "Brabant", Valkenswaard, Alankomaat. Tutkimuksen aikana todettiin, että Ibero Edelstahlhandel ja Thyssen Schulte olivat itse asiassa etuyhteydessä yhteisön tuottajiin. (6) Tukia koskeva tutkimus kattoi 1 päivän lokakuuta 1996 ja 30 päivän kesäkuuta 1997 välisen ajanjakson, jäljempänä "tutkimusajanjakso". Vahinkoa koskeva tutkimus kattoi ajanjakson vuodesta 1994 tutkimusajanjakson loppuun. (7) Komissio pani 30 päivänä elokuuta 1997 vireille samaa Intiasta peräisin olevaa tuotetta koskevan polkumyynnin vastaisen tutkimuksen (5). Tämä tutkimus on edelleen käynnissä; väliaikainen polkumyyntitulli on otettu käyttöön komission asetuksella (EY) N:o 1084/98 (6). B. TARKASTELTAVANA OLEVA TUOTE JA SAMANKALTAINEN TUOTE 1. Tarkasteltavana oleva tuote (8) Tarkastelun kohteena ovat ruostumattomasta teräksestä valmistetut tangot, jotka eivät ole enempää valmistettuja kuin kylmänä muokattuja tai kylmänä viimeisteltyjä ja joissa on vähintään 2,5 painoprosenttia nikkeliä ja jotka ovat poikkileikkaukseltaan ympyrän muotoisia, sekä poikkileikkaukseltaan muun muotoiset vastaavat tangot; nämä tuotteet luokitellaan tällä hetkellä CN-koodeihin 7222 20 11, 7222 20 21, 7222 20 31 ja 7222 20 81. (9) Ruostumattomassa teräksessä on runsaasti nikkeliä, kromia ja joskus myös molybdeeniä. Nämä seosaineet suojaavat ruostumatonta terästä korroosiolta. Terästankoja käytetään useilla tuotannonaloilla kuten autoteollisuudessa, rakentamisessa, koneenrakennuksessa ja kemianteollisuudessa. (10) Erilaisia terästankotyyppejä, jotka eroavat toisistaan seosainepitoisuudeltaan, muodoltaan, toleranssiltaan ja läpimitaltaan, on runsaasti. Kaikki nämä erilaiset tyypit voidaan kuitenkin laajasti ottaen luokitella terästangoiksi, koska ne ovat fyysisiltä, kemiallisilta ja teknisiltä perusominaisuuksiltaan samanlaisia ja koska niiden käyttötarkoitus ja jakelukanavat ovat samat. Niitä voidaan tästä syystä pitää tässä tutkimuksessa yhtenä ainoana tuoteluokkana. 2. Samankaltainen tuote (11) Komissio totesi, että Intiassa tuotetut ja myydyt terästangot ja yhteisössä tuotetut ja myydyt terästangot ovat tosiasiallisesti samanlaisia fyysisiltä ominaispiirteiltään ja käyttötarkoitukseltaan, minkä vuoksi ne ovat neuvoston asetuksen (EY) N:o 2026/97, jäljempänä "perusasetus", 1 artiklan 5 kohdassa tarkoitettuja samankaltaisia tuotteita. C. TUET 1. Johdanto (12) Komissio tutki valituksen sisältämien tietojen ja komission kyselylomakkeeseen saatujen vastausten perusteella seuraavaa viittä järjestelmää, joissa valituksen mukaan on myönnetty vientitukia: - passbook-järjestelmä - tuontitulleja koskevat hyvitykset - tuotantohyödykkeiden tuonti etuustullein - vientiteollisuuden vapaa-alueet / vientiin suuntautuneet yksiköt - vapautus tuloverosta. (13) Ensimmäiset neljä järjestelmää perustuvat vuonna 1992 annettuun ja 7 päivänä elokuuta 1992 voimaan tulleeseen ulkomaankauppalakiin (Foreign Trade (Development and Regulation) Act), jolla kumottiin tuonti- ja vientivalvontalaki (Imports and Exports Control Act) vuodelta 1947. Ulkomaankauppalaissa valtuutetaan Intian viranomaiset antamaan vienti- ja tuontipolitiikkaa koskevia tiedotuksia. Niistä esitetään tiivistelmä vienti- ja tuontipolitiikkaa koskevissa asiakirjoissa, joita laaditaan joka viides vuosi ja päivitetään vuosittain. Tämän tapauksen tutkimusajanjaksoa koskee kaksi vienti- ja tuontipolitiikka-asiakirjaa; ne ovat vuosia 1992-1997 ja 1997-2002 koskevat viisivuotissuunnitelmat. Viimeksi mainittu tuloveroja koskeva järjestelmä perustuu vuonna 1961 annettuun tuloverolakiin (Income Tax Act), jota muutetaan vuosittain rahoituslailla (Finance Act). (14) Intian nykyisen vienti- ja tuontipolitiikan tavoitteet ovat: - nopeuttaa maan siirtymistä maailmanmarkkinoihin suuntautuneeksi dynaamiseksi taloudeksi laajenevien maailmanmarkkinoiden mahdollisimman tehokkaaksi hyödyntämiseksi, - edistää kestävää talouskasvua varmistamalla tuotannon lisäämiseen tarvittavien tärkeimpien raaka-aineiden, välituotteiden, kulutustavaroiden ja tuotantohyödykkeiden saatavuus, - edistää Intian maatalouden, teollisuuden ja palveluiden teknologista tasoa ja tehokkuutta niiden kilpailukyvyn parantamiseksi ja uusien työllisyysmahdollisuuksien luomiseksi, sekä edistää kansainvälisesti hyväksyttyjen laatustandardien noudattamista, - tarjota kuluttajille hyvälaatuisia tuotteita kohtuulliseen hintaan. (15) Komissio tarkasteli kyseistä viittä järjestelmää asianomaisissa vienti- ja tuontipolitiikkaa koskevissa suunnitelmissa vahvistettujen politiikkojen ja vuoden 1961 tuloverolain, sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna, perusteella. 2. Passbook-järjestelmä (Passbook Scheme, PBS) (16) Passbook- järjestelmä (Passbook scheme, PBS) on eräs vienti- ja tuontipolitiikan väline, jolla tuetaan vientiä. PBS tuli voimaan 30 päivänä toukokuuta 1995. a) Tukikelpoisuus (17) PBS:ää voivat käyttää viejät, jotka valmistavat tuotteensa Intiassa ja vievät ne sitten maasta, jäljempänä "valmistajaviejät", sekä viejät, jotka ovat valmistajia tai vain kauppiaita ja joille on myönnetty kauppahuonetodistus Export House/Trading House/Star Trading House/Super Star Trading House Certificat. Viimeksi mainittujen viejien, jotka on määritelty vienti- ja tuontipolitiikkaa koskevassa asiakirjassa, on esitettävä erityinen todiste aiemmasta vientitoiminnasta. b) Toteutus käytännössä (18) Jokainen tukikelpoinen viejä voi tehdä niin kutsuttua passbookia koskevan hakemuksen. Se on kirja, johon kirjataan tullien hyvitys- ja veloitusmäärät. Se myönnetään ilman eri toimenpiteitä, jos yritys on tunnustettu valmistajaviejä tai hyväksytty vienti- tai tuontiyritys. (19) Viejä voi pyytää lopputuotteiden viennin osalta hyvitystä, joka voidaan käyttää myöhempien tuontitullien maksamiseen. Intian viranomaisten vientituotteille asettamien tuotantopanoksia ja myyntiä koskevien vakionormien (Standard Input/Output norms) mukaisesti myönnettävän hyvityksen määrää laskettaessa otetaan huomioon monta tekijää. Tuotantopanoksia ja myyntiä koskevissa vakionormeissa vahvistetaan ne määrät tavanomaisesti tuotuja raaka-aineita, jotka tarvitaan yhden lopputuoteyksikön tuottamiseen. Normit vahvistaa erityinen lisenssikomitea (Special Advance Licensing Committee) tuotantomenetelmän teknisen tarkastelun ja yleisten tilastotietojen perusteella. Hyvitys myönnetään tuotantopanoksia ja myyntiä koskevia vakionormeja soveltaen siihen määrään asti, joka vastaa Intian teollisuuden vientituotteiden tuotannossa käyttämistä tavanomaisesti maahantuoduista tuotantopanoksista kannettavaa perustullia. Eräs toinen tekijä on ns. vähimmäisarvonlisä (Minimum Value Addition, MVA). MVA on vähimmäisarvo, joka intialaisen tuottajan on lisättävä (kotimaassa tuotettujen tuotantopanoksien tai työvoimakustannusten kautta) maahantuotujen tuotantopanoksien arvoon lopputuotteiden tuotannon osalta. Intian viranomaiset ovat vahvistaneet MVA:n määräksi kyseisten tuotteiden viennin osalta 33 prosenttia. (20) Myönnetty hyvitys kirjataan passbookiin ja se voidaan käyttää minkä tahansa tavaroiden (raaka-aineet, tuotantohyödykkeet jne.) tulevien tuontitullien kuittaamiseen lukuun ottamatta kuitenkaan vienti- ja tuontipolitiikassa määriteltyyn kiellettyjen tuontitavaroiden luetteloon (Negative List of Imports) sisältyviä tavaroita. Luettelossa määrätään tavarat, joita joko ei saa tuoda tai jotka saa tuoda ainoastaan sen jälkeen, kun Intian viranomaiset ovat antaneet tuojalle erityisen lisenssin. Tuoduilla tavaroilla ei tarvitse olla yhteyttä viejän tosiasialliseen tuotantoon ja ne voidaan myydä Intian markkinoilla. (21) Passbook-hyvityksiä ei voi siirtää. Passbook on voimassa kahden vuoden ajan sen antamispäivästä. Kahden vuoden ajanjakson päättyessä mahdollisesti jäljellä oleva hyvitys on käytettävä seuraavan 12 kuukauden aikana. Kolmannen vuoden päättyessä käyttämätön hyvitysmäärä raukeaa. Kyseisen yleisen aikataulun puitteissa ei ole asetettu määräaikaa erityisen vientitoimen osalta tehtäville hyvityspyynnöille. (22) Kun kaikki passbook-hyvitykset on käytetty, passbook suljetaan ja sen haltijan on suoritettava toimivaltaiselle viranomaiselle maksu. (23) Intian viranomaiset ilmoittivat PBS:n liittyvään kyselylomakkeeseen vastatessaan, että kyseisessä järjestelmässä viejälle palautetaan tuonnista kannettavat maksut vientituotteiden osalta, mutta tuonnista kannettavia maksuja ei peruuteta viejämaassa kulutukseen tarkoitetun samankaltaisen tuotteen osalta, ja että tässä suhteessa järjestelmä on neuvoston asetuksen (EY) N:o 3284/94 (tukeen vastainen asetus) mukainen. (24) On pantava merkille, että tässä suhteessa ei ole eroa viimeksi mainitun, jo kumotun asetuksen, ja sen korvanneen perusasetuksen välillä. Perusasetuksen 2 artiklan 1 kohdan ii) alakohdassa säädetään, että tukena ei pidetä vientiin menevän tuotteen vapauttamista veroista ja maksuista, jos vapauttaminen on myönnetty perusasetuksen liitteiden I, II ja III säännösten mukaisesti. Liitteen I (vientitukea koskeva esimerkkiluettelo) i alakohdassa täsmennetään, että sellainen tuontimaksujen peruuttaminen tai palauttaminen, joka on määrältään suurempi kuin sellaisista tuoduista tuotantopanoksista kannettujen maksujen määrä, jotka käytetään vientituotteen tuotannossa, on vientitukea. Perusasetuksen liitteessä II säädetään, että kun tutkimuksen suorittavat viranomaiset tarkastelevat tuotantopanoksien käyttämistä tuotannossa, näiden on määriteltävä, ovatko viejämaan viranomaiset ottaneet käyttöön järjestelyn tai menettelyn sen tarkistamiseksi, mitä tuotantopanoksia käytetään vientituotteen tuotannossa. Mainittua järjestelmää ei tässä tapauksessa ole käytössä. Itse asiassa kyseisten tuotteiden viejille Intiassa passbook-hyvitysten muodossa myönnetty etuus lasketaan automaattisesti tuotantopanoksia ja myyntiä koskevien vakionormien perusteella riippumatta siitä, onko tuotantopanokset maahantuotu, onko niistä maksettu tulli tai onko ne tosiasiallisesti käytetty vientituotteiden tuotantoon. Viejä ei ole velvoitettu tuomaan tosiasiallisia tuotantopanoksia tai käyttämään tuotuja tavaroita tuotannossa. PBS:ssä lopputuotteen viejälle myönnetään hyvitysmäärä, joka perustuu sellaiseen tullin määrään, joka katsotaan kannetuksi lopputuotteen tuotannossa käytetyistä tavanomaisesti tuoduista tuotantopanoksista. Kyseinen hyvitysmäärä voidaan käyttää minkä tahansa tuotteen myöhemmästä tuonnista kannettavan tullin kuittaamiseen. Viejä saa etua kaatamattomina tulleina minkä tahansa tuotteen (raaka-aineiden tai tuotantohyödykkeiden) tuonnista. Kyseisessä järjestelmässä viejä voi siis maahantuoda tavaroita maksamatta tullia, jos se on aiemmin harjoittanut tavaroiden vientiä. Sen vuoksi PBS ei ole perusasetuksen liitteen I i alakohdan tai liitteen II mukainen peruutus- tai palautusjärjestelmä. c) PBS:ää koskevat päätelmät (25) PBS ei ole perusasetuksen säännösten mukaisesti sallittu peruutus- tai palautusjärjestelmä taikka korvaavien tuotantopanosten palautusjärjestely, sillä passbook-hyvitystä ei lasketa suhteessa tuotannossa tosiasiallisesti käytettäviin tuotantopanoksiin. Lisäksi viejä ei ole velvoitettu tuomaan tuotannossa käytettäviä tavaroita tullitta. Vaikka oletettaisiin, että kyseinen järjestelmä olisi tullinperuutus- tai tullinpalautusjärjestelmä taikka korvaavien tuotantopanosten palautusjärjestely, käyttöön ei ole otettu perusasetuksen liitteen I i alakohdan sekä liitteiden II ja III mukaista järjestelyä tai menettelyä sen tarkistamiseksi, mitkä tuotantopanokset käytetään vientituotteen tuotannossa. Perusasetuksen liitteessä II olevan II kohdan 5 alakohdassa ja liitteessä III olevan II kohdan 3 kohdassa säädetään, että kun on käynyt ilmi, että viejämaan viranomaiset eivät ole ottaneet käyttöön kyseistä järjestelmää, viejämaan on tavallisesti suoritettava tosiasiallisesti käytettyihin tuotantopanoksiin tai todellisuudessa tapahtuneisiin maksusuorituksiin perustuva uusi tutkimus sen määrittämiseksi, onko maksuja palautettu liikaa. Intian viranomaiset eivät suorittaneet kyseistä tutkimusta. Sen vuoksi komissiokaan ei tutkinut, oliko vientituotteen tuotannossa käytettyjen tuotantopanosten tuonnista aiheutuvia maksuja tosiasiallisesti palautettu liikaa. (26) Järjestelmä merkitsee tukea, sillä kantamattomien tuontitullien muodossa ilmenevästä Intian viranomaisten taloudellisesta tuesta koituu etua passbookin haltijalle, joka voi tuoda tavaroita tullitta käyttämällä viennin ansiosta saatuja hyvityksiä. Se on oikeudellisesti vientituloksesta riippuva tuki ja sen vuoksi se katsotaan erityiseksi tueksi perusasetuksen 3 artiklan 4 kohdan a alakohdan mukaisesti. Katsotaan myös, että vähimmäisarvonlisää koskeva vaatimus (ks. johdanto-osan 19 kappale) edellyttää kotimaisten tavaroiden käyttämistä tuontitavaroiden sijasta. PBS on tältä osin perusasetuksen 3 artiklan 4 kohdan b alakohdan mukainen erityinen tuki. (27) Intian viranomaiset ilmoittivat alkuvuodesta 1997, että PBS oli tosiasiallisesti päättynyt ja että hyvityspyyntöjä ei voinut enää tehdä 31 päivän maaliskuuta 1997 jälkeen tapahtuvien vientitoimien osalta. Viejä voi kuitenkin edelleen käyttää myönnettyä passbookia kolmen vuoden ajan sen antamispäivästä. Ennen 31 päivää maaliskuuta 1997 toteutettuja vientitoimia koskevien hyvityspyyntöjen tekemiselle ei ole asetettu määräaikaa. Vaikka järjestelmän soveltaminen sellaisenaan on teknisesti päättynyt, viejät voivat edelleen hyötyä siitä tuomalla tavaroita tullitta siihen saakka, kun kaikki hyvitykset on käytetty, viimeistään kuitenkin 31 päivään maaliskuuta 2000. Näissä olosuhteissa katsotaan, että järjestelmälle voidaan asettaa tasoitustulli. d) Tuen määrän laskeminen (28) Viejien saama etu on laskettu sen tullimäärän perusteella, joka normaalisti olisi kertynyt tutkimusajanjaksona harjoitetusta tuonnista, mutta jota ei PBS:n puitteissa kannettu. Jotta saataisiin selville edunsaajan saama kokonaishyöty, kyseistä määrää on oikaistu lisäämällä siihen tutkimusajanjaksona kertynyt korko. Koska tullivapautuksista saadaan etua säännöllisesti tutkimusajanjakson aikana, ne vastaavat avustusten sarjaa. Vakiintuneena käytäntönä on heijastaa kertaluonteisena avustuksena saatu etu edunsaajaan lisäämällä vuotuinen markkinakorko avustuksen nimellismäärään olettaen, että avustus on tehty tutkimusajanjakson ensimmäisenä päivänä. Tässä tapauksessa on kuitenkin selvää, että yksittäisiä avustuksia voidaan myöntää milloin tahansa tutkimusajanjakson ensimmäisen ja viimeisen päivän välillä. Näin ollen sen sijasta, että lisättäisiin vuotuinen korko koko määrään, on aiheellista olettaa, että keskimääräinen avustus olisi saatu tutkimusajanjakson keskivaiheilla ja sen vuoksi koron olisi koskettava kuuden kuukauden ajanjaksoa ja oltava siten määrältään puolet vuotuisesta markkinakorosta tutkimusajanjakson aikana Intiassa eli 7,29 prosenttia. Kyseinen määrä (kantamattomat tullit ja korko) on jaettu tutkimusajanjakson kokonaisviennille. Yhdeksän yritystä käytti kyseistä järjestelmää tutkimusajanjaksona. Ne saivat 0,2-84,5 prosentin määräisiä tukia. Vähennys tuen saamiseen liittyvien kulujen perusteella tehtiin kaikille vähennystä hakeneille. Yksi yritys haki lisävähennystä tuen hakemiseen liittyvien kulujen perusteella. Kyseiset kulut olivat PBS-hakemusten käsittelyyn liittyviä konsulttipalkkioita. Perusasetuksen 7 artiklan 1 kohdan a alakohdan mukaisesti vähennys voidaan myöntää sellaisten kulujen perusteella, jotka olivat välttämättömiä tuen saamisen kannalta. Koska yritykset voivat saada tukea käyttämättä ulkopuolisia konsultteja, vähennyshakemus ei ollut oikeutettu. Facor-yrityksen (Ferro Alloys Corporation Ltd) toimittamat järjestelmää koskevat tarkastettavissa olevat tiedot olivat epätäydelliset. Kyseisen yrityksen PBS:ssä saamia tukia koskevat alustavat päätelmät on tehty perusasetuksen 28 artiklan 1 kohdan mukaisesti käytettävissä olleiden tietojen perusteella. Koska riippumattomista lähteistä saatua muuta luotettavaa tietoa ei ollut käytettävissä ja haluttiin välttää yhteistyöstä kieltäytymisen palkitseminen, kyseiseen yritykseen katsottiin aiheelliseksi soveltaa korkeinta muille yhteistyössä toimineille yrityksille vahvistettua PBS:n etuusmäärää eli 84,5 prosenttia. 3. Tuontitulleja koskevat hyvitykset (Duty Entitlement Passbook Scheme, DEPB) (29) Toinen vientiin liittyvää tukea koskeva vienti- ja tuontipolitiikan väline on DEPB, joka tuli voimaan 7 päivänä huhtikuuta 1997. DEPB:illä korvattiin PBS, josta luovuttiin 31 päivänä maaliskuuta 1997. DEPB:ä on kahta tyyppiä: - vientiä edeltävä DEPB - viennin jälkeinen DEPB. a) Vientiä edeltävä DEPB (30) Vientiä edeltävää DEPB:iä voivat käyttää valmistajaviejät (jokainen intialainen valmistaja, joka harjoittaa vientiä) tai valmistajiin etuyhteydessä olevat kauppiasviejät (kauppiaat). Ollakseen tukikelpoinen kyseisessä järjestelmässä yrityksen on täytynyt harjoittaa vientiä kolmen vuoden ajan ennen hyvityspyynnön jättämistä. Kyseisen tuotteen tuottajista tai viejistä yksikään ei hakenut tai käyttänyt vientiä edeltävää DEPB-järjestelmää. Tämän vuoksi komission ei tarvitse tässä yhteydessä arvioida kyseistä järjestelmän osaa. b) Tukikelpoisuus viennin jälkeisessä DEPB:ssä (31) Viennin jälkeinen DEPB on lähes samanlainen kuin edellä kuvattu vientiä edeltävä DEPB. Sitä voivat käyttää valmistajaviejät (jokainen intialainen valmistaja, joka harjoittaa vientiä) tai kauppiasviejät (kauppiaat). c) Viennin jälkeisen DEPB:n toteutus käytännössä (32) Kyseisessä järjestelmässä tukikelpoiset viejät voivat pyytää hyvityksiä, jotka lasketaan tiettynä prosenttimääränä maastavietyjen lopputuotteiden arvosta. Intian viranomaiset ovat vahvistaneet kyseiset DEPB-prosentit useimmille tavaroille (myös tarkasteltavana oleville tuotteille) tuotantopanoksia ja myyntiä koskevien vakionormien perusteella. Lisenssi, josta ilmenee hyvityksen määrä, annetaan ilman eri toimenpiteitä. Viennin jälkeinen DEPB mahdollistaa kyseisten hyvitysten käytön kaikkien muiden kuin kiellettyjen tuontitavaroiden luettelossa mainittujen tavaroiden (esimerkiksi raaka-aineet tai tuotantohyödykkeet) myöhempään tuontiin. Kyseiset tuontitavarat voidaan myydä kotimaan markkinoilla (jolloin niihin sovelletaan liikevaihtoveroa) tai ne voidaan käyttää muuten. DEPB-hyvitykset ovat vapaasti siirrettävissä. DEPB-lisenssi on voimassa 12 kuukauden ajan sen antamispäivästä. (33) Kun kaikki hyvitykset on käytetty, yrityksen on suoritettava toimivaltaiselle viranomaiselle maksu. d) Viennin jälkeistä DEPB:ää koskeva päätelmä (34) Kyseinen järjestelmä on selvästi sidoksissa vientitulokseen. Kun yritys vie tavaroita, sille myönnetään hyvitys, jonka se voi käyttää minkä tahansa tavaroiden (raaka-aineiden tai tuotantohyödykkeiden) myöhemmästä tuonnista aiheutuvien tullien kuittaamiseen. Kuten PBS, sekään ei ole sallittu tullinpalautusjärjestelmä tai korvaavien tuotantopanosten palautusjärjestely edellä johdanto-osan 25 kappaleessa mainituista syistä. Järjestelmä merkitsee tukea, sillä kantamattomien tuontitullien muodossa ilmenevästä Intian viranomaisten taloudellisesta tuesta koituu etua yritykselle, joka voi tuoda tavaroita tullitta. Se on oikeudellisesti vientituloksesta riippuva tuki ja sen vuoksi se katsotaan erityiseksi tueksi perusasetuksen 3 artiklan 4 kohdan a alakohdan mukaisesti. e) Tuen määrän laskeminen viennin jälkeisessä DEPB:ssä (35) Tutkimusajanjakson aikana eräät yritykset hakivat viennin jälkeiseen DEPB-järjestelmään liittyvää tukea. Tukea ei kuitenkaan käytetty tutkimusajanjakson aikana, joten niistä ei ole kertynyt tasoitettavaa etua. Tämän vuoksi mitään tämän järjestelmän vahingon korjaavaa marginaalia ei ole otettu käyttöön. 4. Tuotantohyödykkeiden tuonti etuustullein (Export Promotion Capital Goods Scheme, EPCGS) (36) Vientiin liittyvää tukea koskevia vienti- ja tuontipolitiikan välineitä on myös EPCGS, joka tuli voimaan 1 päivänä huhtikuuta 1990 ja jota muutettiin 5 päivänä kesäkuuta 1995. a) Tukikelpoisuus (37) EPCGS:ää voivat käyttää valmistajaviejät (jokainen intialainen valmistaja, joka harjoittaa vientiä) tai kauppiasviejät (kauppiaat). Myös kauppiasviejiin etuyhteydessä olevat valmistajat ovat voineet käyttää järjestelmää 1 päivästä huhtikuuta 1997 lähtien. b) Toteutus käytännössä (38) Jotta yritys voi käyttää järjestelmää, sen on esitettävä toimivaltaisille viranomaisille yksityiskohtaiset tiedot maahantuotavien tuotantohyödykkeiden tyypistä ja arvosta. Yritys voi tuoda tuotantohyödykkeitä joko tullitta tai alennetulla tullilla riippuen siitä, minkä asteiseen vientivelvoitteeseen yritys on valmis sitoutumaan. Lisenssi, jolla annetaan lupa tuontiin etuustullein, annetaan ilman eri toimenpiteitä. Vientivelvoitteen täyttäminen edellyttää vientitavaroiden tuottamista maahantuotuja tuotantohyödykkeitä käyttämällä. (39) Lisenssin saamiseksi on maksettava käsittelymaksu. c) EPCGS:ää koskevat päätelmät (40) EPCGS on tasoitustullin käyttöönottoon johtava tuki, koska se, että viejä maksaa alennetun tullin tai tuo tullitta, on Intian viranomaisten taloudellista tukea; viranomainen luopuu sille kuuluvasta tulosta ja yritys saa etua, koska kannettavia tulleja on alennettu tai sille on myönnetty vapautus tulleista. (41) Tuki on perusasetuksen 3 artiklan 4 kohdan a alakohdan mukaisesti oikeudellisesti vientituloksesta riippuva, koska sitä ei voi saada sitoutumatta tavaroiden vientiin, ja sen vuoksi se katsotaan erityiseksi tueksi. d) Tuen määrän laskeminen (42) Viejien saama etu on laskettu tuotantohyödykkeiden kantamattomien tuontitullien perusteella jakamalla kyseinen määrä sellaiselle ajanjaksolle, joka vastaa kyseisten tuotantohyödykkeiden tavanomaista kuolettamisaikaa kyseisellä tuotannonalalla. Ajanjakso on määritelty käyttämällä jokaisen yrityksen tosiasiallisesti EPCGS:ssä tuomien tuotantohyödykkeiden kuolettamisaikojen painotettua keskiarvoa (kyseisten tuotteiden tuotantomäärän perusteella), jolloin saatiin 15,5 vuoden tavanomainen kuolettamisaika. Mainitulla tavalla laskettua tutkimusajanjaksoa koskevaa määrää on oikaistu lisäämällä siihen tutkimusajanjakson aikainen korko kyseisen järjestelmän käyttäjän koko edun selville saamiseksi. Ottaen huomioon kyseisen tuen luonne, joka vastaa kertaluonteista avustusta, katsottiin aiheelliseksi soveltaa Intian tutkimusajanjakson aikaista markkinakorkoa eli 14,58 prosenttia. Kyseinen määrä on jaettu tutkimusajanjakson kokonaisviennille.Kolme yritystä käytti kyseistä järjestelmää tutkimusajanjaksona. Ne saivat 0,1-1,1 prosentin määräisiä tukia. Facor (Ferro Alloys Corporation Ltd.) toimittamat järjestelmää koskevat tarkastettavissa olevat tiedot olivat epätäydelliset. Kyseisen yrityksen tästä järjestelmästä saamia tukia koskevat alustavat päätelmät on tehty perusasetuksen 28 artiklan 1 kohdan mukaisesti käytettävissä olleiden tietojen perusteella. Koska riippumattomista lähteistä saatua muuta luotettavaa tietoa ei ollut käytettävissä ja haluttiin välttää yhteistyöstä kieltäytymisen palkitseminen, kyseiseen yritykseen katsottiin aiheelliseksi soveltaa korkeinta muille yhteistyössä toimineille yrityksille vahvistettua etuusmäärää eli 1,1 prosenttia. Yksi yritys, Raajratna Metal Industries Ltd, käytti järjestelmää tuotteen (säännöttömästi kiepitetyt tangot) tuotantoon tarkoitettujen koneiden tuontiin. Tämä ei kuulu komission tutkimuksen alaan. Komissio varmensi, että tuotuja koneita voidaan käyttää ainoastaan erikseen myytävän säännöttömästi kiepitetyn tangon viimeistelyyn, eli koneita ei käytetä missään vaiheessa ruostumattomasta teräksestä valmistettujen kirkastankojen valmistukseen (mukaan lukien yhteinen raaka-aine). Tämän vuoksi todettiin, ettei järjestelmästä aiheudu hyötyä kyseiselle yritykselle ruostumattomasta teräksestä valmistettavien tankojen tuotannon osalta. 5. Vientiteollisuuden vapaa-alueet (Export Processing Zones, EPZ) / Vientiin suuntautuneet yksiköt (Export Oriented Units, EOU) (43) Vientiin liittyvää tukea koskeviin vienti- ja tuontipolitiikan välineisiin kuuluu lisäksi vientiteollisuuden vapaa-alueiden (EPZ) ja vientiin suuntautuneiden yksiköiden (EOU) järjestelmä, joka otettiin käyttöön 22 päivänä kesäkuuta 1994. Komissio totesi, ettei yksikään kyseisen tuotteen tuottaja käytä näitä välineitä. Tämän vuoksi komission ei tarvitse arvioida kyseistä järjestelmää tämän tutkimuksen yhteydessä. 6. Vapautus tuloverosta (Income Tax Exemption Scheme, ITES) (44) Tuloverosta vapauttamisen järjestelmän (ITES) oikeusperusta on vuoden 1961 tuloverolaki. Kyseisessä laissa, jota muutetaan vuosittain rahoituslailla (Finance Act), säädetään verojen kantamisen perusteista sekä haettavissa olevista lukuisista vapautuksista ja vähennyksistä. Yritysten haettavissa olevista vapautuksista säädetään muun muassa lain 10A, 10B ja 80HHC pykälässä. a) Tukikelpoisuus (45) Lain 10A pykälän mukaisia vapautuksia voivat hakea vapaakauppa-alueilla sijaitsevat yritykset. 10B pykälässä säädettyä vapautusta voivat hakea vientiin suuntautuneet yksiköt. 80HHC pykälän mukaista vapautusta voi hakea mikä tahansa yritys, joka vie tavaroita. b) Toteuttaminen käytännössä (46) Saadakseen edellä mainitut veron maksamista koskevat vähennykset tai vapautukset, yritys tekee asiaa koskevan hakemuksen antaessaan veroilmoituksensa veroviranomaisille verovuoden päättyessä. Verovuosi kestää 1 päivästä huhtikuuta 31 päivään maaliskuuta. Veroilmoitus on annettava viranomaisille seuraavan marraskuun 30 päivään mennessä. Viranomaisten lopullinen veronmääritys voi viedä kolmekin vuotta veroilmoituksen antamisesta. Yritys voi hakea ainoastaan yhtä edellä mainituissa kolmessa pykälässä säädetyistä vähennyksistä. Lain 10A, 10B ja 80HHC pykälän mukaan yritykset voivat hakea vapautusta viennistä saatujen myyntivoittojen verotuksesta. Tutkimusajanjakson aikana yritykset käyttivät ainoastaan 80HHC pykälän mukaista vapautusta tuloverosta. c) Tuloverosta vapauttamisen järjestelmää koskevat päätelmät (47) Vientitukia koskevan esimerkkiluettelon (perusasetuksen liite I) e kohdassa säädetään, että "viennin yhteydessä maksettavista . . . välittömistä veroista . . . kokonaan tai osittain vapauttaminen" katsotaan vientitueksi. Järjestelmä on Intian viranomaisten yritykselle antamaa taloudellista tukea; valtio jättää kantamatta välittömien verojen muodossa olevan valtiontulon, koska yritys on hakenut vapautusta tuloverosta. Kyseinen taloudellinen tuki merkitsee etua järjestelmän käyttäjälle, joka voi maksaa vähemmän tuloveroa. (48) Tuki on perusasetuksen 3 artiklan 4 kohdan a alakohdan mukaisesti oikeudellisesti vientituloksesta riippuva, koska sillä vapautetaan vientitulot verosta, ja sen vuoksi se katsotaan erityiseksi tueksi. d) Tuen määrän laskeminen (49) Kuten edellä johdanto-osan 46 kappaleessa todettiin, 10A, l0B ja 80HHC pykälän mukaista etua koskevat hakemukset tehdään jätettäessä veroilmoitus verovuoden päättyessä. Koska verovuosi kestää Intiassa 1 päivästä huhtikuuta 31 päivään maaliskuuta, katsotaan aiheelliseksi laskea kyseisen järjestelmän mukainen etu verovuoden 1996-1997 ( 1 päivästä huhtikuuta 1996 31 päivään maaliskuuta 1997) perusteella, mikä kattaa yhdeksän kuukautta tutkimusajanjaksosta. Viejien saama etu on sen vuoksi laskettu tavanomaisesti kannettavan veromäärän ja vapautuksen jälkeen kannetun veromäärän välisen erotuksen perusteella. On otettu huomioon; että joidenkin yritysten on maksettava ns. vaihtoehtoinen vähimmäisvero (minimum alternate tax), joka on vaihtoehtoinen tapa laskea tuloverolain mukainen vero. Kyseisenä verovuonna sovellettiin 43 prosentin yhtiöveroa. Kyseistä määrää on oikaistu lisäämällä siihen tutkimusajanjakson aikainen korko kyseisen järjestelmän käyttäjän koko edun selville saamiseksi. Ottaen huomioon kyseisen tuen luonteen, joka vastaa kertaluonteista avustusta, katsottiin aiheelliseksi soveltaa Intian tutkimusajanjakson aikaista markkinakorkoa eli 14,58 prosenttia. Edun määrä on jaettu verovuoden 1996-1997 kokonaisviennille. Verovuonna 1996-1997 kuusi yritystä käytti 80HHC pykälän mukaista järjestelmää ja sai 0,7-2,8 prosentin määräisiä tukia. 7. Tasoitustoimenpiteiden alaisten tukien määrä (50) Tasoitustoimenpiteiden alaisten tukien määrä tutkimuksen kohteena olleiden viejien osalta on seuraava: >TAULUKON PAIKKA> D. VAHINKO 1. Yhteisön tuotannonala (51) Niiden viiden yhteisön tuottajan, jotka olivat tukeneet valitusta ja toimineet täysin yhteistyössä komission kanssa (katso johdanto-osan 5 kappale), yhteenlaskettu terästankojen tuotanto muodostaa 45 prosenttia kyseisen tuotteen kokonaistuotannosta yhteisössä. Nämä yritykset muodostavat perusasetuksen 9 artiklan 1 kohdassa ja 10 artiklan 8 kohdassa tarkoitetun yhteisön tuotannonalan. 2. Yleisiä huomioita (52) On huomattava, että tutkimusajanjakson pituus on ainoastaan yhdeksän kuukautta. Tästä syystä tutkimusajanjaksoon liittyvät tulokset on vuositason vertailun mahdollistamiseksi ekstrapoloitu 12 kuukaudelle, jäljempänä "ekstrapoloitu tutkimusajanjakso". 3. Yhteisön kulutus (53) Terästankojen todettavissa oleva kulutus yhteisössä tammikuusta 1994 kesäkuuhun 1997 määritettiin laskemalla yhteen yhteisön kokonaistuotanto ja kokonaistuonti ja vähentämällä tästä määrästä kokonaisvienti. Tässä määrityksessä komissio käytti hyväkseen yhteisön tuotannonalan, muiden yhteisössä sijaitsevien tuottajien ja Euroferin toimittamia tietoja sekä Eurostat-tilastoja. (54) Yhteisön kokonaiskulutus vuodesta 1994 kesäkuuhun 1997 oli 117 039 tonnia vuonna 1994, 146 025 tonnia vuonna 1995, 113 448 tonnia vuonna 1996 ja 148 457 tonnia ekstrapoloidun tutkimusajanjakson aikana. 4. Tuetun tuonnin määrä ja markkinaosuus (55) Tuonti Intiasta kehittyi seuraavasti: 7 597 tonnia vuonna 1994, 11 170 tonnia vuonna 1995, 10 329 tonnia vuonna 1996 ja 8 311 tonnia ekstrapoloidun tutkimusajanjakson aikana. Tämä vastaa 714 tonnin eli 9,4 prosentin kokonaislisäystä. Kasvu oli suurinta vuodesta 1994 vuoteen 1996: 36 prosenttia (2 732 tonnia). (56) Intiasta peräisin olevan tuonnin markkinaosuus (määritelty Eurostat-tietojen perusteella) kasvoi jatkuvasti siten, että se oli 6,5 prosenttia vuonna 1994, 7,6 prosenttia vuonna 1995 ja 9,1 prosenttia vuonna 1996. Markkinaosuuden kasvu vuodesta 1994 vuoteen 1996 on siten 40 prosenttia. Tutkimusajanjaksona markkinaosuus pieneni pysyen kuitenkin edelleen merkittävänä (5,6 prosenttia). 5. Intiasta tukien avulla tuotavien tuotteiden hinnat ja hinnan alittavuus (57) Eurostat-tietojen perusteella on voitu todeta, että tuonti Intiasta on vuoden 1994 ja tutkimusajanjakson välisenä aikana tapahtunut hinnoilla, jotka ovat olleet pysyvästi alempia kuin yhteisön tuotannonalan soveltamat hinnat. Tutkimusajanjaksoa koskenut yksityiskohtainen tarkastelu vahvistaa tämän tuloksen. (58) Kunkin yhteistyössä toimineen intialaisen viejän tutkimusajanjaksona toteuttaman myynnin osalta suoritettiin yksityiskohtainen tarkastelu, jonka tarkoituksena oli selvittää, alittivatko näiden viejien soveltamat hinnat yhteisön tuotannonalan myyntihinnat. Tämä tarkastelu suoritettiin vertaamalla tuotetyypeittäin painotettuja keskimääräisä vientihintoja ja yhteisön tuotannonalan etuyhteyttä vailla olevilta osapuolilta veloittamia painotettuja keskimääräisiä hintoja. Jos vienti tapahtui etuyhteydessä olevien yritysten välityksellä, vientihintoja oikaistiin asianmukaisesti tuonnin ja ensimmäiselle riippumattomalle asiakkaalle tapahtuneen myynnin välisten kustannusten huomioon ottamiseksi. Tuotteet ryhmiteltiin tätä vertailua varten eri tuotetyyppeihin teräslajin, muodon, läpimitan ja toleranssin perusteella. (59) Intialaisten tuottajien vientihintoja oikaistiin tarvittaessa kuljetus- ja käsittelykustannuksia vastaavasti vapaasti yhteisön rajalla tullattuna -hinnan määrittämiseksi. (60) Yhteisön tuottajien myyntihintoja oikaistiin kaupan portaiden erojen mukaisesti, koska intialaisten tuottajien todettiin myyvän pelkästään kauppiaille, kun taas yhteisön tuotannonala myi sekä kauppiaille että käyttäjille myöntäen merkittäviä alennuksia kauppiaille. Tämä oikaisu tehtiin alentamalla yhteisön tuotannonalan loppukäyttäjiltä veloittamia hintoja kauppiaille myönnettyjä alennuksia vastaavasti. Lisäksi yhteisön tuotannonalan myyntihintoja oikaistiin tarvittaessa kuljetuskustannusten huomioon ottamiseksi. (61) Intialaiset vientiä harjoittavat tuottajat pyysivät oikaisun tekemistä väitettyjen laatuerojen huomioon ottamiseksi, mutta tätä oikaisua ei voitu tehdä, koska asianomaisen tuotteen kemiallinen koostumus määritellään kansainvälisissä standardeissa. Pyyntö oli luonteeltaan yleinen, mikä tarkoittaa sitä, että intialaiset tuottajat eivät toimittaneet yrityskohtaisia tietoja, mistä syystä tietoja ei voitu asianmukaisesti todentaa. (62) Lisäksi intialaiset tuottajat pyysivät oikaisun tekemistä 1) toimitusaikojen erojen ja 2) hinnoittelujärjestelmien erojen mukaisesti (intialaisten tuottajien myyntihinnat ovat kiinteitä, kun taas yhteisön tuottajat käyttävät perushintaa, johon lisätään niin kutsuttu "seostelisä" nikkeli-, kromi- ja molybdeenikustannusten kattamiseksi); tähän pyyntöön ei kuitenkaan voitu suostua, koska näiden tekijöiden ei voitu osoittaa vaikuttavan hintojen vertailtavuuteen. (63) Kahden intialaisen vientiä harjoittavan tuottajan pyytämää oikaisua maksuehtojen erojen huomioon ottamiseksi ei myöskään voitu tehdä. Nämä intialaiset tuottajat väittivät, että niiden maksuehdoissa vaadittiin yhteisön tuotannonalan soveltamista ehdoista poiketen, että maksu oli suoritettava noin 30 päivää ennen tavaroiden toimittamista. Komission tutkimuksissa kuitenkin todettiin, että asianomaisten intialaisten tuottajien soveltamissa maksuehdoissa edellytettiin maksun suorittamista 60 päivää lähetyspäivän jälkeen. Koska tavaroiden kuljetus Intiasta yhteisöön ei keskimäärin ylitä 30:tä päivää, intialaiset tuottajat saivat tavaroista maksun toimituksen jälkeen eivätkä sitä ennen, aivan kuten yhteisön tuotannonalakin. (64) Lopuksi intialaiset tuottajat pyysivät, että Intialle yleisen tullietuusjärjestelmän (GSP) mukaisesti myönnetty vapautus kyseisen tuotteen 4,2 prosentin suuruisesta tullista otettaisiin huomioon hinnan alittavuuden ja vahingon korjaavan tason laskemisessa (katso johdanto-osan 97 kappale). Näiden tuottajien mukaan intialaisten tuotteiden vientihintaan olisi lisättävä 4,2 prosenttia, ikään kuin tuonti Intiasta ei kuuluisi yleisen tullietuusjärjestelmän soveltamisalaan. Tähän pyyntöön ei voitu suostua, koska hinnan alittavuus lasketaan markkinoilla tosiasiallisesti maksettujen hintojen perusteella. Hypoteettisia tulleja ei tästä syystä voida ottaa huomioon. Asiaa koskevassa lainsäädännössä, erityisesti neuvoston asetuksen (EY) N:o 3281/94 (7), sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella (EY) N:o 602/98 (8), 13 artiklassa, todetaan, että yleisen tullietuusjärjestelmän mukaisen kohtelun myöntäminen ei estä vahingollisen polkumyynnin vastaisten toimien toteuttamista. (65) Asianmukaisesti oikaistujen painotettujen keskimääräisten vientihintojen ja yhteisön tuotannonalan painotettujen keskimääräisten myyntihintojen vertailu osoitti, että intialaisten vientiä harjoittavien tuottajien hinnat alittivat yhteisön tuottajien hinnat seuraavasti: >TAULUKON PAIKKA> (66) Tutkimuksen kuluessa tietyt intialaiset tuottajat väittivät, että hinnan alittavuuden marginaalien laskeminen tämän tutkimuksen yhteydessä on turhaa, kun otetaan huomioon äskettäisessä kilpailuasioita koskevassa komission päätöksessä 98/247/EHTY esitetyt toteamukset (Asia IV/35.814 - Seostelisä) (9). Päätöksessä todetaan, että ruostumatonta terästä olevien levytuotteiden tuottajat yhteisössä olivat muuttaneet "yhteisesti seostelisän viitearvojen laskukaavaa. Tämän menettelytavan tavoitteena ja seurauksena on ollut sekä rajoittaa että vääristää tavanomaista kilpailua yhteismarkkinoilla". Olisi kuitenkin huomattava, että tämä päätös ei koske tukia koskevan tutkimuksen kohteena olevaa tuotetta. Terästangot kuuluvat ruostumattomasta teräksestä valmistettuihin pitkiin tuotteisiin, eivätkä edellä mainitussa päätöksessä tarkoitettuihin levytuotteisiin. Intialaiset yritykset vahvistivat tämän eron, mutta väittivät, että myös terästankojen osalta oli olemassa yhdenmukaistettu menettelytapa. Kaksi yritystä teki asiasta virallisen valituksen neuvoston asetuksen N:o 17/62 (10) perusteella. Komissiolle ei kuitenkaan tässä vaiheessa toimitettu tai sen käyttöön annettu ratkaisevia todisteita siitä, että terästankojen tuottajat olisivat "yhteisesti sopineet terästankojen hinnoittelujärjestelmästä". Tässä yhteydessä on syytä korostaa, että ruostumatonta terästä olevien levytuotteiden ja terästankojen tuottajat ovat suurelta osin eri yrityksiä. Lisäksi todettiin yhteisön tuotannonalan myyntihintoja vertailtaessa, että samojen tuotetyyppien myyntihinnat vertailukelpoisille asiakasryhmille vaihtelivat merkittävästi saman ajanjakson aikana. Lisäksi myyntihinnat vaihtelivat eri ajanjaksoina (ja olivat laskusuunnassa vuodesta 1995 lähtien), mikä johti yhteisön tuotannonalan muodostavien tuottajien osalta siihen, että kannattavuus oli erilainen eri ajanjaksoina. Tästä syystä komissio päätteli, että intialaisten tuottajien väitteistä huolimatta ei tutkimuksen tässä vaiheessa ollut olemassa mitään viitteitä siitä, että hinnan alittavuuden laskelmat olisivat turhia. 6. Yhteisön tuotannonalan tilanne 6.1. Tuotanto, tuotantokapasiteetti ja kapasiteetin käyttöaste (67) Yhteisön tuotannonalan kokonaistuotanto vuodesta 1994 vuoden 1997 kesäkuuhun oli seuraava: 60 800 tonnia vuonna 1994, 65 459 tonnia vuonna 1995, 53 070 tonnia vuonna 1996 ja 66 640 tonnia ekstrapoloidun tutkimusajanjakson aikana. (68) Yhteisön tuotannonalan kokonaistuotannon todettiin vaihdelleen viimeksi kuluneina vuosina kysynnän ja Intiasta peräisin olevan halpatuonnin muutoksia vastaavasti. Vuotta 1995 voidaan tuotantomäärinä mitattuna luonnehtia menestyksekkääksi vuodeksi yhteisön tuotannonalalle, mikä johtui erittäin korkeasta kysynnästä, kun taas vuonna 1996 tuotanto laski merkittävästi. Tämä johtui siitä, että yhteisön kulutus laski vuonna 1996 ja että intialaiset vientiä harjoittavat tuottajat myivät tuotteitaan erittäin alhaisilla hinnoilla, jotka alittivat yhteisön tuotannonalan myyntihinnat. Tutkimusajanjaksona yhteisön tuotannonalan tuotanto kasvoi jälleen kysynnän kasvun seurauksena, mutta myyntihinnat jäivät aiempaa alhaisemmalle tasolle. (69) Tuotantokapasiteetin ja sen käyttöasteen kehityksestä voidaan todeta, että yhteisön tuotannonala käyttää samoja koneita myös muiden tuotteiden valmistukseen. Tuotantokapasiteettia ja sen käyttöastetta on tästä syystä vaikea arvioida tarkasti kyseessä olevan tuotteen osalta. Näin ollen näiden kahden tekijän perusteella ei katsottu olevan tarkoituksenmukaista tehdä päätelmiä. 6.2. Myyntimäärät (70) Yhteisön tuotannonalan etuyhteyttä vailla oleville osapuolille yhteisössä myymä tuotemäärä oli 31 659 tonnia vuonna 1994, 33 264 tonnia vuonna 1995, 22 988 tonnia vuonna 1996, 21 081 tonnia tutkimusajanjaksona ja 28 108 tonnia ekstrapoloidun tutkimusajanjaksona aikana; etuyhteydessä oleville osapuolille myytiin 12 977 tonnia vuonna 1994, 13 675 tonnia vuonna 1995, 11 930 tonnia vuonna 1996, 13 092 tonnia tutkimusajanjaksona ja 17 456 tonnia ekstrapoloidun tutkimusajanjakson aikana. (71) Todettiin, että myynnin määrä etuyhteyttä vailla oleville osapuolille yhteisössä sekä myynnin yhteismäärä etuyhteyttä vailla oleville ja etuyhteydessä oleville osapuolille yhteisössä noudatti samanlaista kehityssuuntaa kuin tuotannon määrä. Myyntimäärät vaihtelivat viimeksi kuluneiden vuosien aikana ja laskivat merkittävästi vuonna 1996. Tämä kehityssuunta kääntyi vasta tutkimusajanjakson merkittävien hinnanalennusten jälkeen, jotka johtivat myyntimäärien kasvuun vuoteen 1996 verrattuna. (72) Tämän kehityksen myötä myynti etuyhteyttä vailla oleville osapuolille väheni yli 11 prosenttia vuoden 1994 ja ekstrapoloidun tutkimusajanjakson välillä. Tässä yhteydessä todettiin, että yhteisön tuotannonala ei ollut pystynyt hyötymään markkinoiden yleisestä kasvusta. 6.3. Markkinaosuus (73) Intiasta peräisin olevan tuonnin markkinaosuus kasvoi merkittävästi vuodesta 1994 vuoteen 1996 (katso edellä), kun taas yhteisön tuotannonalan markkinaosuus pieneni samana ajanjaksona. Kun otetaan huomioon sekä etuyhteydessä oleville että etuyhteyttä vailla oleville osapuolille suuntautunut myynti, voidaan todeta, että yhteisön tuotannonalan markkinaosuus oli 38,1 prosenttia vuonna 1994, 32,1 prosenttia vuonna 1995 ja 30,8 prosenttia vuonna 1996. Markkinaosuuden menetys oli näin ollen 19,2 prosenttia. Markkinaosuus oli alimmillaan tutkimusajanjaksona (30,7 prosenttia). (74) Kun otetaan huomioon ainoastaan etuyhteyttä vailla oleville osapuolille suuntautunut myynti, voidaan todeta, että markkinaosuus pieneni merkittävästi ollen 27,0 prosenttia vuonna 1994, 22,8 prosenttia vuonna 1995 ja 20,1 prosenttia vuonna 1996. Tämä vastaa 25,6 prosentin menetystä markkinaosuudessa. Markkinaosuus oli alimmillaan tutkimusajanjaksona (18,9 prosenttia). 6.4. Myyntihinnat (75) Yhteisön tuotannonalan myyntihinnat ovat olleet laskussa vuodesta 1995 lähtien. Estääkseen markkinaosuuden jatkuvat menetykset yhteisön tuotannonala on laskenut hintojaan 21 prosentilla vuodesta 1995. Indeksilukuina ilmaistuna myyntihinnat laskivat 134:stä vuonna 1995 126:een vuonna 1996 ja edelleen 106:een tutkimusajanjaksona (indeksiluku 100 vastaa hintaa vuonna 1994). 6.5. Kannattavuus (76) Tutkimus osoitti, että yhtä poikkeusta lukuun ottamatta yhteisön tuotannonalan tuottajien taloudellinen tilanne oli parempi vuonna 1994 kuin tutkimusajanjaksona. Kaikkien yritysten voittomarginaalit pienenivät merkittävästi, varsinkin vuoden 1995 ja tutkimusajanjakson välillä, ja erityisesti yksi yritys kärsi tuntuvia tappioita tutkimusajanjaksona. Tutkimusajanjakson painotettu keskimääräinen voittomarginaali oli (yhtä tuottajia lukuun ottamatta) epätyydyttävä kaikkien tuottajien osalta, koska myyntihinnat olivat laskeneet. Voittomarginaalin kehitys indeksiluvuin ilmaistuna on seuraava: 100 vuonna 1994, 312 vuonna 1995, 151 vuonna 1996 ja 73 tutkimusajanjaksona. 6.6. Työllisyys ja varastot (77) Yhteisön tuotannonalan työntekijämäärä pysyi suhteellisen vakaana ollen 602 henkilöä vuonna 1994 ja 592 henkilöä tutkimusajanjaksona. Eräissä tapauksissa irtisanomiset pystyttiin välttämään ainoastaan työaikaa lyhentämällä. (78) Varastot kasvoivat yli 3 000 tonnilta vuoden 1994 ja tutkimusajanjakson välillä siten, että niiden määrä oli tutkimusajanjakson lopussa 10 923 tonnia. 7. Päätelmät (79) Edellä selostetusta voidaan päätellä yhteisön tuotannonalan kärsivän merkittävää vahinkoa. Tärkeimmät vahingon osoittimet ovat intialaisten vientiä harjoittavien tuottajien merkittävä alihinnoittelu, tästä johtuva yhteisön tuotannonalan myyntihintojen lasku, epätyydyttävä kannattavuus, intialaisten tuottajien markkinaosuuden merkittävä kasvu vuosina 1994-1996 ja yhteisön tuotannonalan markkinaosuuden vastaava pieneneminen, myyntimäärien lasku ja varastojen kasvu. E. SYY-YHTEYS 1. Tuetun tuonnin vaikutus (80) Intiasta peräisin olevan tuonnin markkinaosuuden nopea kasvu (40 prosenttia vuosina 1994-1996) ja todettu merkittävä hinnan alittavuus (jopa 16,3 prosenttia) osuvat yksiin yhteisön tuotannonalan tilanteen heikkenemisen kanssa erityisesti siltä osin kuin on kyse markkinaosuuden menetyksistä, hintojen laskusta ja epätyydyttävästä kannattavuudesta. (81) Intiasta tuleva tuettu tuonti jätti menestyksekkään vuoden 1995 jälkeen yhteisön tuotannonalalle kaksi vaihtoehtoa: säilyttää hinnat entisellään tai lähteä mukaan hinnanalennuksiin kannattavuuden kustannuksella. Vuonna 1996 eräät yhteisön tuottajat yrittivät pitää myyntihintansa korkeina, kun taas toiset alensivat niitä. Molemmat taktiikat johtivat kannattavuuden heikkenemiseen joko suoraan (alemmat hinnat) tai välillisesti (myyntimäärien lasku ja siitä johtuen korkeammat yleiskustannukset myytyä tonnia kohti). Tutkimusajanjaksona kaikki yhteisön tuottajat laskivat edelleen hintojaan, millä oli jälleen kielteisiä vaikutuksia kannattavuuteen. Tämä osoittaa selvästi markkinoiden alttiuden hintavaihteluille ja intialaisten vientiä harjoittavien tuottajien harjoittaman alihinnoittelun keskeisen merkityksen.(82) Tietyt intialaiset tuottajat huomauttivat, etteivät ne olleet aiheuttaneet merkittävää vahinkoa, koska ne myivät tuotetta vain rajoitetulle määrälle kauppiaita, kun taas yhteisön tuottajat kävivät kauppaa myös sellaisten tuotteen käyttäjien ja kauppiaiden kanssa, jotka eivät kuuluneet intialaisten tuottajien asiakkaisiin. Tästä syystä intialaisten tuotteiden ja yhteisön tuotteiden välinen kilpailu olisi rajallista ja sen piiriin kuuluisi vain 35 prosenttia yhteisön kokonaismarkkinoista. Tämä väite on kuitenkin ristiriidassa sen tosiseikan kanssa, että markkinat ovat avoimet ja reagoivat nopeasti hintojen muutoksiin ja että intialaiset tuottajat voivat halutessaan käydä kauppaa muiden yhteisössä toimivien ostajien kanssa. 2. Muut tekijät (83) Komissio tutki, voisiko yhteisön tuotannonalalle aiheutunut vahinko johtua muista tekijöistä kuten markkinoiden yleisestä kehittymisestä, yhteisön tuotannonalan omasta toiminnasta tai muista kolmansista maista peräisin olevasta tuonnista. (84) Tietyt intialaiset tuottajat väittivät, että valituksen tehneen yhteisön tuotannonalan toiminta oli tehotonta, ja ottivat tässä yhteydessä esille erityisesti tuotantokapasiteetin alhaisen käyttöasteen. Kapasiteetin käyttöastetta ei kuitenkaan, kuten edellä todettiin, katsottu voitavan käyttää ratkaisevana vahingon osoittimena. Kapasiteetin käytön mahdollinen väheneminen sijoittuisi joka tapauksessa samaan ajankohtaan kuin yhteisön tuotannonalan myyntimäärien merkittävä lasku ja osuisi näin yksiin tuetun tuonnin lisääntymisen kanssa. (85) Tutkimuksen kuluessa selvitettiin myös, oliko johdanto-osan 51 kappaleessa määritettyyn yhteisön tuotannonalaan kuulumattomien yhteisön tuottajien tilanne erilainen kuin yhteisön tuotannonalan tilanne. Todennettavissa olevien tietojen puutteen vuoksi ja ottaen huomioon terästankojen markkinoiden avoimuuden yhteisössä - erityisesti hintojen osalta - pääteltiin, että kehitys on muiden yhteisössä sijaitsevien tuottajien osalta todennäköisesti noudattanut yhteistyössä toimineiden tuottajien kehitystä. (86) Lisäksi todettiin, että kolmansista maista tulevalla tuonnilla ei ole ollut ratkaisevaa vaikutusta yhteisön tuotannonalan tilanteeseen. Tämä tuonti on joko ollut määrältään vähäistä tai hinnoiltaan kalliimpaa. Ainoastaan tuonti Venäjältä näyttää tapahtuneen keskimäärin alhaisemmilla hinnoilla kuin tuonti Intiasta, mutta tutkimusajanjakson tuontimäärä oli vain 1,2 prosenttia yhteisön markkinoista. (87) Intialaiset tuottajat väittivät myös, että terästankojen tuotannon pääasiallisen raaka-aineen muodostavien kuumavalssattujen tankojen hinnat ja terästankojen hinnat eivät ole viime vuosina laskeneet samassa tahdissa. Tämän väitetään aiheuttaneen vaikeuksia integroitumattomille tuottajille, koska ne ovat joutuneet hankkimaan raaka-aineensa korkeammilla hinnoilla. Integroitumattomien tuottajien vaikeuksien ei tästä syystä voitu katsoa johtuvan Intiasta peräisin olevasta tuonnista. Esitettyä väitettä ei perusteltu, joten sitä ei voitu ottaa huomioon tutkimuksen tässä vaiheessa. 3. Päätelmä (88) Koska alihinnoittelu, yhteisön tuotannonalan hintojen lasku ja epätyydyttävä kannattavuus sekä Intiasta peräisin olevan tuonnin markkinaosuuden merkittävä kasvu vuodesta 1994 vuoteen 1996 (kehitys, jonka suunta kääntyi vasta yhteisön tuotannonalan alennettua hintojaan) ja yhteisön tuotannonalan markkinaosuuden vastaava pieneneminen osuivat ajallisesti yksiin, pääteltiin, että Intiasta tuleva tuettu tuonti oli erikseen tarkasteltuna aiheuttanut merkittävää vahinkoa yhteisön tuotannonalalle. F. YHTEISÖN ETU (89) Voidakseen arvioida, olisiko polkumyynnin vastaisten toimenpiteiden käyttöönotto kokonaisuutena katsoen yhteisön edun vastaista, komissio tarkasteli perusasetuksen 31 artiklan mukaisesti toimenpiteiden toteuttamisen ja toteuttamatta jättämisen vaikutuksia eri osapuolten etuihin. (90) Toimenpiteitä ei voida ottaa käyttöön, jos yhteisön toimielimet voivat kaikkien toimitettujen tietojen perusteella selkeästi päätellä, että toimenpiteiden soveltaminen ei ole yhteisön edun mukaista. (91) Asian tutkimiseksi komissio lähetti kyselylomakkeet 59:lle terästankojen käyttäjälle, mutta ei saanut kyselyynsä lainkaan perusteltuja vastauksia. Tämän katsottiin osoittavan, että tutkimuksen tulos ei todennäköisesti vaikuttaisi merkittävästi tuotteen käyttäjien tilanteeseen joko siksi, että terästangot eivät ole niille merkittävä kustannustekijä tai siksi, että terästankoihin liittyvä jatkojalostus muodostaa vain pienen osan niiden kokonaistuotannosta. Tasoitustoimenpiteistä johtuvat mahdolliset hinnankorotukset olisivat joka tapauksessa kohtuullisia, koska sekä yhteisössä että sen ulkopuolella on suuri määrä kilpailijoita. (92) Lisäksi otettiin yhteyttä neljääntoista yritykseen, jotka toimittavat raaka-aineita terästankojen tuottajille yhteisössä. Saaduista vastauksista voidaan päätellä, että hyvän kauppatavan palauttaminen toisi tälle varhaisemman jalostusasteen teollisuudelle hyötyä niin tuotannon, myynnin, työllisyyden kuin kannattavuudenkin osalta. (93) Lopuksi väitettiin, että toimenpiteiden käyttöönotto ei voi olla yhteisön edun mukaista, kun otetaan huomioon edellä mainitut väitteet seostelisän laskukäytännöistä. Tältä osin viitataan edellä esitettyihin huomioihin. Lisäksi tarkastelussa otettiin huomioon se seikka, että yksikään tuotteen käyttäjä ei vastannut komission kyselylomakkeeseen ja väittänyt, että yhteisön tuotannonalan terästangoista veloittamat hinnat olisivat perusteettoman korkeita. (94) Ei siis ole olemassa todisteita siitä, etteikö toimenpiteiden käyttöönotto olisi yhteisön edun mukaista. G. VÄLIAIKAINEN TULLI (95) Komissio katsoo tukea, vahinkoa, syy-yhteyttä ja yhteisön etua koskevien päätelmien perusteella, että väliaikaisten tasoitustoimenpiteiden käyttöönotto on tarpeellista. (96) Toimenpiteiden tasoa määrittäessään komissio otti huomioon todetut tukimarginaalit ja yhteisön tuotannonalan kärsimän vahingon poistamiseksi tarvittavan tullin määrän. (97) Komissio katsoi, että tuetusti tuotavien tuotteiden hinnat olisi nostettava vahinkoa aiheuttamattomalle tasolle. Tarvittava hinnankorotus määritettiin vertaamalla hinnan alittavuuden määrittämisessä käytettyä painotettua keskimääräistä tuontihintaa (katso johdanto-osan 58 kappale ja sitä seuraavat kappaleet) yhteisön tuotannonalan painotettuihin keskimääräisiin tuotantokustannuksiin, joihin oli lisätty kohtuullinen määrä voittoa. Tässä yhteydessä voittomarginaaliksi vahvistettiin 5 prosenttia liikevaihdosta. Komissio piti tätä voittotasoa riittävänä kyseessä olevan tuotteen luonteen huomioon ottaen. (98) Vertailun tuloksena saatiin seuraavat vahinkomarginaalit (jotka ilmaistaan suhteessa vapaasti yhteisön rajalla -tason hintoihin): >TAULUKON PAIKKA> (99) Perusasetuksen 7 artiklan 2 kohdan mukaan tullin on vastattava tukimarginaalia, ellei vahinkomarginaali ole tätä alempi. Yhteistyössä toimineisiin tuottajiin sovellettavat tullit ovat siten seuraavat: >TAULUKON PAIKKA> (100) Yhteistyöhön osallistumattomiin yrityksiin sovellettava tulli katsottiin aiheelliseksi vahvistaa korkeimman määritetyn tullin mukaisesti 25 prosentiksi, koska haluttiin välttää yhteistyöstä kieltäytymisen palkitseminen. H. LOPPUSÄÄNNÖS (101) Moitteettoman hallinnon varmistamiseksi olisi vahvistettava määräaika, jonka kuluessa ne asianomaiset osapuolet, jotka ilmoittautuivat menettelyn aloittamista koskevassa ilmoituksessa asetetussa määräajassa, voivat esittää kantansa kirjallisesti ja pyytää saada tulla kuulluiksi. Lisäksi olisi huomattava, että kaikki tätä asetusta varten tehdyt päätelmät ovat väliaikaisia ja että niitä voidaan joutua harkitsemaan uudelleen komission mahdollisesti esittämistä lopullisista tulleista päätettäessä. (102) Perusasetuksen 24 artiklan 1 kohdan mukaisesti mihinkään tuotteeseen ei saa samanaikaisesti soveltaa sekä polkumyynti- että tasoitustulleja polkumyynnistä tai vientituesta johtuneen saman tilanteen korjaamiseksi. Koska kyseiselle tuotteelle on asetettu polkumyyntitulli, on tarpeen selvittää, aiheutuvatko tuki- ja polkumyyntimarginaali samasta tilanteesta ja jos aiheutuvat, niin missä määrin. (103) Tässä tapauksessa kaikkien tutkittujen järjestelmien todettiin olevan perusasetuksen 3 artiklan 4 kohdan a alakohdassa tarkoitettua vientitukea. Tällaisina tuet vaikuttavat intialaisten tuottajien vientihintoihin ja johtavat polkumyyntimarginaalien kasvuun. Toisin sanoen todetut polkumyyntimarginaalit johtuvat kokonaan tai osaksi vientitukien olemassa olosta. Tässä tilanteessa ei pidetä asianmukaisena, että käyttöön otettaisiin tasoitus- ja polkumyyntitulli, jotka vastaisivat täysimääräisesti todettuja tuki ja polkumyyntimarginaaleja. Koska polkumyyntimarginaalit aiheutuvat osaksi tai kokonaan vientituista, asetuksella (EY) N:o 1084/98 asetettuja polkumyyntitulleja on tarpeen korjata, jotta ne vastaavat todellisia polkumyyntimarginaaleja sen jälkeen, kun vientitukien vuoksi käyttöön otettujen tasoitustullien vaikutus on otettu huomioon, ON ANTANUT TÄMÄN ASETUKSEN: 1 artikla 1. Otetaan käyttöön väliaikainen polkumyyntitulli, jota sovelletaan tuotaessa Intiasta CN-koodeihin 7222 20 11, 7222 20 21, 7222 20 31 ja 7222 20 81 kuuluvia ruostumattomasta teräksestä valmistettuja terästankoja, jotka eivät ole enempää valmistettuja kuin kylmänä muokattuja tai kylmänä viimeisteltyjä ja joissa on vähintään 2,5 painoprosenttia nikkeliä ja jotka ovat poikkileikkaukseltaan ympyrän muotoisia, sekä poikkileikkaukseltaan muun muotoisia vastaavia tankoja. 2. Vapaasti yhteisön rajalla tullaamattomana -nettohintaan sovellettava tulli on seuraava: >TAULUKON PAIKKA> 3. Jollei toisin säädetä, sovelletaan voimassa olevia tulleja koskevia säännöksiä ja määräyksiä. 4. Edellä 1 kohdassa tarkoitettujen tuotteiden luovutus vapaaseen liikkeeseen yhteisössä edellyttää väliaikaisen tullin määrää vastaavan vakuuden antamista. 2 artikla Muutetaan asetuksen (EY) N:o 1084/98 1 artiklan 2 kohta seuraavasti: "2. Vapaasti yhteisön rajalla tullaamattomana -nettohintaan sovellettava tulli on seuraava: >TAULUKON PAIKKA> 3 artikla Asianomaiset osapuolet, jotka ilmoittautuivat menettelyn aloittamista koskevassa ilmoituksessa asetetussa määräajassa, voivat esittää kantansa kirjallisesti ja pyytää komissiolta saada tulla kuulluiksi 15 päivän kuluessa tämän asetuksen voimaantulosta, sanotun kuitenkaan rajoittamatta asetuksen (EY) N:o 2026/97 30 artiklan soveltamista. Asianomaiset osapuolet voivat asetuksen (EY) N:o 2026/97 31 artiklan 4 kohdan mukaisesti esittää huomautuksiaan tämän asetuksen soveltamisesta yhden kuukauden kuluessa sen voimaantulosta. 4 artikla Tämä asetus tulee voimaan seuraavana päivänä sen jälkeen, kun se on julkaistu Euroopan yhteisöjen virallisessa lehdessä. Tämän asetuksen 1 artiklaa sovelletaan neljän kuukauden ajan. Tämä asetus on kaikilta osiltaan velvoittava, ja sitä sovelletaan sellaisenaan kaikissa jäsenvaltioissa. Tehty Brysselissä 17 päivänä heinäkuuta 1998. Komission puolesta Leon BRITTAN Varapuheenjohtaja (1) EYVL L 288, 21.10.1997, s. 1 (2) EYVL L 56, 6.3.1996, s. 1 (3) EYVL L 128, 30.4.1998, s. 18 (4) EYVL C 328, 30.10.1997, s. 16 (5) EYVL C 264, 30.8.1997, s. 2 (6) EYVL L 155, 29.5.1998, s. 3 (7) EYVL L 348, 31.12.1994, s. 1 (8) EYVL L 80, 18.3.1998, s. 1 (9) EYVL L 100, 1.4.1998, s. 55 (10) EYVL 13, 21.2.1962, s. 204/62