Komission päätös,

tehty 13 päivänä toukokuuta 2003,

tukiohjelmasta, jonka Ranska on toteuttanut pääkonttoreiden ja logistiikkakeskusten hyväksi

(tiedoksiannettu numerolla K(2003) 1483)

(Ainoastaan ranskankielinen teksti on todistusvoimainen)

(ETA:n kannalta merkityksellinen teksti)

(2004/76/EY)

EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO, joka

ottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 88 artiklan 2 kohdan ensimmäisen alakohdan,

on mainitun artiklan mukaisesti kehottanut asianomaisia esittämään huomautuksensa(1) ja ottanut huomioon nämä huomautukset,

sekä katsoo seuraavaa:

I MENETTELY

(1) Ecofin-neuvosto antoi vuonna 1997 yritysverotukseen sovellettavat menettelysäännöt(2), joiden tavoitteena on estää haitallinen verokilpailu. Menettelysääntöjen mukaisesti antamansa sitoumuksen perusteella komissio antoi vuonna 1998 tiedonannon(3) valtiontukisääntöjen soveltamisesta yritysten välittömään verotukseen (jäljempänä "tiedonanto"), jossa se lupautui soveltamaan näitä sääntöjä tiukasti ja takaamaan kaikille yhdenmukaisen kohtelun. Tämä menettely perustuu näihin periaatteisiin.

(2) Menettely koskee yksinomaan pääkonttoreiden ja logistiikkakeskusten verotusjärjestelmää (jäljempänä "järjestelmä"). Se ei koske ulkomaan- ja maastamuuttokorvausten järjestelmää, jota sovelletaan muiden kyseiseen konserniin kuuluvien yritysten tilapäisesti Ranskaan lähettämään pääkonttoreiden ja logistiikkakeskusten henkilöstöön.

(3) Komissio lähetti Ranskan viranomaisille 12 helmikuuta 1999 päivätyllä kirjeellä (D/50716) järjestelmää koskevan tietopyynnön. Ranskan viranomaiset toimittivat pyydetyt tiedot 7 päivänä toukokuuta 1999 päivätyllä kirjeellä (A/33525).

(4) Komission päätös menettelyn aloittamisesta on julkaistu Euroopan yhteisöjen virallisessa lehdessä(4). Komissio kehottaa päätöksessään asianomaisia esittämään huomautuksia toimenpiteestä.

(5) Komissio sai 9 päivänä lokakuuta 2001 päivätyllä kirjeellä (A/37896) Ranskalta huomautuksia vastauksena virallisen tutkintamenettelyn aloittamista koskevaan kirjeeseen.

(6) Komissio on saanut huomautuksia American Chamber of Commercen Ranskan toimipisteeltä (A/39294). Komissio toimitti huomautukset Ranskalle 14 päivänä tammikuuta 2002 päivätyllä kirjeellä (D/50110) lausuntoa varten. Komissio ei ole saanut asiasta muita huomautuksia Ranskalta eikä muilta asianomaisilta.

II KUVAUS TOIMENPITEESTÄ

Johdanto(5)

(7) Järjestelmä otettiin käyttöön Ranskassa vuonna 1974. Siitä ei ole annettu EY:n perustamissopimuksen 88 artiklan 3 kohdan mukaista ilmoitusta. Järjestelmää koskevat hallinnolliset ohjeet täsmennetään verohallituksen 21 päivänä tammikuuta 1997 antamassa määräyksessä, jossa ilmoitetaan lisäksi, että verohallinnon jo hyväksymät pääkonttorit voivat soveltaa kyseistä määräystä. Määräys muodostaa järjestelmään liittyvien sääntöjen oikeusperustan. Verohallituksen 11 päivänä lokakuuta 2002 päivätyllä toisella määräyksellä(6), joka tuli voimaan 1 päivänä tammikuuta 2003 alkaneella tilikaudella, muutettiin vuoden 1997 määräystä, jotta verohallinnon pääkonttoreille ja logistiikkakeskuksille myöntämät toimiluvat voitiin ottaa säännönmukaisten tarkastusten kohteiksi vähintään 3-5 vuoden välein. Aiemman, 21 päivänä tammikuuta 1997 päivätyn määräyksen mukaan järjestelmän tarkoituksena on ratkaista vaikeudet, joita liittyy Ranskaan sijoittautuneiden pääkonttoreiden ja logistiikkakeskusten sekä konsernin muiden, ulkomaille sijoittautuneiden jäsenyritysten välisissä liikesuhteissa sovellettavien siirtohintojen määritykseen. Siirtohinnoittelun määritys on usein käytännössä vaikeaa, sillä se riippuu siitä, miten veronmaksuvelvolliset ja verohallinto käytännössä soveltavat OECD:n vahvistamaa markkinaehtoperiaatetta. Markkinaehtoperiaate vastaa OECD:n jäsenmaiden sopimaa kansainvälistä standardia, jota käytetään siirtohintojen määrittämiseen verotusta varten verotettavien tulojen kaksinkertaisen verotuksen ja veronkierron estämiseksi.

(8) Järjestelmän avulla yhtiöveron alainen verotettava voitto voidaan määrittää vaihtoehtoisella tavalla eli käyttämällä kustannusvoittolisämenetelmää (nk. cost plus -menetelmää). Tämän menetelmän mukaisesti verotettavat voitot määritetään siten, että pääkonttorin tai logistiikkakeskuksen käyttökustannuksiin sovelletaan voittolisää. Verohallinto määrittää voittolisän veronmaksuvelvollisen pyynnöstä. Menetelmä kuuluu siirtohinnoittelua koskevassa OECD:n raportissa(7) (jäljempänä "OECD:n raportti") suositeltaviin perinteisiin menetelmiin, jotka perustuvat kyseisten liiketointen vertaamiseen muiden kuin osakkuusyritysten kanssa toteutettaviin liiketoimiin. Verrattuna muihin liiketoimia koskeviin menetelmiin, joissa vertaillaan osakkuusyritysten välisessä liiketoimessa sovellettua hintaa sekä muiden kuin osakkuusyritysten välisessä liiketoimessa sovellettua hintaa, voittolisämenetelmä perustuu siirtohinnan epäsuoraan määrittämiseen. Menetelmän mukaan voittolisä määritetään tapauskohtaisesti sellaisten voittolisien perusteella, joita on sovellettu vastaavissa tilanteissa muiden kuin osakkuusyritysten välisissä liiketoimissa, ottaen huomioon hoidetut tehtävät, käytetyt varat, otetut riskit ja markkinaolosuhteet. Nämä seikat voivat johtaa mukautuksiin voittolisässä, jota sovelletaan vastaavissa valvomattomissa tilanteissa, jotta se vastaisi paremmin kyseisten konserninsisäisten liiketointen erityispiirteitä. Voittolisää sovelletaan sen jälkeen sille tavarantoimittajalle tai palveluntarjoajalle aiheutuneisiin todellisiin kustannuksiin, jonka verotettavat voitot on laskettava. Hinnan, joka on saatu soveltamalla voittolisää edellä mainittuihin kustannuksiin, katsotaan vastaavan osakkuusyritysten välisissä liiketoimissa sovellettua siirtohintaa.

(9) OECD:n raportissa ehdotetaan lisäksi, että osakkuusyrityksille olisi tarjottava mahdollisuus tehdä veroviranomaisten kanssa sopimuksia siirtohintojen vahvistamisesta ennakkoon. Sopimuksissa voidaan määrittää ennen osakkuusyritysten välisten liiketointen toteuttamista asianmukaiset perusteet (erityisesti käytettävä menetelmä, vertailukohdat ja tarvittavat mukautukset) kyseisiin liiketoimiin määrätyn jakson aikana sovellettavan siirtohinnan määrittämiseksi. OECD:n järjestelmän mukaan siirtohinnan ennakkomäärittelystä tehtävä sopimus voi olla unilateraalinen, jos siihen osallistuu vain veroviranomainen ja veronmaksuvelvollinen, tai multilateraalinen, jos on kyse kahden tai useamman maan veroviranomaisen välisestä sopimuksesta. Sopimuksen myötä edunsaajat saavat takeet siitä, että kyseinen viranomainen tai kyseiset viranomaiset eivät aseta kyseistä menettelyä käyttämällä määritettyä verotettavan voiton määrää kyseenalaiseksi toimiluvan voimassaoloaikana, jos yrityksen tilanne ja toimiluvassa huomioon otetut olosuhteet pysyvät muuttumattomina.

Soveltamisala

(10) Verohallituksen 21 päivänä tammikuuta 1997 antaman määräyksen (jäljempänä "määräys") mukaan pääkonttorit ja logistiikkakeskukset voivat olla oikeudelliselta muodoltaan joko yrityksiä, joiden kotipaikka on Ranskassa, tai ulkomaisten yritysten pysyviä toimipaikkoja. Kuitenkin vain pääkonttorit voivat toimia yrityksen teollista tai kaupallista toimintaa harjoittavaan sivukonttoriin tai (ulkomaalais- tai ranskalaisomisteiseen) holdingyhtiöön kuuluvana osastona. Logistiikkakeskukset sitä vastoin eivät voi toimia yrityksen teolliseen tai kaupalliseen sivukonttoriin kuuluvana osastona, jotta voidaan välttää keskuksen oman toiminnan ja pääyrityksen toiminnan sekaantumisen riski. Sivukonttoreina toimivat logistiikkakeskukset eivät voi kuulua holdingyhtiöön. Ne voivat sitä vastoin kuulua pääkonttoriin.

(11) Määräyksen mukaan pääkonttoreiden ja logistiikkakeskusten on oltava Ranskan yhtiöveron alaisia. Yleisen verolainsäädännön mukaan taloudelliset yksiköt ovat yhtiöveron alaisia, jos ne ovat Ranskaan sijoittautuneita yrityksiä tai ulkomaisten yritysten pysyviä toimipaikkoja Ranskassa. Ne eivät kuitenkaan ole erikseen verovelvollisia, jos ne ovat kotimaisten yritysten sivukonttoreita.

(12) Pääkonttoreiden ja logistiikkakeskusten toiminnan on oltava osa kansainvälistä konsernia, jossa käytetään määräysvaltaa Ranskasta tai ulkomailta käsin. Määräyksen mukaan järjestelmää voidaan soveltaa pelkästään konsernin jäsenyritysten lukuun hoidettaviin tehtäviin. Jos pääkonttorit tai logistiikkakeskukset tarjoavat palveluita konsernin ulkopuolisille yrityksille, palveluiden tarjoamisesta saatava voitto on määritettävä yleisten oikeussääntöjen mukaisesti. Määräyksen mukaan samaan konserniin kuuluviksi yrityksiksi katsotaan ranskalaiset tai ulkomaiset yritykset, jotka ovat saman ranskalaisen tai ulkomaisen konsernin määräysvallassa yleisen verolainsäädännön mukaisin ehdoin.

(13) Konsernin kansainvälistä luonnetta koskevan rajoituksen lisäksi järjestelmän soveltamista ei ole rajattu tiettyihin talouden aloihin eikä tiettyihin Ranskan alueisiin. Määräyksen mukaan pääkonttoreiden ja logistiikkakeskusten pääasiallista liiketoimintaa on oltava palveluiden tarjoaminen yrityksille, joiden kotipaikka sijaitsee Ranskan ulkopuolella, tai konserniin kuuluvien yritysten Ranskan ulkopuolella sijaitseville toimipaikoille. Määräyksessä todetaan, että tämä ehto täyttyy, kun pääkonttorin tai logistiikkakeskuksen konsernin ulkomailla sijaitseville jäsenyrityksille tai pysyville toimipaikoille tarjoamiin palveluihin liittyvien juoksevien käyttökustannusten osuus on yli 50 prosenttia juoksevien käyttökustannusten kokonaismäärästä.

(14) Määräyksessä luetellaan osa sekä pääkonttoreiden että logistiikkakeskusten kannalta hyväksyttäväksi katsottavasta liiketoiminnasta. Vaikka hyväksyttäväksi katsottava toiminta kattaa yleensä vain toimenpiteitä, joiden markkina-arvon arviointi on vaikeaa niiden konsernikohtaisen luonteen vuoksi, kyse on edunsaajina olevien osakkuusyritysten kannalta taloudelliseksi toiminnaksi katsottavasta palveluiden tarjoamisesta, joka liittyy seuraaviin toimintoihin:

- hallintotoiminnot, esimerkiksi johto-, hallinnointi- tai valvontatoiminnot,

- palveluiden tarjoaminen, joka on luonteeltaan pääasiassa valmistelevaa tai täydentävää eikä varsinaisesti tuottavaa.

(15) Pääkonttoreiden osalta määräyksessä mainitaan muun muassa hallintopalvelut ja konsernin sisäiseen hallintoon liittyvät atk-palvelut, henkilöstöpalvelut, joita ovat muun muassa henkilöstöhallinto, koulutus, palkanmaksu- tai palkkahallintojärjestelmien ylläpito sekä tiedotus- ja suhdetoimintapalvelut.

(16) Logistiikkakeskusten osalta hyväksyttävää liiketoimintaa ovat määräyksen mukaan muun muassa raaka-aineiden, tarvikkeiden, valmiiden tuotteiden ja tavaroiden varastointi, pakkaus, etiketöinti ja jakelu, näihin toimintoihin liittyvä hallintotoiminta, raaka-aineiden, tarvikkeiden, valmiiden tuotteiden ja tavaroiden varastointi ja pakkaamisen hallinnointi sekä näiden tavaroiden kuljetus ja luovutus konserniyrityksille.

(17) Määräyksen mukaan pääkonttorit ja logistiikkakeskukset voivat tarjottujen palveluiden luonteesta ja palveluiden käyttäjien asemasta riippuen saada verohallinnolta vakuutuksen siitä, että niiden yhtiöveron alaisten verotettavien voittojen määrää ei muuteta, jos voitot lasketaan yhden kaikkeen pääkonttorin ja logistiikkakeskusten toimintaan sovellettavan voittomarginaalin perusteella. Kyseisiä palveluiden käyttäjiä edustavat yksiköt eivät ole veronmaksuvelvollisia Ranskassa mutta kuuluvat palveluntarjoajan kanssa samaan konserniin.

Verotettavien voittojen laskentatapa

(18) Verotettavien voittojen määrä lasketaan cost plus -menetelmän mukaisesti eli lisäämällä juokseviin käyttökustannuksiin voittolisä. Kyseinen laskentamenetelmä perustuu OECD:n antamiin suosituksiin, mikä takaa Ranskan mukaan riippumattomien taloudellisten toimijoiden välillä yleensä sovellettavan markkinaehtoperiaatteen noudattamisen. Ranska katsoo, että menetelmä on perusteltavissa rajatylittävien voittojen kansainvälistä verotusta koskevien sääntöjen luonteella.

(19) Cost plus -menetelmällä määritetyn veron perusteen katsotaan määräyksessä heijastavan voittoa, joka todennäköisesti saataisiin sovellettaessa markkinaehtoperiaatetta. Verohallinnon hyväksyntä edellyttää tämän vuoksi, että pääkonttorit ja logistiikkakeskukset laskuttavat palveluistaan ottamalla lähtökohdaksi kustannukset, joihin on lisätty voittolisä. Määräyksessä ilmoitetaan lisäksi, että ylihinnoittelun seurauksena saatavat voitot katsotaan ylimääräiseksi verotettavaksi voitoksi, josta kannetaan yleisen verolainsäädännön mukaista yhtiöveroa. Alihinnoittelulla tuotetaan piilohyötyä pääkonttoreille ja logistiikkakeskuksille sekä siirretään edunsaajille tuloja, joista kannetaan pääomatuloveroa. Muussa tapauksessa sovellettavalla verotettavan voiton laskentatavalla ei ole vaikutusta sellaisen rahoitustuotteen verotukseen, joka on peräisin toiminnasta, joka ei liity pääkonttoreiden ja logistiikkakeskusten harjoittamaan liiketoimintaan. Kyse on arvopapereista saatavien tulojen sekä käyttöomaisuuserien luovutusvoittojen ja -tappioiden kaltaisista rahoitustuotteista.

(20) Määräyksen mukaan voittolisä määritetään tapauskohtaisesti ja eri tavalla riippuen siitä, onko kyse pääkonttorista vai logistiikkakeskuksesta. Määrityksessä otetaan huomioon myös toiminnan luonne ja toimintaolosuhteet sekä taso, joka vastaa parhaiten voittoja, jotka riippumaton yritys olisi saanut markkinaehtoperiaatteen mukaan. Voittolisä on alhainen, jos toiminta on luonteeltaan puhtaasti hallinnollista, ja vastaavasti korkeampi, jos toiminta on luonteeltaan strategista. Määrittäessään voittolisää verohallinto voi ottaa huomioon pääkonttoreiden ja logistiikkakeskusten tehtävien hoitamiseen tarvittavan henkilöstön luonteen. Korkeasti koulutettua henkilöstöä käyttäviin pääkonttoreihin ja logistiikkakeskuksiin sovelletaan korkeampaa voittolisää kuin vähemmän koulutetun henkilöstön käyttäjiin.

(21) Voittolisä ei kuitenkaan välttämättä pysy muuttumattomana pääkonttoreiden ja logistiikkakeskusten koko olemassaolon ajan, vaan sitä voidaan muuttaa edunsaajan toiminnan luonteessa ja toimintaolosuhteissa tapahtuneiden muutosten perusteella. Edunsaajan on ilmoitettava muutoksista verohallinnolle siitä tilikaudesta lähtien, jona ne toteutetaan. Lokakuun 11 päivänä 2002 annetun määräyksen mukaan voittolisä on määritettävä 1 päivästä tammikuuta 2003 lähtien uudelleen 3-5 vuoden välein toimiluvan säännönmukaisen tarkistamisen yhteydessä.

(22) Verotettavan voiton laskennassa huomioon otettavat käyttökustannukset määritetään määräyksen mukaan yhtiöveroon sovellettavien yleisten oikeussääntöjen mukaisesti. Kyseiset kustannukset vastaavat tilikauden aikana aiheutuneita kustannuksia, jotka on merkitty veronmaksuvelvollisen kirjanpidossa tulostilin debetpuolelle, korkokulut ja tehdyt poistot mukaan luettuina. Käyttökustannuksiin ei kuitenkaan lueta seuraavia:

- kulut, joista suoritetaan korvauksia pääkonttoreille ja logistiikkakeskuksille yleisen verolain (Code général des impôts, jäljempänä "CGI") 267 II-2 §:ssä säädetyin ehdoin; kyseisten kulujen on oltava luonteeltaan satunnaisia ja vähäisiä eivätkä ne saa liittyä pääkonttorien ja logistiikkakeskusten tavanomaiseen liiketoimintaan; kulut katsotaan vähäisiksi, jos niiden määrä on enintään 10 prosenttia juoksevista käyttökustannuksista, joissa ei ole otettu huomioon kyseisiä kuluja; jos edellä mainittu prosenttiosuus ylittyy, kulut otetaan huomioon käyttökustannuksissa;

- alihankintana teetetyt työt edellyttäen, että niistä aiheutuvien kustannusten osuus käyttökustannuksista, joissa ei ole otettu huomioon alihankintakustannuksia, on alle 50 prosenttia; komissio sai tietää määräyksessä mainitun esimerkin perusteella, että kun kyseisiä seikkoja ei oteta huomioon veron perusteessa, ne alihankintakustannukset, joiden osuus juoksevista käyttökustannuksista, joissa ei ole otettu huomioon alihankintakustannuksia, on alle 50 prosenttia, vähennetään voittolisän soveltamisalaan kuuluvasta veron perusteesta; alihankintakustannukset sisällytetään verotettavien voittojen laskentaperusteeseen vain siltä osin kuin niiden osuus juoksevista käyttökustannuksista, joissa ei ole otettu huomioon alihankintakustannuksia, on yli 50 prosenttia.

Vuosittain maksettava kiinteämääräinen vero

(23) Pääkonttoreilta ja logistiikkakeskuksilta voidaan kantaa vuosittain kiinteämääräistä veroa (imposition forfaitaire annuelle, jäljempänä "IFA") ainoastaan CGI:n 223 f §:ssä säädetyn asteikon ensimmäisen luokan mukaisesta määrästä. IFA:n määrä riippuu liikevaihdosta, johon lisätään rahoitustulot. Ensimmäisen veroluokan mukainen vero on 750 euroa. Sitä sovelletaan yrityksiin, joiden liikevaihto (rahoitustulot mukaan luettuna) on 76000-150000 euroa. IFA:n viimeisen veroluokan mukainen vero on 30000 euroa. Sitä sovelletaan yrityksiin, joiden liikevaihto (rahoitustulot mukaan luettuna) on yli 75 miljoonaa euroa. IFA:n veroluokkia, jotka vaihtelevat asteikolla 750-30000 euroa, ei sovelleta järjestelmän edunsaajiin.

(24) IFA on maksettava valtiolle kullakin tilikaudella 15 päivään maaliskuuta mennessä. Kyse on vain ennakosta, joka vähennetään kyseisen tilikauden tai kahden seuraavan tilikauden aikana kannettavista veroista(8). Tämän vuoksi vapautus IFA:sta, jota ei oteta huomioon yhtiöverossa kolmen peräkkäisen vuoden aikana, katsotaan vapautukseksi koko verosta. Lyhytkestoisempi vapautus IFA:n maksamisesta sillä perusteella, että kolmen vuoden jakson aikana kertyneet verot ylittävät IFA:sta suoritetun ennakon, katsotaan veron maksun lykkääntymiseksi.

III. MENETTELYN ALOITTAMISEN SYYT

(25) Aloittaessaan virallisen tutkintamenettelyn(9) komissio katsoi, että toimenpiteessä voi olla kyse valtiontuesta, sillä se näytti täyttävän kaikki EY:n perustamissopimuksen 87 artiklan 1 kohdassa määritellyt neljä perustetta. Komissio yksilöi erityisesti seuraavat kolme osaa, jotka voivat sisältää tukea:

- Tiettyjä pääkonttoreille ja logistiikkakeskuksille aiheutuvia kustannuksia ei oteta huomioon laskettaessa verotettavaa voittoa cost plus -menetelmän mukaisesti.

- Pääkonttoreille ja logistiikkakeskuksille myönnetty osittainen vapautus IFA:sta näyttää johtaneen yleistä verolainsäädäntöä keveämpään verotukseen.

- Verohallinnon harkintavalta cost plus -menetelmässä käytettävän voittolisän määrityksessä näyttää suosivan tiettyjä yrityksiä tai konserneja.

(26) Komissio katsoi alustavassa arvioinnissaan, ettei ohjelmaan voida soveltaa perustamissopimuksen 87 artiklan 2 eikä 3 kohdan poikkeuksia.

IV. ASIANOMAISTEN HUOMAUTUKSET

(27) American Chamber of Commercen Ranskan toimipiste katsoo, ettei järjestelmä tuo taloudellista hyötyä edunsaajille eikä sen voida katsoa sisältävän tukea jäljempänä esitetyistä syistä.

(28) American Chamber of Commerce katsoo, että ainoa edunsaajien järjestelmästä saama hyöty on, että ne ovat saaneet ennakkoon tietoja verotettavan voiton määritysmenetelmästä. Järjestelmä muistuttaa tästä syystä siirtohinnasta tehtävää unilateraalista ennakkosopimusta veronmaksuvelvollisen ja verohallinnon välillä. Tämä on OECD:n suosittama hallintokäytäntö.

(29) Se, että kuluihin liittyvät kustannukset ja alihankintakustannukset otetaan osittain huomioon cost plus -menetelmän soveltamisperusteessa, on OECD:n siirtohinnoittelusääntöjen tiukan soveltamisen mukainen käytäntö, sillä kyseisten sääntöjen mukaan näitä kustannuksia ei pitäisi ottaa lainkaan huomioon varsinkaan silloin, jos konserninsisäisissä liiketoimissa on kyse palveluiden tarjoamisesta. American Chamber of Commerce katsoo, että näiden kustannusten sisällyttäminen cost plus -menetelmän soveltamisperusteeseen ei vastaa Ranskassa toimintaa harjoittavan välittäjän toimintaympäristön taloudellisia realiteetteja. Kyseisien kustannusten huomioon ottaminen aiheuttaisi verovähennyskelpoisuuteen liittyviä ongelmia palvelun vastaan ottavalle konserniyritykselle, jonka mahdollisesti verovähennyskelpoisiin alihankintakustannuksiin sovelletaan perusteettomasti voittolisää.

(30) American Chamber of Commerce katsoo myös, ettei IFA:ssa ole kyse lopullisesti kannettavasta verosta, sillä se otetaan huomioon IFA:n soveltamista seuraavien kahden vuoden aikana kannettavassa yhtiöverossa. Kun viimeksi mainittu veron peruste johtaa 33,1/3 prosentin yhtiöverokannan soveltamisen jälkeen yli 750 euron tulokseen, järjestelmän edunsaajalta lopullisesti kannettavan veron määrä on suurempi eikä IFA:n kantamiselle asetetulla ylärajalla ole tällöin merkitystä.

(31) American Chamber of Commerce katsoo, että Ranskan verohallinto noudattaa sääntöjä erityisen huolellisesti ja tiukasti pääkonttoreiden ja logistiikkakeskusten toteuttamiin liiketoimiin sovellettavaa voittolisää koskevissa neuvotteluissa ja sen määrityksessä, eivätkä cost plus -menetelmän soveltamisessa käytettävän voittolisän laskentamenetelmät hyödytä tämän vuoksi mitään osapuolta. American Chamber of Commerce vakuuttaa verohallinnon noudattavan määräyksen 36 kohtaa, jonka mukaan voittolisä määritetään tapauskohtaisesti ja ottaen huomioon pääkonttorin harjoittaman liiketoiminnan ominaispiirteet ja toimintaolosuhteet sekä taso, joka vastaa parhaiten voittoja, jotka riippumaton yritys olisi saanut markkinaehtoperiaatteen mukaan.

(32) American Chamber of Commerce vetoaa joka tapauksessa järjestelmästä hyötyneiden jäsentensä keskuudessa syntyneeseen perusteltuun luottamukseen siihen, että järjestelmässä sovellettavat siirtohinnat olivat markkinaehtoperiaatteen mukaisia.

V RANSKAN HUOMAUTUKSET

(33) Ranska kiistää huomautuksissaan pääkonttoreihin ja logistiikkakeskuksiin sovellettavan järjestelmän luokittelun tukiohjelmaksi, sillä se ei täytä yhtäkään EY:n perustamissopimuksen 87 artiklan 1 kohdassa määritellyistä neljästä perusteesta.

Järjestelmä ei suosi mitään yritystä eikä tuotannonalaa

(34) Ranska katsoo, että pääkonttoreihin ja logistiikkakeskuksiin sovelletun verotuksen ja riippumattomasti toimiviin yksiköihin sovellettavan verotuksen yhdenmukaisuuden perusteella voidaan sulkea pois mahdollisuus, että toimenpide suosisi jotakin yritystä tai tuotannonalaa. On otettava huomioon, että siirtohinnoitteluperiaatteen soveltaminen on välttämätöntä tilanteissa, joissa on kyse osakkuusyritysten välisistä kansainvälisistä liiketoimista. Kyseinen periaate muodostaa yleissäännön, jonka perusteella määritetään, lasketaanko konsernin sisällä toimivan yrityksen verotettavat voitot kyseistä yritystä suosivalla tavalla. Ranska katsoo, että pääkonttoreiden ja logistiikkakeskusten verotettavien voittojen määritysmenetelmä vastaa menetelmää, jonka tuloksen OECD katsoo vastaavan markkinaehtoperiaatteen mukaista hintaa. OECD pitää cost plus -menetelmää soveltamiskelpoisena erityisesti silloin, kun huomioon otettavissa valvotuissa liiketoimissa on kyse palveluiden tarjoamisesta.

(35) Kulujen ja alihankintakustannusten jättämisestä verotettavien voittojen laskentaperusteen ulkopuolelle Ranska toteaa, että sen edellytyksenä on, että kyseiset kulut ja kustannukset ovat luonteeltaan satunnaisia ja vähäisiä eivätkä liity millään tavalla pääkonttoreiden ja logistiikkakeskusten tavanomaiseen liiketoimintaan. Alihankintakustannusten (50 prosenttia käyttökustannuksista, joissa ei ole otettu huomioon alihankintakustannuksia) ja kulujen (10 prosenttia käyttökustannuksista, joissa ei ole otettu huomioon kyseisiä kuluja) enimmäismäärien välistä erotusta perustellaan tarpeella mukauttaa järjestelmä vastaamaan mahdollisimman tarkoin taloudellisia realiteetteja ja tehdä ero pääkonttoreiden tai logistiikkakeskusten harjoittaman toiminnan sekä edustajien (kulut) tai välittäjien (alihankinta) harjoittaman toiminnan välillä. Lisäksi Ranska katsoo, että jos järjestelmässä olisi noudatettu erityisesti alihankintakustannusten osalta suosituksia, jotka OECD on antanut cost plus -menetelmän soveltamisesta edustajan tai välittäjän toimintaan, se olisi voinut tuottaa vielä suurempaa hyötyä joillekin yrityksille tai tuotannonaloille. OECD suosittaa joko alihankintakustannusten jättämistä ilman ylärajaa veron perusteen ulkopuolelle tai alhaisemman verokannan soveltamista niihin ja niihin liittyviin juokseviin käyttökustannuksiin. Ranskan mukaan määräyksessä sovellettava ratkaisu on vähemmän suosiva kuin ratkaisu, jota OECD ehdottaa sovellettavaksi siirtohinnoittelussa. Tästä syystä Ranskan toteuttaman toimenpiteen ei voida katsoa muodostavan etua.

(36) Ranskan mukaan pitää paikkansa, että cost plus -menetelmän soveltamisen mahdollistavat voittolisät määritetään tapauskohtaisesti ja voittolisiä mukautetaan enintään 3-5 vuoden välein. Verohallinnolla ei kuitenkaan ole harkintavaltaa, joka voisi johtaa joidenkin yritysten suosimiseen, sillä voittolisä määritetään yleensä tapauskohtaisesti ja ottaen huomioon toiminnan luonteessa tai toimintaolosuhteissa tapahtuneet muutokset. Uudelleenmääritetty voittolisä tulee voimaan tilikaudella, jonka aikana muutokset tapahtuvat. Lisäksi voittolisän tapauskohtainen määrittely lähentää käytännössä pääkonttoreiden ja logistiikkakeskusten verotusta markkinaehtoperiaatteen soveltamiseen perustuvaan verotukseen, joka on konserninsisäisissä liiketoimissa sovellettava vakiomenettely.

(37) Ranska katsoo, että IFA:n rajoittaminen CGI:n 223 f §:ssä säädetyn asteikon ensimmäiseen luokkaan ei suosi mitään yritystä eikä tuotannonalaa, sillä IFA on edunsaajilta kannettavasta yhtiöverosta suoritettava ennakko, joka kannetaan yrityksiltä lopullisesti vain siinä tapauksessa, että niiden toiminta on tappiollista, mikä on tarkasteltavana olevien pääkonttoreiden ja logistiikkakeskusten tapauksessa epärealistinen tilanne. Pääkonttoreiden ja logistiikkakeskusten yhtiöverotuksessa sovelletaan periaatteessa aina cost plus -menetelmää, joka mahdollistaa niiden verotettavien voittojen määrityksen tuoton ja bruttokäyttökustannusten erotuksena. IFA:an perustuvan ennakkojärjestelmän soveltamisessa olisi kyse ennakosta, joka on suurempi muiden yritysten kuin pääkonttoreiden ja logistiikkakeskusten tapauksessa. Kun otetaan huomioon, että IFA:n enimmäismäärä on 30000 euroa, IFA:sta myönnettävästä vapautuksesta mahdollisesti kassavirtaan saatava hyöty on vähäinen.

(38) Ranskan mukaan siinä, että cost plus -menetelmän soveltaminen antaa veronmaksuvelvollisille mahdollisuuden saada etukäteen tietoonsa niiltä kannettavan veron määrä ja välttyä siten valitusten tekemiseltä verohallinnolle, ei ole kyse suosivasta kohtelusta, sillä valitusten tekeminen voidaan välttää vain siinä tapauksessa, että cost plus -menetelmän soveltamisehtoja noudatetaan ja pääkonttoreiden ja logistiikkakeskusten veron peruste määritetään markkinaehtoperiaatteen mukaisesti. Ranska katsoo, että vaikka markkinaehtoperiaatteen soveltaminen suosisi yritystä verrattuna yleisten verosääntöjen mukaiseen veron perusteen analyyttiseen määritykseen, yrityksen saamaa etua voidaan perustella Ranskan verojärjestelmän luonteella ja taloudellisella rakenteella. Ranskan verojärjestelmä perustuu suosituksiin, jotka OECD on antanut määräysvallassa olevien yritysten välisen palvelutarjonnan verotuksesta. Siirtohintojen vahvistamisesta ennakkoon tehtäviä sopimuksia koskevien OECD:n suositusten mukaisesti järjestelmän päätavoitteeksi on asetettu yhtiöverotukseen liittyvien epävarmuustekijöiden poistaminen kansainvälisistä konserninsisäisistä liiketoimista.

Järjestelmään ei sisälly valtion varojen käyttöä

(39) Ranskan mukaan järjestelmä tarjoaa mahdollisuuden säästöihin valtion varojen käytössä, sillä siinä sovellettava vaihtoehtoinen menetelmä mahdollistaa sellaisen toiminnan tehokkaan verotuksen, joka jäisi muutoin kokonaan Ranskan yhtiöverojärjestelmän soveltamisalan ulkopuolelle. Järjestelmän ansiosta Ranska saa verotuloja toiminnasta, johon ei Ranskan mukaan yleensä kohdistu kolmansille suunnattua markkinointia ja joka ei tästä syystä yleensä ole miltään osin määritettävissä.

Järjestelmä ei vaikuta kilpailuun eikä jäsenvaltioiden väliseen kauppaan

(40) Ranskan mukaan järjestelmä ei vaikuta kilpailuun eikä jäsenvaltioiden väliseen kauppaan, sillä siitä hyötyviä palveluita ei määritelmän mukaan voi ulkoistaa (non-externalisables) ja ne katsotaan tämän vuoksi markkinoiden ulkopuolisiksi palveluiksi. Varsinkin logistiikkakeskusten osalta Ranska katsoo, ettei niiden harjoittama toiminta tuo mitään lisäarvoa tuotteille, joiden valmistusta niiden toiminta tukee.

Järjestelmä ei ole valikoiva

(41) Ranskan mukaan järjestelmä ei ole myöskään valikoiva, sillä kyse on yleisestä veropoliittisesta toimenpiteestä, jota voidaan soveltaa kaikkiin aloihin ja kaikkiin sellaisiin kansainvälisiin konserneihin, joissa käytetään määräysvaltaa Ranskasta tai ulkomailta käsin. Se, että järjestelmä kattaa vain kansainväliset liiketoimet, on perusteltua siksi, että siirtohinnoitteluongelmat ja kaksinkertaisen verotuksen riski koskevat vain niitä. Toimenpide ei ole valikoiva, sillä järjestelmän soveltamisalaan kuuluva, osakkuusyritysten välillä sovellettavien hintojen määritys ei vaikuta niiden yritysten verotukseen, jotka eivät harjoita kansainvälistä toimintaa.

(42) Koska toimenpide on lisäksi kaikkien niiden talouden toimijoiden saatavilla, jotka tarjoavat oikeudellisesta muodostaan riippumatta konsernin sisällä tuotanto- ja liiketoimintaa täydentäviä kansainvälisiä palveluita, sitä ei voida pitää valikoivana.

VI ARVIOINTI TOIMENPITEESTÄ

Johdanto

(43) Tarkasteltuaan Ranskan ja asianomaisten huomautuksia komissio päätti pitäytyä kannassa, jonka se oli esittänyt 11 päivänä heinäkuuta 2001 päivätyssä kirjeessä(10), jonka aiheena oli virallisen tutkintamenettelyn aloittaminen. Komissio katsoo, etteivät Ranskan ja muiden asianomaisten esittämät huomautukset kykene hälventämään komission esittämiä epäilyjä. Se on tämän vuoksi sitä mieltä, että tietyt tutkittuun verojärjestelmään liittyvät näkökohdat on katsottava sääntöjenvastaiseksi ja yhteismarkkinoille soveltumattomaksi toimintatueksi.

Suosivuus

(44) Ranska ja asianomaiset vetoavat siihen, ettei kiinteämääräisen verotuksen menetelmä, joka perustuu verotettavan voiton määrittämiseen markkinaehtoperiaatteen mukaisesti, suosi mitään yritystä eikä tuotannonalaa. Kun osakkuusyritykset toteuttavat keskenään liiketoimia monikansallisessa ympäristössä, johon kuuluvien maiden verotusjärjestelmien välillä on eroja, on periaatteessa todennäköistä, että yritysten kauppasuhteet ja saamat voitot joutuvat veronmaksuvelvollisen manipuloinnin kohteiksi, sillä ne ajavat samaa taloudellista etua. Tämän vuoksi kyseisten maiden veroviranomaiset voivat oikaista yksipuolisesti kyseisten veronmaksuvelvollisten verotettavien voittojen määrää ja soveltaa niiden välisiin liiketoimiin ankarampaa tai kaksinkertaista verotusta. Ranska katsoo, että koska cost plus -menetelmän käytön tarkoituksena on kaksinkertaisen verotuksen välttäminen, järjestelmä ei ole suosiva.

(45) Pitää paikkansa, että määräysvallassa olevien yritysten välisistä kansainvälisistä liiketoimista saatavien verotettavien voittojen määritystä koskevat Ranskan verotusjärjestelmän osat ovat yhdenmukaisia markkinaehtoperiaatteen kanssa sekä Ranskan kansallisen lainsäädännön (CGI:n 57 §) että Ranskan ja sen kumppanuusmaiden kaksinkertaisen verotuksen ehkäisemisestä tekemien kahdenvälisten sopimusten mukaisten järjestelyiden osalta. CGI:n 57 §:ssä säädetään veronoikaisumenettelystä sellaisilta yrityksiltä kannettavan tuloveron määrittämiseksi, jotka ovat riippuvaisia Ranskan ulkopuolelle sijoittautuneista yrityksistä tai jotka käyttävät määräysvaltaa niissä, kun on kyse voittojen välillisestä siirtämisestä jälkimmäisille yrityksille joko korottamalla tai alentamalla osto- tai myyntihintoja taikka millä tahansa muulla keinolla. Voitot, jotka eivät noudata markkinaehtoperiaatetta, lisätään kyseisten ranskalaisten yritysten kirjanpidolliseen tulokseen. Lisäksi 57 §:ssä tarkennetaan, että koska edellä mainittujen oikaisujen toteuttamisesta ei ole annettu täsmällisiä ohjeita, verotettavat voitot määritetään vertaamalla niitä vastaavien tavanomaista toimintaa harjoittavien yritysten voittoihin. Sopimukset, jotka Ranska on tehnyt kaksinkertaisen verotuksen välttämiseksi, mahdollistavat omalta osaltaan vastaavien OECD:n malliverosopimuksen 9 artiklassa määrätyn markkinaehtoperiaatteen mukaisten oikaisujen tekemisen voittoihin, jotka ovat peräisin sopimuspuolina oleviin maihin sijoittautuneiden sidosyritysten välisistä kauppasuhteista. Komissio toteaa, että pääkonttoreiden ja logistiikkakeskusten verotettavien voittojen määrityksessä käytettävä cost plus -menetelmä on yksi OECD:n siirtohinnoittelua koskevassa raportissa mainituista perinteisistä menetelmistä.

(46) Komissio katsoo, että koska pääkonttoreiden ja logistiikkakeskusten tarjoamien palveluiden luonne vaikeuttaa niiden Ranskassa verotettavien voittojen määritystä, verotettavien voittojen epäsuoraan määritykseen perustuvan menetelmän soveltamista voidaan pitää perusteltuna. Menetelmä perustuu arvioituun bruttovoittolisään, jonka osakkuusyritysten välisen liiketoimen toinen osapuoli todennäköisesti pyrkisi saamaan maksuna liiketoimesta ja jonka toinen osapuoli todennäköisesti hyväksyisi vastaavien toimintojen toteuttamisesta markkinaehtoperiaatteen mukaisissa olosuhteissa. Lisäksi cost plus -menetelmän mukaisesti tapahtuvassa voittolisän määrityksessä, joka perustuu hyvin monenlaiset liiketoimet kattavaan ennakkosopimukseen, on kyse OECD:n vahvasti ajaman markkinaehtoperiaatteen soveltamista koskevasta menettelystä. Komissio pitäytyy kannassaan, jonka mukaan sillä ei ole periaatteellista huomautettavaa Ranskalle sen cost plus -menetelmästä eikä konserninsisäisissä liiketoimissa sovellettavan voittolisän määrittämiseksi tehtävistä ennakkosopimuksista.

(47) Komissio toteaa lisäksi, ettei Ranska eivätkä muut asianomaiset kiistä sitä, etteivät pääkonttoreille ja logistiikkakeskuksille määritetyt verotettavat voitot perustu todellisiin lukuihin vaan arvioihin. Lisäksi se, että pääkonttoreilla ja logistiikkakeskuksilla on mahdollisuus saada verohallinnolta ennakkohyväksyntä määrältään tarkemmin määrittelemättömien liiketointen tuottoasteelle, on katsottava erityiskohteluksi verrattuna voittojen analyyttiseen määritykseen. Ranskan soveltamaa verotusmenetelmää on tämän vuoksi tutkittava yksityiskohtaisemmin.

Voittolisän määrittäminen

(48) Voittolisän määrityksen osalta on todettava, että määräyksen mukaan järjestelmä koskee vain toimintaa, jonka markkina-arvon määritys on käytännössä erittäin vaikeaa sen konsernikohtaisen luonteen vuoksi(11). Määräyksessä tarkoitetun liiketoiminnan kattamat toiminnot ovat luonteeltaan pääasiassa valmistelevia tai täydentäviä eivätkä varsinaisesti tuottavia(12). Komissio katsoo kuitenkin, että määräyksessä tarkoitettu toiminta on hyvin moninaista ja sen markkina-arvo voi olla erittäin korkea. Esimerkkeinä voidaan mainita määräyksessä esille otetut strategiset palvelut tai tutkimus- ja kehityspalvelut. On huomattava, että palveluissa on kyse paitsi taloudellisesta toiminnasta myös kaupallisesta toiminnasta, jonka osuus monikansallisen konsernin kokonaistuloista voi olla huomattava. Myös se, että osa pääkonttoreiden ja logistiikkakeskusten toiminnasta voidaan teettää alihankintana, on osoitus näiden liiketointen kaupallisesta luonteesta.

(49) Komissio katsoo, että cost plus -menetelmän soveltaminen ja strategisista tai tutkimus- ja kehityspalveluista vastaavan pääkonttorin harjoittaman toiminnan tuottoasteen määrittäminen ennakkoon 3-5 vuodeksi voi johtaa eri tulokseen kuin analyyttiseen määritykseen perustuvat laskelmat. Komissio on kuitenkin sitä mieltä, että koska muita menetelmiä ei ole käytettävissä, eriytetty kohtelu on välttämätön edellytys osakkuusyritysten välisissä liiketoimissa sovellettavan siirtohinnan määrittämiseksi, jos hinta-arvion laatiminen suoraan muiden kuin osakkuusyritysten välisissä vastaavissa liiketoimissa noudatettavan hinnan perusteella ei ole toimiva ratkaisu. Menetelmää voidaankin perustella tiedonannon 23 kohdan mukaisesti Ranskan verojärjestelmän luonteella.

(50) Komission on lisäksi selvitettävä, jättävätkö voittolisän määritykseen sovellettavat käytännöt verohallinnolle harkintavaltaa. Ranskan ja asianomaisten esittämien huomautusten perusteella näyttää siltä, että voittolisä määritetään tapauskohtaisesti veronmaksuvelvollisen todellisuudessa harjoittaman toiminnan luonteen ja toimintaolosuhteiden mukaan. Komission saatavilla olevien tietojen perusteella ei voida vahvistaa, että verohallinnon harkintavaltaa cost plus -menetelmässä käytettävän voittolisän määrityksessä olisi voitu käyttää joitakin yrityksiä tai konserneja suosivalla tavalla. Komissio ottaa huomioon myös muutoksen, joka tehtiin määräykseen virallisen tutkintamenettelyn aloittamisen jälkeen. Muutetun määräyksen mukaan sopimuksiin on tehtävä enintään 3-5 vuoden välein säännönmukaisia tarkistuksia pääkonttoreiden ja logistiikkakeskusten toimintaolosuhteissa tapahtuvien muutosten perusteella. Onkin pääteltävä, ettei järjestelmän mukainen voittolisän määritys suosi pääkonttoreita, logistiikkakeskuksia eikä konserneja, joihin ne kuuluvat.

Kulut ja alihankintana teetetty toiminta

(51) Kulujen jättämisestä ottamatta huomioon cost plus -menetelmän soveltamisessa komissio toteaa, että vaikka kyseiset kulut ovat satunnaisia ja vähäisiä, niitä on kuitenkin pidettävä merkityksellisinä, sillä kyse voi olla huomattavista summista, jos niiden osuus juoksevista käyttökustannuksista, joissa ei ole otettu huomioon kyseisiä kuluja, vastaa 10 prosentin enimmäismäärää. Jotta voitaisiin sulkea pois mahdollisuus, että toimenpide suosii jotakin yritystä tai tuotannonalaa, komissio pitää kuitenkin ratkaisevana sitä, että cost plus -menetelmässä käytettävän maksuperusteen ja siten myös veron perusteen ulkopuolelle jätettävien kulujen edellytetään täyttävän CGI:n 267 II-2 §:ssä säädetyt yleiset ehdot. Kyseisen pykälän nojalla yritysveron perusteessa ei oteta huomioon korvauksia, jotka on maksettu välittäjille, ... jotka käyttävät varoja toimeksiantajiensa nimissä ja lukuun edellyttäen, että kyseiset välittäjät raportoivat toimeksiantajilleen, kirjaavat kulut kirjanpitoonsa väliaikaistileille ja toimittavat verohallinnolle selvityksen kulujen luonteesta ja täsmällisestä määrästä. Koska tarkasteltavana oleva järjestelmä on kaikilta osin yleisen oikeussäännön mukainen, voidaan sulkea pois mahdollisuus, että se olisi suosiva verrattuna verotettavien voittojen analyyttiseen määritykseen. Toiminta, johon kyseiset kulut liittyvät, ei tuota verotettavia voittoja.

(52) Alihankintana teetetyn toiminnan jättämisestä ottamatta huomioon verotettavien voittojen laskentamenetelmässä edellä mainituin ehdoin voidaan todeta, että OECD:n siirtohinnoitteluperiaatteiden mukaan cost plus -menetelmää sovellettaessa on joko sovellettava voittolisää pelkästään edustajan tai välittäjän tehtävien hoitamiseen liittyviin kustannuksiin tai alennettava kaikkiin palvelukustannuksiin sovellettavaa voittolisää. Vaikka OECD:n raportissa annetaan tähän liittyvä esimerkki, jonka mukaan on aiheellista, että osakkuusyritys, joka maksaa kuluja toisen osakkuusyrityksen lukuun, siirtää kyseiset kulut jälkimmäiselle yritykselle soveltamatta voittolisää, komissio katsoo, että kyseisenkaltaisissa tilanteissa on varmistettava, että kaikki edunsaajalle tuotettu hyöty otetaan asianmukaisesti huomioon, jotta voitaisiin varmistaa, että verotettavien voittojen määritys tapahtuu markkinaehtoperiaatteen mukaisesti.

(53) Onkin pääteltävä, että Ranska jättää järjestelmällisesti alihankintakustannukset verotettavia voittoja koskevien laskelmien ulkopuolelle arvioimatta tapauskohtaisesti, olisiko välitystoimintaan aiheellista soveltaa erityistä voittolisää tai voitaisiinko vaihtoehtoisesti harkita koko toimintaan sovellettavan voittolisän alentamista. Vaikka verotettavien voittojen määrä alenee voittolisän alentamisen tuloksena, voittolisän soveltamisperusteen laajentaminen kasvattaa verotettavien voittojen määrää. Komissio toteaa, ettei alihankintakustannusten jättämistä laskelmien ulkopuolelle voida pitää perusteltuna, sillä kun kyseisten kustannusten osuus alihankintana teetetyn toiminnan kokonaiskustannuksista, joissa ei ole otettu huomioon kuluja, ylittää 50 prosentin enimmäismäärän, alihankintatoiminta otetaan jälleen huomioon veron perusteen laskennassa. Komissio katsoo lisäksi, että 50 prosentin osuudessa alihankintana teetetyn toiminnan kokonaiskustannuksista voi olla kyse huomattavasta määrästä tuloja, jotka jäävät järjestelmän soveltamisen myötä säännönmukaisesti verotuksen ulottumattomiin.

(54) Kuten tiedonannon 9 kohdassa korostetaan, etu voi koostua veron perusteen alentamisesta. Komissio toteaa, ettei pääkonttoreille ja logistiikkakeskuksille aiheutuvia kustannuksia oteta kokonaisuudessaan huomioon laskettaessa verotettavaa voittoa nk. cost plus -menetelmän mukaisesti. Tämä johtaa todennäköisesti tiedonannon 9 kohdassa tarkoitettuun veron perusteen alentamiseen.

IFA

(55) Komissio on Ranskan kanssa samaa mieltä siitä, että etu, joka mahdollisesti saadaan tarkasteltavana olevaan järjestelmään sisältyvästä vapautuksesta vuosittaisen kiinteämääräisen veron (IFA) soveltamisesta, rajoittuu tilanteisiin, joissa pääkonttoreilta ja logistiikkakeskuksilta kannettavan veron määrä on enintään 30000 euroa. Vaikka IFA:n rajoitetun soveltamisen (ainoastaan ensimmäinen veroasteikko) vaikutuksia on vaikea arvioida, kun on kyse tarkasteltavana olevan kaltaisesta järjestelmästä, jossa verotulojen määrä vahvistetaan kiinteämääräisenä, komissio toteaa, että edunsaajien liikevaihto voidaan määrittää itsenäisesti ja objektiivisesti suhteessa pääkonttoreiden ja logistiikkakeskusten hyväksyttäviin kustannuksiin. Kuten Ranskakin myöntää, järjestelmän mukaisesti myönnetty osittainen vapautus IFA-asteikon soveltamisesta muodostaa edun, joka voi käytännössä johtaa veron maksun lykkääntymiseen. Maksettu IFA voidaan vähentää yhtiöverosta, ja pääkonttorit ja logistiikkakeskukset ovat edelleen yhtiöveron alaisia, sillä cost plus -menetelmän käyttö edellyttää, että veronmaksuvelvollisella on verotettavia voittoja. Jos kuitenkin oletetaan, että järjestelmän mukaisesti maksamatta jääneen IFA:n määrä ylittää kannetun yhtiöveron määrän, tämä erotus johtaa verovuoden aikana veron maksun lykkääntymiseen. Kuten edellä johdanto-osan 23 kappaleessa todetaan, komissio ei voi sulkea pois mahdollisuutta, että osittainen vapautus IFA-asteikon soveltamisesta voi johtaa lopulliseen vapautukseen verosta, jos veron maksun lykkääntyminen toistuu kolmena perättäisenä vuonna.

(56) Määrien vähäisyys ei ole riittävä peruste sille, että järjestelmän ei katsota suosivan mitään yritystä eikä tuotannonalaa EY:n perustamissopimuksen 87 artiklan 1 kohdassa tarkoitetulla tavalla. Ranska ei ole toimittanut näyttöä siitä, että tarkasteltavana oleva tapaus täyttäisi EY:n perustamissopimuksen 87 ja 88 artiklan soveltamisesta vähämerkityksiseen tukeen annetussa komission asetuksessa (EY) N:o 69/2001(13) säädetyt de minimis -säännön soveltamisedellytykset, varsinkaan kyseisen säännön soveltamisalan ulkopuolelle jäävien alojen ja tukien kasautumiseen sovellettavien raja-arvojen osalta.

Suosivuutta koskevat päätelmät

(57) Edellä esitetystä on pääteltävä, että alihankintakustannusten jättäminen ottamatta huomioon ja vapautus IFA:sta suosivat edunsaajayrityksiä ja konserneja, joihin ne kuuluvat.

Valtion varat

(58) Tarkasteltavana olevassa tapauksessa veron määrän aleneminen joko veron perusteen alentamisen tai IFA:n määrän alentamisen seurauksena alentaa verotuloja, jotka katsotaan valtion varoiksi.

(59) Ranskan väite, jonka mukaan verotulot kasvaisivat järjestelmän ansiosta, ei vaikuta komission arviointiin järjestelmästä, sillä komissio viittaa arvioinnissaan ainoastaan varoihin, jotka valtio saisi, jos pääkonttoreiden ja logistiikkakeskusten verotus määräytyisi yleisten oikeussääntöjen mukaisesti.

Vaikutus kilpailuun ja jäsenvaltioiden väliseen kauppaan

(60) Koska kyse on välitöntä verotusta koskevasta järjestelmästä, jota voidaan periaatteessa soveltaa kaikkiin tuotantoon ja kauppaan liittyviin toimialoihin, komissio ei voi sulkea pois mahdollisuutta, että jotkin edunsaajayritykset ja konsernit, joihin ne kuuluvat, harjoittavat toimintaa aloilla, joilla käydään tiiviistä jäsenvaltioiden välistä kauppaa. Ei voida sulkea pois mahdollisuutta, että tämän kiinteämääräiseen verotukseen perustuvan järjestelmän soveltaminen vaikuttaa jäsenvaltioiden väliseen kauppaan.

(61) Yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännön(14) ja tiedonannon 11 kohdan mukaisesti "jo pelkästään se, että tuki lujittaa kyseisen yrityksen asemaa suhteessa kilpaileviin yrityksiin yhteisön sisäisessä kaupassa, riittää perusteeksi sille, että tuen katsotaan vaikuttavan yhteisön kauppaan".

(62) Myös se seikka, että tarkasteltavana olevaa järjestelmää sovelletaan monikansallisessa ympäristössä, on selkeä osoitus siitä, että järjestelmä voi vaikuttaa valtioiden väliseen taloudelliseen toimintaan ja vääristää kilpailua Euroopan markkinoilla.

Valikoivuus ja perusteleminen järjestelmän luonteella tai taloudellisella rakenteella

(63) Ranskan mukaan järjestelmä ei ole valikoiva, sillä kyse on yleisestä veropoliittisesta toimenpiteestä, jota voidaan soveltaa kaikkiin talouden aloihin, kaikkiin maantieteellisiin alueisiin ja kaikkiin yhtiömuotoihin.

(64) Komissio ei kiistä sitä, että järjestelmää voidaan soveltaa millä tahansa talouden alalla toimiviin yrityksiin niiden maantieteellisestä sijainnista tai yhtiömuodosta riippumatta mutta ei pidä tätä riittävänä perusteena sille, että toimenpidettä ei katsota valikoivaksi.

(65) On ensiksikin huomattava, että toimenpiteen soveltaminen on rajattu palvelutarjontaan, joka liittyy johto-, hallinnointi-, koordinointi- tai valvontatoimintoihin ja kansainvälisessä konsernissa harjoitettavaan tuottavia tai kaupallisia toimintoja valmistelevaan tai täydentävään toimintaan. Järjestelmää ei sovelleta varsinaiseen tuottavaan tai kaupalliseen toimintaan eikä toimintaan, jota ei harjoiteta kansainvälisessä konsernissa. Todettu hyöty kohdistuu tämän vuoksi vain kyseiseen toimintaan.

(66) Järjestelmästä saatava hyöty rajoittuu lisäksi vain niihin pääkonttoreihin ja logistiikkakeskuksiin, jotka tarjoavat palveluitaan pääasiassa Ranskan ulkopuolelle sijoittautuneille osakkuusyrityksille. Komissio toteaa, että pääkonttorit ja logistiikkakeskukset, jotka eivät tarjoa palveluitaan pääasiassa Ranskan ulkopuolelle sijoittautuneille osakkuusyrityksille, jäävät toimenpiteen soveltamisalan ulkopuolelle. Palveluiden pääasiallista kohderyhmää tarkastellaan arvioimalla, missä suhteessa sellaisiin palveluihin liittyvien juoksevien käyttökustannusten kokonaismäärä, joita kyseiset pääkonttorit ja logistiikkakustannukset tarjoavat konsernin jäsenyrityksille, joiden kotipaikka on Ranskan ulkopuolella, tai Ranskan ulkopuolelle sijoittautuneiden yritysten pysyville toimipaikoille, on niiden juoksevien käyttökustannusten kokonaismäärään, jotka liittyvät kaikille sekä Ranskaan että sen ulkopuolelle sijoittautuneille edunsaajille tarjottuihin palveluihin. Tämän vuoksi pääkonttorit ja logistiikkakeskukset, jotka ovat sijoittautuneet Ranskaan mutta eivät täytä palveluiden pääasiallista kohderyhmää koskevaa edellytystä, eivät voi saada etua järjestelmästä, vaikka ne kohtaavat ulkomaille sijoittautuneiden osakkuusyritysten tai sivukonttoreiden kanssa harjoittamassaan liiketoiminnassa samoja verotettavien voittojen määrittelyyn liittyviä vaikeuksia kuin pääkonttorit ja logistiikkakeskukset.

(67) Toimenpiteen valikoivuutta lisää myös se, että teollista tai kaupallista toimintaa harjoittavaan sivukonttoriin tai holdingyhtiöön kuuluvat logistiikkakeskukset on jätetty järjestelmän soveltamisalan ulkopuolelle. Ranska ei ole esittänyt tätä kysymystä koskevia väitteitä menettelyn aikana. Määräyksen mukaan tätä rajoitusta voidaan perustella tarpeella välttää mahdolliset sekaannukset konsernin muun toiminnan kanssa. Määräyksessä ei kuitenkaan anneta selitystä sille, miksi rajoitusta ei sovelleta pääkonttoreihin.

(68) Järjestelmän eriytyneen luonteen mahdollisen perusteltavuuden osalta on huomattava, etteivät Ranskan viranomaiset ole perustelleet tiedonannon 23 kohdan mukaisesti, miksi pääkonttoreiden ja logistiikkakeskusten toteuttamat liiketoimet ansaitsevat niiden mielestä suotuisamman verokohtelun kuin muiden yksiköiden toteuttamat vastaavat liiketoimet, jotka eivät kuitenkaan täytä pääasiallista kohderyhmää koskevaa edellytystä, tai sellaisten logistiikkakeskusten toteuttamat liiketoimet, jotka eivät kuulu Ranskassa toimintaa harjoittavaan yritykseen eivätkä holdingyhtiöön. Tarkasteltavana olevassa tapauksessa ei näytä siltä, että toimenpiteen taloudellinen järkiperäisyys tekisi siitä tarpeellisen tai tarkoituksenmukaisen suhteessa verojärjestelmän tehokkuuteen(15). Tämän vuoksi on katsottava, ettei toimenpidettä voida perustella järjestelmän luonteellä eikä taloudellisella rakenteella. Komissio pitäytyy tästä syystä toimenpiteen valikoivasta luonteesta esittämässään alustavassa arvioinnissa.

(69) Komissio ottaa lisäksi huomioon, että koska alihankintana teetettävän toiminnan verokohtelu muuttuu tietyn enimmmäismäärän ylittyessä, se on katsottava luonteeltaan valikoivaksi.

Tuen olemassaoloa koskevat päätelmät

(70) On pääteltävä, että tarkasteltavana olevaan toimenpiteeseen sisältyy EY:n perustamissopimuksen 87 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua tukea, sillä etuja, jotka saadaan joidenkin kustannusten jättämisestä verotettavien voittojen laskentaperusteen ulkopuolelle ja osittaisesta vapautuksesta IFA-järjestelmän soveltamisesta, ei voida perustella Ranskan verojärjestelmän luonteella eikä taloudellisella rakenteella.

Soveltuvuus yhteismarkkinoille

(71) Kuten virallisen tutkintamenettelyn aloittamista koskevassa komission päätöksessä korostetaan, näyttää siltä, ettei tarkasteltavana olevaan järjestelmään voida soveltaa perustamissopimuksen 87 artiklan poikkeuksia. Ranskan viranomaiset tai asianomaiset kolmannet eivät ole ottaneet menettelyn kuluessa kantaa siihen, soveltuuko järjestelmä mahdollisesti yhteismarkkinoille. Tämä osoitti komission esittämien epäilyiden pitävän paikkansa.

(72) Tähän tapaukseen ei voida soveltaa perustamissopimuksen 87 artiklan 2 kohdan poikkeuksia, jotka koskevat yksittäisille kuluttajille myönnettävää sosiaalista tukea, tukea luonnonmullistusten tai muiden poikkeuksellisten tapahtumien aiheuttaman vahingon korvaamiseksi ja tukea tietyille Saksan liittotasavallan alueille.

(73) Tässä tapauksessa ei myöskään voida vedota perustamissopimuksen 87 artiklan 3 kohdan a alakohdan poikkeukseen, jonka mukaisesti tukea voidaan myöntää taloudellisen kehityksen edistämiseen sellaisilla alueilla, joilla elintaso on poikkeuksellisen alhainen tai joilla vajaatyöllisyys on vakava ongelma.

(74) Järjestelmä ei ole osa sellaista Euroopan yhteistä etua koskevaa hanketta, johon voitaisiin soveltaa perustamissopimuksen 87 artiklan 3 kohdan b alakohdan poikkeusta, ja koska se ei edistä kulttuuria ja kulttuuriperinnön säilyttämistä, siihen ei voida soveltaa myöskään kyseisen artiklan d alakohdan poikkeusta.

(75) Järjestelmän mukaisesti myönnettyihin veroetuihin ei voida soveltaa perustamissopimuksen 87 artiklan 3 kohdan c alakohdan poikkeusta, jossa sallitaan tuet tietyn taloudellisen toiminnan tai talousalueen kehityksen edistämiseen, jos tuki ei muuta kaupankäynnin edellytyksiä yhteisen edun kanssa ristiriitaisella tavalla. Kyse on toimintatuista, jotka vapauttavat tuensaajayritykset tai konsernit, joihin ne kuuluvat, osasta niille tavanomaisesti kuuluvista kustannuksista.

(76) Tämän vuoksi on katsottava, että kyse on yhteismarkkinoille soveltumattomasta järjestelmästä.

Tuen takaisinperintä

(77) Kyseinen toimenpide on toteutettu ilmoittamatta siitä perustamissopimuksen 88 artiklan 3 kohdan mukaisesti komissiolle. Toimenpide ei kuulu määräyksen soveltamisalaan ja on ollut tukea voimaantulostaan lähtien. Toimenpide on tästä syystä katsottava sääntöjenvastaiseksi tueksi.

(78) Jos sääntöjenvastaisesti myönnetyt valtiontuet osoittautuvat yhteismarkkinoille soveltumattomiksi tuiksi, tämän päätelmän luonnollinen seuraus on, että tuet on perittävä takaisin tuensaajilta EY:n perustamissopimuksen 93 artiklan soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä 22 päivänä maaliskuuta 1999 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 659/99(16) 14 artiklan mukaisesti. Tuen takaisinperimisellä pyritään mahdollisuuksien mukaan palauttamaan ennen sen myöntämistä vallinnut kilpailutilanne. Yhteisön valtiontukipolitiikan väitetty epäselvyys tai se, ettei valtiontukisääntöjen soveltamisesta vastaavissa tapauksissa ole olemassa ennakkotapauksia, eivät oikeuta poikkeamaan tästä periaatteesta.

(79) Asetuksen (EY) N:o 659/1999 14 artiklan 1 kohdassa kuitenkin säädetään, että "komissio ei saa vaatia tuen takaisinperimistä, jos tämä olisi yhteisön lainsäädännön jonkin yleisen periaatteen vastaista". Yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännön ja komission oman päätöksentekokäytännön mukaan päätös tuen takaisinperimisestä rikkoo yhteisön lainsäädännön yleistä periaatetta silloin, jos tuensaajille on syntynyt komission toiminnan vuoksi perusteltu luottamus tuen sääntöjenmukaisuuteen.

(80) Asiassa Van den Bergh en Jurgens annetussa yhteisöjen tuomioistuimen tuomiossa(17) todetaan seuraavaa:"Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan kaikilla taloudellisilla toimijoilla, joille toimielimen toiminnan vuoksi on syntynyt perusteltuja odotuksia, on oikeus vedota luottamuksensuojan periaatteeseen. Jos huolellinen ja harkitseva taloudellinen toimija voi ennakoida yhteisön toimenpiteen, joka vaikuttaa sen etuihin, se ei voi toimenpiteen toteuttamisen jälkeen vedota luottamuksensuojan periaatteeseen."

Ranska on vedonut järjestelmän edunsaajille syntyneeseen perusteltuun luottamukseen tuen sääntöjenmukaisuuteen mutta ei ole esittänyt komissiolle väitteitä tämän näkemyksen tueksi. Yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännöstä(18) kuitenkin seuraa, että komission on otettava viran puolesta huomioon poikkeukselliset olosuhteet, joilla perustellaan asetuksen N:o (EY) 659/1999 14 artiklan 1 kohdan mukaisesti sitä, että komissio luopuu sääntöjenvastaisesti myönnettyjen tukien takaisinperinnästä, jos tämä on vastoin yhteisön lainsäädännön yleistä periaatetta, kuten tuensaajien perustellun luottamuksen periaatetta.

(81) Käsiteltävänä olevassa asiassa komissio panee merkille, että Ranskan soveltama järjestelmä muistuttaa läheisesti Belgiassa koordinointikeskusten verotuksesta 30 päivänä joulukuuta 1982 annetulla kuninkaan asetuksella nro 187 käyttöönotettua järjestelmää. Molemmat järjestelmät koskevat konserninsisäistä toimintaa ja veron perusteen määritystä koskevia erityissääntöjä. Komissio katsoi 16 päivänä toukokuuta 1984 tekemässään päätöksessä SG(84) D/6421, ettei Belgian järjestelmään sisältynyt ETY:n perustamissopimuksen 92 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua tukea. Vaikka kyseistä päätöstä ei ole julkaistu, se seikka, ettei komissio vastustanut Belgian koordinointikeskusten järjestelmää, tuotiin tuolloin julki komission XIV kilpailupolitiikkaa koskevassa kertomuksessa ja komission vastauksessa parlamentin jäsenen kirjalliseen kysymykseen(19).

(82) Komissio toteaa tässä yhteydessä, että Belgian koordinointikeskusjärjestelmästä tehty päätös tehtiin ennen Ranskan järjestelmän hyväksymistä nykyisessä, 21 päivänä tammikuuta 1997 ja 11 päivänä lokakuuta 2002 annettuihin määräyksiin perustuvassa muodossaan. Komissio päättelee tämän vuoksi, että ohjelman tuensaajien keskuudessa syntynyt perusteltu luottamus tuen sääntöjenmukaisuuteen estää tuen takaisinperinnän eikä komissio tästä syystä vaadi tukea perittäväksi takaisin.

VII PÄÄTELMÄT

(83) Komissio toteaa, että Ranskan soveltaman järjestelmän tietyt osa-alueet ovat EY:n perustamissopimuksen 87 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua tukea, jonka Ranska on pannut sääntöjenvastaisesti täytäntöön ja rikkonut siten perustamissopimuksen 88 artiklan 3 kohtaa.

(84) Komission aiemmin ottama kanta joihinkin monikansallisille yrityksille myönnettyihin verotoimenpiteisiin on kuitenkin voinut luoda ohjelman edunsaajien keskuudessa perustellun luottamuksen siihen, että ohjelmassa ei ollut kyse valtiontuesta. Komissio toteaa, että tuen takaisinperintä olisi vastoin perustellun luottamuksen yleisperiaatetta, eikä tämän vuoksi vaadi tukea perittäväksi takaisin,

ON TEHNYT TÄMÄN PÄÄTÖKSEN:

1 artikla

Toimenpiteeseen, jossa on kyse alihankintana teetetystä toiminnasta aiheutuvien kustannusten jättämisestä ottamatta huomioon veron perustetta koskevissa laskelmissa ja tämän käytännön soveltamisen rajaamisesta vuotuisen kiinteämääräisen veroasteikon ensimmäiseen luokkaan ja jonka Ranska on toteuttanut pääkonttori- ja logistiikkakeskusjärjestelmästä 21 päivänä tammikuuta 1997 annetun verohallituksen määräyksen mukaisesti, sisältyy sääntöjenvastaista ja yhteismarkkinoille soveltumatonta valtiontukea.

2 artikla

Ranskan on poistettava tämän päätöksen tiedoksiantamisen aikaan meneillään olevaa verokautta seuraavasta verokaudesta alkaen seuraavat 1 artiklassa tarkoitetun määräyksen soveltamisalaan kuuluvat tuet:

a) cost plus -menetelmän soveltamista koskeva järjestelmä siltä osin kuin siinä on kyse alihankintakustannusten jättämisestä ottamatta huomioon verotettavien voittojen laskentaperusteessa;

b) osittaiseen vapautukseen vuosittaisesta kiinteämääräisestä verosta (IFA) perustuva järjestelmä.

3 artikla

Ranskan on ilmoitettava komissiolle kahden kuukauden kuluttua tämän päätöksen tiedoksiantamisesta päätöksen noudattamiseksi toteuttamansa toimenpiteet.

4 artikla

Tämä päätös on osoitettu Ranskan tasavallalle.

Tehty Brysselissä 13 päivänä toukokuuta 2003.

Komission puolesta

Mario Monti

Komission jäsen

(1) EYVL C 302, 27.10.2001, s. 2.

(2) EYVL C 2, 6.1.1998, s. 1.

(3) EYVL C 384, 10.12.1998, s. 3.

(4) Ks. alaviite 1.

(5) Bulletin officiel des impôts 13 G-1-97 nro 21, 30.1.1997.

(6) Bulletin Officiel des Impôts 4 C-5-02 nro 175, 11.10.2002.

(7) "Transfer Pricing Guidelines for Multinational Enterprises and Tax Administrations", OECD, 1995.

(8) Esimerkiksi jos yritys on maksanut IFA:n 15 päivänä maaliskuuta 2003, se voi merkitä kyseisen määrän joko vuoden 2003, vuoden 2004 tai vuoden 2005 ennakoihin tai saldoon. Kyseisen määräajan jälkeen vero kannetaan lopullisesti valtionkassaan.

(9) Ks. alaviite 1.

(10) Ks. alaviite 1.

(11) Ks. määräyksen 13 kohta.

(12) Ks. määräyksen 56 kohta.

(13) EYVL L 10, 13.1.2001, s. 30.

(14) Asia 730/79, Philip Morris Holland BV v. komissio, yhteisöjen tuomioistuimen tuomio 17.9.1980 (Kok. 1980, s. 2671).

(15) Ks. saksalaisille lentoyhtiöille poistoina myönnettävästä verotustuesta 13 päivänä maaliskuuta 1996 tehty komission päätös 96/369/EY (EYVL L 146, 20.6.1996, s. 42).

(16) EYVL L 83, 27.3.1999, s. 1.

(17) Asia 265/85, Van den Bergh en Jurgens ym. v. komissio, yhteisöjen tuomioistuimen tuomio 11.3.1987 (Kok. 1987, s. 1155, 44 kohta).

(18) Asia 223/85, RSV v. komissio, yhteisöjen tuomioistuimen tuomio 24.11.1987 (Kok. 1987, s. 4617).

(19) Ks. vastaus kirjalliseen kysymykseen 1735/90 (EYVL C 63, 11.3.1991, s. 37).