Päätöslauselma [1]

avun tuloksellisuudesta ja virallisen kehitysavun määritelmästä

AKT:n ja EU:n yhteinen parlamentaarinen edustajakokous, joka

- kokoontui Port Moresbyssä (Papua-Uusi-Guinea) 25.– 28. marraskuuta 2008,

- ottaa huomioon työjärjestyksensä 17 artiklan 1 kohdan,

- ottaa huomioon Cotonoussa 23. kesäkuuta 2000 allekirjoitetun AKT-valtioiden ja EU:n välisen kumppanuussopimuksen tavoitteet,

- ottaa huomioon 8. syyskuuta 2000 annetun Yhdistyneiden Kansakuntien vuosituhannen julistuksen, jossa esitellään kansainvälisen yhteisön yhteisesti laatimat vuosituhannen kehitystavoitteet köyhyyden nujertamiseksi, ja vuonna 2007 annetun kertomuksen YK:n vuosituhannen kehitystavoitteista,

- ottaa huomioon neuvoston ja neuvostossa kokoontuneiden jäsenvaltioiden hallitusten edustajien, Euroopan parlamentin ja komission 20. joulukuuta 2005 antaman yhteisen julkilausuman Euroopan unionin kehityspolitiikasta: Eurooppalainen konsensus,

- ottaa huomioon 2. maaliskuuta 2005 annetun Pariisin julistuksen avun tuloksellisuudesta,

- ottaa huomioon 21.– 22. maaliskuuta 2002 kehitysrahoitusta koskevassa YK:n kansainvälisessä konferenssissa hyväksytyn Monterreyn konsensuksen,

- ottaa huomioon 28. helmikuuta 2007 annetun komission tiedonannon kehitysyhteistyöpolitiikan työnjakoa koskevista EU:n menettelysäännöistä (KOM(2007)0072),

- ottaa huomioon 9. huhtikuuta 2008 annetun komission tiedonannon "EU kansainvälisenä kehitysyhteistyötoimijana — Nopeutetaan vuosituhannen kehitystavoitteiden toteutumista" (KOM(2008)0177),

- ottaa huomioon OECD:n kehitysapukomitean vuonna 2007 tekemän Euroopan yhteisöä koskevan vertaisarvioinnin keskeiset tulokset ja suositukset,

- ottaa huomioon yleisten asioiden ja ulkosuhteiden neuvoston (toukokuussa 2008) ja Eurooppa-neuvoston (kesäkuussa 2008) kokouksen päätelmät,

- ottaa huomioon Accrassa 2.– 4. syyskuuta 2008 pidetyn avun tuloksellisuutta käsittelevän kolmannen korkean tason kokouksen tulokset,

- ottaa huomioon AKT-valtioiden ja hallitusten päämiesten 3. lokakuuta 2008 Accrassa hyväksymän julistuksen,

- ottaa huomioon taloudellisen kehityksen, rahoituksen ja kaupan valiokunnalle antamansa mietinnön (AKT-EU 100.300/08/lop.),

A. toteaa, että avun tuloksellisuutta lisäämällä olisi edistettävä konkreettisesti köyhyyden ja eriarvoisuuden vähentämistä ja autettava kumppanimaita vuosituhannen vaihteen julistuksessa asetettujen kehitystavoitteiden saavuttamisessa ja kansainvälisesti sovittujen ihmisoikeusnormien noudattamisessa,

B. katsoo, että Pariisin julistuksessa annetun omistajuuden määritelmän suurin rajoite on se, että demokraattisen omistajuuden, erityisesti kansalaisyhteiskunnan järjestöjen ja paikallisviranomaisten tehtävien, merkitystä ei tunnusteta selkeällä tavalla ja selkeä sitoumus parlamenttien asemaan puuttuu,

C. katsoo, että EU tehnyt naisten ja miesten tasa-arvon alalla merkittäviä sitoumuksia, joita on noudatettava; katsoo kuitenkin, että sukupuoliulottuvuutta otetaan edelleen hyvin vähän huomioon avun tuloksellisuutta koskevassa keskustelussa,

D. katsoo, että avun määrän lisääminen ja avun tuloksellisuuden parantaminen ovat yhtä tärkeitä ja että avunantoa on edistettävä sekä määrällisesti että laadullisesti vuosituhannen vaihteen julistuksessa asetettujen kehitystavoitteiden saavuttamiseksi, ja ottaa esille erityisesti terveyteen ja sukupuolikysymyksiin liittyvät tavoitteet, joiden osalta ei ole edistytty juuri ollenkaan ja jotka ovat ensisijaisessa asemassa kyseisten sitoumusten toteuttamisessa,

E. ottaa huomioon, että hiljattain annetuista OECD:n lukemista käy ilmi, että EU:n myöntämien avustusten kokonaismäärä väheni huomattavasti vuonna 2007, ja että avustuslukemat vaikuttavat usein todellista korkeammilta, kun niihin lasketaan mukaan velkahelpotus ja sellaiset määrärahat, jotka eivät mene perille kumppanimaiden väestölle,

F. toteaa, että avunantajien ja kumppanimaiden on noudatettava korkeimpia mahdollisia avoimuuden normeja ja että avunantajien on etenkin toimittava näin avustusmääriä koskevien talousarviolaskelmissaan, joita ei voida muussa tapauksessa ottaa huomioon kumppanimaiden vuotuisissa talousarviolaskelmissa, ja tämä vähentäisi merkittävästi parlamentin mahdollisuuksia seurata hallituksen kehityspolitiikkaa ja tutkia kumppanimaiden valmiuksia tehdä pitkän aikavälin sijoituksia,

G. ottaa huomioon, että sidottu apu horjuttaa vakavasti avustustoiminnan avoimuutta ja nostaa tavaroiden ja palvelujen hintaa Maailmanpankin arvioiden mukaan jopa 30 prosentilla,

H. panee merkille, että avunantajat eivät edelleen halua käyttää kansallisia järjestelmiä ja että tässä asiassa on edistytty erittäin hitaasti; ottaa huomioon, että tämä on omistajuuden keskeinen tekijä ja että yhdenmukaistaminen on välttämätöntä valmiuksien parantamiseksi ja paikallisten markkinoiden kehittämiseksi,

I. ottaa huomioon, että kansainvälinen apujärjestelmä on muuttumassa yhä monimutkaisemmaksi, kun luodaan uusia vertikaalisia rakennelmia ja kun mukaan tulee uusia julkisia ja yksityisiä toimijoita, jotka toimivat usein jo olemassa olevien yhteistyösääntöjen ja -menettelyjen ulkopuolella,

J. ottaa huomioon, että talousarviotuella voidaan edistää omistajuutta, institutionaalisten valmiuksien kehittämistä ja kansallisten sidosryhmien vastuun ja valvonnan parantamista; ottaa kuitenkin huomioon, että sen menestymiseen vaikuttaa hallitusten kyky suunnitella, toimeenpanna ja selvittää julkiset menonsa,

K. ottaa huomioon, että kumppanimaille annetaan usein satoja tulossidonnaisia ja toimintatapoihin liittyviä ehtoja, jotka voivat joissakin tapauksissa olla ristiriitaisia ja useiden eri avunantajien asettamia ja jotka saattavat koitua hallitsemattomaksi rasitukseksi kumppanimaille ja siten heikentää maan omaa vastuuta ja hallitusten luotettavuutta omien kansalaistensa ja parlamenttien edessä,

L. ottaa huomioon, että teknisen tuen osuus voi hyvinkin olla jopa puolet myönnetyn avun määrästä, mutta suuri osa siitä on edelleen sidottua, ylihinnoiteltua ja tehotonta paikallisten valmiuksien ja oman vastuun kehittämisessä,

M. toteaa, että tasaisesti lisääntyvistä yhteiskunnan heikoimmassa asemassa olevista osa-alueista tulee entistä heikompia,

N. ottaa huomioon, että pienistä saarista koostuvien kehitysmaiden ja vailla meriyhteyttä olevien AKT-valtioiden taloudesta ja ympäristöstä johtuvalla haavoittuvuudella monissa kriiseissä voi olla vakavia yhteiskunnallisia ja ympäristöön liittyviä seurauksia, niiden taloudellinen sietokyky on vähäistä ja se voi vaikuttaa vakavalla tavalla kyseisten valtioiden valmiuksiin toimia kestävän kehityksen tavoitteiden mukaisesti ja toteuttaa menestyksekkäästi paljon kaivattu talousuudistus,

O. toteaa, että kansainvälinen yhteisö on pyrkinyt asianmukaisin ponnisteluin toimimaan yhteistyössä köyhimpien maiden kanssa; ottaa huomioon, että keskitulotason maissa, erityisesti elintarvikkeita ja polttoainetta nettomääräisesti tuovissa pienissä saarikehitysvaltioissa, ei ole kuitenkaan osoitettu vastaavia pyrkimyksiä, ja katsoo, että kyseiset maat ovat vaarassa taantua uudelleen alhaisen tulotason maiksi, ellei niitä auteta puuttumaan ongelmiinsa toteuttamalla ajoissa riittäviä toimenpiteitä,

1. pitää myönteisenä Accran toimintasuunnitelman poliittisten sitoumusten osalta saavutettua edistystä ja painottaa, että kyseinen suunnitelma on toteutettava kunnianhimoisesti siten, että käsitteistä ja poliittisista lupauksista siirrytään toteuttamaan Pariisin julistuksen periaatteita konkreettisella ja mitattavissa olevalla tavalla; odottaa EU:lta aktiivisempaa osallistumista ja johtavan aseman omaksumista avun tuloksellisuuden edistämisesi maailmanlaajuisesti;

2. kehottaa EU:ta ja AKT-valtioita edistämään aktiivisesti avun tuloksellisuutta koskevien tavoitteiden yhteydessä tarkastetussa Cotonoun kumppanuussopimuksessa määriteltyjä yhteisiä arvoja ja tavoitteita, kuten köyhyyden poistaminen, naisten ja miesten tasa-arvo, kestävä taloudellinen, sosiaalinen ja ympäristöön liittyvä kehitys, alueellinen yhdentyminen, rauhan, turvallisuuden ja ihmisoikeuksia kunnioittavan demokratian edistäminen;

3. painottaa demokratian asemaa kestävän kehityksen, rauhan ja turvallisuuden parhaana perustana; kehottaa siksi EU:n ja AKT-valtioita asettamaan yhteistyössään etusijalle demokratian edistämisen, jonka myötä avoimesta, osallistavasta ja vastuullisesta päätöksenteosta tulee tärkeimpiä keinoja avun tuloksellisuuden lisäämiseksi;

4. vaatii Euroopan komissiota ja jäsenvaltioita määrittelemään yhtenäisyyden käsitteen laajemmin kuin Accran toimintaohjelmassa, jotta kehitysyhteistyöpolitiikan yhtenäisyyttä voitaisiin edistää EU:n politiikanaloilla, kuten maatalous-, kalastus-, kauppa-, energia-, ympäristö-, ilmastonmuutos-, turvallisuus- ja maahanmuuttopolitiikassa, jotta voitaisiin arvioida kyseisten politiikanalojen vaikutus kehitysyhteistyöhön ja taata asianmukaisen uudistuksen toteuttaminen, jotta kyseisten politiikanalojen yhteydessä torjutaan muihin kuin tariffeihin perustuvien esteiden luominen ja vuosituhannen vaihteen julistuksessa asetettujen kehitystavoitteiden ja talouskumppanuussopimusten tavoitteiden saavuttamisen vaarantaminen;

5. korostaa sitä, että vaikka keskustelua avun tuloksellisuudesta käydään pääasiassa Parisiin julistuksen pohjalta, Cotonoun kumppanuussopimus ja Pariisin julistus voivat tukea toinen toistaan, koska myös Cotonoun sopimus on tehokkaan kehitysyhteistyön malli;

Demokraattisen omistajuuden ja vastuun takaaminen

6. painottaa sitä, että Pariisin julistuksen määritelmää omistajuudesta olisi laajennettava Cotonoun kumppanuussopimuksen mukaisesti siten, että se pitää sisällään demokraattisen omistajuuden käsitteen (kansalliset parlamentit, paikallishallinnot, siviiliyhteiskunnat, riippumattomat oikeuslaitokset ja viestimet), jotta mahdollistettaisiin selkeisiin ja mittaamiseen soveltuviin indikaattoreihin perustuvan avoimuuden ja molemminpuolisen vastuullisuuden lisääminen ja taattaisiin kehitysavun tavoitteiden saavuttaminen;

7. pitää myönteisenä sitä, että Accran toimintaohjelmassa on tunnustettu parlamenttien ja paikallishallintojen merkittävä asema kehitysprosessissa; kehottaa avunantajia ja kumppanivaltioiden hallituksia takaamaan, että parlamenteilla ja paikallishallinnoilla on asianmukainen asema avun tuloksellisuuden takaamisessa tukemalla omistajuutta, takaamalla talousarvioiden, toimintatapojen ja niiden tulosten tarkkailuun perustuvan valvontajärjestelmän ja osallistamalla kansalaiset kehitysyhteistyötä koskeviin päätöksiin demokraattisen prosessien kautta;

8. pitää myönteisenä myös sitä, että Accran toimintaohjelmassa tunnustetaan siviiliyhteiskunnan merkittävä asema kehitysprosessissa; kehottaa avunantajia ja kumppanivaltioiden hallituksia osallistamaan kansalaisyhteiskunnan täysimääräisesti ja mielekkäästi talousarvioiden ja ohjelmien suunnitteluun, toteuttamiseen, valvontaan ja arviointiin ja luomaan tarvittavat olosuhteet, jotta se voisi toimia tehtävässään asianmukaisesti;

9. kehottaa avunantajia ja kumppanivaltioita ottamaan huomioon köyhyyden kohtuuttoman vaikutuksen naisiin ja takaamaan, että naisten ja miesten tasa-arvo, naisten vallan lisääminen ja naisten oikeudet otetaan täysimääräisesti huomioon kansallisissa kehitysprosesseissa; pitää valitettavana sitä, että Accran toimintaohjelmassa ei nimetä järjestelmiä, joilla naisten ja miesten tasa-arvoa ja naisten vallan lisäämistä voitaisiin toteuttaa, ja siinä ei myöskään määritetä indikaattoreita, joilla asian edistymistä voitaisiin mitata;

10. pitää valitettavana sitä, että Accran toimintaohjelmassa ei anneta konkreettisia toimenpiteitä, joilla voitaisiin panna täytäntöön Pariisin julistuksessa annettu sitoumus parlamenttien, siviiliyhteiskunnan järjestöjen ja paikallisviranomaisten osallistamisesta; odottaa EU:n kunnioittavan kumppanivaltioiden päämiehiä ja auttavan niitä vahvistamaan johtamisvalmiuksiaan ja kehottaa EU:ta ja kumppanivaltioita kehittämään käytännöllisiä toimintasuunnitelmia demokraattisen omistajuuden takaamiseksi ja edistystä mittaavien indikaattoreiden laatimiseksi;

Avun tuloksellisuuden lisääminen

11. pitää myönteisenä neuvoston päätelmiä, joissa vahvistetaan sitoumus yhteisen virallisen kehitysavun tavoitteen, 0,56 prosenttia vuonna 2010 ja 0,7 prosenttia vuonna 2015, saavuttamisesta; kehottaa laatimaan kunnianhimoisiin monivuotisiin suunnitelmiin uusia sitoumuksia, jotta kehitysavun määrärahojen asteittaista lisääntymistä voitaisiin mitata;

12. kehottaa Euroopan komissiota ja jäsenvaltioita takaamaan, että julkisen kehitysavun määritelmiä ei laajenneta koskemaan muita kuin tukeen liittyviä aloja kuten puolustusmenoja; kehottaa Euroopan komissiota ja jäsenvaltioita erottelemaan velkahelpotukseen käytetyt menot muusta julkista kehitysapua koskevasta raportoinnista ja jättämään pois Euroopassa opiskelijoihin ja pakolaisiin käytetyt varat kehitysavun kokonaismenojen laskelmista;

13. vaatii, että avunantajat myöntävät tukea avoimesti ja vastuullisesti ja että avustusvirtojen, suunnittelun ja maksujen ennakoitavuutta parannetaan huomattavasti, erityisesti laatimalla luotettavat monivuotiset suunnitelmat ja takaamalla vuoden ennakoitavuus; pitää myönteisenä Accran toimintaohjelman jatkuvia ohjelmia koskevaa aloitetta, jolla taataan keskipitkän aikavälin ennakoitavuus;

Kestävä talouskasvu kestävän kehityksen takaamiseksi

14. painottaa, että eräs kehitysavun tuloksellisuuden indikaattoreista on se, kuinka laajalti edistetään sellaisen vahvan talouden luomista, jonka puitteissa ympäristöä suojellaan ja kukaan ei jää ilman perustason yhteiskunnallisia palveluja;

15. kehottaa kehitysyhteistyön toimijoita puuttumaan tehokkaammin talouskasvun esteisiin, esimerkiksi ulkomaisten suorien sijoitusten puutteeseen, pääomapakoon ja pienten ja keskisuurten yritysten korkeisiin hallinnollisiin esteisiin;

16. kehottaa näin ollen, että kehitysyhteistyön yhteydessä edistetään tietotaidon siirtämistä, kilpailua ja vakaata makrotalouspolitiikkaa sekä vähennetään yritysten paperisotaa, kunnioitetaan omistusoikeuksia tai ryhdytään soveltamaan niitä ja torjutaan korruptiota;

17. painottaa, että oikeudenmukainen kauppa on mahdollisesti tehokkaimpia kestävän talouskehityksen edistämisen keinoja silloin, kun sitä tuetaan asianmukaisilla toimenpiteillä sopeuttamisesta koituvien kulujen ja sosiaalisen turvaverkon ja vaikutusvallan lisäämiseksi toteutettavien hankkeiden rahoittamiseksi, mutta korostaa, että sen täydentämiseksi on toteutettava tulonsiirtotoimenpiteitä ja sosiaalipolitiikkaa, joilla varmistetaan, että hyödyt jakaantuvat yhdenvertaisesti;

18. pitää valitettavana sitä, että kansallisten järjestelmien käytössä ei ole juuri edistytty (vain pieni prosentuaalinen osuus virallisesta kehitysavusta kulkee kansallisten talousarviojärjestelmien kautta, ja avunantajat ovat luvanneet osuuden olevan puolet vuoteen 2010 mennessä) ja että jopa sellaisissa maissa, joilla on hyvin toimivat kansalliset järjestelmät, avunantajat eivät halua käyttää kyseisiä järjestelmiä; vaatii avunantajamaita nopeuttamaan tukiensa yhtenäistämistä kansallisiin järjestelmiin mahdollisimman laajalti, vahvistamaan hallintojärjestelmiä ja lisäämään yleiseen ja alakohtaiseen talousarviotukeen myönnetyn tuen määrää silloin, kun hyvä taloudellinen ja poliittinen hallinto on jo olemassa, jotta voitaisiin taata talousarvion täysi avoimuus ja vastuullisuus; painottaa, että talousarviotukea ei pitäisi missään tapauksessa myöntää, mikäli korruptio on laajalle levinnyttä;

19. suhtautuu myönteisesti siihen, että Accran toimintaohjelmassa viitataan myös moniin muihin kehitysyhteistyön toimijoihin kuin kahdenvälisiin avunantajiin; painottaa, että eräs suurimmista haasteista ennen vuotta 2011 on Pariisin julistuksen periaatteiden ulottaminen koskemaan vertikaalisia rahastoja ja uusia avunantajia siten, että voidaan taata asianmukainen koordinointi avunantajien kesken ja yhdenmukaisuus kumppanivaltioiden kanssa;

20. kehottaa kumppanihallituksia perustamaan talousarviotuen kunnolliseen köyhyydenpoistamissuunnitelmaan, jolla vahvistetaan kotimaan vastuullisuutta, varainhoitoa ja valvontaa tekemällä järjestelmällisesti ja sitoutuneesti strategista yhteistyötä kansallisten parlamenttien, paikallishallintojen ja muiden kuin valtiollisten toimijoiden kanssa, mikä on tällä hetkellä erittäin vähäistä;

21. suhtautuu myönteisesti Euroopan komission aikomuksiin taata ennakoivampaa talousarviotukea pitkällä aikavälillä ottamalla käyttöön vuosituhattavoitesopimukset hyvin edistyvien maiden kanssa, mutta painottaa, että tämä edellyttää kumppanivaltioilta vahvaa sitoutumista vuosituhattavoitteiden saavuttamiseen ja että tarvitaan jatkuvaa ja vahvasti tuloksiin suuntautunutta valvontaa;

22. pitää myönteisenä sitä, että Accran toimintaohjelmassa mainitaan, että OECD:n kehitysapukomitean (DAC) avunantajat ulottavat kehitysapukomitean vuonna 2001 antaman avustusten sidonnaisuuksien purkamista koskevan suosituksen koskemaan muihin kuin vähiten kehittyneisiin maihin (LDC-maiden) kuuluvia voimakkaasti velkaantuneita köyhiä maita; vaatii Euroopan komissiota ja jäsenvaltioita tekemään todellisen sitoumuksen kaiken AKT-maille myönnettävän tuen sitoumusten purkamisesta vuoteen 2010 mennessä, mukaan lukien tekninen tuki, jonka on oltava kansallisten tavoitteiden ja erityisominaisuuksien mukaista, julkiset hankinnat, elintarvikeapu ja siihen liittyvät kuljetukset ja varastointi;

23. kehottaa Euroopan komissiota ottamaan sukupuolten tasa-arvonäkökulmat huomioon talousarviomenettelyssä asettamalla vaihtelevien maksujen maksamisen ehdoksi sukupuolierot huomioivien indikaattoreiden parantamisen; kehottaa kumppanivaltioita huomiomaan sukupuolten tasa-arvonäkökulmat talousarviomenettelyn kaikissa vaiheissa ja edistämään laajempaa vuoropuhelua naisjärjestöjen kanssa;

24. kehottaa Euroopan komissiota ja jäsenvaltioita etenemään Accran toimintaohjelmaa pidemmälle ja vähentämään huomattavasti ehtojen määrää ja poistamaan talouspolitiikkaa koskevan ehdon ja sen sijaan käyttämään molemminpuolisesti hyväksyttyjä sopimuksia, jotka osoittavat yhteisesti ymmärretyt keskeisimmät tavoitteet, joissa maksut on sidottu suorituksiin ja poliittisiin tuloksiin, erityisesti vuosituhannen vaihteen julistuksessa asetettujen kehitystavoitteiden osalta, ja laatimaan todellisen aikataulun tälle prosessille; kehottaa EU:ta ja sen jäsenvaltioita käyttämään vaikutusvaltaansa vakuuttaakseen Maailmanpankin ja Kansainvälisen valuuttarahaston etenemään kohti samaa muutosta, erityisesti nyt, kun suuri osa AKT-valtioista saattaa kärsiä vakavalla tavalla monista maailmantalouteen vaikuttavista kriiseistä;

Työnjako ja avunantajien koordinointi

25. kehottaa Euroopan komissiota ja jäsenvaltioita pyrkimään huomattavasti tehokkaammin lisäämään avunantajien koordinointia ja parantamaan työnjakoa yhdentämällä monenväliset ja kahdenväliset avustukset kansallisiin prosesseihin, demokraattiseen omistajuuteen, vastuullisuuteen, yhdenmukaistamiseen, yhteiseen analyysiin, suunnitteluun ja toimittamiseen ja vähentämään huomattavasti ohjelman toteuttamisesta vastaavien yksikköjen lukumäärää; panee merkille Accran toimintaohjelman aloitteen kansainvälistä työnjakoa koskevan vuoropuhelun aloittamisesta eri maissa kesäkuuhun 2009 mennessä;

26. toivoo, että vuoden 2008 avunantajien tietopaketin avulla edistetään tiedotusta ja kunnianhimoisempaa avunantajien koordinointia ja erityisesti autetaan ratkaisemaan houkuttelevien ja avutta jäävien maiden ongelma ja laiminlyönnit tärkeillä aloilla, kuten terveydenhuolto, energia, koulutus, sosiaalinen yhteenkuuluvuus, sukupuolten tasa-arvo ja maatalous; pitää myönteisenä sitä, että Accran toimintaohjelmassa todetaan lisäksi, että avunantajat pyrkivät puuttumaan liian vähän avustusta saavien maiden ongelmaan ja takaamaan, että uudet järjestelyt työnjaossa eivät johda siihen, että yksittäiset kehitysmaat saavat vähemmän avustusta;

27. kehottaa kehittämään valmiuksia kaikissa ministeriöissä tehokkaamman toiminnan takaamiseksi terveydenhuollon, koulutuksen ja sukupuolien tasa-arvon aloilla talousarviotuen menojen avulla, sillä maan omavastuullisuus koskee liian usein vain valtiovarainministeriötä;

28. tunnustaa kestävämmän avun tarpeen haavoittuvassa asemassa oleville valtioille ja selkkauksista toipuville alhaisemman tulotason maille; pitää myönteisenä sitä, että Accran toimintaohjelmassa kehotetaan avunantajia ja kumppanivaltioita mukauttamaan Pariisin julistuksen OECD:n kehitysapukomitean laatimiin periaatteisiin, jotka koskevat hyvää kansainvälistä toimintatapaa epävakaissa valtioissa ja konfliktitilanteissa, mutta korostaa tarvetta rakentaa vahva siviiliyhteiskunta epävakaisiin ja haavoittuvassa asemassa oleviin valtioihin;

29. katsoo kuitenkin, että on pyrittävä lisäämään laajemmin ja paremmin kohdennetusti tukea keskitasotulon AKT-maille, ja kehottaa hyväksymään ja panemaan täytäntöön aikaisessa vaiheessa järjestelmällistä ja ennakoitavaa avunantoa koskevan sopimuksen, jossa otetaan tehokkaasti huomioon kyseisten valtioiden erityistarpeet niiden kestävän kehityksen jatkamiseksi;

30. pitää myönteisenä sitä, että avunantajien yhteisö on sitoutunut tehostamaan pyrkimyksiään tehdä yhteistyötä köyhimpien maiden kanssa ja että Afrikan osuus ohjelmoitavasta avusta lisääntyy sen myötä, kun Afrikalle myönnetyn virallisen kehitysavun määrä on luvattu kaksinkertaistaa vuoteen 2010 mennessä, erityisesti nyt, kun polttoaineen ja elintarvikkeiden hinnannousu ja maailmanlaajuiset ilmastonmuutokset vaikuttavat asiaan ja saattavat kumota kaikki jo saavutetut pyrkimykset;

31. on tyytyväinen kansainyhteisön sihteeristön ja Maltan yliopiston saariin ja pieniin valtioihin erikoistuneen instituutin (Islands and Small States Institute) tekemään työhön haavoittuvuus- ja joustavuusindeksien kehittelemiseksi ja odottaa EU:n omaksuvan johtavan aseman indeksien täytäntöönpanossa ja uuden kehyksen suunnittelussa järjestelmällisen avustuksen takaamiseksi saarikehitysvaltioille ja sisämaan kehitysvaltioille; ehdottaa, että erityisesti pienten valtioiden olisi laadittava kuvaus haavoittuvuudesta ja joustavuudesta keskipitkän aikavälin kehitysstrategian laatimisen yhteydessä;

32. kehottaa Euroopan komissiota ja jäsenvaltioita antamaan Dohan konferenssissa vahvan yhteisen EU:n sitoumuksen kehitysavun määrästä ja laadusta, jotta vuosituhannen vaihteen julistuksessa asetetut kehitystavoitteet voitaisiin saavuttaa noudattamalla kestävään kehitykseen perustuvaa lähestymistapaa ja virallisen kehitysavun sitoumusten noudattamiseksi laadittuja selkeitä etenemissuunnitelmia itsenäisesti ja yhteisesti nykyisestä rahoituskriisistä huolimatta;

33. kehottaa yhteispuheenjohtajiaan viemään tämän päätöslauselman AKT–EU-ministerineuvostolle, Euroopan komissiolle, neuvoston puheenjohtajavaltiolle, Afrikan unionille, panafrikkalaiselle parlamentille, kansallisille ja alueellisille parlamenteille, AKT-valtioiden alueellisille järjestöille ja OECD:n kehitysapukomitealle.

[1] AKT:n ja EU:n yhteinen parlamentaarinen edustajakokous hyväksynyt 28. marraskuuta 2008 Port Moresbyssa (Papua-Uusi-Guinea).

--------------------------------------------------