Vuoden 1992 yleissopimus Itämeren alueen merellisen ympäristön suojelusta (vuonna 1992 tarkistettu Helsingin sopimus)



Virallinen lehti nro L 073 , 16/03/1994 s. 0020 - 0045

Suomenk. erityispainos Alue 11 Nide 29 s. 0239

Ruotsink. erityispainos Alue 11 Nide 29 s. 0239



Vuoden 1992 yleissopimus Itämeren alueen merellisen ympäristön suojelusta (petite) SOPIMUSPUOLET, JOTKA OVAT TIETOISIA Itämeren alueen merellisen ympäristön korvaamattomasta arvosta, sen erityisistä hydrografisista ja ekologisista ominaispiirteistä sekä sen elollisten luonnonvarojen herkkyydestä ympäristömuutoksille, PITÄVÄT MIELESSÄ Itämeren alueen historiallisen ja tämänhetkisen taloudellisen, yhteiskunnallisen ja sivistyksellisen merkityksen alueen kansojen hyvinvoinnille ja kehitykselle, TOTEAVAT syvästi huolestuneina Itämeren alueen edelleen jatkuvan pilaantumisen, JULKITUOVAT vakaan päätöksensä varmistaa Itämeren ekologisen palautumisen ja mahdollistaa sen merellisen ympäristön palautumisen luonnontilaan sekä sen ekologisen tasapainon säilymisen, TUNNUSTAVAT, että Itämeren alueen merellisen ympäristön suojeleminen ja parantaminen ovat tehtäviä, joista ei voida tehokkaasti suoriutua pelkästään kansallisin ponnistuksin, vaan että tarvitaan viipymättä myös läheistä alueellista yhteistyötä ja muita soveltuvia kansainvälisiä toimenpiteitä, ARVOSTAVAT vuoden 1974 Itämeren alueen merellisen ympäristön suojelua koskevan yleissopimuksen puitteissa tapahtuneita saavutuksia ympäristönsuojelun alalla sekä Itämeren merellisen ympäristön suojelukomission osuutta niissä, PALAUTTAVAT MIELEEN vuoden 1972 Tukholman ympäristökonferenssin julistuksen sekä vuoden 1975 Euroopan turvallisuus- ja yhteistyökonferenssin (ETYK) päätösasiakirjan asiaankuuluvat määräykset ja periaatteet, TAHTOVAT syventää yhteistyötä sellaisten toimivaltaisten alueellisten järjestöjen kanssa kuin Itämeren kansainvälinen kalastuskomissio, joka perustettiin vuonna 1973 Gdanskissa tehdyllä Itämeren ja Belttien kalastusta ja elollisten luonnonvarojen säilyttämistä koskevalla yleissopimuksella, TERVEHTIVÄT TYYDYTYKSELLÄ Ronnebyhyn vuonna 1990 kokoontuneiden Itämeren valtioiden ja muiden asiasta kiinnostuneiden valtioiden, Euroopan talousyhteisön ja asiaankuuluvien rahoituslaitosten antamaa Itämeren julistusta sekä yhteistä laajamittaista ohjelmaa, jonka tarkoituksena on aikaansaada yhteinen toimintasuunnitelma Itämeren alueen palauttamiseksi terveeseen ekologiseen tasapainoon, OVAT TIETOISIA avoimuuden ja yleisen tietoisuuden sekä kansalaisjärjestöjen työn tärkeydestä Itämeren alueen onnistuneelle suojelulle, TERVEHTIVÄT TYYDYTYKSELLÄ Euroopassa äskettäin tapahtuneen poliittisen kehityksen johdosta avautuneita entistä parempia mahdollisuuksia läheiseen yhteistyöhön rauhanomaisen yhteistyön ja keskinäisen yhteisymmärryksen pohjalta, OVAT VAKAASTI PÄÄTTÄNEET ilmaista kansainvälisen ympäristöpolitiikan ja ympäristöoikeuden kehityksen uudessa yleissopimuksessa laajentaakseen, lujittaakseen ja nykyaikaistaakseen Itämeren alueen merellisen ympäristön suojelun oikeudellisia puitteita, OVAT SOPINEET seuraavasta: 1 artikla Sopimuksen soveltamisala Tätä yleissopimusta sovelletaan Itämeren alueella. Tässä yleissopimuksessa `Itämeren alueella` tarkoitetaan Itämerta ja Itämeren sisääntuloväylää, jonka rajana on Skagenin leveysaste Skagerrakissa 57° 44'43″N. Siihen kuuluvat sisäiset aluevedet eli tässä yleissopimuksessa sen perusviivan maanpuoleiset vedet, josta aluemeren leveys mitataan, sopimuspuolten nimeämään maanpuoleiseen rajaan saakka. Sopimuspuoli ilmoittaa tallettajalle ratifioimis-, hyväksymis- tai liittymiskirjansa tallettaessaan tässä yleissopimuksessa tarkoitetun sisäisille aluevesilleen nimeämänsä rajan. 2 artikla Määritelmät Tässä yleissopimuksessa 1) `pilaantumisella` tarkoitetaan suoraan tai välillisesti ihmisen toimesta tapahtuvaa sellaisten aineiden tai energian johtamista mereen, mukaan lukien jokisuistot, jotka saattavat vaarantaa ihmisten terveyttä, vahingoittaa elollisia luonnonvaroja ja merellisiä ekosysteemejä, estää meren lainmukaista käyttöä - mukaan lukien kalastus -, huonontaa meriveden käyttöominaisuuksia sekä vähentää viihtyvyyttä, 2) `maalta peräisin olevalla pilaantumisella` tarkoitetaan maalla sijaitsevasta piste- tai hajakuormituslähteestä tulevan sellaisen päästön aiheuttamaa meren pilaantumista, joka joutuu mereen veden tai ilman välityksellä tai suoraan rannikolta. Siihen lasketaan kuuluvan kaikki sellaisesta meren pohjan alaisesta sijoituspaikasta peräisin oleva pilaantuminen, johon on yhteys maalta tunnelin, putkiston tai muun kautta, 3) `aluksella` tarkoitetaan kaiken tyyppisiä merellisessä ympäristössä käytettäviä aluksia, joihin lasketaan kuuluvan kantosiipialukset, ilmatyynyalukset, uppoalukset, uivat alukset sekä kiinteät ja uivat alustat, 4) a) `jätteen mereen laskemisella` tarkoitetaan: i) kaikkea tahallista jätteen tai muun aineen mereen tai meren pohjaan läjittämistä aluksista tai muista merellä olevista rakennelmista tai ilma-aluksista, ii) kaikkea tahallista aluksien, muiden merellä olevien rakennelmien tai ilma-alusten merelle hylkäämistä, b) `jätteen mereen laskemista` ei ole: i) alusten, muiden merellä olevien rakennelmien ja ilma-alusten sekä niiden varusteiden tavanomaisille toiminnalle ominainen tai siitä johtuva jätteen tai muun aineen mereen läjittäminen paitsi jos kysymyksessä on jäte tai muu aine, jota kuljettavat kyseisen aineen läjittämistä varten toimivat alukset, muut merellä olevat rakennelmat tai ilma-alukset taikka jota kuljetetaan niille tai on peräisin jätteen tai muun aineen käsittelemisestä tällaisilla aluksilla, rakennelmilla tai ilma-aluksilla, ii) muussa tarkoituksessa kuin pelkästään tarkoituksessa läjittämällä tapahtuva aineen sijoittaminen, edellyttäen, että se ei ole tämän yleissopimuksen päämäärien vastaista, 5) `polttamisella` tarkoitetaan jätteen tai muun aineen tahallista polttamista merellä hävittämistarkoituksessa. Tähän määritelmään ei kuulu alusten tai muiden rakennelmien tavanomainen toiminta, 6) `öljyllä` tarkoitetaan mineraaliöljyä sen kaikissa muodoissa, myös raakaöljyä, polttoöljyä, lietettä, jäteöljyä ja jalostettuja tuotteita, 7) `vahingollisella aineella` tarkoitetaan kaikkia aineita, joiden johtaminen mereen saattaa aiheuttaa pilaantumista, 8) `vaarallisella aineella` tarkoitetaan kaikkia vahingollisia aineita, joiden luonteelle on ominaista pysyvyys, myrkyllisyys tai todennäköinen biologinen akkumuloituminen, 9) `pilaantumistapahtumalla` tarkoitetaan tapahtumaa tai samasta lähteestä peräisin olevaa tapahtumasarjaa, joka johtaa tai saattaa johtaa öljyn tai muun vahingollisen aineen päästöön ja joka vaarantaa tai saattaa vaarantaa Itämeren merellistä ympäristöä tai rannikkoa taikka yhden tai useamman sopimuspuolen siihen liittyviä etuja, ja joka edellyttää hätätoimia tai muita välittömiä toimenpiteitä, 10) `alueellisella taloudelliseen yhdentymiseen tähtäävällä järjestöllä` tarkoitetaan täysivaltaisten valtioiden muodostamaa järjestöä, jolle jäsenvaltiot ovat antaneet toimivallan tämän yleissopimuksen soveltamisalaan kuuluvissa asioissa, myös toimivallan tehdä näitä asioita koskevia kansainvälisiä sopimuksia, 11) `komissiolla` tarkoitetaan 19 artiklassa mainittua Itämeren merellisen ympäristön suojelukomissiota. 3 artikla Perusperiaatteet ja velvoitteet 1. Sopimuspuolet ryhtyvät kukin erikseen tai yhdessä kaikkiin asianmukaisiin lainsäädännöllisiin, hallinnollisiin ja muihin tarvittaviin toimiin pilaantumisen ehkäisemiseksi ja lopettamiseksi edistääkseen Itämeren alueen ekologista palautumista ja sen ekologisen tasapainon säilyttämistä. 2. Sopimuspuolet noudattavat varovaisuusperiaatetta eli ryhtyvät ehkäiseviin toimiin, kun on syytä olettaa, että suoraan tai välillisesti merelliseen ympäristöön johdettu aine tai energia saattaa olla vaaraksi ihmisten terveydelle tai vahingoittaa elollisia luonnonvaroja ja merellisiä ekosysteemejä, vähentää viihtyvyyttä tai haitata muuta lainmukaista meren käyttöä, vaikka syy-yhteyttä päästöjen ja niiden oletettujen vaikutusten välillä ei ole näytetty toteen. 3. Itämeren alueen pilaantumisen ehkäisemiseksi ja lopettamiseksi sopimuspuolet edistävät ympäristön kannalta parhaan menettelytavan ja parhaan käytettävissä olevan teknologian käyttöä. Mikäli liitteessä II tarkoitettujen kertymien väheneminen parhaan menettelyn ja parhaan saatavan tekniikan tuloksena ei johda ympäristön kannalta hyväksyttäviin tuloksiin, on ryhdyttävä lisätoimiin. 4. Sopimuspuolet noudattavat pilaaja maksaa -periaatetta. 5. Sopimuspuolet varmistavat, että pistekuormituslähteistä veteen ja ilmaan tulevia päästöjä koskevat mittaukset ja laskelmat sekä hajakuormituslähteistä veteen ja ilmaan tulevia päästöjä koskevat mittaukset ja laskelmat suoritetaan tieteelliseltä kannalta asianmukaisesti, jotta Itämeren alueen merellisen ympäristön tilasta saadaan arvio ja tämän yleissopimuksen toteutuminen varmistetaan. 6. Sopimuspuolet tekevät voitavansa varmistaakseen, että tämän yleissopimuksen toteuttaminen ei aiheuttaisi maan rajaa ylittävää pilaantumista Itämeren alueen ulkopuolella. Lisäksi asianmukaiset toimenpiteet eivät saa johtaa kohtuuttomaan ilman laadun, ilmakehän tai vesien, maaperän ja rantapohjan ympäristörasitukseen, vahingolliseen tai lisääntyvään jätteiden läjittämiseen tai ihmisten terveysvaarojen lisääntymiseen. 4 artikla Soveltamisala 1. Tätä yleissopimusta sovelletaan Itämeren alueen merelliseen ympäristöön kuuluvan veden ja merenpohjan suojeluun mukaan lukien niiden elolliset luonnonvarat ja muut meren elämän muodot. 2. Luopumatta täysivaltaisuudestaan kukin sopimuspuoli toteuttaa tämän yleissopimuksen määräyksiä aluemerellään ja sisäisillä aluevesillään kansallisten viranomaisten välityksellä. 3. Tätä yleissopimusta ei sovelleta sota-aluksiin, laivaston apualuksiin, sotilasilma-aluksiin eikä muihin valtion omistamiin tai käytössä oleviin aluksiin tai ilma-aluksiin, jotka ovat sillä hetkellä pelkästään valtion muussa kuin kaupallisessa käytössä. Kukin sopimuspuoli varmistaa kuitenkin hyväksymällä tarvittavia toimenpiteitä tällaisten sen omistamien tai käytössä olevien alusten tai ilma-alusten toimintaa tai suorituskykyä huonontamatta, että sen tällaiset alukset tai ilma-alukset toimivat kohtuuden ja käytännön puitteissa tämän yleissopimuksen määräysten mukaisesti. 5 artikla Vahingolliset aineet Sopimuspuolet sitoutuvat ehkäisemään ja lopettamaan kaikista lähteistä tulevan vahingollisten aineiden aiheuttaman Itämeren alueen merellisen ympäristön pilaantumisen tämän yleissopimuksen määräysten mukaisesti ja siinä tarkoituksessa toteuttamaan liitteen I menettelyt ja toimenpiteet. 6 artikla Maalta tulevaa pilaantumista koskevat periaatteet ja velvoitteet 1. Sopimuspuolet sitoutuvat ehkäisemään ja lopettamaan maalta tulevan Itämeren alueen pilaantumisen käyttämällä mm. ympäristön kannalta parasta menettelytapaa kaikkiin lähteisiin ja parasta käyttökelpoista tekniikkaa pistekuormituslähteisiin. Kukin sopimuspuoli ryhtyy luopumatta täysivaltaisuudestaan tämän tarkoituksen toteuttamisen kannalta tarpeellisiin toimiin Itämeren valuma-alueella. 2. Sopimuspuolet toteuttavat liitteessä III mainittuja menettelytapoja ja toimenpiteitä. Tässä tarkoituksessa ne ovat tarvittaessa yhteistyössä kehittääkseen ja hyväksyäkseen erityisiä ohjelmia, ohjeita, normeja ja sääntöjä, jotka koskevat purkaumia ja päästöjä veteen ja ilmaan, ympäristön laatua sekä vahingollisia aineita ja aineksia sisältäviä tuotteita ja niiden käyttöä. 3. Pistekuormituslähteistä tulevia vahingollisia aineita ei saa häviävän pieniä määriä lukuun ottamatta suoraan tai välillisesti johtaa Itämeren alueen merelliseen ympäristöön ilman asianomaisen kansallisen viranomaisen liitteen III olevan 3 säännön periaatteiden mukaisesti etukäteen myöntämää erityislupaa, joka voidaan ajoittain tarkistaa. Sopimuspuolet varmistavat, että sallittuja päästöjä veteen ja ilmaan seurataan ja valvotaan. 4. Jos on oletettavissa, että päästö sellaisesta vesistöstä, joka virtaa kahden tai useamman sopimuspuolen alueen läpi tai muodostaa niiden välisen rajan, voi aiheuttaa Itämeren alueen merellisen ympäristön pilaantumista, asianomaiset sopimuspuolet ryhtyvät pilaantumisen ehkäisemiseksi asianmukaisiin toimenpiteisiin yhdessä ja mahdollisuuksien mukaan yhteistyössä sellaisen kolmannen valtion kanssa, joka on kiinnostunut asiasta tai jota asia koskee. 7 artikla Ympäristövaikutusten arviointi 1. Milloin ehdotettu toiminta, jolla saattaa olla huomattavan haitallinen vaikutus Itämeren alueen merelliseen ympäristöön, kansainvälisen oikeuden tai lähdesopimuspuolta sitovien ylikansallisten säännösten mukaan edellyttää ympäristövaikutusten arviointia, tämä sopimuspuoli ilmoittaa asiasta komissiolle sekä niille sopimuspuolille, joihin maan rajan ylittävä vaikutus Itämeren alueeseen saattaa kohdistua. 2. Milloin kansainvälinen oikeus tai lähdesopimuspuolta sitova ylikansallinen säännös edellyttää neuvotteluja, lähdesopimuspuoli ryhtyy neuvottelemaan niiden sopimuspuolten kanssa, joihin mainittu maan rajan ylittävä vaikutus saattaa kohdistua. 3. Milloin vähintään kahdella sopimuspuolella on yhteinen rajavesistö Itämeren valuma-alueella, nämä sopimuspuolet toimivat yhteistyössä varmistaakseen, että mahdolliset vaikutukset Itämeren alueen merelliseen ympäristöön on täysin tutkittu tämän artiklan 1 kappaleessa mainitun ympäristövaikutusten arvioinnin puitteissa. Asianomaiset sopimuspuolet ryhtyvät yhdessä asianmukaisiin toimenpiteisiin pilaantumisen ehkäisemiseksi ja lopettamiseksi mukaan lukien sen kasaantuvat haitalliset vaikutukset. 8 artikla Alusten aiheuttaman pilaantumisen ehkäiseminen 1. Sopimuspuolet ryhtyvät liitteessä IV tarkoitettuihin toimenpiteisiin Itämeren alueen suojelemiseksi alusten aiheuttamalta pilaantumiselta. 2. Sopimuspuolet kehittävät ja soveltavat yhdenmukaisia vaatimuksia alusten tuottamien jätteiden vastaanottolaitteita varten ja ottavat huomioon mm. Itämeren alueella liikennöivien matkustaja-alusten erityistarpeet. 9 artikla Huvialukset Sopimuspuolet toteuttavat soveltuvien osin tämän yleissopimuksen määräyksiä huvialuksiin ja ryhtyvät sen lisäksi erityisiin toimenpiteisiin lieventääkseen huvialusten toiminnan aiheuttamia haitallisia vaikutuksia Itämeren alueen merelliseen ympäristöön. Toimenpiteiden tulee kohdistua mm. ilman pilaantumiseen, meluun, virtausvaikutuksiin (hydrodynaamisiin vaikutuksiin) ja asianmukaisten vastaanottolaitteiden järjestämiseen huvialusten tuottamia jätteitä varten. 10 artikla Polttokielto 1. Sopimuspuolet kieltävät jätteen polttamisen Itämeren alueella. 2. Kukin sopimuspuoli sitoutuu varmistamaan, että seuraavat alukset noudattavat tämän artiklan määräyksiä: a) sopimuspuolen alueella rekisteröidyt tai sen lippua käyttävät alukset, b) alukset jotka sopimuspuolen alueella tai aluemerellä lastaavat poltettavaksi tarkoitettua ainetta ja c) alukset, joiden oletetaan polttavan jätettä sopimuspuolen sisäisillä aluevesillä tai aluemerellä. 3. Milloin jätteen polttamista epäillään tapahtuvan tai tapahtuneen, sopimuspuolet toimivat yhteistyössä asian selvittämiseksi liitteessä IV olevan 2 säännön mukaisesti. 11 artikla Mereen upottamisen estäminen 1. Sopimuspuolet kieltävät jätteen upottamisen mereen Itämeren alueella, mikäli tämän artiklan 2 tai 4 kappaleen määräyksistä ei muuta johdu. 2. Ruoppausmassan upottaminen mereen edellyttää etukäteen myönnettyä erityislupaa, jonka antaa asianmukainen kansallinen viranomainen tämän yleissopimuksen liitteen V määräysten mukaisesti. 3. Kukin sopimuspuoli sitoutuu varmistamaan, että seuraavat alukset ja ilma-alukset noudattavat tämän artiklan määräyksiä: a) sopimuspuolen alueella rekisteröidyt tai sen lippua käyttävät alukset ja ilma-alukset, b) alukset ja ilma-alukset, jotka asianomaisen sopimuspuolen alueella tai aluemerellä lastaavat mereen upotettavaksi tarkoitettua ainetta, ja c) alukset ja ilma-alukset, joiden oletetaan upottavan mereen jätettä sopimuspuolen sisäisillä aluevesillä tai aluemerellä. 4. Tämän artiklan määräyksiä ei sovelleta, milloin aluksen tai ilma-aluksen täydellinen tuho tai menetys uhkaa ihmishengen, aluksen tai ilma-aluksen turvallisuutta merellä tai milloin ihmishenki on vaarassa, jos jätteen upottaminen mereen on ilmeisesti ainoa tapa torjua uhka ja jos kaiken todennäköisyyden mukaan upottamisesta aiheutuva vahinko on vähäisempi kuin mitä muusta menettelystä seuraisi. Kyseinen upottaminen on suoritettava siten, että sen aiheuttama vahinko ihmishengelle ja meren elämälle on mahdollisimman vähäinen. 5. Tämän artiklan 4 kappaleen määräysten nojalla suoritetusta upottamisesta ilmoitetaan ja asia käsitellään liitteen VII mukaisesti, ja siitä ilmoitetaan komissiolle liitteessä V olevan 4 säännön mukaisesti. 6. Milloin tämän artiklan määräysten vastaista jätteen upottamista mereen epäillään tapahtuvan tai tapahtuneen, sopimuspuolet toimivat yhteistyössä asian selvittämiseksi liitteessä IV olevan 2 säännön mukaisesti. 12 artikla Merenpohjan ja sen sisustan tutkimus ja hyväksikäyttö 1. Kukin sopimuspuoli ryhtyy kaikkiin toimenpiteisiin estääkseen Itämeren alueen merellisen ympäristön pilaantumista, joka aiheutuu sopimuspuolen osuudella merenpohjaa ja sen sisustaa tapahtuvasta tutkimuksesta ja hyväksikäytöstä tai muusta asiaan liittyvästä toiminnasta sekä varmistaakseen, että tällaisesta toiminnasta aiheutuvia pilaantumistapahtumia varten pidetään yllä riittävää valmiutta välittömiin vastatoimiin. 2. Sopimuspuolet sitoutuvat soveltuvien osin toteuttamaan liitteessä IV tarkoitettuja menettelytapoja ja toimenpiteitä edellä mainittujen toimien aiheuttaman pilaantumisen ehkäisemiseksi ja lopettamiseksi. 13 artikla Pilaantumistapahtumasta ilmoittaminen ja sitä koskevat neuvottelut 1. Milloin on todennäköistä, että sopimuspuolen alueella sattunut pilaantumistapahtuma tulee aiheuttamaan Itämeren alueen merellisen ympäristön pilaantumista asianomaisen sopimuspuolen alueen ulkopuolella ja siihen liittyvällä merialueella, jossa sopimuspuoli kansainvälisen oikeuden mukaisesti käyttää täysivaltaisia oikeuksia ja lainkäyttövaltaa, tämä sopimuspuoli ilmoittaa asiasta viipymättä niille sopimuspuolille, joiden etuihin tapahtuma vaikuttaa tai tulee todennäköisesti vaikuttamaan. 2. Milloin 1 kappaleessa tarkoitetut sopimuspuolet katsovat tarpeelliseksi, pilaantumisen ehkäisemisestä, vähentämisestä ja valvonnasta tulee neuvotella. 3. Tämän artiklan 1 ja 2 kappaletta sovelletaan myös, milloin sopimuspuoli on joutunut kärsimään kolmannen valtion alueelta tulevasta pilaantumisesta. 14 artikla Meren pilaantumisen torjumista koskeva yhteistyö Sopimuspuolet ryhtyvät yhdessä ja erikseen tarvittaviin toimenpiteisiin ylläpitääkseen liitteen VII mukaisesti riittävää valmiutta ja ryhtyäkseen torjuntatoimiin pilaantumistapahtuman varalta poistaakseen tapahtumien seuraukset Itämeren alueen merelliselle ympäristölle tai saadakseen ne mahdollisimman vähäisiksi. 15 artikla Luonnonsuojelu ja biologinen monimuotoisuus Sopimuspuolet ryhtyvät yhdessä ja erikseen tarvittaviin toimenpiteisiin Itämeren alueen ja sen Itämeren vaikutuksessa olevan rannikon suhteen säilyttääkseen elinympäristöjä, niiden biologista monimuotoisuutta ja suojellakseen ekologisia prosesseja. Näiden toimenpiteiden tarkoituksena on myös varmistaa luonnonvarojen kestävä käyttö Itämeren alueella. Tässä tarkoituksessa sopimuspuolet pyrkivät hyväksymään sopimuksia, jotka sisältävät asianmukaisia ohjeita ja perusteita. 16 artikla Selvitykset ja tietojenvaihto 1. Sopimuspuolet antavat komissiolle säännöllisin väliajoin selvityksiä a) oikeudellisista sääntely- tai muista toimenpiteistä tämän yleissopimuksen, sen liitteiden ja sen nojalla annettujen suositusten toteuttamiseksi, b) tämän kappaleen a kohdassa mainittujen määräysten toteuttamiseksi tehtyjen toimenpiteiden tehokkuudesta, ja c) tämän kappaleen a kohdassa mainittujen määräysten toteuttamisessa ilmenneistä ongelmista. 2. Toisen sopimuspuolen tai komission pyynnöstä sopimuspuolet antavat tietoja päästöluvista ja -luvuista sekä ympäristön laatua määrittelevistä luvuista, sikäli kuin niitä on saatavana. 17 artikla Yleisölle tiedottaminen 1. Sopimuspuolet varmistavat, että Itämeren ja sen valuma-alueen vesien tilaa, suoritettuja tai suunniteltuja toimenpiteitä pilaantumisen ehkäisemiseksi ja lopettamiseksi sekä näiden toimenpiteiden tehokkuutta koskevat tiedot ovat julkisia. Tässä tarkoituksessa sopimuspuolet varmistavat, että seuraavat tiedot ovat yleisön saatavilla: a) luvat ja niiden antamista koskevat ehdot, b) seuranta- ja arviointitarkoituksessa otettujen vesi- ja purkuvesinäytteiden tulokset sekä veden laatutavoitteiden tai lupien ehtojen noudattamista koskevien tarkastusten tulokset, ja c) veden laatutavoitteet. 2. Kukin sopimuspuoli varmistaa, että nämä tiedot ovat yleisön saatavilla kaikkina kohtuullisina ajankohtina ja järjestää yleisölle kohtuulliset mahdollisuudet kohtuullista korvausta vastaan saada jäljennökset rekistereihinsä merkityistä tiedoista. 18 artikla Tietosuoja 1. Tämän yleissopimuksen määräykset eivät vaikuta sopimuspuolten oikeuteen ja velvollisuuteen suojella henkiseen omaisuuteen liittyviä tietoja kansallisen lainsäädäntönsä ja soveltuvien ylikansallisten säännösten nojalla, mukaan lukien teollisuuden ja kaupan salassapitovelvollisuuden, valtion turvallisuuden ja henkilötietojen luottamuksellisuuden. 2. Jos sopimuspuoli kuitenkin päättää luovuttaa edellä tarkoitettuja suojattuja tietoja toiselle sopimuspuolelle, vastaanottavan sopimuspuolen on kunnioitettava tietojen luottamuksellisuutta sekä ehtoja, joilla ne on luovutettu eikä se saa käyttää niitä muuhun tarkoitukseen kuin siihen, jota varten ne on luovutettu. 19 artikla Komissio 1. Tämän yleissopimuksen toimintaa varten perustetaan Itämeren merellisen ympäristön suojelukomissio (jäljempänä "komissio"). 2. Komissio on vuoden 1974 Itämeren merellisen ympäristön suojelua koskevan yleissopimuksen nojalla perustettu Itämeren merellisen ympäristön suojelukomissio. 3. Komission puheenjohtajuus annetaan kullekin sopimuspuolelle vuorollaan sopimuspuolten englanninkielisten nimien mukaisessa aakkosjärjestyksessä. Puheenjohtajan toimikausi on kaksi vuotta, eikä hän voi puheenjohtajana ollessaan toimia oman maansa edustajana. Jos puheenjohtajan toimi vapautuu ennen toimikauden päättymistä, komission puheenjohtajana oleva sopimuspuoli nimeää seuraajan jatkamaan puheenjohtajana, kunnes asianomaisen sopimuspuolen kausi on päättynyt. 4. Komissio kokoontuu vähintään kerran vuodessa puheenjohtajan koolle kutsumana. Puheenjohtaja kutsuu koolle ylimääräisen kokouksen sopimuspuolen pyynnöstä, jota toinen sopimuspuoli kannattaa; kokous pidetään mahdollisimman pian, kuitenkin viimeistään 90 päivän kuluttua pyynnön esittämisestä. 5. Komissio tekee päätöksensä yksimielisesti, ellei muualla tässä yleissopimuksessa toisin määrätä. 20 artikla Komission tehtävät Komission tehtäviin kuuluu: a) jatkuvasti tarkkailla tämän yleissopimuksen määräysten toteuttamista, b) antaa suosituksia tämän yleissopimuksen tarkoitukseen liittyvistä toimenpiteistä, c) arvioida tämän yleissopimuksen ja sen liitteiden sisältöä ja suosittaa niihin tarvittavia muutoksia sopimuspuolille, myös aine- ja ainesluetteloihin tehtäviä muutoksia ja uusia liitteitä, d) määritellä pilaantumisen valvontaperusteet ja pilaantumisen vähentämistä sekä toimenpiteitä, erityisesti liitteen III mukaisia toimenpiteitä, koskevat tavoitteet, e) edistää lisätoimenpiteitä Itämeren alueen merellisen ympäristön suojelemiseksi läheisessä yhteistyössä sopivien hallitusten elinten kanssa tämän artiklan f kohdan määräykset huomioon ottaen sekä siinä tarkoituksessa i) vastaanottaa, käsitellä, lyhennellä ja levittää soveltuvista lähteistä saatavia asiaankuuluvia tieteellisiä, teknisiä ja tilastollisia tietoja, ja ii) edistää tieteellistä ja teknistä tutkimusta, f) pyytää tarvittaessa toimivaltaisten alueellisten ja muiden kansainvälisten järjestöjen palveluja tieteellistä ja teknistä tutkimusta sekä muuta tämän yleissopimuksen tavoitteisiin liittyviä toimia koskevaan yhteistyöhön. 2. Komissio voi ottaa tehtäväkseen myös muita tämän yleissopimuksen tavoitteiden mukaisia toimia. 21 artikla Komissiota koskevat hallinnolliset määräykset 1. Komission työkieli on englanti. 2. Komissio hyväksyy menettelytapasääntönsä. 3. Komission toimisto, jäljempänä "sihteeristö", sijaitsee Helsingissä. 4. Komissio nimeää pääsihteerin, ja antaa määräykset muun tarvittavan henkilökunnan nimittämisestä ja päättää pääsihteerin tehtävistä, toimikausista ja työehdoista. 5. Pääsihteeri on komission korkein hallinnollinen virkamies ja hoitaa ne tehtävät, jotka tämän yleissopimuksen hallintoa ja komission työtä varten ovat tarpeellisia, sekä muut komission ja sen menettelytapasääntöjen pääsihteerille määräämät tehtävät. 22 artikla Komission rahoitusta koskevat säännökset 1. Komissio hyväksyy rahoitussääntönsä. 2. Komissio hyväksyy esitettyjen menojen perusteella yksi- tai kaksivuotisen talousarvion ja käsittelee alustavan talousarvion sitä seuraavaa tilikautta varten. 3. Sopimuspuolet, lukuun ottamatta Euroopan talousyhteisöä, maksavat kukin yhtä suuren osuuden talousarvion kokonaismäärästä, ellei komissio yksimielisesti toisin päätä. 4. Euroopan talousyhteisö maksaa enintään 2,5% talousarvion hallinnollisista menoista. 5. Kukin sopimuspuoli maksaa edustajiensa, asiantuntijoidensa ja neuvonantajiensa osallistumisesta komission työhön johtuvat kulut. 23 artikla Äänioikeus 1. Kullakin sopimuspuolella on komissiossa yksi ääni, ellei tämän artiklan 2 kappaleessa toisin määrätä. 2. Euroopan talousyhteisö ja muut alueelliset yhdentymiseen tähtäävät järjestöt käyttävät äänioikeutta toimivaltaansa kuuluvilla aloilla siten, että niillä on yhtä monta ääntä kuin niillä on tämän yleissopimuksen sopimuspuolina olevia jäsenvaltioita. Järjestöt eivät saa käyttää äänioikeuttaan, jos niiden jäsenvaltiot käyttävät omaansa, ja päinvastoin. 24 artikla Tieteellinen ja tekninen yhteistyö 1. Sopimuspuolet sitoutuvat toimimaan yhteistyössä suoraan tai, kun se on tarkoituksenmukaista, toimivaltaisten alueellisten tai muiden kansainvälisten järjestöjen kautta tieteen ja tekniikan alalla sekä muussa tutkimustyössä ja vaihtamaan tieteellisiä ja muita tämän yleissopimuksen soveltamisalaan kuuluvia tietoja. Helpottaakseen tutkimus- ja seurantatoimintaa Itämeren alueella sopimuspuolet sitoutuvat yhtenäistämään toimintaperiaatteet, jotka koskevat tähän toimintaan liittyvän luvanantomenettelyn perusteita. 2. Sen estämättä, mitä tämän yleissopimuksen 4 artiklan 2 kappaleessa määrätään, sopimuspuolet sitoutuvat suoraan tai, kun se on tarkoituksenmukaista, toimivaltaisten alueellisten tai muiden kansainvälisten järjestöjen kautta edistämään tutkimuksia, aloittamaan, tukemaan tai avustamaan ohjelmia, joiden tarkoitus on kehittää tapoja arvioida Itämeren alueen pilaantumisen laatua ja määrää, kulkuteitä, esiintymistä, vaaroja ja parannuskeinoja. Erityisesti sopimuspuolet sitoutuvat kehittämään vaihtoehtoisia menetelmiä käsitellä, läjittää ja hävittää sellaisia aineita ja aineksia, jotka saattavat aiheuttaa Itämeren alueen merellisen ympäristön pilaantumista. 3. Sen estämättä, mitä tämän yleissopimuksen 4 artiklan 2 kappaleessa määrätään, sopimuspuolet sitoutuvat suoraan tai, kun se on tarkoituksenmukaista, toimivaltaisten alueellisten tai muiden kansainvälisten järjestöjen kautta ja tämän artiklan 1 ja 2 kappaleen määräysten mukaisesti saatujen tietojen pohjalta toimimaan yhteistyössä keskenään verrannollisten tarkkailumenetelmien kehittämisessä, perustasotutkimuksen sekä yhteisten tai toisiaan täydentävien seurantaohjelmien perustamisessa. 4. Komission tulee etupäässä määrätä edellisissä kappaleissa mainittujen tehtävien toteuttamiseen liittyvien toimien organisaatio ja laajuus. 25 artikla Vahingonvastuu Sopimuspuolet sitoutuvat yhdessä kehittämään ja hyväksymään sääntöjä, jotka koskevat vastuuta tämän yleissopimuksen vastaisista teoista tai laiminlyönneistä aiheutuneesta vahingosta, mukaan lukien mm. vastuun rajoittaminen, perusteet ja menettelytavat vastuun määräämiseksi sekä käytettävissä olevat oikeuskeinot. 26 artikla Riitojen ratkaisu 1. Jos sopimuspuolten välillä syntyy riita tämän yleissopimuksen tulkinnasta tai soveltamisesta, niiden tulee pyrkiä neuvotteluratkaisuun. Jos sopimuspuolet eivät pääse sovintoon, niiden tulee pyytää kolmannen sopimuspuolen hyviä palveluja tai yhdessä pyytää sitä tai pätevää kansainvälistä järjestöä tai henkilöä toimimaan sovittelijana. 2. Jos kysymyksessä olevat sopimuspuolet eivät ole pystyneet ratkaisemaan riitaa neuvottelemalla tai päässeet sopimukseen edellä kuvatuista toimenpiteistä, riita alistetaan yhteisestä sopimuksesta ad hoc-välimiestuomioistuimelle, pysyvälle välitystuomioistuimelle tai Kansainväliselle tuomioistuimelle. 27 artikla Eräiden vapauksien turvaaminen Tämän yleissopimuksen määräysten ei saa tulkita loukkaavan merenkulun, kalastuksen, merentutkimuksen tai aavan meren muun lainmukaisen käytön vapautta, eikä oikeutta viattomaan kauttakulkuun aluemerellä. 28 artikla Liitteet Tämän yleissopimuksen liitteet ovat sen erottamaton osa. 29 artikla Suhde muihin yleissopimuksiin Tämän yleissopimuksen määräykset eivät vaikuta sopimuspuolten sellaisiin oikeuksiin ja velvoitteisiin, jotka johtuvat aiemmin tai vastaisuudessa tehdyistä valtiosopimuksista, jotka edistävät ja kehittävät niitä merioikeuden yleisiä periaatteita ja erityisesti meren pilaantumisen estämistä koskevia määräyksiä, joihin tämä yleissopimus perustuu. 30 artikla Yleissopimuksen tarkistamista tai muuttamista koskeva konferenssi Konferenssi tämän yleissopimuksen yleistä tarkistusta tai muuttamista varten voidaan kutsua koolle sopimuspuolten suostumuksella tai komission pyynnöstä. 31 artikla Yleissopimuksen artikloihin tehtävät muutokset 1. Kukin sopimuspuoli voi esittää muutoksia tämän yleissopimuksen artikloihin. Muutosehdotukset jätetään tallettajalle, joka antaa ne tiedoksi kaikille sopimuspuolille, joiden tulee mahdollisimman pian tiedoksiannon saatuaan ilmoittaa tallettajalle, hyväksyvätkö vai hylkäävätkö ne muutoksen. Muutosehdotus käsitellään sopimuspuolen pyynnöstä komissiossa. Tällöin sovelletaan 19 artiklan 4 kappaleen määräyksiä. Jos komissio hyväksyy muutoksen, sovelletaan tämän artiklan 2 kappaleen mukaista menettelyä. 2. Komissio voi suosittaa muutoksia tämän yleissopimuksen artikloihin. Suositettu muutos on toimitettava tallettajalle, joka antaa sen tiedoksi kaikille sopimuspuolille, joiden tulee mahdollisimman pian tiedoksiannon saatuaan ilmoittaa, hyväksyvätkö vai hylkäävätkö ne muutoksen. 3. Muutos tulee voimaan yhdeksänkymmenen päivän kuluttua siitä, kun tallettaja on vastaanottanut muutosta koskevan hyväksymisilmoituksen kaikilta sopimuspuolilta. 32 artikla Liitteiden muutokset ja liitteiden hyväksyminen 1. Tallettaja antaa tiedoksi sopimuspuolen esittämän liitteen muutoksen muille sopimuspuolille, ja se käsitellään komissiossa. Jos komissio hyväksyy muutoksen, tallettaja antaa sen tiedoksi sopimuspuolille ja suosittaa sen hyväksymistä. 2. Tallettaja antaa tiedoksi sopimuspuolille komission suosittamat liitteen muutokset ja suosittaa niiden hyväksymistä. 3. Muutos katsotaan hyväksytyksi komission määräämän määräajan päättyessä, ellei tämän määräajan kuluessa jokin sopimuspuoli ole kirjallisesti ilmoittanut tallettajalle vastustavansa sitä. Hyväksytty muutos tulee voimaan komission määräämänä ajankohtana. Komission asettamaa määräaikaa pidennetään kuudella kuukaudella ja muutoksen voimaantulopäivää siirretään vastaavasti, jos poikkeuksellisesti jokin sopimuspuoli ennen komission määräämän määräajan päättymistä ilmoittaa tallettajalle, että vaikka se aikoo hyväksyä muutoksen, sen valtiosäännön mukaisia edellytyksiä muutoksen voimaantulolle ei ole vielä täytetty. 4. Yleissopimukseen voidaan hyväksyä liite tämän artiklan määräysten mukaisesti. 33 artikla Varaumat 1. Tämän yleissopimuksen määräyksiin ei saa tehdä varaumia. 2. Tämän artiklan 1 kappaleen määräys ei estä sopimuspuolta lykkäämästä tämän yleissopimuksen liitteen, liitteen osan tai liitteen muutoksen soveltamista enintään vuodella siitä, kun liite tai sen muutos on tullut voimaan. Vuoden 1974 Itämeren alueen merellisen ympäristön suojelua koskevan yleissopimuksen sopimuspuoli, joka tämän yleissopimuksen voimaantullessa lykkää sen liitteen tai liitteen osan soveltamista, soveltaa lykkäyksen aikana vuoden 1974 yleissopimuksen vastaavaa liitettä tai liitteen osaa. 3. Sopimuspuoli, joka tämän yleissopimuksen voimaantulon jälkeen vetoaa tämän artiklan 2 kappaleen määräyksiin, ilmoittaa muille sopimuspuolille silloin, kun komissio hyväksyy liitteen muutoksen tai uuden liitteen, ne määräykset, joiden soveltamista lykätään tämän artiklan 2 kappaleen nojalla. 34 artikla Allekirjoittaminen Tämä yleissopimus on avoinna allekirjoittamista varten Helsingissä 9 päivästä huhtikuuta 1992 alkaen 9 päivään lokakuuta 1992 saakka niille valtioille sekä Euroopan talousyhteisölle, jotka ovat osallistuneet Itämeren alueen merellisen ympäristön suojelua koskevaan diplomaattikonferenssiin Helsingissä 9 päivänä huhtikuuta 1992. 35 artikla Ratifiointi, hyväksyminen ja liittyminen 1. Tämä yleissopimus on ratifioitava tai hyväksyttävä. 2. Tämä yleissopimus on voimaantulonsa jälkeen avoinna liittymistä varten mille tahansa muulle valtiolle tai alueelliselle taloudelliseen yhdentymiseen tähtäävälle järjestölle, joka on kiinnostunut täyttämään tämän yleissopimuksen tavoitteet ja tarkoituksen, edellyttäen, että kaikki sopimuspuolet kutsuvat tämän valtion tai järjestön liittymään. Milloin alueellisen taloudelliseen yhdentymiseen tähtäävän järjestön toimivalta on rajoitettu, sen osallistumisen ehdoista ja edellytyksistä voidaan sopia komission ja asianomaisen järjestön välillä. 3. Ratifioimis-, hyväksymis- ja liittymiskirjat talletetaan tallettajan huostaan. 4. Euroopan talousyhteisö ja muut alueelliset taloudelliseen yhdentymisen tähtäävät järjestöt, jotka tulevat tämän yleissopimuksen sopimuspuoliksi, käyttävät toimivaltaansa kuuluvissa asioissa omasta puolestaan niitä oikeuksia ja täyttävät ne velvoitteet, jotka tämän yleissopimuksen mukaan kuuluvat asianomaisten järjestöjen jäsenvaltioille. Näiden järjestöjen jäsenvaltiot eivät silloin saa yksittäin käyttää näitä oikeuksia. 36 artikla Voimaantulo 1. Tämä yleissopimus tulee voimaan kahden kuukauden kuluttua siitä, kun kaikki sen allekirjoittaneet Itämeren rantavaltiot ja Euroopan talousyhteisö ovat tallettaneet ratifioimis- tai hyväksymiskirjansa. 2. Valtion osalta, joka tallettaa ratifioi tai hyväksyy yleissopimuksen ennen tai jälkeen viimeistä 1 kappaleessa mainitun ratifioimis- tai hyväksymiskirjan tallettamista, tämä yleissopimus tulee voimaan joko kahden kuukauden kuluttua päivästä, jona asianomainen valtio on tallettanut ratifioimis- tai hyväksymiskirjansa, tai tämän yleissopimuksen voimaantulopäivänä, riippuen siitä, kumpi päivämäärä on myöhempi. 3. Tämä yleissopimus tulee voimaan kunkin siihen liittyvän valtion ja alueellisen taloudelliseen yhdentymiseen tähtäävän järjestön osalta kahden kuukauden kuluttua päivästä, jona asianomainen valtio tai alueellinen taloudelliseen yhdentymiseen tähtäävä järjestö on tallettanut liittymiskirjansa. 4. Tämän yleissopimuksen tullessa voimaan, Helsingissä 22 päivänä maaliskuuta 1974 allekirjoitetun Itämeren alueen merellisen ympäristön suojelua koskeva yleissopimus muutoksineen lakkaa olemasta voimassa. 5. Tämän artiklan 4 kappaleen määräyksistä riippumatta, ne sanotun yleissopimuksen liitteiden muutokset, jotka sopimuspuolet ovat hyväksyneet sanottuun yleissopimukseen tämän yleissopimuksen allekirjoittamisen ja voimaantulon välisenä aikana, ovat voimassa, kunnes tämän yleissopimuksen vastaaviin liitteisiin on tehty vastaavat muutokset. 6. Tämän artiklan 4 kappaleen määräyksistä riippumatta, ne sanotun yleissopimuksen nojalla hyväksytyt suositukset ja päätökset jäävät voimaan, sikäli kuin ne ovat yhdenmukaisia tämän yleissopimuksen nojalla annettujen päätösten kanssa tai niitä ei ole tämän yleissopimuksen nojalla annetulla päätöksellä nimenomaisesti kumottu. 37 artikla Irtisanominen 1. Sopimuspuoli voi milloin tahansa viiden vuoden kuluttua tämän yleissopimuksen voimaantulosta irtisanoa tämän yleissopimuksen tallettajalle osoitetulla kirjallisella ilmoituksella. Irtisanominen tulee voimaan tällaisen sopimuspuolen osalta 30 päivänä kesäkuuta sinä vuonna, joka seuraa vuotta, jona tallettajalle ilmoitettiin irtisanomisesta. 2. Jos sopimuspuoli on ilmoittanut irtisanomisesta, tallettaja kutsuu koolle sopimuspuolten kokouksen harkitsemaan irtisanomisen vaikutuksia. 38 artikla Tallettaja Tallettajana Suomen hallitus a) ilmoittaa kaikille sopimuspuolille ja pääsihteerille i) allekirjoituksista, ii) ratifioimis-, hyväksymis- ja liittymiskirjojen tallettamisista, iii) tämän yleissopimuksen voimaantulopäivistä, iv) tämän yleissopimuksen artikloihin tai liitteisiin esitetyistä tai suositetuista muutoksista tai uusien liitteiden hyväksymisestä sekä tällaisen muutoksen tai uuden liitteen voimaantulopäivästä, v) 31 ja 32 artiklan nojalla jätetyistä ilmoituksista saapumispäivineen, vi) irtisanomisilmoituksista ja irtisanomisen voimaantulopäivästä, vii) kaikista muista tähän yleissopimukseen liittyvistä toimista ja ilmoituksista, b) toimittaa oikeaksi todistetun jäljennöksen tästä yleissopimuksesta kaikille yleissopimukseen liittyville valtioille ja alueellisille taloudelliseen yhdentymiseen tähtääville järjestöille. Tämän vakuudeksi allekirjoittaneet ovat asianmukaisesti siihen valtuutettuina allekirjoittaneet tämän yleissopimuksen. Tehty Helsingissä 9 päivänä huhtikuuta 1992 yhtenä englanninkielisenä alkuperäiskappaleena, joka talletetaan Suomen hallituksen huostaan. Suomen hallitus toimittaa oikeaksi todistetut jäljennökset kaikille allekirjoittajavaltioille. T & scaron; ekin ja Slovakian liittotasavallan puolesta: Tanskan kuningaskunnan puolesta: Viron tasavallan puolesta: Suomen tasavallan puolesta: Saksan liittotasavallan puolesta: Latvian tasavallan puolesta: Liettuan tasavallan puolesta: Norjan kuningaskunnan puolesta: Puolan tasavallan puolesta: Venäjän federaation puolesta: Ruotsin tasavallan puolesta: Ukrainan puolesta: Euroopan talousyhteisön puolesta: LIITE I VAHINGOLLISET AINEET 1 LUKU: YLEISET PERIAATTEET 1.0 Johdanto Täyttääkseen tämän yleissopimuksen vaatimukset asiaan kuuluvin osin, sopimusosapuolet noudattavat seuraavia menettelytapoja vahingollisten aineiden luokituksessa ja arvioinnissa, kuten 2 artiklan 7 kappaleessa on määrätty. 1.1 Aineiden luokittelun kriteerit Aineiden luokituksen ja arvioinnin on perustuttava todellisiin ominaisuuksiin, nimittäin: - aineen pysyvyyteen, - aineen myrkyllisyyteen ja muihin vahingollisiin ominaisuuksiin, - taipumukseen kertyä eliöihin, sekä ominaisuuksiin, joiden takia aine voi aiheuttaa pilaantumista, kuten: - todettujen pitoisuuksien ja vaikutuksia aiheuttamattomaksi todettujen pitoisuuksien suhteeseen, - rehevöitymiseen, joka on seurausta ihmistoiminnasta, - merkitykseen, joka aineella on maasta toiseen ulottuvia vaikutuksia ja kaukokulkeutumista ajatellen, - ei-toivottujen muutosten riskiin meriekosysteemissä ja vaikutusten palauttamattomuuteen tai kestoon, - radioaktiivisuuteen, - vakaviin häiriöihin, joita aiheutuu merieliöiden pyynnille tai muulle meren lailliselle käytölle, - leviämismalleihin (so. kyseessä oleviin määriin, käyttötapoihin ja todennäköisyyteen, jolla aine joutuu meriympäristöön), - osoitettuihin ominaisuuksiin, jotka voivat aiheuttaa syöpää, sikiövaurioita ja kehityshäiriöitä sekä perinnöllisiä muutoksia meriympäristössä tai sen välityksellä. Luetellut ominaisuudet eivät kaikki ole välttämättä yhtä merkityksellisiä tietyn aineen taikka tietyn aineryhmän luokituksen ja arvioinnin kannalta. 1.2 Vahingollisten aineiden prioriteettiryhmät Kun sopimusosapuolet ryhtyvät ehkäiseviin toimiin, ne asettavat etusijalle seuraavat aineryhmät, jotka on yleisesti tunnustettu vahingollisiksi aineiksi: a) raskasmetallit ja niiden yhdisteet, b) orgaaniset halogeeniyhdisteet, c) fosforin ja tinan orgaaniset yhdisteet, d) torjunta-aineet kuten sienten, rikkakasvien, hyönteisten ja sieniliman torjunta-aineet sekä kemikaalit, joita käytetään raakapuun, sahatavaran, puuhakkeen, selluloosan, paperin, vuotien ja tekstiilien suojaamiseksi, e) maaöljypohjaiset öljyt ja hiilivedyt, f) muut orgaaniset yhdisteet, jotka ovat erityisen vahingollisia meriympäristölle, g) typpi- ja fosforiyhdisteet, h) radioaktiiviset aineet mukaan luettuna radioaktiiviset jätteet, i) hajoamattomat aineet, jotka voivat kellua, ajelehtia upoksissa tai vajota, j) aineet, jotka aiheuttavat huomattavia maku- tai hajuhaittoja ihmisten käyttämiin merten tuotteisiin tai jotka vaikuttavat veden makuun, hajuun, väriin, läpinäkyvyyteen taikka veden muihin ominaisuuksiin. 2 LUKU: KIELLETYT AINEET Suojellakseen Itämeren aluetta vaarallisilta aineilta sopimusosapuolet kieltävät kokonaan tai osittain seuraavien aineiden tai aineryhmien käytön Itämerellä ja sen merellisessä ympäristössä: 2.1 Aineet, joiden käyttö on kokonaan kielletty DDT (1,1,1-trikloori-2,2-bis-(klorifenyyli)-etaani) ja sen johdannaiset DDE ja DDD. 2.2 Aineet, joiden käyttö on kielletty lukuun ottamatta käyttöä sellaisissa suljetuissa laitteistoissa, joissa aine pysyy koko käyttöaikansa, sekä käyttöä tutkimuksissa, kehitystyössä tai määrityksissä. a) PCB:t (polyklooratut bifenyylit), b) PCT:t (polyklooratut terfenyylit). 2.3 Aineet, joiden jotkin käyttömuodot on kielletty Orgaanisten tinayhdisteiden käyttö alle 25 m pituisten huviveneiden sekä kalaverkkohäkkien myrkkymaaleissa. 3 LUKU: TORJUNTA-AINEET Suojellakseen Itämeren aluetta vaarallisilta aineilta sopimusosapuolet tekevät voitavansa vähentääkseen pienimpään mahdolliseen määrään ja kieltääkseen mahdollisuuksien mukaan, seuraavien aineiden käytön torjunta-aineina Itämeren alueella ja sen merellisessä ympäristössä: >TAULUKON PAIKKA> LIITE II YMPÄRISTÖN KANNALTA PARHAIDEN MENETTELYTAPOJEN JA PARHAAN KÄYTTÖKELPOISEN TEKNIIKAN VAATIMUKSET SÄÄNTÖ 1: YLEISET MÄÄRÄYKSET 1. Tämän yleissopimuksen vastaavien kohtien mukaisesti osapuolet käyttävät ympäristön kannalta parhaiden menettelytapojen ja parhaan käyttökelpoisen tekniikan vaatimuksia jäljempänä esitetyn mukaisesti. 2. Pilaantumisen ehkäisemiseksi ja poistamiseksi sopimusosapuolet soveltavat ympäristön kannalta parasta menettelytapaa kaikkiin päästölähteisiin sekä parasta käyttökelpoista tekniikkaa pistelähteisiin ja siten minimoivat tai estävät päästöt ilmaan ja veteen kaikista lähteistä käyttämällä valvontamenettelyjä. SÄÄNTÖ 2: YMPÄRISTÖN KANNALTA PARAS MENETTELYTAPA 1. Käsite `ympäristön kannalta paras menettelytapa` merkitsee sitä, että käytetään sopivinta toimien yhdistelmää. Valittaessa toimia yksittäisissä tapauksissa huomioon tulisi ottaa ainakin seuraava porrastettu toimien joukko: - tietojen ja koulutuksen antaminen yleisölle ja käyttäjille niistä seurauksista, joita ympäristölle aiheutuu tiettyjen toimintojen ja tuotteiden valinnasta, niiden käyttämisestä ja hävittämisestä, - ympäristön kannalta hyviä menettelytapoja koskevien, tuotteen koko elinkaaren kattavien sääntöjen kehittäminen ja soveltaminen, - pakolliset päällysmerkinnät, jotka antavat käyttäjälle tietoja tuotteeseen sekä sen käyttöön ja hävittämiseen liittyvistä ympäristöriskeistä, - yleisön käytettävissä olevat keräysjärjestelmät ja järjestelmät tuotteen hävittämiseksi, - luonnonvarojen säästö, energia mukaan lukien, - kierrätys, talteenotto ja uusiokäyttö, - vaarallisten aineiden ja tuotteiden käytön sekä ongelmajätteiden tuottamisen välttäminen, - taloudellisten ohjauskeinojen soveltaminen toimintoihin, tuotteisiin tai tuoteryhmiin sekä päästöihin, - lupajärjestelmä, joka sisältää rajoitus- tai kieltomahdollisuudet. 2. Määritettäessä mikä toimien yhdistelmä muodostaa ympäristön kannalta parhaan menettelytavan yleensä tai yksittäisissä tapauksissa, tulisi erityisesti ottaa huomioon: - varovaisuusperiaate, - ekologiset riskit, jotka liittyvät tuotteeseen sekä sen tuotantoon, käyttöön ja lopulliseen hävittämiseen, - tuotteen välttäminen tai korvaaminen vähemmän kuormittavilla toiminnoilla tai aineilla, - käytön laajuus, - korvaavien aineiden tai toimintojen aiheuttamat mahdolliset hyödyt tai haitat ympäristölle, - tieteellisen tiedon ja käsityksen edistyminen ja muutokset, - käytön aikarajat, - sosiaaliset ja taloudelliset vaikutukset. SÄÄNTÖ 3: PARAS KÄYTTÖKELPOINEN TEKNIIKKA 1. Käsitteellä `paras käyttökelpoinen tekniikka` tarkoitetaan prosessien, järjestelmien tai toimintamenetelmien viimeisintä kehitysvaihetta, jossa mitataan tietyn menetelmän soveltuvuutta käytännössä päästöjen ja jätteiden rajoittamiseen. 2. Kun määritetään, muodostaako tietty prosessien, järjestelmien ja toimintamenetelmien sarja parhaan käytettävissä olevan tekniikan yleensä tai yksittäisissä tapauksissa, on otettava huomioon erityisesti: - vertailukelpoiset prosessit, järjestelmät tai toimintamenetelmät, joita on kokeiltu viime aikoina menestyksekkäästi, - tekniset edistysaskeleet ja muutokset tieteellisessä tiedossa ja käsityksessä, - tällaisen tekniikan taloudellinen käyttökelpoisuus; - käytön aikarajat, - kyseessä olevien päästöjen luonne ja määrä, - jätteitä tuottamaton ja jätteiden tuottoa rajoittava teknologia, - varovaisuusperiaate. SÄÄNTÖ 4: TULEVA KEHITYS Tästä seuraa, että `paras käytettävissä oleva teknologia` tiettyä prosessia varten muuttuu ajan kuluessa teknisen kehityksen sekä taloudellisten ja sosiaalisten muutosten myötä ja myös tieteellisen tiedon ja käsityksen lisääntymisen ja muutosten myötä. LIITE III VAATIMUKSET JA TOIMET MAALTA TULEVAN KUORMITUKSEN EHKÄISEMISEKSI SÄÄNTÖ 1: YLEISET MÄÄRÄYKSET Tämän yleissopimuksen vastaavien osien mukaisesti sopimusosapuolet soveltavat tämän liitteen vaatimuksia ja toimia koko valuma-alueella ja ottavat huomioon ympäristön kannalta parhaat menettelytavat sekä parhaan käytettävissä olevan teknologian kuten liitteessä II on kuvattu. SÄÄNTÖ 2: ERITYISVAATIMUKSET 1. Yhdyskuntien jätevedet on käsiteltävä biologisilla tai muilla yhtä tehokkailla menetelmillä jäteveden kaikkien pilaavien tekijöiden pienentämiseksi oleellisesti. Ravinnepäästöjä on vähennettävä huomattavasti. 2. Teollisuuslaitosten vedenkäytössä on pyrittävä suljettuihin vesijärjestelmiin tai kiertävän veden osuus on saatava suureksi, jotta jätevesien syntyminen ehkäistäisiin, aina kun se on mahdollista. 3. Teollisuuden jätevedet tulisi käsitellä erikseen ennen sekoittamista laimennusvesiin. 4. Vaarallisia tai muita vastaavia aineita sisältäviä jätevesiä ei saa käsitellä yhdessä muiden jätevesien kanssa, ellei yhdistetyllä käsittelyllä saavuteta yhtä suurta kuormituksen vähennystä verrattuna jokaisen yksittäisen jätevesivirtauksen erilliseen puhdistukseen. Jäteveden laadun parannus ei saa aiheuttaa vahingollisen lietteen merkittävää lisääntymistä. 5. Vahingollisia aineita sisältävien päästöjen veteen ja ilmaan tulevat enimmäismäärät on määritettävä erityisluvissa. 6. Teollisuuslaitosten ja muiden pistelähteiden, jotka on liitetty kunnallisiin vedenpuhdistamoihin, on käytettävä parasta käytettävissä olevaa teknologiaa, jotta vältettäisiin vahingolliset aineet, joita ei saada tehtyä haitattomiksi kunnallisessa jätevedenpuhdistamossa tai jotka voivat häiritä vedenpuhdistuslaitoksen prosesseja. Lisäksi on ryhdyttävä ympäristön kannalta parhaan menettelytavan mukaisiin toimiin. 7. Kalankasvatuksen aiheuttama kuormitus on ehkäistävä ja estettävä edistämällä ja soveltamalla ympäristön kannalta parasta menettelytapaa ja parasta käytettävissä olevaa teknologiaa. 8. Hajakuormituslähteistä, maatalous mukaan lukien, tuleva kuormitus on estettävä edistämällä ja soveltamalla ympäristön kannalta parasta menettelytapaa. 9. Käytettävien torjunta-aineiden on täytettävä komission laatimat vähimmäisvaatimukset. SÄÄNTÖ 3: TEOLLISUUSLAITOKSILLE MYÖNNETTÄVIÄ LUPIA KOSKEVAT PERIAATTEET Sopimusosapuolet ryhtyvät toimiin seuraavien periaatteiden ja menettelytapojen soveltamiseksi tilanteissa, joissa ne myöntävät tämän yleissopimuksen 6 artiklan 3 kappaleessa tarkoitettuja lupia: 1. Teollisuuslaitoksen toiminnanharjoittajan on toimitettava tietoja toimivaltaiselle viranomaiselle hakemuksen muodossa. Toiminnan harjoittajaa suositellaan neuvottelemaan toimivaltaisen kansallisen viranomaisen kanssa hakemusta varten tarvittavista tiedoista ennen kuin hän toimittaa hakemuksen viranomaiselle (sopimus vaadittavien tietojen ja selvitysten laajuudesta). Hakemuksen tulisi sisältää ainakin seuraavat tiedot: Yleiset tiedot - nimi, toimiala, sijaintipaikkakunta, työntekijöiden lukumäärä. Vallitseva tilanne ja/tai suunnitellut toiminnat - purku- ja/tai päästöpaikka, - tuotannon tyyppi, tuotannon ja/tai käsiteltävän aineen määrä, - tuotantoprosessit, - raaka-aineiden, vaikuttavien aineiden ja/tai välituotteiden tyyppi ja määrä, - käsittelemättömien jätevesien ja raakakaasujen määrä ja laatu kaikista olennaisista lähteistä (esim. prosessivesi, jäähdytysvesi), - jäteveden ja raakakaasun käsittelyn tyyppi, prosessi sekä esikäsittelyn ja/tai loppukäsittelyn tehokkuus, - käsitellyn jäteveden ja raakakaasun määrä ja laatu esikäsittely- ja/tai loppukäsittelylaitosten lähtöpuolella, - jäteveden ja raakakaasun käsittelyn aikana ja prosesseissa syntyneiden kiinteiden ja nestemäisten jätteiden määrä ja laatu, - kiinteiden ja nestemäisten jätteiden käsittely, - tiedot toimista, joilla ehkäistään prosessiviat ja satunnaiset vuodot, - nykyinen tila ja mahdolliset ympäristövaikutukset. Vaihtoehdot ja niiden eri vaikutukset, jotka koskevat esim. ekologisia ja taloudellisia seikkoja ja turvallisuusseikkoja, mikäli tarpeellista - muut mahdolliset tuotantoprosessit, - muut mahdolliset raaka-aineet, vaikuttavat aineet ja/tai välituotteet, - muut mahdolliset käsittelytekniikat. 2. Toimivaltaisen kansallisen viranomaisen on arvioitava nykyinen tila ja suunniteltujen toimintojen mahdolliset ympäristövaikutukset. 3. Kun toimivaltainen kansallinen viranomainen on tehnyt laajan arvioinnin, joka kiinnittää huomiota yllä mainittuihin seikkoihin, se myöntää luvan, jossa on kirjattu ainakin seuraavat seikat: - luonnehdinta kaikista osa-alueista (esim. tuotantokapasiteetin määrästä), jotka vaikuttavat purkautuvien aineiden ja/tai päästöjen määrään ja laatuun, - laatua ja määrää koskevat enimmäismäärät (pitoisuus ja/tai kuormitustaso) suorille ja epäsuorille päästöille, - määräyksiä: - rakenteista ja turvallisuudesta, - tuotantoprosesseista ja/tai vaikuttavista aineista, - käsittelyjärjestelmien käytöstä ja huollosta, - materiaalien/aineiden talteenotosta ja jätteiden hävittämisestä, - toiminnan harjoittajalle asetetun valvonnan tyypistä ja laajuudesta (itsevalvonta), - toimista, joihin on ryhdyttävä prosessivikojen ja satunnaisten vuotojen yhteydessä, - käytettävistä analyyttisistä menetelmistä, - toiminnan harjoittajan toimesta tehtävien uudistusten, uusien laitteiden asennusten ja tutkimusten aikataulusta, - toiminnanharjoittajan toimittamista raporteista, jotka koskevat seurantaa/itsevalvontaa, uusien laitteiden asennusta ja tutkimusta. 4. Toimivaltaisen kansallisen viranomaisen tai itsenäisen laitoksen, jonka toimivaltainen kansallinen viranomainen on valtuuttanut, on: - selvitettävä purkautuvien aineiden ja/tai päästöjen määrä ja laatu näytteenotoin ja määrityksin, - valvottava lupamääräysten toteutumista, - järjestettävä jätevesipäästöjen ja ilmakehään tapahtuvien päästöjen eri vaikutusten seuranta, - tarkistettava lupaa, kun se on tarpeellista. LIITE IV ALUSTEN AIHEUTTAMAN PILAANTUMISEN EHKÄISEMINEN SÄÄNTÖ 1: YHTEISTYÖ Sopimusosapuolet toimivat yhteistyössä asioissa, jotka koskevat Itämeren alueen suojelua alusten aiheuttamalta pilaantumiselta: a) kansainvälisen merenkulkujärjestön kanssa erityisesti edistämällä niiden kansainvälisten sääntöjen kehittämistä, jotka perustuvat muun muassa tämä yleissopimuksen perusperiaatteisiin ja velvoitteisiin; tähän sisältyy myös liitteessä II määriteltyjen parhaan käytettävissä olevan tekniikan ja ympäristön kannalta parhaiden menettelytapojen edistäminen, b) panemalla toimeen tehokkaasti ja yhdenmukaisesti kansainvälisen merenkulkujärjestön hyväksymät säännöt. SÄÄNTÖ 2: TUTKIMUSAPU Sopimusosapuolet auttavat asianmukaisella tavalla toinen toistaan, rajoittamatta tämän yleissopimuksen 4 artiklan 3 kappaleen soveltamista, tutkimuksissa, jotka koskevat voimassa olevan pilaantumista ehkäisevistä toimista säädetyn lainsäädännön rikkomuksia, joita on esiintynyt tai joita epäillään esiintyneen Itämeren alueella. Tämä avunanto voi sisältää muiden toimien ohella toimivaltaisen viranomaisen suorittamat tutkimukset, jotka koskevat öljyn ja muun lastin rahtikirjoja, lokikirjoja ja koneiden käyttöpäiväkirjoja, sekä näytteiden oton analyyttisin tunnistustarkoituksiin. SÄÄNTÖ 3: MÄÄRITELMÄT Tässä liitteessä: 1) `Viranomaisella` tarkoitetaan sen valtion hallitusta, jonka määräysvallan alaisuudessa alus purjehtii. Sellaisen aluksen suhteen, joka on oikeutettu purjehtimaan jonkun valtion lipun alla, viranomaisena on kyseisen maan hallitus. Kiinteiden tai kelluvien merenpohjan ja merenalaisten lauttojen osalta, jotka tutkivat ja hyödyntävät luonnonvaroja rannikolla, pohjan ja merenalaisten luonnonvarojen tutkimusta ja hyödyntämistä suvereenilla oikeudella hallitsevan rantavaltion edustalla, viranomaisena on tämän rantavaltion hallitus. 2) a) `Päästöllä` tarkoitetaan vahingollisten aineiden ja näitä aineita sisältävien nestevirtojen osalta mitä tahansa aluksesta tapahtuvaa laskemista ja siihen sisältyy kaikki aineen karkaaminen, hävittäminen, läikkyminen, vuotaminen, pumppaaminen, päästäminen tai tyhjentäminen, b) `päästöön` ei sisälly: i) mereen laskeminen Lontoossa 29.12.1972 solmitun, jätteen ja muun aineen mereen laskemisen aiheuttaman meren pilaantumista koskevan yleissopimuksen tarkoittamassa merkityksessä, tai ii) merenpohjan mineraalivarojen tutkimuksessa hyödyntämisessä tai niihin liittyvässä käsittelyssä avomerellä tapahtuva vahingollisten aineiden vapautuminen, tai iii) vahingollisten aineiden vapauttaminen pilaantumisen ehkäisemiseen ja rajoittamiseen liittyvän, laillistetun tieteellisen tutkimuksen yhteydessä; 3) `Lähin maa-alue`. Käsitteellä `lähimmästä maa-alueesta` tarkoitetaan lyhintä etäisyyttä perusviivasta, josta kyseessä olevan alueen aluevesiraja on mitoitettu kansainvälisen lain mukaisesti. 4) Käsite "lainkäyttövalta" tulkitaan tämän liitteen soveltamisen tai tulkinnan ajankohtana voimassa olevan kansainvälisen lain mukaisesti. 5) Käsitteellä `MARPOL 73/78` tarkoittaa vuoden 1973 kansainvälistä yleissopimusta alusten aiheuttaman meren pilaantumisen ehkäisemisestä siihen liittyvine muutospöytäkirjoineen vuodelta 1978. SÄÄNTÖ 4: MARPOL 73/78:N LIITTEIDEN SOVELTAMINEN Osapuolet soveltavat MARPOL 73/78:n liitteitä ellei säännöstä 5 muuta johdu. SÄÄNTÖ 5: LIKAVEDET Sopimusosapuolet soveltavat tämän säännön kappaleiden A-D sekä F ja D määräyksiä, jotka koskevat likavesien päästämistä aluksista niiden toimiessa Itämeren alueella. A. Määritelmät Tässä säännössä: 1. `Likavedellä` tarkoitetaan: a) likavesiä ja muita jätteitä kaikenlaisista WC- ja kylpyhuonetiloista, b) likavesiä lääkintätiloista (lääkevarastoista, sairashuoneista jne.) näiden tilojen pesualtaiden ja lattiakaivojen kautta, c) likavesiä, jotka tulevat elävien eläinten säilytystiloista tai d) muita jätevesiä, kun ne ovat sekoittuneet yllä määriteltyihin likavesiin. 2. `Varastosäiliöllä` tarkoitetaan säiliötä, jota käytetään likavesien keräämiseksi ja varastoimiseksi. B. Soveltaminen Tämän säännön määräyksiä sovelletaan: a) 200 bruttorekisteritonnin tai sitä suurempiin aluksiin, b) pienempiin kuin 200 bruttorekisteritonnin aluksiin, jotka on hyväksytty yli 10 henkilön kuljetuksiin, c) aluksiin, joiden bruttokantavuutta ei ole määritetty mutta jotka on hyväksytty yli 10 henkilön kuljetuksiin. C. Likavesien laskeminen 1. Ellei tämän säännön D kappaleen määräyksistä muuta johdu, likavesien laskeminen mereen on kielletty paitsi, kun: a) alus laskee hienonnettua ja desinfioitua likavettä käyttämällä viranomaisen hyväksymää järjestelmää, ja laskeminen tapahtuu yli 4 meripeninkulman etäisyydellä lähimmästä maa-alueesta tai alus laskee likavettä, jota ei ole hienonnettu ja desinfioitu, yli 12 meripeninkulman etäisyydellä lähimmästä maa-alueesta sillä edellytyksellä, että missään tapauksessa varastosäiliöihin varastoitua likavettä ei lasketa yhdellä kertaa, vaan laskeminen tapahtuu vähitellen laivan kulkiessa vähintään 4 solmun nopeudella tai b) laivalla on toimiva likavesien käsittelylaitos, jonka viranomainen on hyväksynyt i) laitoksen testitulokset on kirjattu asiakirjoihin, joita säilytetään aluksella, ii) lisäksi poistovirtaus ei synnytä silmin havaittavia, kelluvia kiintoaineita eikä värjää ympäröivää vettä, tai 2. Kun likavedet sekoitetaan jätteisiin tai jätevesiin, joiden laskemista koskevat määräykset ovat erilaiset, laskemiseen sovelletaan määräyksistä tiukimpia. D. Poikkeukset Tämän säännön C kappale ei päde: a) aluksesta tapahtuvaan likavesien laskemiseen, joka on välttämätöntä laivan tai laivassa olijoiden turvallisuuden takaamiseksi tai hengen pelastamiseksi merellä, tai b) alukselle tai sen laitteistolle tapahtuneen vahingon seurauksena tapahtuvaan likavesien laskemiseen, jos kaikkiin kohtuullisiin varotoimiin on ryhdytty ennen vahingon tapahtumista ja sen jälkeen likavesien laskemisen ehkäisemiseksi tai minimoimiseksi. E. Vastaanottojärjestelmät 1. Jokainen sopimusosapuoli ryhtyy toimiin varmistaakseen, että sen Itämeren alueella sijaitseviin satamiin ja lastauspaikkoihin saadaan järjestetyksi likaveden vastaanotto, joka ei liiallisesti viivytä aluksia ja joka on mitoitukseltaan riittävä sitä käyttävien alusten tarpeisiin. 2. Jotta vastaanottojärjestelmien putket saadaan liitetyksi alusten purkuputkiin, kumpikin puoli on varustettava standardien mukaisilla liitoskappaleilla seuraavan taulukon mukaisesti: >TAULUKON PAIKKA> Laippa on suunniteltu liitettäväksi putkeen, jonka suurin sisähalkaisija on 100 mm ja joka on terästä tai muuta vastaavaa materiaalia ja jonka otsapinta on tasainen. Oikealla tiivisteellä varustettuna tämä laippa sopii käyttöpaineelle 6 kg/cm². Aluksissa, joiden reunan korkeus on 5 metriä tai vähemmän, purkuliitännän sisähalkaisija voi olla 38 millimetriä. F. Tarkastukset 1. Aluksia, jotka harjoittavat kansainvälistä liikennettä Itämeren alueella, koskevat jäljempänä eritellyt tarkastukset: a) alkutarkastus ennen aluksen ottamista käyttöön tai ennen kuin alukselle ensimmäistä kertaa myönnetään hyväksyntä tämän säännön G kappaleen määräysten mukaisesti; tarkastuksessa alus varmistetaan sellaiseksi, että: i) kun alus varustetaan likavedenkäsittelylaitoksella, laitos täyttää kaikki toiminnalliset vaatimukset, jotka perustuvat standardeihin ja komission suosittelemiin testimenetelmiin ja jotka viranomainen hyväksyy, ii) kun alus varustetaan likaveden hienontavalla ja desinfioivalla järjestelmällä, tämä järjestelmä täyttää toiminnalliset vaatimukset, jotka perustuvat standardeihin ja komission suosittelemiin testimenetelmiin ja jotka viranomainen hyväksyy, iii) kun alus varustetaan varastosäiliöllä, viranomainen vakuuttuu siitä, että säiliön koko on riittävä aluksen toiminnassa syntyvien kaikkien likavesien keräämiseksi ja varastoimiseksi, ottaen huomioon aluksen henkilöstön määrän ja muut asiaan kuuluvat seikat. Varastosäiliön on täytettävä toiminnalliset vaatimukset, jotka perustuvat standardeihin ja komission suosittelemiin testimenetelmiin ja jotka viranomainen hyväksyy, iv) alus varustetaan purkuputkella, jolla likavedet lasketaan vastaanottojärjestelmään. Purkuputkessa on oltava standardoitu, E kappaleen mukainen liitäntä rannan laitteisiin. Erityisliikenteeseen varustettuihin aluksiin viranomainen voi hyväksyä myös vaihtoehtoisen standardeihin perustuvat liitännät, kuten esimerkiksi pikaliitinjärjestelmät. Tällä tarkastuksella pyritään varmistamaan, että laitteet, asennukset, järjestelyt ja materiaalit täyttävät täydellisesti tämän säännöksen asianmukaiset vaatimukset. Viranomainen tunnustaa toisen sopimusosapuolen viranomaisen myöntämän "tyyppitestihyväksynnän" likaveden käsittelylaitteille. b) säännölliset tarkastukset viranomaisen määrittelemin aikavälein, jotka eivät ylitä viittä vuotta. Näillä tarkastuksilla pyritään varmistumaan, että laitteet, asennukset, järjestelyt ja materiaalit täyttävät täydellisesti tämän säännön vaatimukset soveltuvin osin. 2. Viranomaisen virkailijat suorittavat alustarkastukset, joilla valvotaan, että alus täyttää tämän säännön määräykset. Viranomainen voi kuitenkin uskoa tarkastukset tähän tarkoitukseen nimitetyille tarkastajille tai ko. viranomaisen tunnustamille järjestöille. Kaikissa tapauksissa kyseessä oleva viranomainen kuitenkin takaa tarkastusten täydellisyyden ja tehokkuuden. 3. Sen jälkeen kun aluksen tarkastus on suoritettu, laitteisiin, asennuksiin, järjestelyihin tai materiaaleihin, jotka lukeutuvat tarkastuksen piiriin, ei saa tehdä mitään oleellisia muutoksia ilman viranomaisen hyväksyntää. Laitteen tai asennuksen saa kuitenkin uusia samanlaisella. G. Todistus 1. Kansainvälisessä liikenteessä Itämeren alueella toimiville aluksille, jotka on hyväksytty yli 50 henkilön kuljetuksiin, myönnetään likavesikuormituksen ehkäisemistä koskeva todistus tarkastuksen jälkeen tämän säännön F kappaleen määräysten mukaisesti. 2. Tällaisen todistuksen myöntää joko viranomainen taikka henkilö tai järjestö, jonka viranomainen on valtuuttanut asianmukaisesti todistuksen myöntämiseen. Kaikissa tapauksissa viranomainen kantaa vastuun todistuksesta. 3. Likavesikuormituksen ehkäisemistä koskeva todistus on laadittava lomakkeelle, joka vastaa MARPOL 73/78:n liitteen IV mallia. Jos todistuskieli ei ole englanti, tekstiin on liitettävä englanninkielinen käännös. 4. Likavesikuormitusta koskeva todistus on myönnettävä viranomaisen hyväksymäksi ajanjaksoksi, joka ei saa ylittää viittä vuotta. 5. Todistuksen voimassaolo lakkaa mikäli laitteisiin, asennuksiin, järjestelyihin tai materiaaleihin on tehty oleellisia muutoksia ilman viranomaisen hyväksyntää. Tällaisen laitteen tai asennuksen saa kuitenkin uusia samanlaisella. LIITE V POIKKEUKSET YLEISESTÄ KIELLOSTA LASKEA JÄTTEITÄ TAI MUUTA AINETTA ITÄMEREN ALUEELLE SÄÄNTÖ 1 Tämän yleissopimuksen 11 artiklan 2 kappaleen mukaisesti mereenlaskemiskielto ei koske ruoppausmassojen upottamista mereen sillä edellytyksellä, että: a) liitteessä I ilmaistuja vahingollisia aineita sisältävien ruoppausmassojen upottaminen on sallittua ainoastaan komission hyväksymien pääperiaatteiden mukaisesti, ja b) upottaminen suoritetaan toimivaltaisen kansallisen viranomaisen ennakolta antaman erityisluvan perusteella siten, että upottaminen tapahtuu joko i) sopimusosapuolen sisämeri- tai aluevesialueella tai ii) tarvittaessa sisämeri- tai aluevesialueen ulkopuolella sen jälkeen, kun asiasta on ensin neuvoteltu komissiossa. Myöntäessään tällaisia lupia sopimusosapuolen on noudatettava tämän liitteen 3 säännön määräyksiä. SÄÄNTÖ 2 1. Tämän yleissopimuksen 11 artiklan 2 kappaleessa tarkoitettu toimivaltainen kansallinen viranomainen: a) myöntää erityislupia tämän liitteen 1 säännön mukaisin edellytyksin, b) pitää rekisteriä upotettavaksi sallittujen aineiden luonteesta ja määristä sekä upotuspaikoista, ajoista ja -menetelmistä, c) kerää saatavilla olevaa tietoa, joka koskee viime aikoina ja tämän yleissopimuksen voimaan tuloon asti Itämeren alueelle upotettujen aineiden luonnetta ja määriä, sillä edellytyksellä että kyseinen upotettu aine voi pilata vettä tai eliöitä Itämeren alueella, voi tarttua kalastusvälineisiin taikka voi aiheuttaa muuta haittaa, sekä kerää tietoa upotusten sijainnista, ajoista ja menetelmistä. 2. Toimivaltainen kansallinen viranomainen myöntää tämän liitteen 1 säännön mukaisesti erityislupia koskien Itämeren alueelle upotettavaksi suunniteltua ainetta, joka on: a) lastattu sen maa-alueella, b) lastattu alukseen tai ilma-alukseen, joka on rekisteröity sen alueella tai joka liikennöi sen lipun alaisuudessa, kun lastaaminen on tapahtunut tämän yleissopimuksen osapuoliin kuulumattoman valtion alueella. 3. Kukin sopimuspuoli toimittaa komissiolle, ja silloin kun se on tarkoituksenmukaista myös toisille sopimusosapuolille, kertomuksen tiedoista, jotka on määritetty tämän liitteen 2 säännön kappaleessa 1 c). Komissio määrittää noudatettavan raportointimenettelyn ja kertomusten luonteen. SÄÄNTÖ 3 Kun toimivaltainen kansallinen viranomainen myöntää tämän liitteen 1 säännön mukaisia lupia, sen on otettava huomioon: a) upotettavaksi aiottujen ruoppausmassojen määrän, b) tämän yleissopimuksen liitteessä I tarkoitettujen vahingollisten aineiden pitoisuuden, c) upotuspaikan sijainnin (esim. upotusalueen koordinaatit, syvyyden ja etäisyyden rannikosta) ja sen yhteyden alueisiin, joilla on erityistä merkitystä (esim. virkistysalueisiin, kutualueisiin, poikastuotantoalueisiin, kalastusalueisiin jne.), d) vesialueen ominaisuudet, jos upotus aiotaan toteuttaa sen aluevesien ulkopuolella: i) hydrograafiset ominaisuudet (esim. veden lämpötila, suolapitoisuus, ominaistiheys, pohjan muoto), ii) kemialliset ominaisuudet (esim. Ph, liuenneen hapen pitoisuus, ravinnepitoisuus), iii) biologiset ominaisuudet (esim. perustuotanto ja pohjaeläimet). Tietoihin tulisi sisältyä riittävästi tietoja tässä kappaleessa mainittujen ominaisuuksien vuosikeskiarvoista ja kausivaihteluista. e) muut upotusalueella mahdollisesti tehdyt mereen laskemiset ja niiden vaikutukset. SÄÄNTÖ 4 Tämän yleissopimuksen 11 artiklan 5 kappaleen mukaisesti tehtyjen kertomusten tulee sisältää komission määrittämällä raportointilomakkeella annettavat tiedot. LIITE VI AVOMERELLÄ TAPAHTUVIEN TOIMINTOJEN AIHEUTTAMAN PILAANTUMISEN EHKÄISEMINEN SÄÄNTÖ 1: MÄÄRITELMÄT Tämän liitteen tarkoituksissa: 1) `avomeritoiminnoilla` tarkoitetaan kaikkea öljyn ja kaasun etsintää ja hyödyntämistä kiinteistä tai kelluvista, avomerellä sijaitsevista laitoksista tai rakenteista mukaan luettuna niiden kaikki liitännäistoiminnot, 2) `avomeriyksiköllä` tarkoitetaan kiinteää tai kelluvaa, avomerilaitosta tai rakennetta, jota käytetään kaasun tai öljyn etsintään, hyödyntämiseen tai tuotantoon sekä liitännäistoimintoja tai jota käytetään öljyn lastaamisessa tai purkamisessa, 3) `etsintä` sisältää poraustoiminnot, mutta ei seismisiä tutkimuksia, ja 4) `hyödyntäminen` sisältää kaiken tuotannon, lähteiden testauksen ja herätystoiminnot. SÄÄNTÖ 2: PARHAAN KÄYTTÖKELPOISEN TEKNIIKAN JA YMPÄRISTÖN KANNALTA PARHAAN MENETTELYTAVAN KÄYTTÖ Sopimusosapuolet ryhtyvät toimiin ehkäistäkseen ja estääkseen avomeritoimintojen aiheuttaman pilaantumisen hyödyntämällä parhaan käyttökelpoisen tekniikan ja ympäristön kannalta parhaan menettelytavan periaatteita liitteen II määrittelyjen mukaisesti. SÄÄNTÖ 3: YMPÄRISTÖVAIKUTUSTEN ARVIOINTI JA SEURANTA 1. Ympäristönvaikutusten arviointi on tehtävä ennen kuin avomeritoiminnolle annetaan aloituslupa. Säännössä 5 tarkoitetun hyödyntämisen tapauksessa, arvioinnin lopputulokset on toimitettava komissiolle ennen kuin avomeritoiminnolle annetaan aloituslupa. 2. Ympäristövaikutusten arvioinnin yhteydessä suunniteltua avomeriyksikköä ympäröivän merialueen herkkyys tulisi arvioida seuraavien seikkojen osalta: a) alueen merkitys linnuille ja merinisäkkäille, b) alueen merkitys kalastus- ja pyyntialueena sekä kalojen ja äyriäisten poikastuotantoalueena sekä vesieliöiden kasvatusalueena, c) alueen virkistyskäyttömerkitys, d) sedimentin koostumus, josta mitataan raekoko, jakautuminen, kuiva-ainepitoisuus, hehkutushäviö, hiilivetyjen kokonaispitoisuus sekä Ba-, Cr-, Pb-, Cu-, Hg- ja Cd-pitoisuus, e) pohjaeläimistön runsaus ja monimuotoisuus sekä tiettyjen, valittujen alifaattisten ja aromaattisten hiilivetyjen pitoisuus. 3. Avomeritoiminnon etsintävaiheen vaikutusten seuraamiseksi ainakin yllä olevassa d kohdassa esitetyt selvitykset tulee tehdä ennen toimintaa ja sen jälkeen. 4. Avomeritoiminnon hyödyntämisvaiheen vaikutusten seuraamiseksi ainakin yllä olevassa d ja e kohdassa esitetyt selvitykset tulee tehdä ennen toimintaa, vuoden välein toiminnan aikana ja sen jälkeen kun toiminta on päättynyt. SÄÄNTÖ 4: ETSINTÄVAIHEEN PÄÄSTÖT 1. Öljypohjaisen porausmudan tai muita vahingollisia aineita sisältävän mudan käyttö on rajoitettava tapauksiin, joissa se on välttämätöntä geologisista, teknisistä tai turvallisuuteen liittyvistä syistä ja vasta sen jälkeen, kun ensin on saatu lupa toimivaltaiselta kansalliselta viranomaiselta. Tällaisissa tapauksissa on ryhdyttävä asianmukaisiin toimiin ja on käytettävä asianmukaisia laitteita, jotta tällaisen mudan pääsy meriympäristöön saadaan ehkäistyksi. 2. Öljypohjaista porausmutaa ja rouhetta, jota syntyy käytettäessä öljypohjaista porausmutaa ei saa purkaa Itämeren alueella, vaan ne täytyy siirtää rannalle käsiteltäväksi tai hävitettäväksi ympäristön kannalta hyväksyttävällä tavalla. 3. Toimivaltaisen kansallisen viranomaisen on hyväksyttävä vesipohjaisen mudan ja rouheen laskeminen mereen. Vesipohjainen muta on osoitettava ennen käyttöä myrkyllisyydeltään vähäiseksi. 4. Vesipohjaisen mudan käytössä syntyneen porausrouheen laskeminen mereen ei ole luvallista Itämeren erityisen herkillä alueilla kuten ahtailla ja matalilla alueilla, joissa veden vaihtuminen on rajallista, sekä alueilla, joille ovat luonteenomaista harvinaiset, arvokkaat tai erityisen haavoittuvat ekosysteemit. SÄÄNTÖ 5: HYÖDYNTÄMISVAIHEEN PÄÄSTÖT Tämän yleissopimuksen liitteen IV määräysten lisäksi päästöjä koskevat myös seuraavat määräykset: a) Kaikki kemikaalit ja materiaalit on tuotava rannalle ja ne voidaan laskea mereen vain poikkeustapauksissa, toimivaltaisen viranomaisen jokaista yksittäistä toimintaa varten erikseen antamalla luvalla. b) Tuotantoveden ja korvausveden laskeminen mereen on kielletty, ellei pystytä osoittamaan, että öljypitoisuus on alle 15 mg/l mitattuna analyysi- ja näytteenottomenetelmällä, jonka komissio on hyväksynyt. c) Toimivaltainen kansallinen viranomainen voi, jos tätä enimmäismäärää ei saavuteta käyttämällä parasta käytettävissä olevaa tekniikkaa ja ympäristön kannalta parhaita menettelytapoja, vaatia asianmukaisia lisätoimia Itämeren merellisen ympäristön pilaantumisen ehkäisemiseksi ja sallia korkeamman enimmäismäärän, jonka on kuitenkin oltava mahdollisimman pieni ja joka ei saa ylittää arvoa 40 mg/l. d) Luvallinen laskeminen mereen ei kuitenkaan saa missään tapauksessa vaikuttaa kohtuuttomasti meriympäristöön. e) Jotta puhdistus- ja tuotantotekniikan tuleva kehitys saataisiin hyödynnetyksi, toimivaltaisen kansallisen viranomaisen on tarkasteltava lupia säännöllisesti ja enimmäismääriä on tarkistettava tekniikan edistymistä vastaavasti. SÄÄNTÖ 6: RAPORTOINTIMENETTELY Kunkin sopimusosapuolen tulee vaatia, että käytöstä vastaava tai joku muu avomeriyksiköstä vastaava henkilö toimittaa kertomuksen tämän yleissopimuksen liitteen VII säännön 5.1 määräysten mukaisesti. SÄÄNTÖ 7: VARMUUSSUUNNITTELU Jokaisessa avomeriyksikössä on oltava meren pilaantumisen ehkäisyn varalle laadittu varosuunnitelma, joka on hyväksytty toimivaltaisen kansallisen viranomaisen vahvistamien menettelytapojen mukaisesti. Suunnitelman on sisällettävä tiedot hälytys- ja tiedonantojärjestelmistä, torjuntatoimien organisoinnista sekä luettelo varolaitteista ja kuvaus toimista, joihin ryhdytään erityyppisissä, pilaantumista aiheuttavissa tilanteissa. SÄÄNTÖ 8: KÄYTÖSTÄ POISTETUT AVOMERIYKSIKÖT Sopimusosapuolet varmistavat, että hylätyt, käytöstä pois olevat avomeriyksiköt sekä onnettomuuksissa vaurioituneet avomeriyksiköt raivataan ja siirretään rannalle omistajan vastuulla ja että käytöstä poistetut porauslähteet tukitaan. SÄÄNTÖ 9: TIETOJENVAIHTO Sopimusosapuolet vaihtavat jatkuvasti tietoja komission välityksellä kaikkien suunniteltujen ja toteutuneiden avomeritoimintojen sijainnista ja luonteesta, päästömääristä sekä varotoimista joihin on ryhdytty. LIITE VII VASTUU PILAANTUMISTAPAUKSISSA SÄÄNTÖ 1: YLEISET MÄÄRÄYKSET 1. Sopimusosapuolet ryhtyvät toimiin pitääkseen yllä kyvyn torjua pilaantumistapahtumia, jotka uhkaavat meriympäristöä Itämeren alueella. Tähän kykyyn tulee sisältyä riittävät välineet, alukset ja riittävä ihmistyövoima, jotka ovat valmiina toimintaan rannikko- ja avomerioloissa. 2. a) 13 artiklassa tarkoitettujen tapahtumien lisäksi sopimusosapuolet ilmoittavat viipymättä niistä pilaantumistapahtumista jotka sattuvat sen vastuualueella taikka jotka vaikuttavat tai voivat vaikuttaa toisen sopimusosapuolen etuihin. b) Merkittävän pilaantumisen tapauksessa myös muille sopimusosapuolille ja komissiolle on ilmoitettava mahdollisimman pikaisesti. 3. Sopimusosapuolet sopivat, että pilaantumistapahtuman torjumiseksi ne toimivat yhteistyössä, omien kykyjensä ja käytettävissä olevien varojensa puitteissa, silloin kun tapahtuman vakavuus sitä vaatii. 4. Lisäksi sopimusosapuolet ryhtyvät muihin toimiin: a) harjoittaakseen säännöllistä valvontaa oman rannikkonsa ulkopuolella, ja b) toimiakseen muulla tavoin yhteistyössä ja vaihtaakseen tietoja muiden osapuolten kanssa siten, että ne parantavat mahdollisuuksiaan pilaantumistapahtumien torjumiseksi. SÄÄNTÖ 2: VARMUUSSUUNNITTELU Kukin sopimusosapuoli laatii oman varmuussuunnitelmansa, ja yhteistyössä toisten sopimusosapuolten kanssa, tarpeen vaatiessa, kahden- tai monenkeskisiä suunnitelmia pilaantumistapahtumien torjumiseksi yhteistoimin. SÄÄNTÖ 3: VALVONTA 1. Estääkseen rikkomukset voimassa olevia, alusten aiheuttamaa pilaantumista ehkäiseviä määräyksiä vastaan sopimusosapuolet kehittävät ja soveltavat yksin tai yhteistyössä valvontatoimia, jotka kattavat Itämeren alueen. Näillä toimilla osapuolet pyrkivät paikantamaan mereen lasketun öljyn tai muun aineen ja seuraamaan niitä. 2. Sopimusosapuolet ryhtyvät asianmukaisiin toimiin harjoittaakseen 1 kappaleessa tarkoitettua valvontaa muun muassa kaukotunnistusjärjestelmin varustetun ilmavalvonnan avulla. SÄÄNTÖ 4: VASTUUALUEET Sopimusosapuolet sopivat mahdollisimman nopeasti, kahden- tai monenkeskisesti, niistä Itämeren alueista, joilla ne suorittavat valvontatoimia ja ryhtyvät torjuntatoimiin aina, kun merkittävä pilaantumistapahtuma on tapahtunut tai on todennäköisesti tapahtumassa. Nämä sopimukset eivät saa loukata muita sopimuksia joita sopimusosapuolet ovat tehneet samasta asiasta. Naapurivaltiot varmistavat, että eri sopimukset ovat sopusoinnussa. Sopimusosapuolet tiedottavat näistä sopimuksista muille sopimusosapuolille ja komissiolle. SÄÄNTÖ 5: RAPORTOINTIMENETTELY 1. a) Kukin sopimusosapuoli vaatii sen lipun alla liikennöivien alusten kapteeneja tai muita aluksista vastaavia henkilöitä esittämään viipymättä selostuksen kaikista aluksillaan sattuneista tapahtumista, joiden seurauksena öljyä tai muuta vahingollista ainetta on tai on mahdollisesti päässyt mereen. b) Selostus on annettava lähimmässä rantavaltiossa ja se on annettava alusten aiheuttaman meren pilaantumisen ehkäisemisestä vuonna 1973 tehdyn kansainvälisen yleissopimuksen 8 artiklan ja pöytäkirja I:n ja siihen liittyvän vuoden 1978 muutospöytäkirjan määräysten mukaisesti (MARPOL 73/78). c) Sopimusosapuolet pyytävät niiden lipun alla liikennöivien alusten tai ilma-alusten kapteeneja tai muita aluksista vastaavia henkilöitä toimittamaan selostuksen viipymättä tämän järjestelmän mukaisesti merkittävistä öljyn tai muiden vahingollisten aineiden havaituista vuodoista merellä. Näiden selostusten on mikäli mahdollista sisällettävä seuraavat tiedot: aika, paikka, tuuli, olosuhteet merellä sekä havaitun vuodon tyyppi, laajuus ja luultava lähde. 2. 1.b) kappaleen määräyksiä on sovellettava myös mereen laskemiseen, joka on tehty tämän yleissopimuksen 11 artiklan 4 kappaleen määräysten edellytyksin. SÄÄNTÖ 6: VAROTOIMET ALUKSELLA 1. Kukin sopimusosapuoli asettaa lippunsa alla liikennöiville aluksille vaatimuksen, että aluksella on öljyonnettomuuksien varalle laadittu suunnitelma, joka on tehty MARPOL73/78:n vaatimusten mukaisesti. 2. Kukin sopimusosapuoli pyytää sen lipun alla liikennöivien alusten kapteeneja taikka sen lainkäyttövallan alueella toimivien kiinteiden tai kelluvien lauttojen ollessa kyseessä, lauttojen toiminnasta vastaavia henkilöitä, toimittamaan pilaantumistapahtumissa toimivaltaisten viranomaisten pyynnöstä yksityiskohtaisia tietoja, jotka koskevat alusta ja sen lastia, taikka lautan kyseessä ollen sen tuottamia aineita, ja joilla tiedoilla on merkitystä pilaantumisen ehkäisemisessä tai torjumisessa merellä, sekä toimimaan yhteistyössä näiden viranomaisten kanssa. SÄÄNTÖ 7: TORJUNTATOIMET 1. Kun pilaantumistapahtuma tapahtuu sopimusosapuolen vastuualueella, se tekee tarvittavan arvioinnin tilanteesta ja ryhtyy riittäviin torjuntatoimiin ehkäistäkseen tai minimoidakseen pilaantumisen seurausvaikutukset. 2. a) Sopimusosapuolet käyttävät, kappaleen b) mukaisin poikkeuksin, mekaanisia menetelmiä pilaantumistapahtuman torjumiseksi. b) Kemiallisia aineita voidaan käyttää vain poikkeustapauksissa ja vasta sen jälkeen kun toimivaltaiselta kansalliselta viranomaiselta on saatu hyväksyntä kussakin yksittäisessä tapauksessa. 3. Tapauksissa, joissa saastelautta on ajelehtimassa tai voi todennäköisesti ajelehtia toisen sopimusosapuolen vastuualueelle, tälle osapuolelle on viipymättä tiedotettava tilanteesta ja toimista, joihin on ryhdytty. SÄÄNTÖ 8: AVUNANTO 1. 1 säännön 3 kappaleen määräysten mukaisesti: a) sopimusosapuoli on oikeutettu kutsumaan apuun muita sopimusosapuolia, kun se torjuu merellä tapahtunutta pilaantumistapahtumaa, ja b) sopimusosapuolet pyrkivät parhaan kykynsä mukaan antamaan tällaista apua. 2. Sopimusosapuolet ryhtyvät tarvittaviin lainsäädännöllisiin ja hallinnollisiin toimenpiteisiin mahdollistaakseen: a) alusten, ilma-alusten ja muiden kuljetusvälineiden saapumisen alueelleen, lähtemisen sieltä ja alueensa käytön, kun ne koskevat pilaantumistapahtuman torjuntaa taikka torjunnassa tarvittavien henkilöiden, rahdin, materiaalien ja laitteiden kuljetuksia, ja b) edellä a) kappaleessa mainittujen henkilöiden, rahdin, materiaalien ja laitteiden pikaisen siirtämisen sen alueelle, alueen läpi ja pois alueelta. SÄÄNTÖ 9: AVUSTUSKUSTANNUSTEN KORVAAMINEN 1. Sopimusosapuolet kantavat itse säännössä 8 tarkoitetun avunannon kustannukset tämän säännön mukaisesti. 2. a) Jos sopimusosapuoli ryhtyi toimenpiteeseen toisen osapuolen nimenomaisesta pyynnöstä, pyytävän osapuolen tulee korvata auttavalle osapuolelle kustannukset, joita sille on aiheutunut avun antamisesta. Jos pyyntö perutaan, pyytävän osapuolen tulee kantaa kustannukset, joita auttavalle osapuolelle on jo aiheutunut tai joihin se on sitoutunut. b) Jos auttava osapuoli ryhtyi toimiin omasta aloitteestaan, se kantaa itse toimesta aiheutuvat kustannukset. c) Edellä olevissa kappaleissa a) ja b) kuvattuja periaatteita sovelletaan elleivät kyseessä olevat osapuolet sovi toisin yksittäisessä tapauksessa. 3. Jos toisin ei ole sovittu, kustannukset, jotka aiheutuvat osapuolen pyynnöstä toimiin ryhtyneelle osapuolelle, on laskettava rehellisesti sen mukaisesti kuin auttavan osapuolen lait ja tällaisten kustannusten korvaamista koskeva käytäntö asiasta määräävät. 4. Tämän säännön määräyksiä ei saa tulkita siten, että ne estäisivät sopimusosapuolten oikeudet saada korvauksia pilaantumistapahtumaan liittyvien toimien kustannuksista kolmansilta osapuolilta kansallisen ja kansainvälisen lain muiden soveltuvien määräysten ja sääntöjen nojalla. SÄÄNTÖ 10: SÄÄNNÖLLINEN YHTEISTYÖ 1. Sopimusosapuolet antavat tietoja toisille sopimusosapuolille ja komissiolle: a) omista organisaatioistaan, jotka käsittelevät merellä tapahtuvia öljyn ja muiden vahingollisten aineiden vuotoja, b) omista säädöksistään ja muista seikoista, joilla on suoraa merkitystä valmistautumis- ja torjuntatoimille, joita öljyn tai muiden vahingollisten aineiden aiheuttama pilaantuminen vaatii, c) toimivaltaisesta viranomaisesta, jonka vastuulla on selostusten vastaanottaminen ja lähettäminen öljyn ja muiden vahingollisten aineiden aiheuttamaa pilaantumista koskevissa asioissa, d) toimivaltaisista viranomaisista, jotka käsittelevät tämän liitteen mukaisia, keskinäistä avunantoa, tiedotusta ja sopimusosapuolten välistä yhteistyötä koskevia asioita, ja e) toimista, joihin on ryhdytty tämän liitteen sääntöjen 7 ja 8 mukaisesti. 2. Sopimusosapuolet vaihtavat tietoja tutkimus- ja kehitysohjelmista, lopputuloksista, joihin ne ovat päätyneet kehittäessään tapoja öljyn ja muiden vahingollisten aineiden merellä aiheuttaman pilaantumisen käsittelemiseksi, sekä kokemuksistaan valvonnassa ja edellä mainitun pilaantumisen torjunnassa. 3. Sopimusosapuolet järjestävät säännöllisin välein yhteisiä torjuntaharjoituksia sekä hälytysharjoituksia. 4. Sopimusosapuolet toimivat yhteistyössä Kansainvälisessä merenkulkujärjestössä asioissa jotka koskevat öljyn aiheuttamaan pilaantumiseen liittyvästä valmistautumisesta, torjumisesta ja yhteistyöstä solmitun kansainvälisen yleissopimuksen toimeenpanoa ja jatkokehitystä. SÄÄNTÖ 11: HELCOM:N TORJUNTAKÄSIKIRJA Sopimusosapuolet sopivat noudattavansa soveltuvin osin niitä periaatteita ja ohjeita, jotka on kirjattu yhteistyötä meren pilaantumisen torjumisessa koskevaan käsikirjaan; tämän liitteen sisältö on esitetty yksityiskohtaisesti käsikirjan periaatteissa ja säännöissä, jotka Komissio tai sen tarkoitukseen nimittämä valiokunta on hyväksynyt.