FI Euroopan unionin virallinen lehti L 73/1

KOMISSION TÄYTÄNTÖÖNPANOASETUS (EU) 2016/387,

annettu 17 päivänä maaliskuuta 2016,

lopullisen tasoitustullin käyttöönotosta Intiasta peräisin olevien pallografiittiraudasta (tunnetaan myös nimellä pallografiittivalurauta) valmistettujen putkien tuonnissa

EUROOPAN KOMISSIO, joka

ottaa huomioon Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen,

ottaa huomioon muista kuin Euroopan yhteisön jäsenvaltioista tapahtuvalta tuetulta tuonnilta suojautumisesta 11 päivänä kesäkuuta 2009 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 597/2009 (1) (jäljempänä ’perusasetus’) ja erityisesti sen 15 artiklan,

sekä katsoo seuraavaa:

1. MENETTELY

1.1 Vireillepano

(1) Euroopan komissio, jäljempänä ’komissio’, pani 11 päivänä maaliskuuta 2015 perusasetuksen 10 artiklan nojalla vireille tukien vastaisen tutkimuksen, joka koski Intiasta, jäljempänä ’asianomainen maa’, peräisin olevien pallografiittiraudasta (tunnetaan myös nimellä pallografiittivalurauta) valmistettujen putkien tuontia unioniin. Se julkaisi Euroopan unionin virallisessa lehdessä menettelyn vireillepanoa koskevan ilmoituksen (2), jäljempänä ’vireillepanoilmoitus’.

(2) Komissio pani tutkimuksen vireille sen jälkeen, kun Saint-Gobain PAM Group, jäljempänä ’valituksen tekijä’, oli esittänyt 26 päivänä tammikuuta 2015 valituksen sellaisten tuottajien puolesta, joiden tuotanto muodostaa yli 25 prosenttia pallografiittiraudasta valmistettujen putkien kokonaistuotannosta unionissa. Valituksessa esitetty alustava näyttö tuetusta tuonnista ja siitä aiheutuneesta merkittävästä vahingosta oli riittävä tutkimuksen vireillepanoa varten.

(3) Ennen menettelyn vireillepanoa komissio ilmoitti perusasetuksen 10 artiklan 7 kohdan mukaisesti Intian viranomaisille saaneensa asianmukaisesti asiakirjanäytöllä vahvistetun valituksen, jossa väitetään, että tiettyjen Intiasta peräisin olevien pallografiittiraudasta valmistettujen putkien tuettu tuonti aiheuttaa merkittävää vahinkoa unionin tuotannonalalle. Intian viranomaisia kehotettiin aloittamaan neuvottelut valituksen sisällön selvittämiseksi ja molemminpuolisesti tyydyttävään ratkaisuun pääsemiseksi. Intian viranomaiset hyväksyivät neuvottelutarjouksen, minkä jälkeen neuvotteluja käytiin. Neuvottelujen aikana ei päästy molempia osapuolia tyydyttävään ratkaisuun.

1.2 Myöhempi menettely

(4) Tämän jälkeen komissio ilmoitti kaikille osapuolille niistä olennaisista tosiasioista ja huomioista, joiden perusteella se aikoi ottaa käyttöön lopullisen tasoitustullin Intiasta peräisin olevien pallografiittiraudasta valmistettujen putkien tuonnissa unioniin. Lisäksi vielä yksi intialainen tuottaja, Tata Metaliks DI Pipes Limited, jäljempänä ’Tata’, ilmoittautui ja toimitti huomautuksia.

(5) Kaikille osapuolille annettiin määräaika, johon mennessä niillä oli mahdollisuus esittää huomautuksensa päätelmistä.

(6) Kauppaan liittyvissä menettelyissä kuulemisesta vastaavan neuvonantajan kanssa järjestettiin tapaaminen 28 päivänä tammikuuta 2016 Electrosteel Castings Limitedin pyynnöstä.

1.3 Rinnakkainen polkumyyntimenettely

(7) Komissio julkaisi 20 päivänä joulukuuta 2014Euroopan unionin virallisessa lehdessä ilmoituksen (3) Intiasta peräisin olevien pallografiittiraudasta valmistettujen putkien tuontia unioniin koskevan polkumyynnin vastaisen tutkimuksen vireillepanosta neuvoston asetuksen (EY) N:o 1225/2009 (4), jäljempänä ’polkumyynnin vastainen perusasetus’, mukaisesti.

(8) Komissio otti 18 päivänä syyskuuta 2015 komission täytäntöönpanoasetuksella (EU) 2015/1559 (5), jäljempänä ’väliaikaista polkumyyntitullia koskeva asetus’, käyttöön väliaikaisen polkumyyntitullin, joka koski Intiasta peräisin olevien pallografiittiraudasta valmistettujen putkien tuontia unioniin. Tutkimuksen lopullisista päätelmistä annetaan erillinen asetus (6).

(9) Vahinkoa, syy-yhteyttä ja unionin etua koskevat analyysit, jotka tehtiin tässä tukien vastaisessa ja rinnakkaisessa polkumyynnin vastaisessa tutkimuksessa ovat soveltuvin osin täysin samat, koska unionin tuotannonalan määritelmä, unionin tuottajien edustavuus ja tutkimusajanjakso ovat samat molemmissa tutkimuksissa.

1.4 Asianomaiset osapuolet

(10) Komissio pyysi vireillepanoilmoituksessa asianomaisia osapuolia ottamaan siihen yhteyttä tutkimukseen osallistumista varten. Komissio ilmoitti tutkimuksen vireillepanosta erityisesti valituksen tekijälle, muille tiedossa oleville unionin tuottajille, tiedossa oleville vientiä harjoittaville tuottajille ja Intian viranomaisille, tiedossa oleville tuojille, tavarantoimittajille ja käyttäjille, kauppiaille sekä järjestöille, joita tutkimuksen vireillepanon tiedettiin koskevan, ja kehotti niitä osallistumaan tutkimukseen.

(11) Asianomaisilla osapuolilla oli mahdollisuus esittää huomautuksia tutkimuksen vireillepanosta ja pyytää saada tulla komission ja/tai kuulemisesta kauppaan liittyvissä menettelyissä vastaavan neuvonantajan kuulemiksi. Yksikään asianomainen osapuoli ei pyytänyt kuulemista esittääkseen huomautuksia.

1.5 Otanta

(12) Komissio ilmoitti vireillepanoilmoituksessa, että se saattaa soveltaa asianomaisiin osapuoliin perusasetuksen 27 artiklan mukaista otantaa.

1.5.1 Unionin tuottajia ja tuojia koskeva otanta

(13) Unionin tuottajien osalta otanta ei ollut tarpeen. Asianomaista tuotetta valmistaa unionissa vain kolme yritystä tai yritysryhmää, joista kaksi toimi yhteistyössä tutkimuksessa, ja niiden osuus unionin kokonaistuotannosta on noin 96 prosenttia.

(14) Päättääkseen etuyhteydettömiä tuojia koskevan otannan tarpeellisuudesta ja valitakseen tarvittaessa otoksen komissio pyysi etuyhteydettömiä tuojia toimittamaan vireillepanoilmoituksessa pyydetyt tiedot. Yksikään etuyhteydetön tuoja ei ilmoittautunut vireillepanossa vahvistetuissa määräajoissa.

1.5.2 Intiassa toimivia vientiä harjoittavia tuottajia koskeva otanta

(15) Päättääkseen otannan tarpeellisuudesta ja valitakseen tarvittaessa otoksen komissio pyysi kaikkia Intiassa toimivia vientiä harjoittavia tuottajia toimittamaan vireillepanoilmoituksessa pyydetyt tiedot. Lisäksi komissio pyysi Intian tasavallan Euroopan unionissa olevaa edustustoa ilmoittamaan muista mahdollisista vientiä harjoittavista tuottajista, jotka saattaisivat olla kiinnostuneita osallistumaan tutkimukseen, ja/tai ottamaan yhteyttä niihin.

(16) Kolme asianomaisen maan vientiä harjoittavaa tuottajaa toimitti pyydetyt tiedot ja suostui osallistumaan otokseen. Niiden osuus Intiasta tulevasta viennistä tutkimusajanjaksolla oli 100 prosenttia. Sen vuoksi komissio päätti, ettei otanta ollut tarpeen.

1.6 Kyselylomakevastaukset ja tarkastuskäynnit

(17) Kyselylomakkeita lähetettiin kolmelle yhteistyössä toimineelle intialaiselle vientiä harjoittavalle tuottajalle tai tuottajaryhmälle, kolmelle unionin tuottajalle sekä käyttäjille, jotka ilmoittautuivat vireillepanoilmoituksessa asetetuissa määräajoissa.

(18) Kolmesta intialaisesta vientiä harjoittavasta tuottajasta kaksi toimitti vastaukset kyselylomakkeeseen. Sen vuoksi komissio katsoo, että kolmas vientiä harjoittava tuottaja kieltäytyi yhteistyöstä tutkimuksessa.

(19) Vireillepanovaiheessa yhteistyössä toimineet unionin tuottajat ja käyttäjät sopivat, että rinnakkaisessa polkumyyntitutkimuksessa kerättyjä tietoja voidaan käyttää myös tässä menettelyssä. Kymmenet käyttäjät toimittivat tietoja niiden käyttäjien lisäksi, jotka olivat ilmoittautuneet jo rinnakkaisessa polkumyyntitutkimuksessa.

(20) Komissio hankki ja tarkasti kaikki intialaisten vientiä harjoittavien tuottajien toimittamat ja tuen alustavaa määrittämistä varten tarpeellisina pitämänsä tiedot. Tarkastuskäyntejä tehtiin seuraavien yritysten toimitiloihin: — Electrosteel Castings Ltd, Kolkata, Intia, jäljempänä ’ECL’; — Jindal Saw Limited, New Delhi, Intia, jäljempänä ’Jindal’.

1.7 Tutkimusajanjakso ja tarkastelujakso

(21) Tukea ja vahinkoa koskeva tutkimus kattoi 1 päivän lokakuuta 2013 ja 30 päivän syyskuuta 2014 välisen ajan, jäljempänä ’tutkimusajanjakso’. Vahinkoa koskevaan arvioon vaikuttava kehityssuuntausten tarkastelu kattoi 1 päivän tammikuuta 2011 ja tutkimusajanjakson päättymisen välisen ajanjakson, jäljempänä ’tarkastelujakso’.

2. TARKASTELTAVANA OLEVA TUOTE JA SAMANKALTAINEN TUOTE

2.1 Tarkasteltavana oleva tuote

(22) Tarkasteltavana oleva tuote on Intiasta peräisin olevat pallografiittiraudasta (tunnetaan myös nimellä pallografiittivalurauta) valmistetut putket, jäljempänä ’pallografiittirautaputket’, jotka luokitellaan tällä hetkellä CN-koodeihin ex 7303 00 10 ja ex 7303 00 90. Kyseiset CN-koodit ovat ainoastaan ohjeellisia.

(23) Pallografiittirautaputkia käytetään vesijohdoissa, viemäreissä ja maatalousmaan kastelussa. Veden kuljetus pallografiittirautaputkien läpi voidaan toteuttaa paineen tai yksinomaan painovoiman avulla. Putkien koko on 60–2 000 mm, ja ne ovat pituudeltaan joko 5,5 tai 6 tai 7 taikka 8 metriä. Niiden sisäpinta on yleensä vuorattu sementtilaastilla tai muilla materiaaleilla, ja niiden ulkopinnassa on sinkkipinnoitus, maalaus tai teippikääre. Pääasialliset loppukäyttäjät ovat julkisia yrityksiä.

(24) Jindal ja Intian viranomaiset väittivät, että pallografiittirautaputket, joita ei ole pinnoitettu sisä- tai ulkopuolelta, jäljempänä ’pinnoittamattomat putket’, olisi jätettävä tarkasteltavana olevan tuotteen määritelmän ulkopuolelle, koska tällaiset putket ovat puolivalmiita tuotteita, joilla on erilaiset fyysiset, tekniset ja kemialliset ominaisuudet ja joita ei voida käyttää veden siirtämiseen ilman jatkojalostusta. Pinnoittamattomat putket eivät myöskään ole vaihdettavissa tarkasteltavana olevaan tuotteeseen, ja niillä on eri käyttötarkoitus.

(25) Valituksen tekijä kiisti tämän väitteen ja väitti puolestaan, että kaikilla pallografiittirautaputkilla – sekä pinnoitetuilla että pinnoittamattomilla – on samat fyysiset, tekniset ja kemialliset perusominaisuudet ja sama käyttötarkoitus. Valituksen tekijä väitti lisäksi, että sisä- ja ulkopinnoitusta pidetään viimeistelytoimena, jonka osuus on vain enintään 20 prosenttia pallografiittirautaputkien tuotantokustannuksista ja joka ei muuta putkien perusominaisuuksia. Valituksen tekijä korosti vielä, että pinnoittamattomilla putkilla sellaisenaan ei ole veden ja jäteveden kuljettamisen lisäksi varsinaisia loppumarkkinoita tai käyttötarkoitusta, eikä niitä myydä unionin markkinoilla, vaan ne on välttämättä pinnoitettava ennen markkinoille saattamista, jotta ne täyttävät EU:n vaatimukset. Lisäksi pallografiittiraudasta valmistetut pinnoittamattomat putket kuuluvat samaan tullikoodiin kuin pinnoitetut putket, joten niiden jättäminen tuotteen määritelmän ulkopuolelle voisi johtaa mahdollisten tukien vastaisten toimenpiteiden kiertämiseen ja heikentää tällaisten toimenpiteiden tehoa, kun otetaan huomioon intialaisten viejien merkittävä pinnoituskapasiteetti unionissa (n. 80 000 tonnia vuosittain). Valituksen tekijä väitti tähän liittyen, että pinnoittamattomien putkien tuonti Intiasta on lisääntynyt merkittävästi vuodesta 2013 ja että tämä tuonti oli vuonna 2015 lähes kolminkertainen vuoteen 2013 verrattuna. Valituksen tekijän mukaan suuntaus todennäköisesti jatkuu.

(26) Tutkimuksessa kävi ilmi, että pinnoittamattomilla putkilla ei ole tosiasiallista markkina-asemaa eikä käyttötarkoitusta eikä niitä myydä sellaisenaan unionin markkinoilla. Näitä putkia on välttämättä jatkojalostettava eli ne on pinnoitettava sisä- ja ulkopuolelta ennen kuin niitä voidaan pitää markkinoilla ja ne täyttävät veden ja jäteveden siirtämistä koskevat EU:n vaatimukset. EU:n vaatimusten täyttäminen ei ole välttämättä ratkaiseva tekijä tuotteen määritelmää vahvistettaessa, mutta se, että pinnoittamattomat putket on jatkojalostettava ennen kuin ne voidaan saattaa tarkoitettuun loppukäyttöön, on tekijä, jota ei voida jättää huomiotta analysoitaessa, onko pinnoittamaton putki lopputuote vai vain puolivalmis tuote. Sen vuoksi komissio katsoo, että pallografiittiraudasta valmistettuja pinnoittamattomia putkia olisi pidettävä puolivalmiina pallografiittirautaputkina.

(27) Puolivalmiita tuotteita ja lopullisia tuotteita voidaan kuitenkin pitää yhtenä tuotteena, jos i) niillä on samat olennaiset ominaisuudet ja ii) jatkojalostuskustannukset eivät ole merkittävät (7). On kiistatonta, että sisä- ja ulkopinnoitus lisää pinnoittamattomiin putkiin fyysisen ominaisuuden, joka antaa näille putkille niiden olennaisen ja perusominaisuuden, jota tarvitaan niiden olennaiseen käyttötarkoitukseen unionin markkinoilla eli veden ja jäteveden kuljettamiseen EU:n vaatimusten mukaisesti. On myös kiistatonta, että sisä- ja ulkopinnoitteen lisäämisestä pinnoittamattomiin putkiin aiheutuvat kustannukset ovat yleensä enintään 20 prosenttia pallografiittirautaputkien kaikista tuotantokustannuksista. Näin ollen jatkojalostusta on pidettävä merkittävänä.

(28) Tästä seuraa, että puolivalmiita pinnoittamattomia pallografiittirautaputkia ei voida pitää samana tuotteena kuin viimeisteltyjä (sisä- ja ulkopuolelta pinnoitettuja) pallografiittirautaputkia, minkä vuoksi ne olisi jätettävä tarkasteltavana olevan tuotteen määritelmän ulkopuolelle.

(29) Komissio ei myöskään havainnut merkittävää kiertämisriskiä, jos pinnoittamattomat putket jätetään tuotteen määritelmän ulkopuolelle. Pinnoittamattomia putkia tuo vain yksi Jindaliin etuyhteydessä oleva yritys, jonka pinnoituskapasiteetti unionissa on vähäinen, toisin kuin valituksen tekijä väitti. Komission tarkastettujen tietojen mukaan tosiasiallinen kapasiteetti on noin 15 000 tonnia vuosittain. Vaikka pinnoittamattomien putkien tuonti Intiasta vaikuttaa kasvaneen tutkimusajanjakson jälkeen, määrät ovat edelleen vähäisiä (alle 10 000 tonnia vuonna 2015) valituksen tekijältä saatujen tietojen mukaan. Kun otetaan huomioon etuyhteydessä olevan yrityksen vähäinen pinnoituskapasiteetti unionissa ja sen liiketoimintasuunnitelma tuleviksi vuosiksi pinnoittamattomien putkien osalta (15 000–21 000 tonnia vuoteen 2017 mennessä), on epätodennäköistä, että tämä tuotantopaikka muuttuisi pinnoittamattomien putkien massiivisen tuonnin tulopaikaksi, jossa ainoana tavoitteena olisi pinnoittaa putket, jotta voitaisiin välttää viimeistellyistä putkista maksettavat tullit unionissa, mikä voisi mahdollisesti olla ongelma polkumyynnin vastaisen perusasetuksen 23 artiklan nojalla.

(30) Jindal pyysi, että pallografiittiraudasta valmistetut laippaputket olisi jätettävä tuotteen määritelmän ulkopuolelle.

(31) Toisin kuin pinnoittamattomat putket, laippaputket ovat pallografiittiraudasta valmistettuja putkia, joissa on sisä- ja ulkopinnoite. Laippaputket soveltuvat näin ollen veden ja jäteveden siirtämiseen ilman jatkojalostusta. Ne leikataan pituussuunnassa täysimittaisista pallografiittirautaputkista ja niihin sovitetaan laipat, jotka liitetään pulteilla ja muttereilla, kun muissa pallografiittirautaputkissa käytetään liitosmuhveja. Pituusleikkauksesta ja laippojen lisäämisestä aiheutuvia jalostuskustannuksia ei voida pitää sellaisina, että ne muuttaisivat pallografiittirautaputkien perusominaisuutta, joka on veden ja jäteveden siirtäminen, eivätkä kyseessä ole merkittävät jalostuskustannukset. Sen vuoksi komissio katsoi niiden muodostavan yhden tuotteen, vaikka laippaputkien valmistamiseen pallografiittirautaputkista vaaditaankin hieman lisäjalostusta, ja pyyntö tuotteen jättämisestä määritelmän ulkopuolelle hylätään.

(32) Edellä esitetyt seikat huomioon ottaen tarkasteltavana olevan tuotteen lopullinen määritelmä on Intiasta peräisin olevat pallografiittiraudasta (tunnetaan myös nimellä pallografiittivalurauta) valmistetut putket, jäljempänä ’pallografiittirautaputket’, jotka luokitellaan tällä hetkellä CN-koodeihin ex 7303 00 10 ja ex 7303 00 90, lukuun ottamatta pallografiittirautaputkia, joissa ei ole sisä- ja ulkopinnoitetta, jäljempänä ’pinnoittamattomat putket’.

2.2 Samankaltainen tuote

(33) Tutkimuksessa kävi ilmi, että edellä määritellyllä Intiassa valmistetulla ja myydyllä tarkasteltavana olevalla tuotteella sekä unionissa valmistetulla ja myydyllä tuotteella on samat fyysiset, kemialliset ja tekniset perusominaisuudet, minkä vuoksi ne ovat perusasetuksen 2 artiklan c alakohdassa tarkoitettuja samankaltaisia tuotteita.

3. TUET

(34) Valitukseen sisältyvien tietojen sekä Intian viranomaisten ja vientiä harjoittavien tuottajien komission kyselylomakkeeseen toimittamien vastausten perusteella tutkittiin seuraavia tukikäytäntöjä ja niihin liittyviä erityistoimenpiteitä (järjestelmiä), joihin esitettyjen väitteiden mukaan liittyy tukien myöntämistä: I Varojen suora siirto ja varojen mahdollinen suora siirto (perusasetuksen 3 artiklan 1 kohdan a alakohdan i alakohta) — Lainatakuut Intian valtionpankista — Teräskehitysrahastosta myönnetyt lainat — Tutkimus- ja kehittämistoiminnan edistäminen rauta- ja terästeollisuudessa — Maanhankintaprosessin helpottaminen (Rajasthanin osavaltio) — Tullinpalautusjärjestelmä (Duty Drawback Scheme) II Julkisista tuloista, jotka muuten olisi maksettava, luovutaan tai niitä ei kanneta (perusasetuksen 3 artiklan 1 kohdan a alakohdan ii alakohta) — Vientiin suuntautuneiden yksikköjen järjestelmä (Export Oriented Units Scheme) — Tärkeimmille tuotteille tarkoitettu järjestelmä (Focus Product Scheme) — Tärkeimmille markkinoille vientiä varten tarkoitettu järjestelmä (Focus Market Scheme) — Tullittoman tuonnin lupajärjestelmä (Duty Free Import Authorisation Scheme) — Tuotantohyödykkeiden tuonti etuustullein (Export Promotion Capital Goods Scheme, EPCGS) — Ennakkolupajärjestelmä (Advance Authorisation Scheme) — Viennin lisäämisen kannustinjärjestelmä (Incremental Exports Incentivisation Scheme) — Vapautus tai alennus arvonlisäverosta (Gujaratin osavaltio) III Tavaroiden tai palvelujen toimittaminen riittämättömänä pidettävää vastiketta vastaan (perusasetuksen 3 artiklan 1 kohdan a alakohdan iii alakohta) — Louhintaoikeuksien myöntäminen (hiili) — Louhintaoikeuksien myöntäminen (rautamalmi) — Maan tarjoaminen (Rajasthanin osavaltio) — Rautamalmiin sovellettava vientivero

3.1 Järjestelmät, joiden osalta ei saatu näyttöä tuesta

3.1.1 Järjestelmät, joista ei koitunut etua yrityksille

— Lainatakuut Intian valtionpankista

(35) Valituksen tekijä väitti, että Intian viranomaiset myönsivät aiemmin lainatakuita Intian valtionpankin kautta terässektorin tuottajille. Koituneen etuuden väitetään olevan valtion takaamasta lainasta maksetun määrän ja ilman valtion takausta samanlaisesta lainasta maksettavan määrän välinen erotus. Tuen todetaan koostuvan sen koron tai preemion, joka yrityksen olisi täytynyt maksaa kaupallisilla perusteilla saadusta lainasta vertailuarvojen mukaisesti, ja sen summan, jonka se tosiasiallisesti maksoi Intian viranomaisten takaamasta lainasta, välisestä erotuksesta.

(36) Kaksi intialaista vientiä harjoittavaa tuottajaa sai lainoja useista pankeista, myös Intian valtionpankista. Intian viranomaiset eivät kuitenkaan taanneet näitä lainoja. Lisäksi maksetut korot olivat muiden pankkien samanlaisista lainoista veloittamien markkinaperusteisten korkojen mukaiset.

(37) Tämän vuoksi komissio ei havainnut mitään näyttöä tämän järjestelmän mukaisesta tuesta.

— Teräskehitysrahastosta myönnetyt lainat

(38) Valituksen tekijä väitti, että Intian viranomaiset myöntävät lainoja tutkimus- ja kehittämishankkeiden rahoitukseen rauta- ja terässektorilla teräskehitysrahaston kautta. Koituneen etuuden väitetään olevan teräskehitysrahastosta myönnetyistä lainoista veloitetun koron ja kaupallisesta lainasta markkinaehtojen mukaisesti veloitettavan koron välinen erotus.

(39) Kaksi intialaista vientiä harjoittavaa tuottajaa eivät saaneet lainoja teräskehitysrahastosta tutkimusajanjaksolla.

(40) Tämän vuoksi komissio ei havainnut mitään näyttöä tämän järjestelmän mukaisesta tuesta.

— Tutkimus- ja kehittämistoiminnan edistäminen rauta- ja terästeollisuudessa

(41) Valituksen tekijä väitti, että Intian viranomaiset myöntävät varoja tutkimus- ja kehittämishankkeiden edistämiseen rauta- ja terässektorilla. Etuuden väitetään vastaavan myönnetyn rahoituksen määrää (50 % T&K-toiminnasta aiheutuneista kustannuksista).

(42) Kyseiset kaksi intialaista vientiä harjoittavaa tuottajaa eivät saaneet varoja tästä järjestelmästä tutkimusajanjaksolla.

(43) Tämän vuoksi komissio ei havainnut mitään näyttöä tämän järjestelmän mukaisesta tuesta.

— Maanhankintaprosessin helpottaminen ja maan tarjoaminen riittämättömänä pidettävää vastiketta vastaan (Rajasthanin osavaltio)

(44) Valituksen tekijä väitti, että yksi intialainen vientiä harjoittava tuottaja oli tukikelpoinen tässä järjestelmässä. Järjestelmässä helpotetaan maan ostoja hankkeissa, joiden suunnitellut investoinnit ovat vähintään 1 miljardi rupiaa ja jos rakennuttaja ostaa itse maasta 25 prosenttia. Etuuden väitetään olevan Rajasthanin osavaltion viranomaisten maksama 75 prosenttia maan arvosta.

(45) Kyseiset kaksi intialaista vientiä harjoittavaa tuottajaa eivät saaneet varoja tästä järjestelmästä tutkimusajanjaksolla.

(46) Tämän vuoksi komissio ei havainnut mitään näyttöä tämän järjestelmän mukaisesta tuesta.

— Vientiin suuntautuneiden yksikköjen järjestelmä (Export Oriented Units Scheme)

(47) Valituksen tekijä väitti, että tarkasteltavana olevan tuotteen vientiä harjoittavat tuottajat ovat tukikelpoisia tässä järjestelmässä ja että on oletettava, että ne ovat hakeneet tätä etuutta, koska ne vievät valtaosan tuotannostaan.

(48) Vientiin suuntautuneeksi yksiköksi rekisteröityneellä yrityksellä on oikeus saada vapautus ja/tai palautus useista tulleista ja veroista. Etuuden väitetään olevan viranomaiselle kuuluvien tulojen määrä, josta on luovuttu.

(49) Kyseiset kaksi intialaista vientiä harjoittavaa tuottajaa eivät olleet rekisteröityneet vientiä harjoittavaksi yksiköksi tutkimusajanjaksolla.

(50) Tämän vuoksi komissio ei havainnut mitään näyttöä tämän järjestelmän mukaisesta tuesta tutkimusajanjaksolla.

— Tärkeimmille markkinoille vientiä varten tarkoitettu järjestelmä (Focus Market Scheme)

(51) Valituksen tekijä väitti, että tarkasteltavana olevan tuotteen vientiä harjoittavat tuottajat ovat tukikelpoisia tässä järjestelmässä, joka antaa oikeuden tullihyvityksiin, jotka vastaavat tiettyä prosenttiosuutta joihinkin maihin suuntautuvan viennin FOB-arvosta. Tullihyvityksiä voidaan käyttää tuontitullien maksamiseen, mikä vähentää Intian valtion tuloja tulleista, jotka muutoin kannettaisiin.

(52) Kyseiset kaksi intialaista vientiä harjoittavaa tuottajaa eivät saaneet tullihyvityksiä tästä järjestelmästä tutkimusajanjaksolla.

(53) Tämän vuoksi komissio ei havainnut mitään näyttöä tämän järjestelmän mukaisesta tuesta tutkimusajanjaksolla.

— Tullittoman tuonnin lupajärjestelmä (Duty Free Import Authorisation Scheme)

(54) Valituksen tekijä väitti, että tarkasteltavana olevan tuotteen vientiä harjoittavat tuottajat ovat tukikelpoisia tässä järjestelmässä, joka mahdollistaa tuotantoprosessissa käytettävien tuotantopanosten, polttoaineen, öljyn, energialähteiden ja katalyyttien tullittoman tuonnin tietyin edellytyksin. Etuuden väitetään olevan viranomaiselle kuuluvien tulojen määrä, josta on luovuttu.

(55) Kyseiset kaksi intialaista vientiä harjoittavaa tuottajaa eivät saaneet etuutta tästä järjestelmästä tutkimusajanjaksolla.

(56) Tämän vuoksi komissio ei havainnut mitään näyttöä tämän järjestelmän mukaisesta tuesta tutkimusajanjaksolla.

— Ennakkolupajärjestelmä (Advance Authorisation Scheme)

(57) Valituksen tekijä väitti, että tarkasteltavana olevan tuotteen vientiä harjoittavat tuottajat ovat tukikelpoisia tässä järjestelmässä, joka mahdollistaa tietyn tuotteen tai tuoteryhmän tuotantoon tarkoitettujen tuotantopanosten tullittoman tuonnin tai välituotteiden viennin tai pitämisen vietyinä. Etuuden väitetään olevan viranomaiselle kuuluvien tulojen määrä, josta on luovuttu.

(58) Kyseiset kaksi intialaista vientiä harjoittavaa tuottajaa eivät saaneet etuutta tästä järjestelmästä tutkimusajanjaksolla.

(59) Tämän vuoksi komissio ei havainnut mitään näyttöä tämän järjestelmän mukaisesta tuesta tutkimusajanjaksolla.

— Viennin lisäämisen kannustinjärjestelmä (Incremental Exports Incentivisation Scheme)

(60) Valituksen tekijä väitti, että tarkasteltavana olevan tuotteen vientiä harjoittavat tuottajat ovat tukikelpoisia tässä järjestelmässä, joka on samanlainen kuin Focus Market Scheme -järjestelmä ja joka antaa oikeuden tullihyvityksiin, jotka vastaavat tiettyä prosenttiosuutta varainhoitovuonna 2012–2013 saavutetusta lisäkasvusta verrattuna varainhoitovuoteen 2011–2012. Tullihyvityksiä voidaan käyttää tuontitullien maksamiseen, mikä vähentää Intian valtion tuloja tulleista, jotka muutoin kannettaisiin.

(61) Kyseiset kaksi intialaista vientiä harjoittavaa tuottajaa eivät saaneet etuutta tästä järjestelmästä tutkimusajanjaksolla.

(62) Tämän vuoksi komissio ei havainnut mitään näyttöä tämän järjestelmän mukaisesta tuesta tutkimusajanjaksolla.

— Vapautus tai alennus arvonlisäverosta (Gujaratin osavaltio)

(63) Valituksen tekijä väitti, että tarkasteltavana olevan tuotteen yksi vientiä harjoittava tuottaja (jolla on toimintaa Gujaratin osavaltiossa) on tukikelpoinen tässä järjestelmässä ja on todennäköisesti saanut siitä etuutta; järjestelmä mahdollistaa alv-vapautuksen sellaisten tavaroiden ostoista, joita käytetään viennin yhteydessä. Vapautuksen väitetään edustavan taloudellista avustusta, koska se vähentää valtion alv-tuloja. Koitunut etuus vastaa viranomaiselle kuuluvien tulojen määrää, josta on luovuttu.

(64) Kyseiset kaksi intialaista vientiä harjoittavaa tuottajaa eivät saaneet etuutta tästä järjestelmästä tutkimusajanjaksolla tarkasteltavana olevan tuotteen osalta.

(65) Tämän vuoksi komissio ei havainnut mitään näyttöä tämän järjestelmän mukaisesta tuesta tutkimusajanjaksolla.

3.1.2 Hiilen ja rautamalmin louhintaoikeuksien myöntäminen

(66) Valituksen tekijä väitti, että Intian viranomaiset tarjoavat hyödykkeitä teräksen tuottajille tarjoamalle niille rautamalmia ja hiiltä myöntämällä louhintaoikeuksia (eli oikeuksia, jotka antavat teräksen tuottajille mahdollisuuden louhia rautamalmia ja hiiltä omaan sisäiseen käyttöönsä).

(67) Valituksen tekijä viittasi rautamalmin ja hiilen louhintaa koskevaan Intian lainsäädäntöön ja sen tuoreeseen kehitykseen ja mainitsi, että joillakin tarkasteltavana olevan tuotteen intialaisilla tuottajilla on omat kaivokset.

(68) Valituksen tekijä katsoo, että rautamalmin louhimisessa kytköskäyttöön on kyse tosiasiallisesti erityisestä järjestelmästä, koska se rajattu tiettyihin yrityksiin, kuten teräksen tuottajiin, ja että hiilen louhimisessa kytköskäyttöön on kyse oikeudellisesti erityisestä järjestelmästä, koska hiiliesiintymät myönnetään ensisijaisesti teräksen tuottajille, joiden vuotuinen tuotantokapasiteetti on yli miljoona tonnia.

(69) Valituksen tekijä katsoi, että kytköskäyttöön tarkoitetun hiilen louhintalisensseistä tarkasteltavana olevan tuotteen intialaisille tuottajille koituva etuus on louhintalisenssistä maksettujen maksujen, louhintakustannusten ja vaaditulle laatutasolle tarvittavan jalostuksen kustannusten yhteissumman sekä australialaisen koksikivihiilen vertailuhinnan (CIF-hinta intialaisessa satamassa) välinen erotus.

(70) Kytköskäyttöön tarkoitetun rautamalmin louhintalisensseistä koituva etu olisi valituksen tekijän mukaan arvioitava joko i) ottamalla huomioon maailmanmarkkinoilla vallitsevat rautamalmin kauppaehdot perusasetuksen 6 artiklan d alakohdan ii alakohdan mukaisesti tai ii) Intiassa vallitsevien kauppaehtojen perusteella tekemällä oikaisuja, joissa otetaan huomioon rautamalmiin sovellettavan vientiveron vaikutus, koska se on tavanomaisia markkinaolosuhteita vääristävä tekijä.

(71) Valituksen tekijä huomautti, että Yhdysvaltojen kauppaministeriö (USDOC) on tutkinut kytköskäyttöön tarkoitetun rautamalmin ja hiilen louhintaohjelmia useissa Intiasta peräisin olevia kuumavalssattuja hiiliteräslevytuotteita koskevissa tutkimuksissa ja todennut ne tasoitustoimenpiteiden käyttöönoton mahdollistaviksi.

(72) Intian viranomaiset ilmoittivat oikeusperustat, joiden nojalla louhintaoikeuksia käsitellään ja myönnetään hakijoille: — The Mines and Minerals Development and Regulation (MMDR) Act No. 67 of 1957, sellaisena kuin se on muutettuna; — The MMDR Amendment Ordinance Act No. 3 of 2015; — The Mining Concession Rules (MCR) of 1960; — The Mineral Conservation and Development Rules (MCDR) of 1988; — The Coal Bearing Areas Acquisition and Development Act of 1957; — The Coal Mine (Nationalisation) Act of 1973; — The Coal Mine (Special Provisions) Second Ordinance of 2014; — The Competitive Bidding of Coal Mines Amendment Rules, 2012.

(73) Intian viranomaiset selittivät, että rautamalmimarkkinoita ei ole koskaan säännelty Intiassa ja että hiilimarkkinoiden sääntely lakkautettiin tammikuusta 2000 lähtien.

(74) Toiselle intialaiselle vientiä harjoittavalle tuottajalle myönnettiin rautamalmin (muttei hiilen) louhintaoikeudet. Kyseisestä kaivoksesta louhittua rautamalmia ei kuitenkaan käytetä tarkasteltavana olevan tuotteen tuotantoon (sen alhaisen rautapitoisuuden vuoksi) vaan yritysryhmän muuhun liiketoimintaan. Kyseinen tuottaja hankki tarkasteltavana olevan tuotteen tuotantoon tarvittavaa rautamalmia etuyhteydettömiltä tavarantoimittajilta Intiassa.

(75) Toiselle intialaiselle vientiä harjoittavalle tuottajalle myönnettiin hiilen (muttei rautamalmin) louhintaoikeudet. Vuosittain louhittu hiilen määrä ei riitä tyydyttämään sen tarvetta, minkä vuoksi tuottaja ostaa hiiltä myös etuyhteydettömiltä tavarantoimittajilta Australiassa.

(76) Kyseinen vientiä harjoittava tuottaja osoitti, että Intian korkeimman oikeuden vuonna 2014 antaman tuomion jälkeen kaikki aiemmin myönnetyt hiilen louhintaoikeudet oli peruutettu ja Intiassa on käytössä tarjouskilpailumenettely hiilen louhintaoikeuksien saamiseksi. Kyseinen tuottaja ei näin ollen enää hanki hiiltä kytköskäyttöön tarkoitettujen louhintaoikeuksien kautta. Sama tuottaja osoitti myös, että Intian viranomaisten käyttöönottaman louhintaoikeuksien myöntämistä koskevan uuden menettelyn mukaisesti sillä ei ole lain mukaan oikeutta saada louhintaoikeuksia menettelyyn liittyvien rajoitusten vuoksi.

(77) Tämän vuoksi komission ei tarvitse tutkia järjestelmää tarkemmin.

3.2 Järjestelmät, joiden osalta saatiin näyttöä tuesta

3.2.1 Focus Product -järjestelmä (FPS)

a) Oikeusperusta

(78) FPS:n yksityiskohtainen kuvaus sisältyy Foreign Trade Policy -asiakirjan FTP 2009–2014 kohtaan 3.15 sekä Handbook of Procedure -käsikirjan HOP 2009–2014:n kohtaan 3.9.

b) Tukikelpoisuus

(79) FTP 09–14 -asiakirjan kohdan 3.15.2 mukaan HOP I 09–14 -käsikirjan lisäyksessä 37D mainittujen tuotteiden viejät ovat tukikelpoisia.

c) Käytännön toteutus

(80) Tässä järjestelmässä HOP-käsikirjan lisäyksessä 37D lueteltujen tuotteiden vientiin voidaan myöntää tullihyvitystä, jonka suuruus on 2 prosenttia niiden FOB-arvosta. Pallografiittirautaputkiin sovellettava tullihyvitys nostettiin 5 prosenttiin vuonna 2012. Näin ollen pallografiittirautaputket ovat tukikelpoisia tullihyvitykseen.

(81) FPS-järjestelmän tullihyvitykset ovat vapaasti siirrettävissä, ja ne ovat voimassa 24 kuukautta hyvitykseen oikeuttavan todistuksen myöntämispäivästä. Niitä voidaan käyttää minkä tahansa myöhemmin tapahtuvan tuotantopanosten tai hyödykkeiden tuonnin tullien maksamiseen, tuotantohyödykkeet mukaan lukien.

(82) Hyvitykseen oikeuttava todistus annetaan satamasta, josta tavarat on viety, sen jälkeen kun tavarat on lähetetty. Intian viranomaiset eivät vaikuta tullihyvitysten myöntämiseen, kunhan hakija toimittaa viranomaisille kopiot kaikista asiaan liittyvistä vientiasiakirjoista (esim. vientitilauksesta, laskuista, lähetysasiakirjoista ja pankkitositteista).

(83) Molemmat yritykset käyttivät tätä järjestelmää tutkimusajanjakson aikana.

d) FPS-järjestelmää koskevat päätelmät

(84) FPS-järjestelmästä annetaan perusasetuksen 3 artiklan 1 kohdan a alakohdan ii alakohdassa ja 3 artiklan 2 kohdassa tarkoitettuja tukia. FPS-tullihyvityksissä on kyse Intian viranomaisten antamasta taloudellisesta tuesta, sillä hyvitystä käytetään aikanaan tuontitullien maksamiseen, mikä vähentää Intian valtion tuloja tulleista, jotka muutoin kannettaisiin. Lisäksi FPS-tullihyvityksestä koituu etua viejälle, koska se lisää tämän maksuvalmiutta.

(85) Lisäksi FPS-järjestelmä on oikeudellisesti vientituloksesta riippuvainen, joten perusasetuksen 4 artiklan 4 kohdan ensimmäisen alakohdan a alakohdan mukaisesti se on erityistä ja tasoitustoimenpiteiden käyttöönoton mahdollistavaa tukea.

(86) Järjestelmää ei voida pitää perusasetuksen 3 artiklan 1 kohdan a alakohdan ii alakohdassa tarkoitettuna sallittuna tullinpalautusjärjestelmänä tai korvaavien tuotantopanosten palautusjärjestelmänä. Se ei ole perusasetuksen liitteessä I olevan i alakohdan, liitteen II (palautuksen määrittely ja sitä koskevat säännöt) ja liitteen III (korvaavien tuotantopanosten palautuksen määrittely ja sitä koskevat säännöt) tiukkojen edellytysten mukainen. Viejää ei velvoiteta tosiasiallisesti käyttämään tullitta tuotuja tavaroita tuotantoprosessissa, eikä hyvityksen määrää lasketa tosiasiallisesti käytettyjen tuotantopanosten perusteella. Käytössä ei ole mitään järjestelmää tai menettelyä, jonka avulla voitaisiin tarkistaa, mitkä tuotantopanokset käytetään vientituotteen tuotannossa tai onko tuontitulleja palautettu liikaa perusasetuksen liitteessä I olevassa i alakohdassa ja liitteissä II ja III tarkoitetulla tavalla. Viejä voi saada FPS-järjestelmän edut, vaikkei se toisi maahan lainkaan tuotantopanoksia. Edun saamiseen riittää pelkästään se, että asianomainen viejä vie tavaroita, eikä sen tarvitse osoittaa, että tuotantopanoksia on tuotu maahan. Näin ollen myös viejät, jotka hankkivat kaikki tuotantopanoksensa kotimarkkinoilta eivätkä tuo maahan mitään tuotantopanoksina käytettäviksi kelpaavia tuotteita, voivat saada FPS-järjestelmän etuuksia. Viejä voi käyttää FPS-tullihyvityksiä tuodakseen tuotantohyödykkeitä, vaikkakaan tuotantohyödykkeet eivät kuulu tällaisten sallittujen tullinpalautusjärjestelmien piiriin, kuten perusasetuksen liitteessä I olevassa i alakohdassa säädetään, koska niitä ei kuluteta vientituotteiden tuotannossa.

e) Uudesta Foreign Trade Policy -asiakirjasta 2015–2020 aiheutuvat muutokset

(87) Uudessa viisivuotisessa ulkomaankauppapolitiikassa vuosiksi 2015–2020 otetaan käyttöön uusi intialaisten tuotteiden vientijärjestelmä MEIS (Merchandise Exports from India Scheme), joka korvaa useita aiempia järjestelmiä, mukaan luettuna FPS. Koska FPS- ja MEIS-järjestelmän tukikelpoisuusperusteet ovat käytännössä samat, on selvää, että FPS-järjestelmää ei lakkautettu vaan se vain nimettiin uudelleen ja että FPS-järjestelmästä koitunut etuus saadaan nyt uudesta järjestelmästä. Näin ollen FPS-järjestelmästä saatu etuus on edelleen tasoitustoimenpiteiden käyttöönoton mahdollistava.

(88) Päätelmien ilmoittamisen jälkeen ECL väitti, että MEIS-järjestelmää ei voida automaattisesti pitää FPS:n muunnoksena tai sen korvaavana järjestelmänä. Komissio hylkäsi tämän väitteen, koska FPS:n ja MEIS:n tukikelpoisuusperusteet ja edunsaajat ovat samat sikäli kuin pallografiittirautaputkien tuottajat ovat kyseessä. Kyselyvastauksessaan Intian viranomaiset itse totesivat, että FPS on sulautettu uuteen järjestelmään [MEIS] (8). Tämän vuoksi väite hylättiin.

(89) Näistä kahdesta järjestelmästä saatavan etuuden määrässä on kuitenkin ero. MEIS-järjestelmän tarjoama tullihyvitys on 2 prosenttia viennin FOB-arvosta (FPS:ssä se oli 5 % tutkimusajanjaksolla).

(90) Intialaiset kaksi tuottajaa väittivät ennen lopullisten päätelmien ilmoittamista ja sen jälkeen, että tämän alemman arvon olisi oltava parametri määritettäessä mahdollisten tasoitustoimenpiteiden alaisen etuuden määrää. ECL viittasi komission ohjeisiin tuen määrän laskemiseksi tasoitustulleja koskevissa tutkimuksissa (9) ja esimerkkiin 1, jossa tutkimusajanjakson jälkimmäiseen osaan sovellettavaa tarkistettua etuutta olisi sovellettava, jos muutos on luonteeltaan pysyvä. Saman väitteen esittivät myös Intian viranomaiset lopullisten päätelmien ilmoittamisen jälkeen.

(91) Komissio hylkäsi väitteen seuraavasta syystä. Perusasetuksen 5 artiklan mukaan ”tasoitustoimenpiteiden käyttöönoton mahdollistavien tukien määrä lasketaan vastaanottajan saaman sellaisen edun perusteella, jonka on todettu esiintyneen tutkimusajanjakson aikana”. Tutkimusajanjaksolla vientiä harjoittavien tuottajien saama etu oli 5 prosentin tullihyvitys tarkasteltavana olevan tuotteen FOB-vientiarvosta.

(92) Perusasetuksen 11 artiklan mukaan tutkimusajanjakson jälkeistä aikaa koskevia tietoja ei yleensä oteta huomioon. Tämä tarkoittaa sitä, että tutkimusajanjakson jälkeiset kehityssuunnat voidaan ottaa huomioon vain poikkeuksellisissa olosuhteissa, esimerkiksi kun niiden huomiotta jättäminen olisi ilmeisen asiaankuulumatonta (10). Tämä vaatimus täyttyi esimerkiksi kun kymmenen uutta jäsenvaltiota liittyi Euroopan unioniin vuonna 2004, jolloin komissiolla oli velvollisuus tutkia, olivatko tutkimuksen aikana saadut tiedot edelleen edustavia laajentuneen EU:n osalta (11).

(93) Vaatimus ei kuitenkaan täyty tässä tapauksessa. Tukijärjestelmä oli voimassa tutkimusajanjakson jälkeen, ja viejät saivat etua 5 prosentin hyvityksestä tutkimusajanjaksolla. Olettamusta, jonka mukaan tutkimusajanjakson jälkeinen alennettu 2 prosentin hyvitys on pysyvä luonteeltaan, ei voida vahvistaa, koska valtio voi muuttaa prosenttiosuutta ohjelmassa milloin tahansa (12). Tällaiset muutokset eivät ole luonteeltaan vain hypoteettisia, kuten käytäntö aiemmassa ohjelmassa osoittaa. Aiempi FPS-järjestelmä otettiin lailla käyttöön vuonna 2009, ja valtio muutti hyvitysprosentin 2:sta 5:een 31 päivästä joulukuuta 2012 (13). Kaikki nämä tekijät huomioon ottaen komissio päättelee, että 5 prosentin hyvityksen asettaminen tasoitustoimenpiteiden alaiseksi FPS-järjestelmän osalta tutkimusajanjaksolla ei ole ilmeisen asiaankuulumatonta. Jos nykyinen 2 prosentin hyvitys osoittautuu pitkäaikaiseksi, viejät voivat pyytää välivaiheen tarkastelua ja osoittaa olosuhteiden pysyvän muutoksen tämän tukijärjestelmän osalta.

f) Tuen määrän laskeminen

(94) Tasoitustoimenpiteiden käyttöönoton mahdollistavan tuen määrä laskettiin sen edun perusteella, joka vastaanottajalle todettiin koituneen tutkimusajanjakson aikana, siten kuin yhteistyössä toiminut vientiä harjoittava tuottaja oli sen kirjannut suoritusperusteisena tulona tileihin vientihetkellä. Tuen määrä (osoittaja) on suhteutettu perusasetuksen 7 artiklan 2 ja 3 kohdan mukaisesti tarkastelua koskevan tutkimusajanjakson viennin liikevaihtoon (nimittäjä), koska tuki on riippuvainen vientituloksesta eikä sitä ole myönnetty suhteessa valmistettuihin, tuotettuihin, vietyihin tai kuljetettuihin määriin.

(95) Tämän järjestelmän osalta tutkimusajanjaksolla vahvistettu tukiprosentti ECL:n ja sen tytäryhtiön Srikalahasthi Pipes Limitedin, jäljempänä ’ECL-ryhmä’ osalta oli 4,35 prosenttia ja Jindal Saw Indian osalta 3,11 prosenttia.

3.2.2 Tuotantohyödykkeiden tuonti etuustullein (Export Promotion Capital Goods Scheme, EPCGS)

a) Oikeusperusta

(96) EPCGS:n yksityiskohtainen kuvaus sisältyy FTP 2009–2014:n lukuun 5 sekä HOP 2009–2014:n lukuun 5.

b) Tukikelpoisuus

(97) Tämän järjestelmän mukaista tukea voivat hakea valmistajaviejät ja kauppiasviejät, jotka ovat ”sidoksissa” valmistajiin ja palveluntarjoajiin.

c) Käytännön toteutus

(98) Tiettyihin vientivelvoitteisiin sitoutunut yritys voi tuoda (uusia ja käytettyjä, enintään kymmenen vuotta vanhoja) tuotantohyödykkeitä alennetulla tullilla. Vientivelvoite on velvoite viedä tavaroita vähimmäisarvon verran, joka vastaa valitun alajärjestelmän mukaan kuudesta kahdeksaan kertaa säästetyn tullin määrää. Intian viranomaiset antavat tätä varten pyynnöstä maksullisen EPCGS-lisenssin. Järjestelmässä on sovellettu kaikkiin sen mukaisesti tuotuihin tuotantohyödykkeisiin alennettua 3 prosentin tuontitullia. Maahantuotuja tuotantohyödykkeitä on vientivelvoitteen täyttämiseksi käytettävä tietyn vientituotteiden määrän tuottamiseen tiettynä aikana. FTP 2009–2014 -asiakirjan mukaan tuotantohyödykkeitä voi tuoda nollatullilla EPCGS-järjestelmän nojalla, mutta tällöin ajanjakso vientivelvoitteen täyttämistä varten on lyhyempi.

(99) EPCGS-lisenssin haltija voi hankkia tuotantohyödykkeet myös kotimarkkinoilta. Tällöin tuotantohyödykkeiden kotimarkkinoilla toimiva valmistaja voi tuoda tullitta maahan kyseisten tuotantohyödykkeiden valmistuksessa tarvittavia aineksia. Vaihtoehtoisesti kotimarkkinoilla toimiva valmistaja voi saada vientiin rinnastettavassa toiminnassa saatavat edut toimittaessaan tuotantohyödykkeitä EPCGS-lisenssin haltijalle.

(100) Kahden asianomaisen yrityksen havaittiin saaneen tutkimusajanjaksolla EPCGS-järjestelmästä etuja, jotka liittyivät tarkasteltavana olevaan tuotteeseen.

d) EPCGS-järjestelmää koskevat päätelmät

(101) EPCGS-järjestelmästä annetaan perusasetuksen 3 artiklan 1 kohdan a alakohdan ii alakohdassa ja 3 artiklan 2 kohdassa tarkoitettuja tukia. Tullinalennus on Intian viranomaisten antamaa taloudellista tukea, koska kyseinen etu vähentää Intian valtion tuloja tulleista, jotka muutoin kannettaisiin. Lisäksi tullinalennuksesta koituu etua viejälle, koska tullien kantamatta jättäminen tuonnin yhteydessä lisää yrityksen maksuvalmiutta.

(102) EPCGS-järjestelmä on myös oikeudellisesti vientituloksesta riippuvainen, koska lisenssejä ei voi saada ilman sitoumusta viedä tuotteita. Tämän vuoksi sen katsotaan olevan perusasetuksen 4 artiklan 4 kohdan ensimmäisen alakohdan a alakohdan mukaisesti erityistä ja tasoitustoimenpiteiden käyttöönoton mahdollistavaa tukea.

(103) EPCGS-järjestelmää ei voida pitää perusasetuksen 3 artiklan 1 kohdan a alakohdan ii alakohdassa tarkoitettuna sallittuna tullinpalautusjärjestelmänä tai korvaavien tuotantopanosten palautusjärjestelmänä. Tuotantohyödykkeet eivät kuulu tällaisten sallittujen järjestelmien piiriin, kuten perusasetuksen liitteessä I olevassa i alakohdassa säädetään, koska niitä ei kuluteta vientituotteiden tuotannossa.

(104) Uudessa viisivuotisessa FTP-asiakirjassa 2015–2020 säilytettiin tämä järjestelmä, joskin siinä tarjotaan vain nollatullivaihtoehto. Koska tukikelpoisuusperusteet ovat käytännössä samat, ei voida sanoa, että EPCGS-järjestelmä on lakkautettu eikä sitä pitäisi enää pitää tasoitustullin käyttöönoton mahdollistavana.

e) Tuen määrän laskeminen

(105) Tasoitustoimenpiteiden käyttöönoton mahdollistavan tuen määrä laskettiin perusasetuksen 7 artiklan 3 kohdan mukaisesti tuotantohyödykkeiden tuonnissa kantamattomien tullien perusteella jakamalla se ajanjaksolle, joka vastaa näiden tuotantohyödykkeiden tavanomaista poistoaikaa kyseisellä teollisuudenalalla. Näin laskettua tutkimusajanjaksolle kohdennettua määrää on oikaistu lisäämällä siihen kyseisen ajanjakson korko, jotta se ilmentäisi rahan arvoa koko ajalta. Tutkimusajanjaksolla Intiassa voimassa ollutta kaupallista korkoa pidettiin soveltuvana korkona tähän tarkoitukseen.

(106) Tuen määrä on suhteutettu perusasetuksen 7 artiklan 2 ja 3 kohdan mukaisesti tutkimusajanjakson asiaa koskevan viennin liikevaihtoon (asiaa koskeva nimittäjä), koska tuki on riippuvainen vientituloksesta eikä sitä ole myönnetty suhteessa valmistettuihin, tuotettuihin, vietyihin tai kuljetettuihin määriin.

(107) Lopullisten päätelmien ilmoittamisen jälkeen ECL väitti, että EPCGS-järjestelmää käytetään pallografiittirautaputkien kaikessa tuotannossa eikä vain vientiin tarkoitettujen tuotteiden tuotannossa. Sen vuoksi se pyysi, että tuki laskettaisiin koko liikevaihdon perusteella eikä vientiliikevaihdon perusteella.

(108) Komissio hylkäsi tämän väitteen, koska kuten jo edellä todettiin, tuki on riippuvainen pelkästään vientituloksesta. Lähestymistapa on myös johdonmukainen samaa järjestelmää koskevan komission käytännön kanssa (14).

(109) Sama vientiä harjoittava tuottaja pyysi, että etuudessa ei pitäisi ottaa huomioon kohtia ja koneita, joista on tehty poistot jo kauan ennen tutkimusajanjaksoa. Komissio hyväksyi pyynnön ja ilmoitti asiasta yritykselle.

(110) Tämän järjestelmän osalta tutkimusajanjaksolla vahvistettu tukiprosentti ECL-ryhmän osalta oli 0,03 prosenttia ja Jindal Saw Indian osalta 0,38 prosenttia.

3.2.3 Tullinpalautusjärjestelmä (Duty Drawback Scheme, DDS)

a) Oikeusperusta

(111) Tullinpalautusjärjestelmän yksityiskohtainen kuvaus sisältyy tullien ja valmisteverojen palautusjärjestelmää koskeviin vuoden 1995 sääntöihin, sellaisina kuin ne ovat muutettuna myöhemmillä tiedonannoilla.

b) Tukikelpoisuus

(112) Tämän järjestelmän mukaista tukea voivat hakea kaikki valmistajaviejät ja kauppiasviejät.

c) Käytännön toteutus

(113) Tukikelpoinen viejä voi hakea palautuksia, jotka lasketaan prosenttiosuutena järjestelmän mukaisesti vietyjen tuotteiden FOB-arvosta. Intian viranomaiset ovat vahvistaneet tällaiset palautusprosenttiosuudet useille tuotteille, myös tarkasteltavana olevalle tuotteelle. Ne määritetään tuotteen valmistuksessa tuotantopanoksina käytettyjen materiaalien keskimääräisen määrän tai arvon ja tuotantopanoksista maksettujen keskimääräisten tullien perusteella. Niitä sovelletaan riippumatta siitä, onko tuontitulleja tosiasiallisesti maksettu. Tarkasteltavana olevan tuotteen DDS-prosentti tutkimusajanjaksolla oli 1,9 prosenttia FOB-arvosta.

(114) Jotta yritys voi saada etuutta tästä järjestelmästä, sen on harjoitettava vientiä. Kun lähetystä koskevat yksityiskohtaiset tiedot syötetään tullin serverille (ICEGATE), tämä tarkoittaa, että vienti tapahtuu DDS-järjestelmän mukaisesti, ja DDS-summa vahvistetaan peruuttamattomasti. Kun varustamo on tehnyt yleisen vienti-ilmoituksen (Export General Manifest, EGM) ja tulli on verrannut asiakirjaa lähetysasiakirjaan ja hyväksynyt sen, kaikki palautussumman maksun hyväksymisen edellytykset täyttyvät ja se voidaan maksaa joko suoraan viejän pankkitilille tai sekkinä.

(115) Viejän on esitettävä näyttö viennin toteutumisesta pankkitositteella (Bank Realisation Certificate, BRC). Asiakirja voidaan antaa sen jälkeen kun palautussumma on maksettu, mutta Intian viranomaiset perivät maksetun summan takaisin, jos viejä ei toimita BRC-tositetta annetussa määräajassa.

(116) Palautussumma voidaan käyttää mihin tarkoitukseen hyvänsä.

(117) Intian kirjanpitonormien mukaisesti tullinpalautussummat on vientivelvoitteen täytyttyä mahdollista kirjata tileihin suoriteperusteisena tulona.

(118) Kahden asianomaisen intialaisen yrityksen havaittiin saaneen tutkimusajanjaksolla DDS-järjestelmästä etuja.

d) DDS-järjestelmää koskevat päätelmät

(119) DDS-järjestelmästä myönnetään perusasetuksen 3 artiklan 1 kohdan a alakohdan i alakohdassa ja 3 artiklan 2 kohdassa tarkoitettuja tukia. Nk. tullipalautuksessa on kyse Intian viranomaisten taloudellisesta tuesta, koska siinä Intian viranomaiset suorittavat varojen suoran siirron. Näiden varojen käytölle ei ole mitään rajoituksia. Tullinpalautuksesta koituu myös etua viejälle, koska se lisää tämän maksuvalmiutta.

(120) Vientiin sovellettavan tullinpalautuksen prosenttiosuuden määrittävät Intian viranomaiset tuotekohtaisesti. Vaikka tukeen viitataan tullinpalautuksena, järjestelmää ei kuitenkaan voida pitää perusasetuksen 3 artiklan 1 kohdan a alakohdan ii alakohdassa tarkoitettuna sallittuna tullinpalautusjärjestelmänä tai korvaavien tuotantopanosten palautusjärjestelmänä. Viejille suoritettu käteismaksu ei liity raaka-aineiden tuontitullien tosiasiallisiin maksuihin, eikä se ole tullihyvitys raaka-aineiden aiemman tai tulevan tuonnin tuontitullien korvaamiseksi.

(121) Päätelmien ilmoittamisen jälkeen Intian viranomaiset väittivät ensin, että komissio ei ollut toimittanut vaatimuksia, joita se piti välttämättöminä, jotta DDS-järjestelmää voitaisiin pitää legitiiminä tullinpalautusjärjestelmänä, tai esittänyt perusteita sen määrittämiselle. Toiseksi Intian viranomaisten mukaan palautusprosenttiosuuksien ja raaka-aineista maksettavien tullien välillä on riittävä yhteys. Intian viranomaiset ottavat huomioon tuotteen valmistuksessa tuotantopanoksina käytettävien materiaalien keskimääräisen määrän tai arvon sekä tuotantopanoksista maksetut keskimääräiset tullit määrittäessään tullinpalautuksen prosenttiosuutta. ECL esitti samanlaisia väitteitä kuin Intian viranomaiset.

(122) Komissio hylkäsi nämä väitteet seuraavista syistä. Ensimmäisen väitteen osalta komissio totesi päätelmistä ilmoittavassa asiakirjassa syyt, minkä vuoksi se ei pitänyt järjestelmää sallittuna tullinpalautusjärjestelmänä tai korvaavien tuotantopanosten palautusjärjestelmänä. Se selvensi, että viejille suoritettu käteismaksu ei liity raaka-aineiden tuontitullien tosiasiallisiin maksuihin, eikä se ole tullihyvitys raaka-aineiden aiemman tai tulevan tuonnin tuontitullien korvaamiseksi.

(123) Toisen väitteen osalta komissio ei katso, että väitetty yhteys tullinpalautuksen prosenttiosuuksien ja raaka-aineista maksettujen tullien välillä olisi riittävä, jotta järjestelmä täyttäisi perusasetuksen liitteessä I olevan i kohdassa, liitteessä II (palautuksen määrittely ja sitä koskevat säännöt) ja liitteessä III (korvaavien tuotantopanosten palautuksen määrittely ja sitä koskevat säännöt) annetut säännöt. Erityisesti hyvityksen määrää ei lasketa tosiasiallisesti käytettyjen tuotantopanosten perusteella. Käytössä ei myöskään ole mitään järjestelmää tai menettelyä, jonka avulla voitaisiin tarkistaa, mitkä tuotantopanokset käytetään vientituotteen tuotannossa tai onko tuontitulleja maksettu liikaa perusasetuksen liitteessä I olevassa i kohdassa ja liitteissä II ja III tarkoitetulla tavalla. Sen vuoksi myös tämä väite hylättiin.

(124) Tämän vuoksi Intian viranomaisten suorana varojen siirtona suorittamaa maksua viejille vientitapahtuman jälkeen on pidettävä Intian viranomaisten suorana tukena, joka on vientituloksesta riippuvainen, minkä vuoksi sen katsotaan olevan perusasetuksen 4 artiklan 4 kohdan ensimmäisen alakohdan a alakohdan mukaisesti erityistä ja tasoitustoimenpiteiden käyttöönoton mahdollistavaa tukea.

(125) Edellä esitetyn perusteella päätellään, että DSS-järjestelmä mahdollistaa tasoitustoimenpiteiden käyttöönoton.

e) Tuen määrän laskeminen

(126) Perusasetuksen 3 artiklan 2 kohdan ja 5 artiklan mukaisesti komissio laski tasoitustoimenpiteiden käyttöönoton mahdollistavan tuen määrän sen edun mukaan, joka vastaanottajalle todettiin koituneen tarkastelua koskevan tutkimusajanjakson aikana. Tässä yhteydessä komissio katsoi, että etu koituu vastaanottajalle sillä hetkellä, kun vientitapahtuma suoritetaan järjestelmän mukaisesti. Kyseisellä hetkellä Intian viranomaisten on siis maksettava palautussumma, mikä on perusasetuksen 3 artiklan 1 kohdan a alakohdan i alakohdassa tarkoitettua taloudellista tukea. Intian viranomaiset eivät voi enää vaikuttaa tuen myöntämiseen sen jälkeen, kun tulliviranomaiset ovat antaneet viennin lähetysasiakirjan, josta muun muassa käy ilmi kyseiselle vientitapahtumalle myönnettävä palautussumma. Edellä mainitun perusteella komissio katsoi, että on asianmukaista pitää DDS-järjestelmästä saatua etua järjestelmän mukaisista vientitapahtumista tarkastelua koskevan tutkimusajanjakson aikana saatujen palautusten summana.

(127) Komissio suhteutti tuen määrän perusasetuksen 7 artiklan 2 kohdan mukaisesti tarkasteltavana olevan tuotteen viennin kokonaisliikevaihtoon (nimittäjä) tarkastelua koskevalla tutkimusajanjaksolla, koska tuki on riippuvainen vientituloksesta eikä sitä ole myönnetty suhteessa valmistettuihin, tuotettuihin, vietyihin tai kuljetettuihin määriin.

(128) Toinen asianomaista yrityksistä laski tarkasteltavana olevan tuotteen tuotannossa käytettyjen raaka-aineiden osuuden, joka tuotiin ja josta se maksoi tulleja. Tämä yritys väitti myöhemmin – sekä ennen lopullisten päätelmien ilmoittamista että sen jälkeen – että jos komissio ottaa tasoitustoimenpiteet käyttöön DDS-järjestelmästä saadun edun osalta, sen ei pitäisi soveltaa tasoitustoimenpiteitä saadun DDS-edun koko määrään vaan vain siihen määrään, joka ylittää tarkasteltavana olevan tuotteen tuotannossa käytettyjen tuotantopanosten tuonnista tosiasiallisesti maksetut tullit. Yrityksen väitettä tukivat myös Intian viranomaiset lopullisten päätelmien ilmoittamisen jälkeen toimittamissaan huomautuksissa.

(129) Komissio ei hyväksynyt tätä väitettä, koska kuten kohdassa ”d) DDS-järjestelmää koskevat päätelmät” selitettiin, tullinpalautukseen viittavasta nimestään huolimatta järjestelmässä on kyse varojen suorasta siirrosta pikemminkin kuin menetetystä tulosta. Viejille suoritettu käteismaksu ei liity raaka-aineiden tuontitullien tosiasiallisiin maksuihin, eikä se ole tullihyvitys raaka-aineiden aiemman tai tulevan tuonnin tuontitullien korvaamiseksi. Sen vuoksi ei ole mitään varmuutta siitä, että pallografiittirautaputkien tuotantoon tuodun ja käytetyn raaka-aineen osuus pysyy muuttumattomana.

(130) Tämän järjestelmän osalta tutkimusajanjaksolla vahvistettu tukiprosentti ECL-ryhmän osalta oli 1,66 prosenttia ja Jindal Saw Indian osalta 1,37 prosenttia.

3.2.4 Rautamalmin tarjoaminen riittämättömänä pidettävää vastiketta vastaan

3.2.4.1 Johdanto

(131) Valituksen tekijä väitti, että rautamalmin (tarkasteltavana olevan tuotteen pääraaka-aineen) hinnat Intiassa ovat vääristyneet, koska rautamalmista peritään vientiveroa ja rautatiekuljetuksiin sovelletaan kahden eri rahtimaksun politiikkaa, jonka tavoitteena ja vaikutuksena on tarkasteltavana olevan tuotteen intialaisten tuottajien tukeminen. Tällaisten toimien väitetään alentavan tämän raaka-aineen kustannuksia Intiassa verrattuna muihin markkinoihin, joihin Intian viranomaisten toimet eivät vaikuta.

(132) Valituksen tekijä lisäsi, että toteuttamalla toimia rautamalmimarkkinoilla Intian viranomaiset eivät suoraan tarjoa rautamalmia riittämättömänä pidettävää vastiketta vastaan, mutta ne valtuuttavat tai määräävät rautamalmia louhivat yritykset tekemään niin.

(133) Valituksen tekijän mukaan valtio valtuuttaa tai määrää kaikki valtion ja yksityisessä omistuksessa olevat rautamalmia louhivat yritykset Intiassa tarjoamaan rautamalmia riittämättömänä pidettävää vastiketta vastaan osana strategiaa, jolla autetaan rauta- ja terästeollisuutta.

3.2.4.2 Analyysi

(134) Jotta voidaan vahvistaa tasoitustoimenpiteiden käyttöönoton mahdollistavan tuen esiintyminen, tarvitaan kolme tekijää: a) taloudellinen tuki, b) etu ja c) järjestelmän erityisyys (perusasetuksen 3 artikla).

a) Taloudellinen tuki

(135) Perusasetuksen 3 artiklan 1 kohdan a alakohdan iv alakohdan toisen luetelmakohdan mukaan tuen katsotaan olevan kyseessä jos viranomaiset ”valtuuttavat tai määräävät yksityisen tahon huolehtimaan yhdestä tai useammasta i, ii ja iii alakohdassa tarkoitetusta tavanomaisesti julkisille viranomaisille kuuluvasta tehtävästä, ja noudatettava käytäntö ei todellisuudessa eroa julkisten viranomaisten tavallisesti noudattamasta käytännöstä”. Kyseisen 3 artiklan 1 kohdan a alakohdan iii alakohdassa kuvattu tehtävä tulee kyseeseen, kun ”viranomaiset antavat käyttöön muita kuin yleisiin perusrakenteisiin kuuluvia hyödykkeitä tai palveluita tai ostavat hyödykkeitä […]”. Nämä säännökset vastaavat tukia ja tasoitustulleja koskevan WTO-sopimuksen 1.1 (a) (1) (iv) ja (iii) artiklaa, ja niitä olisi tulkittava ja sovellettava asiaa koskevan WTO:n oikeuskäytännön mukaisesti.

(136) Vientirajoituksia koskevassa WTO-asiassa EU tarjosi kolmantena osapuolena paneelille alustavaa tulkintaansa näistä määräyksistä, joita ei siihen mennessä ollut tulkittu (15). Päätelmien ilmoittamisen jälkeen useat osapuolet viittasivat näihin ehdotuksiin.

(137) WTO-paneeli katsoi, että tukia ja tasoitustulleja koskevan WTO-sopimuksen 1.1 (a) (1) (iv) artiklassa olevat termit ”valtuuttaa” ja ”määrätä” edellyttävät, että viranomaisten toimiin on sisällyttävä delegoinnin käsite (valtuuttamisen tapauksessa) tai käskemisen käsite (määräämisen tapauksessa) (16). Paneeli hylkäsi Yhdysvaltojen syy ja seuraus -väitteet ja vaati nimenomaista ja selkeää delegointia tai käskyä (17).

(138) Eräässä myöhemmässä asiassa valituselin katsoi, että termien ”valtuuttaa” ja ”määrätä” korvaaminen termeillä ”delegoida” ja ”käskeä” on liian joustamatonta (18). Valituselimen mukaan ”valtuuttamista” tapahtuu, kun viranomaiset antavat vastuun yksityiselle elimelle ja ”määrääminen” viittaa tilanteeseen, jossa viranomaiset harjoittavat auktoriteettiaan yksityiseen elimeen nähden (19). Molemmissa tapauksissa viranomaiset käyttävät yksityistä elintä sijaisena taloudellisen tuen antamiseksi, ja useimmissa tapauksissa yksityisen elimen valtuuttamiseen tai määräämiseen voidaan odottaa liittyvän jonkinlaista uhkailua tai yllyttämistä (20). Samaan aikaan iv kohta ei anna jäsenille mahdollisuutta soveltaa tasoitustoimenpiteitä tuotteisiin, jos viranomaiset vain harjoittavat yleistä sääntelyvaltaansa (21) tai jos viranomaisten toimilla saattaa olla tietty seuraus pelkästään tiettyjen tosiasiallisten olosuhteiden ja markkinatoimijoiden vapaan valinnan harjoittamisen perusteella (22). Valtuuttamisessa ja määräämisessä on kyse viranomaisten aktiivisemmista toimista eikä vain kannustamisesta (23).

(139) Tästä seuraa, että valituselimen vahvistama näyttökynnys ja etenkin sen päätelmä, jonka mukaan useimmissa tapauksissa yksityisen elimen valtuuttamiseen tai määräämiseen voidaan odottaa liittyvän jonkinlaista uhkailua tai yllyttämistä, on vähemmän tiukka kuin alkuperäinen EU:n kanta, joka tuotiin esiin asiassa ”US – Export Restraints”. Sama koskee EU:n kantaa, jonka mukaan yksityinen elin suorittaisi tehtäviä, jotka normaalisti kuuluisivat viranomaisille, vain jos yksityiselle elimelle ei anneta valinnanvaraa, jos viranomaiset valtuuttavat tai määräävät sitä, esimerkiksi jos viranomaiset vahvistavat hinnat, joilla yksityisen elimen on myytävä.

(140) Tämän vuoksi EU on muuttanut tulkintaansa valituselimen asiasta antamien suuntaviivojen mukaiseksi.

(141) Näiden WTO-päätösten mukaisesti kaikki viranomaisten toimenpiteet, joista saattaa koitua etua, eivät ole perusasetuksen 3 artiklan ja tukia ja tasoitustulleja koskevan WTO-sopimuksen 1.1. (a) artiklan mukaista taloudellista tukea. On oltava näyttöä viranomaisten politiikasta tai ohjelmasta, jolla edistetään tutkimuksen kohteena olevaa tuotannonalaa (tässä tapauksessa pallografiittirautaputkien tuotannonalaa) käyttämällä valtaa julkisiin tai yksityisiin elimiin (tässä tapauksessa rautamalmia louhiviin yrityksiin) tai antamalla niille vastuuta, jotta ne tarjoaisivat rautamalmia riittämättömänä pidettävää vastiketta vastaan pallografiittirautaputkien tuotannonalalle.

(142) WTO:n viisivaiheisen testin (24) mukaisesti komissio on tarkastellut erittäin huolellisesti viranomaisten toimien luonnetta (onko kyseessä rautamalmia louhivien yritysten valtuuttaminen vai määrääminen), valtuutettujen elinten luonnetta (ovatko louhintayritykset yksityisiä elimiä perusasetuksen 3 artiklan 1 kohdan a alakohdan iv alakohdan mukaisesti) ja valtuuttamisen tai määräämisen kohteena olevien elinten toimia (tarjosivatko valtuuttamisen tai määräämisen kohteena olevat rautamalmia louhivat yritykset rautamalmia pallografiittirautaputkien tuotannonalalle riittämättömänä pidettävää vastiketta vastaan ja toimivatko ne viranomaisten sijaisena). Lisäksi komissio on tarkistanut, kuuluisiko hoidettu tehtävä normaalisti viranomaisten hoidettavaksi (onko rautamalmin tarjoaminen Intian tuotantoyrityksille riittämättömänä pidettävää vastiketta vastaan normaalia viranomaisten toimintaa) ja poikkeaako tällainen tehtävä käytännössä viranomaisten normaalisti noudattamista käytännöistä (poikkeaako louhintayritysten rautamalmin tarjonta käytännössä siitä, mitä viranomaiset olisivat tehneet).

i) Rautamalmia louhivien yritysten valtuuttaminen Intian viranomaisten taholta

(143) Edellä esitettyjen valituselimen päätelmien perusteella komissio analysoi ensin, onko Intian viranomaisten tuki pallografiittirautaputkien tuotannonalalle tosiasiallisesti viranomaisten politiikan tavoite eikä vain yleisen sääntelyvallan harjoittamisen sivuvaikutus. Tutkimuksessa tarkasteltiin erityisesti, olivatko havaitut hintojen vääristymät osa viranomaisten tavoitteita vai olivatko rautamalmin alemmat hinnat vain yleisen valtion sääntelyn tahaton sivutuote.

(144) Useat asiakirjat osoittivat, että Intian viranomaisten nimenomaisena tavoitteena oli pallografiittirautaputkien tuotannonalan tukeminen.

(145) Vuonna 2005 terästeollisuudesta vastaavan ministeriön perustama asiantuntijaryhmä, jonka tehtävänä oli laatia suuntaviivat kaivoslupien edullisesta myöntämisestä, antoi raportin (nk. Dang-raportti), johon sisältyi useita havaintoja ja suosituksia. Jo tuolloin todettiin, että intialaisen teräksen yhtenä tärkeänä kilpailuetuna – henkilöresurssien lisäksi – on kotimaisen rautamalmin varma tarjonta maailmanmarkkinahintoja edullisemmilla hinnoilla. Raportin mukaan etu on säilytettävä ja sitä on kehitettävä ja hyödynnettävä täysimääräisesti (25) (alleviivaus lisätty).

(146) Päätelmien ilmoittamisen jälkeen Intian viranomaiset ja ECL väittivät, että komissio käytti oikeusperustana ainoastaan Dang-raporttia. Ne lainasivat paneelin raporttia, jossa paneeli päätteli, että se ei ole vakuuttunut siitä, että Dang-raportissa oleva yksi viittaus kytköskäyttöön tarkoitettuja kaivoslupia koskevaan politiikkaan antaisi tukea sen päättelemiselle, että käytössä on rautamalmin kytköskäyttöön tarkoitettu louhintaohjelma (26). ECL totesi myös, että Dang-raportin laati riippumaton asiantuntija, eikä raportilla ole oikeudellista arvoa eikä siinä pystytä asettamaan poliittisia tavoitteita Intialle.

(147) Ensinnäkin komissio huomauttaa, että valtion poliittiset tavoitteet eivät välttämättä sisälly laillisesti sitoviin teksteihin. Niitä voi olla hyvin erilaisissa viranomaisten asiakirjoissa ja poliittisissa julkilausumissa, kuten parlamentille esitetyissä raporteissa, puheissa ja lausunnoissa, julistuksissa jne.

(148) Toiseksi osapuolten esittämät väitteet ovat tosiasiallisesti virheellisiä. Kuten (153)–(169) kappaleessa esitetään, Dang-raportin lisäksi komissio otti huomioon useita muita asiakirjoja ja säädöksiä voidakseen päätellä, että Intian viranomaisten poliittisena tavoitteena oli pallografiittirautaputkien tuotannonalan tukeminen.

(149) Kolmanneksi paneelin raporttia koskevan väitteen osalta on aiheellista siteerata asiaan liittyvää kohtaa 7.211 kokonaisuudessaan: — ”Paneeli ei ole vakuuttunut siitä, että Dang-raportissa oleva yksi viittaus kytköskäyttöön tarkoitettuja kaivoslupia koskevaan politiikkaan antaisi tukea sen päättelemiselle, että käytössä on rautamalmin kytköskäyttöön tarkoitettu louhintaohjelma. Paneeli pitää erittäin merkityksellisenä sitä, että vaikka Dang-raportissa kuvataan Intian rautamalmiteollisuutta ja siihen sovellettavaa politiikkaa, siinä ei viitata mihinkään ohjelmaan tai politiikkaan, joka hyödyttäisi kytköskäyttöön tarkoitettua louhintaa. Raportissa ei myöskään ole mitään viitteitä siitä, että teräksen tuottajille olisi annettu kaivoslupia erilaisilla ehdoilla kuin muille louhinnan harjoittajille. Onkin täysin mahdollista, että viittaus kytköskäyttöön tarkoitettuja kaivoslupia koskevaan politiikkaan, johon Yhdysvallat nojautuu, oli tarkoitettu pikemminkin viittaukseksi siihen, että kaivoslupia myönnetään terästehtaille ja että kaivoslupia pitäisi edelleen myöntää teräksen tuottajille.” (korostus lisätty, alaviite poistettu) (27).

(150) Lainauksen perusteella on ilmeistä, että paneeli ei kiistänyt sitä tosiseikkaa, että Dang-raportissa kuvataan Intian rautamalmiteollisuutta ja siihen sovellettavaa politiikkaa. Asiantuntijaryhmän jäseniä (28) olivat muun muassa viranomaisten ja tuotannonalan edustajat, ja on kohtuullista olettaa, että ne ovat hyvin perillä voimassa olevasta valtion politiikasta ja tuotannonalan tilanteesta. Lisäksi toisin kuin kytköskäyttöön tarkoitetun kaivostoiminnan osalta raportissa tuodaan nimenomaisesti esiin poliittinen tavoite tuottaa etua Intian teräksen tuottajille (kotimaisen rautamalmin varma tarjonta maailmanmarkkinahintoja edullisemmilla hinnoilla) ja se, että tämä etu on säilytettävä ja sitä on edistettävä.

(151) Edellä esitetyn perusteella komissio hylkäsi nämä väitteet.

(152) Intian viranomaiset toteuttivat seuraavat kaksi toimenpidettä pannakseen täytäntöön edellä mainitun tavoitteen (rautamalmin viennin torjuminen).

(153) Ensimmäinen toimenpide on 1 päivänä maaliskuuta 2007 tehty päätös periä vientiveroa rautamalmista aluksi 300 INR tonnilta (29), mitä myöhemmin on muutettu ajoittain. Maaliskuussa 2011 vero kohotettiin 20 prosenttiin (30) ja joulukuussa 2011 30 prosenttiin (31); huhtikuussa 2015 matalan laatuluokan rautamalmin (rautapitoisuus alle 58 %) vientivero alennettiin 10 prosenttiin (32). On syytä huomata, että matalan laatuluokan rautamalmilla ei ole Intiassa juurikaan käyttöä, minkä vuoksi sitä ei ole tarpeen pitää saatavilla intialaisia rautamalmin käyttäjiä varten.

(154) Yleensä jatkojalostusteollisuuden tukeminen voi olla tärkeänä perusteena vientirajoitusten ja etenkin vientiverojen käyttöönotossa. Myös OECD:n raportissa ”The Economic Impact of Export Restrictions on Raw Materials” (33), jäljempänä ’OECD-raportti’, vahvistettiin, että vientirajoitusten (ja merkittävien vientiverojen) tärkeimpänä tavoitteena on suojata ja edistää kotimaisen jatkojalostusteollisuuden toimintaa tarjoamalla sille edullisia raaka-aineita ja tuotantopanoksia.

(155) Toinen toimenpide on rautatieliikenteestä vastaavan ministeriön 22 päivänä toukokuuta 2008 käyttöönottama kahden eri rahtimaksun politiikka (Dual Freight Policy, DFP) (34). DFP:ssä otettiin käyttöön rahtimaksujen ero sen mukaan, kuljetetaanko rautamalmia kotimarkkinoiden kulutukseen vain vientiin. Keskimääräinen ero on kolminkertainen (35). Rautatierahdilla on erittäin merkittävä osuus rautamalmin kokonaiskustannuksista (36).

(156) Ennen lopullisten päätelmien ilmoittamista ja sen jälkeen ECL väitti, että DFP oli lakkautettu vuonna 2009. Intian viranomaisten ja vientiä harjoittavan tuottajan toimittamien tietojen perusteella komissio kuitenkin vahvisti, että laatimiensa maksuja koskevien yleiskirjeiden kautta Intian viranomaiset sovelsivat tutkimusajanjaksolla ja sen jälkeen eri rahtimaksuja kotimaiseen ja ulkomaiseen kulutukseen tarkoitetun rautamalmin kuljetukseen kotimaisen kulutuksen eduksi (37). Vientiin sovelletaan etäisyyteen perustuvaa maksua, kun taas kotimainen kulutus on tietyin edellytyksin vapautettu tästä maksusta. Siksi komissio hylkäsi tämän väitteen.

(157) Yhdessä nämä kaksi toimenpidettä muodostavat kohdennetun vientirajoitteen, joka perustettiin varainhoitovuonna 2007/2008 ja jota laajennettiin vuoden 2011 maalis- ja joulukuussa korottamalla rautamalmin vientiveroa. Seuraavat asiakirjat osoittavat, että poliittisena tavoitteena on tukea pallografiittirautaputkien tuotannonalaa ja että Intian viranomaiset ovat tyytyväisiä tavoitteen saavuttamiseen tähän mennessä:

(158) Terästeollisuuden 12. viisivuotissuunnitelmaa käsittelevän työryhmän marraskuussa 2011 julkaistussa raportissa (38) todetaan nimenomaisesti seuraavaa: — Ministeriö on toteuttanut toimia torjuakseen vientiä ottamalla käyttöön korkeammat tariffit ja erityisverot (s. 16). — Tällä hetkellä rautamalmin vientiä torjutaan korkeammilla tariffeilla. On keskeisen tärkeää jatkaa tätä politiikkaa, ja tarvittaessa veroa voidaan korottaa edelleen. Samaan aikaan on tarvetta seurata tiiviisti rautamalmin vientiä, jotta voidaan varmistaa, että korkeammilla tariffeilla voidaan tehokkaasti suojella resursseja kotimarkkinoiden käyttöön. Voidaan myös harkita lisätoimenpiteitä, kuten vientirahdin korkeammat maksut ja sisämaan rahtimaksujen korotus, ja muita hallinnollisia toimenpiteitä (kohta 3.6.3.3, s. 46); — Vuosina 2010–2011 rautamalmin vienti väheni pääasiassa Karnatakan asettaman vientikiellon ja rautamalmin viennin rajoittamiseksi keskushallinnon toteuttamien verotoimenpiteiden vuoksi.Viennin suuri kysyntä useina viime vuosina on lisännyt tuotantopohjaa maassa ja johtanut tuotantotasoon, joka ylittää huomattavasti kotimaisen kysynnän. Valtio on toteuttanut useita merkittäviä aloitteita torjuakseen liiallista louhintaa kasvavien vientimarkkinoiden tyydyttämiseksi. Näihin ovat tähän mennessä sisältyneet verotoimenpiteiden käyttöönotto, kuten vientitulli, ja viennin rautatierahdin korottaminen (kohdat 4.2.5.2 ja 4.2.5.4, s. 57); — Pitkän aikavälin poliittisilla toimenpiteillä rautamalmin viennin rajoittamiseksi olisi pyrittävä houkuttelemaan investointeja teräksenvalmistuskapasiteettiin, jotta edistetään lisäarvoa ja lopputuotteiden vientiä. Lyhyellä aikavälillä samaan voidaan päästä turvautumalla asianmukaisiin verotoimenpiteisiin. Tällä hetkellä rautamalmin vientiä maasta torjutaan seuraavilla: i) rautamalmin arvoon perustuva 20 %:n vientitulli ja ii) merkittävästi korkeampi rautatierahti vientiin tarkoitetulta rautamalmilta. Näillä toimenpiteillä on edistetty rautamalmin hintojen laskua kotimarkkinoilla verrattuna kansainvälisiin markkinoihin, ja ne ovat olleet keskeisessä asemassa, jotta rautamalmia on voitu tarjota kotimaiselle teollisuudelle kilpailukykyisillä hinnoilla. Jotta voidaan tehokkaasti torjua rautamalmin vientiä maasta, suositellaan, että suunnitellaan asianmukaisia verotoimenpiteitä, joita kalibroidaan jatkuvasti – sekä kotimaisten että kansainvälisten – rautamalmimarkkinoiden vaatimusten mukaisesti (kohta 4.2.6.5, s. 60) (alleviivaus lisätty).

(159) Terästeollisuuden 12. viisivuotissuunnitelmassa (39) (2012–2017) vahvistetaan työryhmän raportin poliittiset toteamukset: — Joidenkin luonnonvarojen, kuten hyvälaatuisen hiilen ja rautamalmin, tarjonta on vähentynyt maailmantaloudessa, kun kysyntä kasvavissa talouksissa, etenkin Kiinassa ja nyttemmin Intiassa, on kasvanut. Joidenkin näiden raaka-aineiden kotimainen saatavuus tarjoaa meille kilpailuedun, jota meidän olisi hyödynnettävä sellaisen kotimaisen teollisuuden rakentamiseksi, joka lisää arvoa näihin resursseihin ja luo näin lisää työpaikkoja ja parantaa kauppatasettamme. Ylempänä arvoketjussa valtion politiikka ja tullien rakenne olisi suunniteltava niin, että kannustetaan teräksen lisäarvoa pikemminkin kuin teräksen vientiä raaka-ainemuodossa . (s. 67, kohta 13.72) (alleviivaus lisätty).

(160) Päätelmien ilmoittamisen jälkeen ECL esitti vastalauseita komission viittauksesta edellä esitettyihin asiakirjoihin. Ensinnäkin se väitti, että terästeollisuutta käsittelevän työryhmän raportilla ei ole mitään oikeudellista arvoa, koska se on vain joidenkin yksilöiden mielipide tai arvio eikä viranomaisten vahvistama asiakirja. Toiseksi se totesi, että 12. viisivuotissuunnitelmaa lainattiin virheellisesti, koska siihen sisältyy esimerkiksi suositus, jonka mukaan rautamalmin laajamittainen vienti on aiheuttanut vakavaa huolta sen tulevasta saatavuudesta. Suunnitelman mukaan on myös kiireesti puututtava esimerkiksi ympäristön pilaantumiseen, siirtymään joutuneeseen väestöön ja kuljetuksen pullonkauloihin liittyviin ongelmiin.

(161) Ensimmäisestä väitteestä komissio katsoo, että vaikkakaan viranomaiset eivät ole laatineet terästeollisuutta käsittelevän työryhmän raporttia, siinä kuvataan Intian rautamalmiteollisuuden tilaa ja valtion siihen soveltamaa politiikkaa. Asiantuntijaryhmä koostui muun muassa viranomaisten ja tuotannonalan edustajista (40), ja on kohtuullista olettaa, että ne ovat hyvin perillä voimassa olevasta valtion politiikasta ja tuotannonalan tilanteesta.

(162) Toisen väitteen osalta komissio toteaa, ettei se ole koskaan väittänyt, että viisivuotissuunnitelma rajoittuisi rautamalmia koskeviin poliittisiin tavoitteisiin ja suosituksiin, joita se lainasi. Suositukset, joihin vientiä harjoittava tuottaja viittaa, liittyvät laitonta louhintaa ja ympäristörikkomuksia koskeviin väitteisiin; nämä olivat suuri ongelma raportin laatimishetkellä. Tätä on käsitelty lukuisissa tuomioistuimen päätöksissä, jotka koskevat kaivosten sulkemista Karnatakan, Odishan ja Goan osavaltioissa. Vaikka politiikalla pyritään myös ympäristötavoitteeseen, se ei mitätöi ensisijaista taloudellista tavoitetta. On täysin hyväksyttävää, että valtion politiikalla pyritään samaan aikaan kahteen tavoitteeseen. Tämän vuoksi komissio hylkäsi nämä väitteet.

(163) ECL totesi myös, että vuodesta 1950 lähtien olemassa ollut Intian suunnittelukomitea, joka muotoili viisivuotissuunnitelmat, hajotettiin 1 päivänä tammikuuta 2015, eikä viisivuotissuunnitelmia enää laadita.

(164) Annetulta verkkosivustolta (41) käy ilmi, että suunnittelukomitea on tosiaan hajotettu (42). Viisivuotissuunnitelmien mahdollinen päättyminen vuoden 2017 jälkeen ei kuitenkaan vaikuta siihen, että suunnitelma on voimassa siihen asti.

(165) ECL lainasi vielä työryhmän raportin toista osaa, jossa todettiin, että valtio ei puutu rautamalmin hintoihin, vaan markkinavoimat määrittävät ne, ja että kotimaiset rautamalmin hinnat ovat yleisesti vaihdelleet kansainvälisten hintojen mukaisesti (43).

(166) Kohdennetut vientirajoitteet eivät poista markkinavoimia täysin Intian kotimarkkinoilta, mutta niillä on vakavia vaikutuksia: ne vähentävät vientiä ja kannustavat markkinatoimijoita myymään tuotteitaan alemmilla hinnoilla kuin ne voisivat saada, jos tätä politiikkaa ei olisi. Tämä ei ole ristiriidassa raportissa esitetyn toteamuksen kanssa, jonka mukaan kotimaiset rautamalmin hinnat ovat yleensä vaihdelleet kansainvälisten hintojen mukaisesti. Intian vientiä ja tuontia ei ole kielletty kokonaan. Sen vuoksi kansainväliset hinnat vaikuttavat väistämättä jossakin määrin Intian kotimarkkinahintoihin. Tämä ei kuitenkaan tarkoita sitä, että kotimarkkinahinnat ovat samalla tai korkeammalla tasolla kuin kansainväliset hinnat. Tästä syystä tämä väite hylättiin.

(167) Tällaisten kohdennettujen vientirajoitteiden (etenkin vientiverojen ja kahden eri rahtimaksun politiikan) käyttöönotolla Intian viranomaiset asettavat intialaiset rautamalmia louhivat yritykset taloudellisesti irrationaaliseen tilanteeseen, jossa niitä kannustetaan myymään tuotteitaan alemmilla hinnoilla kuin mitä ne voisivat saada ilman tätä politiikkaa.

(168) Intian viranomaisten toimissa on kyse viranomaisten aktiivisemmista toimista eikä vain kannustamisesta, kuten valituselin edellyttää (44). Intian viranomaisten toteuttamat toimenpiteet rajoittavat rautamalmia louhivien yritysten toimintavapautta rajaamalla käytännössä niiden liiketoimintapäätöksiä siltä osin, missä ne voivat myydä tuotteitaan ja millä hinnoilla. Yritykset eivät voi maksimoida tulojaan, koska nämä toimenpiteet alentavat rajusti niiden tuottoja.

(169) Vuoden 2005 Dang-raportin toteamus, jonka mukaan kotimaisen rautamalmin varma tarjonta maailmanmarkkinahintoja edullisemmilla hinnoilla on säilytettävä ja sitä on kehitettävä ja hyödynnettävä täysimääräisesti (ks. (145) kappale), ja myöhemmin 12. viisivuotissuunnitelman päätelmä, jonka mukaan joidenkin raaka-aineiden kotimainen saatavuus tarjoaa Intialle kilpailuedun (45), osoittavat myös, että Intian viranomaiset eivät odota rautamalmia louhivien yritysten vähentävän jyrkästi kotimaan tuotantoa vaan odottavat niiden säilyttävän kotimaista rautamalmin tarjonnan vakaana. Nämä odotukset täyttyivät, kuten Intian viranomaiset totesivat 12. viisivuotissuunnitelmaa koskevassa raportissa ((158) kappaleen neljäs luetelmakohta) ja terästeollisuudesta vastaavan ministeriön lausunnoissa ((174)–(176) kappale). Mikään asiakirjoissa ei tue sitä, että Intian viranomaiset antaisivat rautamalmin tuottajien mukauttaa vapaasti tuotantoaan kysynnän mukaan, koska siihen vaikuttavat Intian viranomaisten kohdennetut vientirajoitukset. On päinvastoin tunnettua, että vapailla markkinoilla toimittaessa on kohtuullista olettaa, että rautamalmia louhivat yritykset eivät tekisi tyhjiksi merkittäviä alkuvaiheen investointeja ja korkeita kiinteitä kustannuksia alentamalla tuotantoa vain välttääkseen ylitarjonnan ja siitä seuraavan kotimaan hintojen alenemisen Intian viranomaisten toimenpiteiden mukaisesti. Näin ollen Intian viranomaiset kannustavat rautamalmin tuottajia pitämään yllä tuotantoa kotimarkkinoiden tyydyttämiseksi, vaikka rationaalinen toimittaja mukauttaisi tuotantoaan tilanteeseen, jossa vientiä ei kannusteta.

(170) Näillä toimenpiteillä Intian viranomaiset kannustavat näin ollen rautamalmia louhivia yrityksiä säilyttämään rautamalmin Intiassa, koska ne eivät voi myydä paremmilla hinnoilla, jotka vallitsisivat Intiassa ilman näitä toimenpiteitä.

(171) Tässä mielessä valtio ”valtuuttaa” tuotantopanosten tuottajat tarjoamaan tavaroita kotimaisille rautamalmin käyttäjille eli teräksen valmistajille, mukaan luettuna pallografiittirautaputkien valmistajat, riittämättömänä pidettävää vastiketta vastaan. Rautamalmia louhivien yritysten vastuulla on luoda keinotekoiset, lokeroituneet ja matalahintaiset kotimarkkinat Intiaan.

(172) Soveltaessaan kohdennettuja vientirajoituksia Intian viranomaiset tietävät, miten rautamalmin tuottajat vastaavat toimenpiteisiin ja mitä seurauksia niistä on. Nämä tuottajat saattavat alentaa kotimaista tuotantoaan hieman vastatakseen vientirajoituksiin, mutta ne eivät lopeta sitä täysin tai laske sitä erittäin alhaiselle tasolle. Tuotannon mukauttaminen louhintasektorilla on vähäistä, kuten (169) kappaleessa selitetään, minkä tuloksena kotimaan hinnat laskevat. Näin ollen vaikutukset määräytyvät ennakkoon eivätkä jälkikäteen, minkä vuoksi ne eivät ole tahattomia. On selvä osoitettavissa oleva yhteys määritetyn politiikan ja niiden asiaan liittyvien yksityisten elinten toiminnan välillä, jotka toimivat valtion sijaisena ja toteuttavat sen politiikkaa tarjoamalla rautamalmia riittämättömänä pidettävää vastiketta vastaan pallografiittirautaputkien tuotannonalalle.

(173) Intian viranomaiset ovat tunnustaneet kohdennettuja vientirajoituksia koskevan politiikkansa onnistumisen. Terästeollisuudesta vastaavan ministeriön alainen pysyvä hiili- ja teräskomitea antoi vuonna 2013 38. raporttinsa, jossa käsiteltiin rautamalmin vientipolitiikan tarkistusta (46).

(174) Terästeollisuudesta vastaava ministeriö ilmoitti vastauksena komitean esittämään kysymykseen, että vaikka rautamalmin kulutus kotimaisessa teollisuudessa onkin osoittanut kasvavaa suuntausta vuosista 2004–2005 lähtien, rautamalmin tuotanto on aina ollut paljon suurempaa kuin kotimainen kulutus rautamalmin tuotannon vientivetoisuuden vuoksi. Jotta kuitenkin voitaisiin parantaa rautamalmin saatavuutta kotimaisessa rauta- ja terästeollisuudessa ja säästää rautamalmia tulevaa pitkän aikavälin kotimaista tarvetta varten, on toteutettu verotoimenpiteitä, joilla torjutaan rautamalmin vientiä, ja tällä hetkellä peritään arvoon perustuva 30 prosentin tulli kaikista rautamalmin lajeista (pellettejä lukuun ottamatta), minkä tuloksena vienti on vähentynyt merkittävästi vuosina 2011–2012 ja kuluvana vuonna (kohta 2.7, s. 14).

(175) Terästeollisuudesta vastaava ministeriö toimitti valittuja kohtia FTP-asiakirjasta rautamalmin viennin osalta (kohta 4.13, s. 23), mukaan luettuna seuraava: — Sellaisen rautamalmin vienti, jonka rautapitoisuus on yli 64 prosenttia, kanavoidaan MMTC:n (Metal and Mineral Trading Company) kautta, ja se on sallittua DGTF:n (Directorate general for Foreign Trade) myöntämillä lisensseillä; — Korkean laatuluokan rautamalmin (rautapitoisuus yli 64 %) vienti Bailadilasta (Chhattisgarh) on sallittua tietyin määrällisin rajoituksin, jotta täytetään ensisijaisesti kotimainen kysyntä. Vuotuinen vientimäärä ei saa olla yli 1,81 miljoonaa tonnia (paloina) ja 2,71 miljoonaa tonnia (rikasteena);

(176) Terästeollisuudesta vastaava ministeriö raportoi komitealle, että kun arvoon perustuva vientitulli korotettiin 20 prosenttiin 1 päivänä maaliskuuta 2011, rautamalmin vienti väheni noin 37 prosenttia eli 61,74 miljoonaan tonniin vuosina 2011–2012 kun se vuosina 2010–2011 oli 97,66 miljoonaa tonnia. Kun arvoon perustuva rautamalmin vientitulli korotettiin 30 prosenttiin 30 päivästä joulukuuta 2011, vienti väheni entisestään. Varainhoitovuoden 2012–2013 ensimmäisellä puoliskolla vienti väheni yli 50 prosenttia eli 14,4 miljoonaan tonniin, kun se samalla kaudella edellisenä vuotena oli 30,75 miljoonaa tonnia. Terästeollisuudesta vastaava ministeriö on ottanut asian säännöllisesti esiin valtiovarainministeriön kanssa, jotta rautamalmista perittäisiin asianmukainen vientitulli, jolla torjuttaisiin tehokkaasti sen vientiä ja parannettaisiin rautamalmin saatavuutta kotimaisessa rauta- ja terästeollisuudessa kohtuuhinnoin (kohta 4.19, s. 26).

(177) Päätelmänä voidaan todeta, että komissio totesi viranomaisten valtuuttaneen kaivosyritykset toteuttamaan politiikkaansa, jolla luodaan lokeroituneet kotimarkkinat ja tarjotaan rautamalmia kotimaiselle rauta- ja terästeollisuudelle riittämättömänä pidettävää vastiketta vastaan.

ii) Yksityisten elinten valtuuttaminen perusasetuksen 3 artiklan 1 kohdan a alakohdan iv alakohdan mukaisesti

(178) Komissio arvioi, ovatko Intian viranomaiset valtuuttaneet rautamalmia louhivia yrityksiä perusasetuksen 3 artiklan 1 kohdan a alakohdan iv alakohdassa tarkoitetulla tavalla.

(179) Asianomaiset kaksi intialaista vientiä harjoittavaa tuottajaa ostivat valtaosan rautamalmista yksityisiltä yrityksiltä, lukuun ottamatta pientä määrää, joka ostettiin NMDC:ltä (National Mineral Development Corporation), joka on yksi markkinoiden suurimmista toimijoista ja Intian valtion omistuksessa.

(180) Ottamatta kantaa siihen, harjoittavatko Intian viranomaiset merkittävää valvontaa NMDC:ssä perusasetuksen 2 artiklan b alakohdassa tarkoitetulla tavalla, mikä ei ole merkityksellistä tämän tutkimuksen kannalta, komissio katsoi, että kaikki rautamalmia louhivat yritykset, riippumatta siitä, ovatko ne julkisessa omistuksessa, ovat yksityisiä elimiä, joita Intian viranomaiset valtuuttivat perusasetuksen 3 artiklan 1 kohdan a alakohdan iv alakohdassa tarkoitetulla tavalla, jotta ne tarjoaisivat rautamalmia riittämättömänä pidettävää vastiketta vastaan.

iii) Rautamalmia louhivien yritysten tarjoama rautamalmi riittämättömänä pidettävää vastiketta vastaan

(181) Seuraavaksi komissio tarkasti, ovatko rautamalmia louhivat yritykset tosiasiallisesti toteuttaneet edellä esitettyä valtion politiikkaa ja tarjonneet rautamalmia riittämättömänä pidettävää vastiketta vastaan. Tätä varten oli analysoitava yksityiskohtaisesti Intian markkinoiden kehittymistä asianmukaisten vertailuarvojen perusteella.

(182) Kohdennettujen vientirajoitusten ja muiden asiaan liittyvien toimenpiteiden kautta Intian viranomaiset kannustivat louhintayrityksiä myymään paikallisesti alemmilla hinnoilla kuin muutoin (eli ilman näitä toimenpiteitä louhintayritykset olisivat vieneet rautamalmia korkeammilla hinnoilla). Louhintayritykset eivät kuitenkaan tehneet näin Intian viranomaisten politiikan vuoksi, jolla suositaan jatkojalostusteollisuutta, mukaan luettuna pallografiittirautaputkien tuotannonala.

(183) Rautamalmin tuotantoa, kulutusta, tuontia ja vientiä koskevat tiedot kehittyivät vuosien mittaan seuraavasti (47): 2006–2007 2007–2008 2008–2009 2009–2010 2010–2011 2011–2012 2012–2013 2013–2014 2014–2015 Tuotanto (tuhatta tonnia) 187 696 213 250 212 960 218 553 207 157 168 582 136 618 152 433 128 187 Kulutus (tuhatta tonnia) 78 601 86 816 86 816 96 955 107 220 100 572 103 399 110 500 Ei tiedossa Tuonti (tuhatta tonnia) 483 293 69 897 1 867 978 3 056 369 11 433 Vienti (tuhatta tonnia) 91 425 68 473 68 904 101 531 46 890 47 153 18 122 16 302 7 492

(184) Suuntaukset näkyvät jäljempänä olevassa kaaviossa:

(185) Tiedot osoittavat vientirajoitusten vaikutuksen rautamalmin kotimarkkinoihin Intiassa.

(186) Politiikan näkyvin vaikutus on rautamalmin vientimäärän merkittävä väheneminen sen jälkeen, kun kohdennetut vientirajoitukset otettiin käyttöön vuonna 2007 ja kun niitä laajennettiin vuonna 2011. Näin ollen kohdennetuilla vientirajoituksilla saavutettiin Intian viranomaisten tavoite eli viennin torjuminen ja rautamalmin pitäminen kotimaisen jatkojalostusteollisuuden saatavilla alhaisemmilla hinnoilla.

(187) Rautamalmin tuotannon suuntaukset osoittavat, että kotimainen tuotanto oli melko vakaata vuoteen 2011 asti, jolloin se alkoi vähentyä. Vähentyminen ei vaikuta olevan seurausta siitä, että rautamalmia louhivat yritykset olisivat mukauttaneet tuotantoaan vientirajoitusten mukaan, vaan sitä pikemminkin selittävät lukuisat tuomioistuimen päätökset sulkea kaivoksia väitetyn laittoman louhinnan ja ympäristörikkomusten vuoksi, esimerkiksi Karnatakan, Odishan ja Goan osavaltioissa.

(188) Päätelmien ilmoittamisen jälkeen ECL väitti, että jos Intian viranomaisten tavoitteena oli varmistaa rautamalmin ylitarjonta, jotta rautamalmia olisi saatavilla edullisilla hinnoilla kotimarkkinoiden käyttäjille, vaikuttaa olevan tämän vastaista, että korkein oikeus ja paikalliset tuomioistuimet kielsivät kaivostoiminnan edellä mainituissa osavaltioissa. Intian viranomaiset olisivat voineet riitauttaa louhosten sulkemiset.

(189) Komissio toteaa, että Intian oikeusjärjestelmä on riippumaton Intian viranomaisista ja sitä sitoo vain lainsäädäntö. Samaan aikaan komission käytettävissä olevien tietojen perusteella on ilmeistä, että louhosten sulkemiset johtuivat kansallisen ympäristö- ja louhintaoikeuslainsäädännön rikkomuksista. Vaikuttaa siltä, että valtion rautamalmipolitiikalla oli samanaikaisesti taloudellisia ja ympäristöön liittyviä tavoitteita (ks. (162) kappale). Tästä seuraa, että vaikka viranomaiset eivät riitauttaneet politiikan ympäristöpilariin liittyviä tuomioistuimen päätöksiä, se ei tarkoita sitä, että ne olisivat hylänneet taloudellisen pilarin. Tämän vuoksi väite hylättiin.

(190) Rautamalmin tuotannon vähenemisestä huolimatta Intian markkinoilla on jatkuva ja selittämätön ylikapasiteetti, kun verrataan kotimaista kulutusta ja vientiä, josta on vähennetty tuonti. Tämä on johtanut kotimarkkinoilla rautamalmin ylitarjontaan, jonka Intian viranomaiset ovat hyväksyneet ja johon ne ovat pyrkineet.

(191) Päätelmien ilmoittamisen jälkeen ECL väitti – viitaten (183) kappaleessa esitettyyn taulukkoon – että komissio ei ollut analysoinut sitä seikkaa, että Intiasta vietiin rautamalmia suuria määriä myös sen jälkeen, kun rautamalmin vientivero oli nostettu 30 prosenttiin joulukuussa 2011.

(192) Komissio korosti, että rautamalmin vientiveron tavoitteena ei ollut lopettaa vientiä kokonaan vaan vähentää sitä ja lisätä samalla rautamalmin saatavuutta kotimarkkinoilla. Sen vuoksi on kohtuutonta odottaa, että vienti loppuisi kokonaan vientiveron käyttöönoton jälkeen. Komissio kuitenkin havaitsi, että heti vientiveron käyttöönoton jälkeen sillä oli merkittävä vaikutus vientiin. Vuosina 2012–2013 vientimyynti laski yli 60 prosenttia verrattuna vuosiin 2011–2012 ja jatkoi merkittävää laskua niin, että pudotusta oli 84 prosenttia vuosina 2014–2015 verrattuna vuosiin 2011–2012. Samaan aikaan tuotanto väheni vain 24 prosenttia vuosien 2011–2012 ja 2014–2015 välillä (187) kappaleessa selitetyistä syistä. Näin ollen rautamalmin saatavuus kotimarkkinamyyntiin pysyi vakaana samalla kaudella. Tämä osoittaa selvästi, että vientiverolla saavutettiin sen tavoite eli rautamalmin viennin hillitseminen.

(193) Päätelmien ilmoittamisen jälkeen ECL totesi, että komission olisi pitänyt verrata myös kytköskäyttöön ja muuhun kuin kytköskäyttöön tarkoitetun rautamalmin tuotantoa Intiassa. ECL:n mukaan kytköskäyttö on aina ollut merkittävää, kun taas muuhun käyttöön tarkoitettu rautamalmin tuotanto väheni 41 prosenttia vuosien 2009–2010 ja 2013–2014 välillä, mikä myös selittää osittain muuhun kuin kytköskäyttöön tarkoitetun rautamalmin tuottajien viennin vähenemistä vuosista 2009–2010.

(194) Tämä väite ei ole asiasisällöltään oikea, kuten seuraavasta taulukosta (48) näkyy: 2009–2010 2010–2011 2011–2012 2012–2013 2013–2014 2014–2015 Kytkösmarkkinat (tuhatta tonnia) 43 797 44 761 42 967 44 961 50 099 43 885 Indeksi 100 102 98 103 114 100 Muu kuin kytköskäyttö (tuhatta tonnia) 174 756 162 396 125 615 91 657 102 334 84 302 Indeksi 100 93 72 52 59 48 Kokonaistuotanto (tuhatta tonnia) 218 553 207 157 168 582 136 618 152 433 128 187

(195) Muu kuin kytköskäyttöön tarkoitettu tuotanto väheni varainhoitovuodesta 2011–2012. Kuten edellä on selitetty, väheneminen johtui pääasiassa louhosten sulkemisesta tällä kaudella. Muun kuin kytköskäyttöön tarkoitetun tuotannon vähenemistä ei kuitenkaan voida pitää syynä viennin vähenemiseen. Kuten (183)kappaleessa olevasta taulukosta käy selvästi esiin, vienti väheni 59 prosenttia vuosien 2012–2013 (jolloin korkeampi 30 prosentin vientivero alkoi vaikuttaa) ja 2014–2015 välillä, kun taas muu kuin kytköskäyttöön tarkoitettu tuotanto väheni vain 8 prosenttia samalla kaudella. Sen vuoksi tämä väite hylättiin.

(196) ECL väitti myös, että komission olisi pitänyt ottaa huomioon erot eri rautamalmilaatujen kehityksessä. Erityisesti pallografiittirautaputkien valmistajien eniten käyttämien rautamalmilaatujen osalta vuosien 2010–2011 ja 2013–2014 välillä 60–62-prosenttisen rautamalmirikasteen tuotanto väheni 44 prosenttia ja vuosien 2009–2010 ja 2013–2014 välillä 62–65-prosenttisen rautamalmirikasteen tuotanto väheni 30 prosenttia.

(197) Korkealaatuisen rautamalmin tuotanto kehittyi samalla tavalla edellä vahvistettujen rautamalmin tuotannon yleisten suuntausten kanssa. Sen vuoksi komissio katsoi, että tämä ei muuta (183)–(187) kappaleessa esitettyjä päätelmiä.

(198) Rautamalmin tuonti Intiaan on aina ollut määrältään ja arvoltaan mitättömän vähäistä. Tuonti kohosi hieman verovuonna 2012–2013, mutta putosi taas seuraavana vuonna. Vuosina 2014–2015 tuonti kohosi jälleen – historiansa korkeimmalle tasolle – mutta oli edelleen alle 10 prosenttia Intian kotimaisesta tuotannosta.

(199) Tutkimusajanjakson jälkeinen kehitys johtuu poikkeuksellisen alhaisista kansainvälisistä hinnoista, jotka johtuvat rautamalmin tarjonnan lisääntymisestä (tärkeimmät tuottajamaat Australia, Brasilia ja Etelä-Afrikka ovat kaikki lisänneet tuotantoaan) ja samanaikaisesta rautamalmin kysynnän vähenemisestä, joka johtuu Kiinan kasvun hidastumisesta ja maailmantalouden tilanteesta.

(200) Lisäksi komissio arvioi Intian viranomaisten vientirajoituksista johtuvan rautamalmin ylitarjonnan mahdollisen vaikutuksen rautamalmin kotimarkkinahintaan Intiassa.

(201) Komissio laski rautamalmin keskimääräisen kotimarkkinahinnan Intiassa IBM:n (Indian Bureau of Mines) kuukausittain maa- ja osavaltiokohtaisesti julkaisemien tietojen perusteella erikseen luokan (paloina tai rikasteena) ja rautapitoisuuden osalta (49).

(202) Hinnat perustuvat tuottoihin, jotka kaivannaisyritykset ovat ilmoittaneet IBM:lle asiaa koskevien sääntöjen mukaisesti (Indian Mineral Conservation and Development Rules), minkä vuoksi niitä pidetään edustavampina kuin alan lehdissä yksittäisten yritysten osalta (kuten National Mineral Development Corporation – NMDC) tai yksittäisten Intian alueiden osalta julkaistuja hintoja.

(203) Komissio analysoi sellaisen rautamalmirikasteen, jonka rautapitoisuus on 60–65 prosenttia, keskimääräisen hinnan suuntauksen, koska tarkasteltavana olevan tuotteen intialaiset tuottajat käyttävät useimmiten tämän laatuluokan rautamalmia. Näin tarkkoja erittelytietoja laatuluokittain oli saatavilla vasta vuoden 2009 puolivälistä lähtien. Sen vuoksi sitä edeltäviltä vuosilta komissio hyödynsi rautamalmin kaikkien laatuluokkien ja tyyppien keskimääräisiä Intian kotimarkkinahintoja (jotka sisältävät keskimäärin 14 %:n palkkiot, 2 %:n verot ja 900 INR/tonni kuljetuksen) koskevia tietoja tekemättä eroa tyypin (palat vai rikaste) tai rautapitoisuuden osalta. Keskimääräiset kuljetuskustannukset perustuivat kahden vientiä harjoittavan tuottajan ilmoittamiin kustannuksiin. Komissio myös lisäsi 25 INR kaivoksen ja junan/kuorma-auton välisten käsittely- ja lastauskustannusten kattamiseksi yhden vientiä harjoittavan tuottajan tarkastettujen kustannusten perusteella. Palkkioiden ja verojen laskentamenetelmä perustui Intian viranomaisten toimittamiin tietoihin, ja se ilmoitettiin vientiä harjoittaville tuottajille.

(204) Sellaisen rautamalmirikasteen, jonka rautapitoisuus oli 60–65 prosenttia, keskimääräistä kotimarkkinahintaa verrattiin Kiinaan tuodun rautamalmirikateen, jonka rautapitoisuus on 62 prosenttia (50), keskimääräiseen hintaan (kulut ja rahti maksettuina Tianjinin satamassa), jonka Kansainvälinen valuuttarahasto on julkaissut (51). Koska Kiina on rautamalmin suurin tuoja, Kiinan tuontihintaa pidetään tämän hyödykkeen viitehintana.

(205) Kansainvälisen rahdin kustannusten poistamiseksi keskimääräistä kotimarkkinahintaa verrattiin myös Australiasta viedyn rautamalmin FOB-hintaan. Australia on rautamalmin suurin tuottaja, joten sen FOB-vientihinta on myös kansainvälisiä hintoja edustava. Intian kotimarkkinahintojen tavoin Australiasta on saatavilla tietoja vain aggregoidulla tasolla (palat ja rikaste) (52). Australiasta on lisäksi saatavilla FOB-vientihinnat toisesta lähteestä, mutta vain rikasteen osalta (53).

(206) Päätelmien ilmoittamisen jälkeen ECL pyysi, että Australian FOB-hintoja (vapaasti aluksessa) ja Kiinan CFR-hintoja (kulut ja rahti maksettuina) olisi oikaistava alaspäin kosteuden puutteen (2 % palojen ja 8 % rikasteen) ja käsittelyhävikin (2 %) osalta, jotka ovat väitteen mukaan suurempia vientihintojen kuin kotimarkkinahintojen osalta. Vientiä harjoittava tuottaja pyysi myös Australian FOB-hinnan lisäoikaisua ahtauskustannusten (54) osalta, koska ne sisältyvät automaattisesti Australian FOB-hintoihin, mutta niitä ei aiheudu Intiassa, kun rautamalmi myydään kotimarkkinoilla.

(207) Komissio hyväksyi pyynnön Australian FOB-hinnan oikaisemisesta alaspäin kosteuden puutteen osalta, koska Intian tilastotiedot perustuvat kosteutta sisältävään rautamalmiin. Lisäksi kosteuspitoisuuden erot rautamalmirikasteen ja -palojen välillä voitiin tarkastaa valituksen tekijältä saaduista tiedoista. Australian FOB-hinnat ovat saatavilla aggregoidulla tasolla, ja Australian viranomaisten (Australia's Department of Industry, Innovation and Science) ilmoittaman palojen ja rikasteen välisen eron perusteella oikaisu tehtiin painotetun keskiarvon perusteella koko ”rikaste- ja palakorista” (– 6,75 %).

(208) Komissio päätti myös vähentää ahtauskustannukset Australian FOB-hinnoista. Useimmat ahtaukseen satamassa sisältyvät palvelut liittyvät rautamalmin käsittelyyn satamassa ja sen lastaamiseen laivaan. Tällaisia kustannuksia ei esiinny sen jälkeen, kun rautamalmi on purettu kuorma-autosta intialaiseen tehtaaseen, ja tämän vuoksi ne vähennettiin Australian FOB-hinnasta. Näin voitiin verrata tasapuolisesti intialaisesta kaivoksesta intialaiseen tehtaaseen tuodun (muttei tehtaassa puretun) rautamalmin Intian kotimarkkinahintoja ja kaivoksesta satamaan (muttei satamassa puretun) rautamalmin Australian kotimarkkinahintoja.

(209) Komissio kuitenkin hylkäsi pyynnön käsittelyhävikkiä koskevasta oikaisusta, koska se ei pystynyt vahvistamaan varmasti eri lähteistä, että FOB-hinnat sisältävät käsittelyhävikit ja että hävikit ovat 2 prosenttia suurempia kuin käsittelyhävikit, joita mahdollisesti aiheutuu, kun rautamalmia myydään kotimarkkinoilla.

(210) ECL väitti myös, että Australian vientihintaan sisältyy 22,5 prosentin vero kaivostoiminnan voitoista, minkä vuoksi Australian hinnat eivät ole verrattavissa Intian rautamalmihintoihin. Verkkosivulta, johon vientiä harjoittava tuottaja viittasi, käy kuitenkin selvästi ilmi, että tämä vero korvaa louhintayritysten lisenssistä maksamat maksut, ja kaikkia ennen sen voimaantuloa maksettuja maksuja alennetaan (55). Koska Intian hinnat sisältävät lisenssimaksut, kuten edellä esitetään, on kohtuullista pitää tämä vero Australian hintaan sisältyvänä, jotta varmistetaan tasapuolinen vertailu.

(211) Tällä perusteella komissio laski Australian oikaistun FOB-hinnan, joka vastasi parhaiten vääristymätöntä Intian kotimarkkinahintaa. Eri tietojoukkojen vertailu esitetään taulukossa 4 ja sitä seuraavassa kaaviossa: 2006–2007 2007–2008 2008–2009 2009–2010 2010–2011 2011–2012 2012–2013 2013–2014 2014–2015 Intian kotimarkkinahinnat (kaikki luokat ja tyypit) (56) 1 803 2 197 2 480 2 330 3 143 3 564 3 712 3 363 3 903 Intian kotimarkkinahinnat (60–65-prosenttinen rikaste) (56) 1 803 2 197 2 480 2 931 3 038 3 914 3 569 3 117 3 676 Kiinan tuonti, 62-prosenttinen rikaste, CFR Tianjin, Australiasta (57) 1 545 1 716 2 966 4 481 7 229 7 582 7 121 7 948 5 017 Australia FOB IODEX (vain 62-prosenttinen rikaste) (58) Ei tiedossa Ei tiedossa 2 758 4 167 6 723 7 193 6 692 7 138 4 557 Australia FOB (kaikki laadut ja tyypit) 62-prosenttinen (59) 1 884 2 365 3 448 3 359 5 225 7 083 6 152 6 755 5 130 Oikaistu Australia FOB (kaikki laadut ja tyypit) 62-prosenttinen (60) 1 396 1 844 2 854 2 771 4 510 6 241 5 374 5 936 4 421

(212) Vertailusta näkyy, että Intian viranomaisten rautamalmia koskevilla toimilla, jotka johtivat rautamalmin viennin jyrkkään vähenemiseen ja ylitarjontaan Intiassa, oli vaikutus myös rautamalmin kotimarkkinahintoihin. Vuodesta 2008 lähtien rautamalmin kotimarkkinahinnat Intiassa ovat olleet jatkuvasti alemmat kuin kansainväliset hinnat. Rautamalmin kansainväliset hinnat kohosivat merkittävästi vuodesta 2008 vuoteen 2011 – jotka vastasivat vientirajoitusten käyttöönoton (2007/2008) ja laajentamisen (2011) ajankohtia – mutta Intian kotimarkkinahintojen suuntaus pysyi melko vakaana, ikään kuin ne olisivat erillään muun maailman tilanteesta eikä tämä tilanne vaikuttaisi niihin.

(213) Intian viranomaisten kohdennetuilla vientirajoituksilla saavutettiin tavoite rautamalmin asettamisesta kotimaisten tuotannonalojen saataville alemmilla hinnoilla pitämällä rautamalmin kotimarkkinahinnat Intiassa vakaina, vaikka ne kohosivat merkittävästi maailmanmarkkinoilla. Siihen, että Intian hinnat eivät seuranneet kansainvälisten hintojen suuntausta, ei ole mitään muuta syytä kuin Intian viranomaisten käyttöön ottamat kohdennetut vientirajoitukset ja muut toimenpiteet. Intian rautamalmin tuottajat olisivat hyötyneet kannattavammasta myynnistä korkeammilla kansainvälisillä hinnoilla ilman kohdennettuja vientirajoituksia. Sen sijaan niitä kannustettiin jatkamaan tuotantoa ja tarjoamaan rautamalmia paikallisesti alemmilla hinnoilla.

(214) Päätelmien ilmoittamisen jälkeen ECL väitti, että Intiaan tulevan tuonnin merkittävä lisääntyminen vuosina 2014–2015 osoittaa, että Intian kotimarkkinahinnat eivät olleet täysin irrallaan kansainvälisistä hinnoista. Jos Intian viranomaiset todella olisivat halunneet tarjota rautamalmia riittämättömänä pidettävää vastiketta vastaan, ne olisivat valtuuttaneet ja määränneet rautamalmin tuottajat laskemaan hintoja vieläkin alemmas. Lisäksi Intian rautamalmin tuottajat, kuten NMDC ja Rundta, ovat väitetysti pitäneet yllä rautamalmin hintoja, jotka olivat paljon korkeammat kuin kansainväliset hinnat, kuten valituksessa todettiin.

(215) Komissio havaitsi, että Intian kotimarkkinahinnat pysyivät kansainvälisiä hintoja alempina koko sen ajan, kun tuontivero oli voimassa, ja olivat lähes muuttumattomat vuodesta 2013 lähtien, kun taas kansainväliset hinnat laskivat merkittävästi samaan aikaan. Lisäksi mikään asiakirja-aineistossa ei tue väitettä, jonka mukaan NMDC:n ja Rundtan rautamalmihinnat olisivat olleet kansainvälisiä hintoja korkeammat. Tämän vuoksi väite hylättiin.

(216) Päätelmien ilmoittamisen jälkeen Jindal kiisti myös komissio päätelmän valtuuttamisesta, koska rautamalmin tuottajat voivat tehdä päätöksen tuotannon vähentämisestä, kuten ne väitetysti tekivät, ja hinta muilla markkinoilla voi alentua, kuten se väitetysti teki.

(217) Väitteestä, jonka mukaan rautamalmin tuottajat päättivät vähentää tuotantoa (ks. (187) kappale), komissio havaitsi, että tuotannon vähennys aiemmin johtui pääasiassa väitetysti laittomien kaivosten sulkemisesta. Toiseksi louhintayritykset eivät vähentäisi tuotantoa, kun otetaan huomioon merkittävät alkuinvestoinnit, jotka ne tekevät tuotantoon (ks. (169) kappale). Tämän vuoksi väite hylättiin.

(218) Mitä tulee hintojen alenemiseen muilla markkinoilla, komissio hylkäsi väitteen samoista syistä kuin (269) kappaleessa.

(219) Edellä esitetyn perusteella komissio päätteli, että rautamalmia louhivat yritykset Intiassa valtuutettiin tarjoamaan rautamalmia kotimaiselle pallografiittirautaputkien tuotannonalalle riittämättömänä pidettävää vastiketta vastaan.

iv) Tavanomaisesti julkisille viranomaisi