Afrikan, Karibian ja Tyynenmeren maiden ja Euroopan unionin (AKT-EU) välillä solmitun yleissopimuksen nojalla järjestettävä yhteiskokous - Päätöslauselma Yleiskertomus köyhyyden torjumisesta



Virallinen lehti nro 059 , 01/03/2000 s. 0021 - 0031



PÄÄTÖSLAUSELMA(1) köyhyyden torjuminen AKT-valtioissa ja Euroopan unionissa Yhteinen edustajakokous, joka - kokoontui Nassaussa (Bahama) 11. - 14. lokakuuta 1999, - ottaa huomioon kertomuksen köyhyyden torjumisesta AKT-valtioissa ja Euroopan unionissa (AKT-EU 2770/99), - ottaa huomioon useiden kansainvälisten järjestöjen kertomukset ja julistukset (UNDP, OECD, ILO, Maailmanpankki, IMF, G7, WTO) ja erityisesti: - Yhdistyneiden Kansakuntien kertomuksen ihmisoikeuksista ja äärimmäisestä köyhyydestä vuodelta 1997, - UNDP: n kertomukset köyhyydestä (1998) ja inhimillisestä kehityksestä (1997 ja 1998), - Maailmanpankin kertomukset (1998 ja 1999), ja - DAC: n (OECD: n kehitysapukomitea) kertomuksen N: o 30/1998 Euroopan yhteisön kehitysyhteistyöstä, - ottaa huomioon YK: n Kairossa pidetyssä kansainvälisessä väestö- ja kehityskonferenssissa hyväksytyn päätösjulistuksen, - pitää mielessä kansainvälisiä kehitysongelmia käsittelevän Willy Brandtin johtaman riippumattoman komission kertomuksen "North-South: a programme for survival" vuodelta 1979, - ottaa huomioon vuonna 1997 julkaistun kansainvälistä kehitystä käsittelevän valkoisen kirjan "Eliminating World Poverty: A Challenge for the 21st Century", jonka kansainvälisestä kehityksestä vastaava ministeri esitteli Britannian parlamentille, - ottaa huomioon OECD: n kehitysapukomitean vuonna 1996 laatiman strategia-asiakirjan "Shaping the 21st century: the contribution of development cooperation", - ottaa huomioon Euroopan tilintarkastustuomioistuimen viimeaikaiset kertomukset ja erityisesti sen Euroopan kehitysrahastoa koskevat huomautukset, - ottaa huomioon Euroopan unionin neuvoston joulukuussa 1993 hyväksymän köyhyyden vastustamista koskevan päätöslauselman, jonka 8 artiklassa sanotaan, että köyhyyden torjunnan on oltava keskeisessä asemassa kehitysyhteistyöpolitiikoissa ja -ohjelmissa, - ottaa huomioon Euroopan unionista tehdyn sopimuksen 136 ja 137 artiklan (sosiaaliset määräykset), - ottaa huomioon Euroopan unionista tehdyn sopimuksen 177 artiklan (kehitysyhteistyö), 178 artiklan (yhdenmukaisuus) ja 180 artiklan (yhteistyö), - ottaa huomioon parlamentin STOA-paneelin asiakirjan "Evaluation of agricultural and other technologies fighting against hunger and poverty", - ottaa huomioon Euroopan parlamentin 17. maaliskuuta 1999 järjestämään köyhyyden torjumista Lomén sopimuksen allekirjoittajavaltioissa koskevaan julkiseen kuulemiseen kutsuttujen asiantuntijoiden puheenvuorot, - ottaa huomioon AKT-maiden suurlähetystöjen ja Euroopan unionin jäsenvaltioiden pysyvien edustustojen välityksellä toimitetut kannanotot, - pitää mielessä Lomén sopimuksen uudistamista koskevia neuvotteluja varten laaditut suuntaviivat, joissa köyhyyden poistaminen asetetaan ehdottomasti etusijalle, A. pitää mielessä viime vuosikymmenen kuluessa pidetyissä maailmanlaajuisissa huippukokouksissa annetut julistukset, joissa köyhyys ja sen poistaminen ovat olleet huomion kohteena, ja erityisesti Rion, Kairon ja Kööpenhaminan huippukokoukset, joissa osoitettiin uusi suunta ottamalla huomioon kehityksen taloudelliset, yhteiskunnalliset, ympäristölliset, väestölliset ja poliittiset näkökohdat, B. korostaa mainituissa maailmanlaajuisissa huippukokouksissa vahvistettuja neljää perusperiaatetta eli kestävää kehitystä, päätösvallan antamista, osallistumista ja yhdenvertaisuutta, C. katsoo, että yhteiskunnallista kehitystä koskevan Kööpenhaminan julistuksen sisältämät kymmenen sitoumusta ovat merkki kehityksen yhteiskunnallista ulottuvuutta koskevasta laajasta yhteisymmärryksestä ja nimeävät köyhyyden, työttömyyden ja syrjäytyneisyyden ihmiskunnan kolmeksi suurimmaksi yhteiskunnalliseksi ongelmaksi kuluvalla vuosisadalla, D. pitää mielessä, että 186 valtion päämiehet ja edustajat määrittelivät yhteiskunnallista kehitystä koskevassa maailmanlaajuisessa huippukokouksessa äärimmäisen köyhyyden poistamisen "ihmiskunnan välttämättömäksi eettiseksi, yhteiskunnalliseksi, poliittiseksi ja taloudelliseksi tehtäväksi", E. kiinnittää huomiota yhteiskunnallista kehitystä koskevan maailmanlaajuisen huippukokouksen osanottajien tekemiin sitoumuksiin asettaa päämääriä sekä laatia suunnitelmia ja ohjelmia ja samalla OECD: n jäsenvaltioiden asettamaan kunnianhimoiseen tavoitteeseen puolittaa vuosina 1993 - 2015 äärimmäisessä köyhyydessä elävien ihmisten määrä, F. ottaa huomioon, että joidenkin AKT-valtioiden vaikeudet torjua köyhyyttä johtuvat muun muassa: - sisäisistä tekijöistä, joita ovat: yhteiskunnallisten peruspalvelujen saatavuuden puute (ennen kaikkea koulutus, asunnot ja terveydenhoito); nälkä; ympäristön rappeutuminen (hupenevat resurssit, biodiversiteetti, ilmastonmuutos); sukupuolten välinen epätasa-arvo; kansanvallan ja oikeusvaltion periaatteiden puuttuminen (mekanismit, joilla kasvun tuloksia voitaisiin jakaa edelleen, hallinnolliset väärinkäytökset ja omien taloudellisten ja inhimillisten resurssien hallinnan puuttuminen, lahjonta); ja aseelliset yhteenotot; - ulkoisista tekijöistä, joita ovat: kansainvälinen ilmapiiri (kysynnän suuntauksiin liittyvä tasapainottomuus ja epävarmuus, valuuttakurssien ja korkojen vaihtelu, pääoman saannin vaihtelut pääoma- ja rahoitusmarkkinoilla); teollistuneiden maiden maataloustuotteiden kaupassa noudattamat politiikat; muut kuin tulleihin liittyvät kaupan esteet; perustuotteiden markkinat; ulkomaisen velan aiheuttamat suuret rasitteet kehitykselle; ulkomaisen avun laskusuuntaus ja se, että monissa tapauksissa ulkomaisella avulla ei ole onnistuttu vähentämään köyhyyttä; riittävän poliittisen tahdon puuttuminen pohjoisen valtioissa edistää kehitystä; sekä kansanvaltaisen ja sosiaalisen kehyksen puuttuminen kansainvälisestä talousjärjestelmästä; ja - historialliset tekijät, joita ovat: menneisyys siirtomaana; orjuus; kylmä sota; ja maiden asema supervaltojen välisen konfliktin taistelutantereena, G. korostaa erityisesti sitä, että yleinen AIDS-epidemia ei ole yksinomaan terveysongelma, vaan myös suuri köyhyyttä lisäävä tekijä ja laaja kehitykseen liittyvä kysymys, joka vaikuttaa käytännöllisesti katsoen kaikkiin yhteiskunnan kerroksiin ja merkitsee vakavaa uhkaa kokonaisten sukupolvien ja kansakuntien kehitykselle erityisesti Afrikassa, H. ottaa huomioon köyhyyden poistamiseen tähtäävän toiminnan ja väestön kasvua hillitsevien politiikkojen välisen läheisen yhteyden, I. ottaa huomioon, että nykyisenä aikakautena suuret ylikansalliset yritykset painostavat valtioita purkamaan sääntelyä voidakseen lisätä voittojaan ja että valtioilla on äärimmäisen suuria vaikeuksia toteuttaa kestävään kotimaiseen kehitykseen tähtääviä strategioita, J. ottaa huomioon, että tekijöihin, jotka ovat heikentäneet kehitysmaiden mahdollisuuksia päästä kehittymään muista riippumatta, kuuluu riippuvaisuus pohjoisen valtioista, ostovoiman romahtaminen, velkataakan kasvu, kauppaehtojen heikkeneminen ja tuettu vienti EU: sta, K. ottaa huomioon, että AKT-valtioilla on kansallisista voimavaroista koostuvat rikkaudet, jotka oikein käytettynä ilman muuta lievittäisivät köyhyyttä, L. ottaa huomioon, että yksi syy, jonka vuoksi perustarpeiden tyydyttämisen ja miesten ja naisten ihmisarvoisen elämän mahdollistavat välttämättömät tavarat ja palvelut eivät ole ihmisten ulottuvilla, on perus- ja ammattikoulutuksen, terveydenhoidon, juomaveden, viemärijärjestelmien, julkisen liikenteen, energian, tietoliikenteen ja muiden sellaisten palvelujen kalleus, koska ne maksavat lähes poikkeuksetta yhtä paljon kuin teollistuneissa maissa, M. ottaa huomioon, että globalisaation aikakaudella teollistuneiden maiden ja kehitysmaiden suhteissa on tapahtunut suuria ja ajoittain hälyttäviä muutoksia, N. ottaa huomioon, että tasainen väestönkasvu, maataloustuotteista saatavien tuottojen muuttumattomuus ja luonnonvarojen väheneminen ovat 1980-luvun lopulta alkaen saattaneet kehitysmaat haavoittuvaan asemaan, O. pitää mielessä AKT-valtioiden niiden kansalaisten suuren määrän, jotka saavat surmansa pyrkiessään pakenemaan kehittyneisiin maihin köyhyydestä päästäkseen; on erityisen järkyttynyt viimeaikaisista uutisista, joiden mukaan kaksi guinealaista lasta oli paleltunut kuoliaaksi lentokoneen laskutelinetilassa pyrkiessään salamatkustajina "vauraaseen ja sivistyneeseen Eurooppaan" pyytämään apua Afrikalle, P. ottaa huomioon Yhdistyneiden Kansakuntien pääsihteerin huomautukset, joissa hän totesi, että jos Afrikalle osoitettaisiin yhtä suurta huomiota kuin Kosovolle, monet sen ongelmista olisivat ratkeamassa, Q. ottaa huomioon, että velkaantuneet maat maksavat rikkaille maille takaisin viisi kertaa enemmän kuin ne itse saavat kehitykseen tarvitsemiaan resursseja; ottaa huomioon, että orjuuden ajoista lähtien AKT-valtiot ovat edistäneet taloudellista kehitystä maailman muilla alueilla resursseilla, joita ei ole hyödynnetty niiden omiin tarpeisiin vaan halpoina raaka-aineina, R. ottaa huomioon, että tilintarkastustuomioistuimen ilmaiseman kannan mukaan Euroopan unionin rakenneuudistusohjelmissa ei ole otettu riittävästi huomioon köyhimpiä ryhmiä ja että terveyteen ja koulutukseen käytetyt varat ovat hyödyttäneet kaupunkien väestöjä, joiden taloudelliset olosuhteet ovat terveemmällä pohjalla, S. ottaa huomioon, että länsimaiden kulutustottumukset eivät missään tapauksessa edusta jäljittelemisen arvoista kehitysmallia; ottaa huomioon, että teollistuneiden maiden tulisi itse tarkistaa näitä tottumuksiaan, jos ne haluavat säilyttää maapallon luonnonvarat vahingoittumattomina; ottaa huomioon, että tämä kulutukseen perustuva pitää virheellisesti köyhyyttä "alikulutuksen" seurauksena, T. ottaa huomioon, että pienillä yrityksillä ja mikroyrityksillä on erittäin suuri merkitys köyhimpien maiden talouksissa, koska kehitysmaiden ansiotyötä tekevän väestön pienipalkkaisimmasta osasta yli 60 prosenttia työskentelee tällä sektorilla, U. ottaa huomioon, että mikroyrityksille on usein ominaista innovatiivisuus, mutta katsoo, että niiden tuottavuus henkeä kohti jää hyvin alhaiseksi, koska niiltä puuttuu pääomaa, osaamista, peruskoulutusta, tekniikkaa ja rahoitusta, ja katsoo, että tätä alhaista tuottavuutta voidaan pitää yhtenä köyhyyden pääasiallisista syistä, V. on vakuuttunut siitä, että rikkaimpien maiden tulevien sukupolvien tulevaisuus on erottamattomasti sidoksissa kolmannen maailman kehitykseen, W. on vakuuttunut siitä, että Lomén sopimusta mahdollisesti seuraavan sopimuksen onnistuminen riippuu siitä, asetetaanko siinä kehitystoimenpiteitä suunniteltaessa ihmiset keskeiseen asemaan ja varmistetaanko siinä, että köyhimmät väestöryhmät ovat avun ensisijaisia vastaanottajia, X. ottaa huomioon, että maailman väestömäärä on kohonnut kuuteen miljardiin, Köyhyyden laajuudesta ja kansainvälisestä kehitysyhteistyöstä 1. toteaa kauhistuneena, että yli 1,3 tuhatta miljoonaa ihmistä elää nykyisin äärimmäisessä köyhyydessä ja että vaikka tämä määrä on vähentynyt 3,5 prosenttia vuodesta 1987, köyhien kokonaismäärä maailmassa kasvaa ja on lisääntynyt viime vuosikymmenen aikana 75 miljoonalla; 2. pitää pöyristyttävänä sitä, että rikkaimmalla 20 prosentilla maailman väestöstä on hallussaan 85 prosenttia koko maailman varallisuudesta, kun taas köyhimmällä 20 prosentilla on siitä vain 1,4 prosenttia, ja katsoo, että varallisuuden oikeudenmukaisen uudelleen jakamisen tulisi kuulua köyhyyden torjumiseksi toteutettaviin toimiin; 3. toteaa, että eriarvoisuus on rakenteellinen piirre ajassamme, että sääntelemätön globalisaatio on pahentanut kansakuntien välistä ja niiden sisäistä eriarvoisuutta ja että Aasian talouskriisin vuoksi köyhien ihmisten määrää on lisääntynyt jyrkästi ja sen kerrannaisvaikutukset ovat tuntuneet Venäjällä ja Latinalaisessa Amerikassa; 4. julistaa, että monien Afrikan talouksien on havaittu olevan köyhyysloukussa, josta vapautumaan pyrkiessään ne vajoavat yhä syvemmälle köyhyyteen; 5. on siksi sitä mieltä, että toimintaa köyhyyden torjumiseksi olisi käytettävä yhteiskunnallisen ja poliittisen muutoksen välineenä sekä keinona edistää kasvua ja kehitystä; 6. korostaa, että toiminta köyhyyden torjumiseksi ei merkitse yhteistyötä yksinomaan köyhimpien kansakuntien kanssa, koska suhteellisen vauraissa maissa, Euroopan unionin jäsenvaltiot mukaan lukien, on usein äärimmäisen köyhiä väestönosia, joihin on syytä soveltaa äärimmäisen köyhyyden poistamiseen tähtääviä politiikkoja; 7. katsoo, että köyhyys johtuu monenlaisista eri tekijöistä, mukaan lukien useimpien ihmisten liian alhaiset tai olemattomat tulot, kasvava velkataakka, rakenneuudistusohjelmat ja maailmankaupan hallitsematon vapauttaminen, ja että siksi olisi puututtava pikemminkin köyhyyden rakenteellisiin syihin eikä niiden seurauksiin; 8. katsoo, että köyhyys on ihmisoikeuksiin kohdistuva loukkaus; 9. vahvistaa, että kunkin maan taloudellisista olosuhteista riippumatta puutteenalaisuuden tai äärimmäisen köyhyyden poistamisessa on noudatettava kaikissa maissa samaa lähestymistapaa ja tämän lähestymistavan olisi perustuttava asennemuutokseen sekä puutteenalaisuuteen suhtautumisessa että asioiden tärkeysjärjestykseen asettamisessa; 10. vetoaa AKT-valtioihin, jotta nämä toimisivat yhdessä Euroopan unionin kanssa kehittääkseen tarkoituksenmukaisia strategioita, joiden avulla on mahdollista arvioida uudelta pohjalta peruspalveluiden tarjoamista (yleissivistävä koulutus, ammatillinen koulutus, terveydenhoito, juomavesi, viemärijärjestelmät, julkinen liikenne, energia, tietoliikenne jne.), jotta kyseisiä palveluita voitaisiin tarjota, mikäli mahdollista, kaikille ihmisille ja edulliseen hintaan; 11. katsoo siksi, että tukea olisi annettava sellaisten tuotanto- ja palveluntarjoamistekniikkojen luomiseksi, jotka on suunniteltu vastaamaan paikallisia ja alueellisia olosuhteita ja että samanaikaisesti olisi edistettävä paikallisesti sovellettavia vaihtoehtoisia tekniikkoja terveydenhoidon, viemärijärjestelmien, juomaveden jakelun, asuntojen rakentamisen sekä energian ja kuljetusten alalla; 12. liittyy YK: n levottomuudenilmaukseen järkyttävästä tiedosta, jonka mukaan 21 maailman vaurainta ja kehittyneintä maata on vuodesta 1992 alkaen supistanut kolmannelle maailmalle myöntämänsä avun määrää 24 prosentilla, ja tämä on tapahtunut aikana, jona rikkaiden maiden talous on jatkuvasti kasvanut, mutta teollistuneiden valtioiden kehitysapu on saavuttanut pohjalukeman 0,22 prosenttia niiden yhteenlasketusta BKT: sta, mikä on kaukana Yhdistyneiden Kansakuntien suosittelemasta 0,7 prosentin tavoitteesta; 13. vetoaa erityisesti Euroopan unionin ministerineuvostoon, jotta se jatkaisi ja tehostaisi pyrkimyksiään kehitysavun kohdistamiseksi vähiten kehittyneisiin maihin; kasvattaisi käytettävissä olevan määrän mahdollisimman suureksi; ja asettaisi köyhyyden poistamisen etusijalle taloudellisiin sidoksiin nähden tehdessään kehitysapua koskevia päätöksiä Euroopan unionin ja jäsenvaltioiden tasolla; Yhteiskunnallisesta ja inhimillisestä kehityksestä 14. uskoo, että yksilö on kehityksen polttopisteessä ja että tavoitteena tulisi olla kaikkien ihmisten mahdollisuuksien lisääminen, mikä tekisi kehityksestä tasapuolisemman, demokraattisemman ja laaja-alaisemman; 15. tuomitsee EU: n jäsenvaltioiden ehdotuksen, että köyhimmille maille tarkoitettuja yhteisön budjettivaroja olisi ohjattava Kosovossa tapahtuvaan avustus- ja jälleenrakennustoimintaan; 16. on yhtä mieltä käsityksestä, jonka mukaan inhimillinen köyhyys merkitsee sellaisten perusmahdollisuuksien ja -odotusten kieltämistä, jotka ovat kaiken inhimillisen kehityksen lähtökohta ja joita ovat pitkä, terve ja tyydyttävä elämä sekä kohtalainen elintaso, vapaus, ihmisarvo, itsekunnioitus ja muiden huomioon ottaminen; 17. uskoo, että inhimillinen köyhyys syntyy tiettyjen yhteiskunnallisten, poliittisten ja taloudellisten eriarvoisuustekijöiden yhdistyessä ja että yksi suurimmista eriarvoisuustekijöistä on sukupuolten eriarvoisuus; 18. katsoo, että mitä pahempaa naisten syrjintä on, sitä laajemmalle köyhyys leviää; vahvistaa, että sukupuolten yhdenvertaisuudella on oltava suuri merkitys köyhyyden torjuntastrategioissa ja että naisten oikeuksien vahvistaminen on siksi monissa maissa välttämätön vaatimus; 19. toteaa painokkaasti, että kaikki köyhyyden poistamiseen tähtäävät pyrkimykset riippuvat varallisuuden oikeudenmukaisesta jakamisesta uudelleen ja sukupuolten eriarvoisuuden poistamisesta kaikilla tasoilla sekä ikääntyneiden syrjinnän poistamisesta, joihin köyhyys kohdistuu erityisen ankarana; 20. katsoo, että ikääntyneiden henkilöiden köyhyyden torjunnan olisi kuuluttava erillisenä osana köyhyyden vastaisen taistelun strategioihin, koska köyhyys tällaisten ihmisten keskuudessa on muuttumassa kasvavaksi ongelmaksi monissa maissa, joissa elinajanodote on kasvussa; 21. katsoo, että väestönkasvun rajoittamispolitiikat ovat tärkeä osa toimintaa köyhyyden poistamiseksi; 22. korostaa, että koulutus kuuluu tärkeimpiin aseisiin köyhyyden vastaisessa taistelussa; kiinnittää tämän vuoksi huomiota siihen tosiseikkaan, että kansainvälisen kehitysavun antajat, Euroopan yhteisö ja sen jäsenvaltiot mukaan lukien, ovat sitoutuneet lisäämään kehitysmaissa annettavaa koulutusta - ja erityisesti peruskoulutusta - varten tarkoitettujen varojen määrää ja tukemaan koulutuksen uudistamista; 23. kehottaa sisällyttämään yleissopimusta seuraavaan sopimukseen nimenomaisen maininnan sijoittamisesta laadukkaaseen, asianmukaiseen koulutukseen seuraavan tekstin muodossa: Yhteistyöllä on tuettava ATK-valtioiden pyrkimyksiä: a) taata kansalaisyhteiskunnan monenlaisten järjestöjen osallistuminen koulutusalan suunnitteluun, seurantaan ja arviointiin; b) lisätä taloudellista sitoutumista peruskoulutukseen pyrkien yhteiskunnallista kehitystä koskevassa maailmanlaajuisessa huippukokouksessa vuonna 1995 hyväksyttyyn tavoitteeseen osoittaa 20 prosenttia avusta yhteiskunnallisiin peruspalveluihin. Lisätä epävirallisille koulutusohjelmille myönnettävää tukea ja sitoutua erityisesti parantamaan naisten ja tyttöjen pääsyä koulutukseen; c) luoda johdonmukainen strategia ensiasteen koulutuksen takaamiseksi kaikille vuoteen 2015 mennessä toimimalla läheisessä yhteistyössä muiden rahoittajien ja kansalaisyhteiskunnan kanssa; d) koordinoida rahoittajien toimintaa alakohtaisiin suunnitelmiin liittyvässä toiminnassa niin, että ne tukevat ja täydentävät AKT: n pyrkimyksiä koulutuksen alalla; 24. pitää myönteisenä tähän liittyvää Euroopan parlamentin puhemies Fontainen lausuntoa, jossa hän toisti Eurooppaan matkalla olleen lentokoneen laskutelinetilassa kuolleiden guinealaisten lasten vetoomukset ja lausui, että meidän on kyettävä vastaamaan tähän dramaattiseen pyyntöön sisällyttämällä yhteistyöpolitiikkaamme koulutuksellinen ja kulttuurinen ulottuvuus, joka siitä puuttuu; 25. viittaa tutkimusta, korkeakoulutusta ja ammattikoulutusta harjoittavien nykyaikaisten, keskitetysti toimivien alueellisen tason elinten perustamisesta koituviin etuihin sekä tarpeeseen omaksua alueellinen eikä kansallinen lähestymistapa seuraavilla aloilla: - lääketieteellinen tutkimus ja tarttuvien tautien hoito, - uhanalaisten eläin- ja kasvilajien suojelu, - toimenpiteet kuivuuden ja aavikoitumisen torjumiseksi, - ohjelmat, joiden tavoitteena on uudelleen metsittäminen ja paikallisten luonnonvarojen suojelu, ja - energiantuotanto, erityishuomion kiinnittyessä vesivoimaan; 26. korostaa hajautettujen kansanterveysohjelmien perustamisen tärkeyttä köyhyyden torjunnassa; 27. panee merkille jokin aika sitten Lusakassa järjestetyn aidsia Afrikassa koskevan 11. kansainvälisen konferenssin tulokset; panee kauhistuneena merkille, että lähes 95 prosenttia HIV-tartunnan saaneista asuu köyhissä maissa ja että epidemian uhreiksi jää kyseisten maiden nuoria, aktiivisia ja usein hyvin koulutettuja kansalaisia; kehottaa järjestämään laajoja tiedotuskampanjoita ja korostamaan valistuksessa tartunnan ehkäisyä, jotta ihmiset muuttaisivat tapojaan, sekä tarjoamaan lääkinnällistä hoitoa; 28. korostaa kuitenkin, että ennaltaehkäisyä ja hoitoon pääsyä sekä tartunnan saaneista huolehtimista on edistettävä samanaikaisesti ottaen huomioon, että ennaltaehkäisy voi olla tehokasta vain, jos tartunnan saaneille annetaan mahdollisuus saada riittävästi lääkehoitoa; 29. kehottaa siksi kansainvälistä yhteisöä ja erityisesti EU: ta lisäämään voimakkaasti ponnistuksiaan ja voimavarojaan, jotta ne voisivat vastata kasvaviin haasteisiin ja inhimillistä kehitystä koskevaan kriisiin, jonka maailmanlaajuinen AIDS-epidemia on aiheuttanut, osana köyhyyden torjuntaa; ja korostaa tarvetta muuttaa sekä rahoittajien että paikallishallintojen asenteita - niiden tulisi osoittaa suurempaa avoimuutta toimissaan tämän kysymyksen hoitamiseksi ja asettaa AIDS: in torjunta etusijalle kehityspolitiikoissaan; 30. vetoaa WTO: hon, jotta se varmistaisi AKT-valtioiden kyvyn tuottaa tarvittavat lääkkeet tai hankkia niitä omakustannushintaan; 31. vetoaa neuvostoon ja komissioon, jotta nämä mahdollistaisivat tehokkaan ja edullisen sairaanhoidon saatavuuden tätä tautia sairastaville; 32. kehottaa Euroopan unionin jäsenvaltioita ja AKT-valtioita osoittamaan talousarvioissaan määrärahat terveydenhoitoon ja ensiasteen koulutukseen yhteiskunnallista kehitystä koskevassa maailmanlaajuisessa huippukokouksessa laaditun "20/20"-aloitteen ehtojen mukaisesti; Talouksista ja kaupasta 33. vahvistaa, että kehitys ei ole yhtä kuin menestyksekäs taloudellinen toiminta ja että talouskasvu on tarpeellinen mutta ei riittävä köyhyyden lieventämisen edellytys; siksi on kehitettävä yhteistyömuotoja, jotka vaikuttavat köyhyyden syihin kaikkialla, missä sitä esiintyy ja kaikissa sen ilmenemismuodoissa; 34. uskoo, että kaupan vapauttaminen, makrotaloudellinen tehokkuus ja oikeudenmukaiset hinnat eivät riitä varmistamaan, että markkinat ovat ihmisten palveluksessa eikä päinvastoin, ja että sääntely, oikeudenmukainen kilpailu, avoimuus ja vastuullisuus ovat myös ratkaisevia tekijöitä; 35. katsoo, että yksittäisten maiden talouksien sisäisen kysynnän kasvu voidaan saavuttaa vahvistamalla sisämarkkinoita ja muistuttaa tässä yhteydessä synergioiden luomisen tärkeydestä paikallisten, alueellisten ja kansallisten markkinoiden kesken; 36. korostaa, että valtion, markkinoiden ja kansalaisyhteiskunnan ei pitäisi tavoitella vastakkaisia päämääriä tai toistensa syrjäyttämistä, vaan niiden tulisi pyrkiä takaamaan yhteisymmärryksessä avoin, tehokas ja syrjimätön järjestelmä; katsoo, että valtioiden tulisi kestävän kehityksen saavuttamiseksi laatia kehys ja rajat, joita noudattaen markkinoiden on määrä toimia; 37. korostaa tarvetta luoda vauraiden maiden kesken selvä yhteisymmärrys siitä, että köyhien kansakuntien tilanne ei parane, jos ne jatkavat terveydenhuolto- ja koulutusbudjetteihinsa nähden nelinkertaisten velanhoitokulujen maksamista, ja kyseisten maiden tarvetta ottaa tämä seikka huomioon poliittisissa päätöksissään; 38. pitää myönteisenä neuvoston asennoitumista hankkeeseen nopeuttaa köyhimpien kansakuntien velanhuojennusjärjestelyjä liittämällä ne läheisesti köyhyyden torjuntastrategiaan; 39. kehottaa Euroopan unionia ja sen jäsenvaltioita asettamaan tähän liittyviä kunnianhimoisia tavoitteita, jotka koskevat anteeksiannettavien velkojen määrää, ja tekemään kaikkensa nopeuttaakseen ja parantaakseen raskaasti velkaantuneiden köyhien maiden auttamiseksi tehdyn aloitteen toteuttamista, aloitteen, joka ei ole riittävä täyttämään tarkoitustaan ja joka sisältää ankaria ehtoja; 40. vetoaa kahdenvälisten ja monenvälisten velkojien vastuuntuntoon, jotta nämä luopuisivat jäljellä olevien velkojen perimisestä tai alentaisivat niitä huomattavasti; 41. kehottaa vuoteen 2001 mennessä kokonaan luopumaan vakavasti velkaantuneiden AKT-maiden velkojen perimisestä; 42. toteaa huolestuneena, että käyttämättömien EKR: n varojen osoittamista rahoittamaan EU: n yhden miljardin euron osuutta HIPC-aloitteesta on ehdotettu - erityisesti siksi, että asiassa ei ole kuultu AKT-valtioiden hallituksia; 43. korostaa rakenneuudistukseen liittyvien politiikkojen köyhimpiin maihin kohdistuvan yhteiskunnallisen ja taloudellisen vaikutuksen vakavuutta, erityisesti asia koskee AKT-valtioita; kehottaa uudistamaan rakenneuudistuspolitiikat perusteellisesti niin, että niissä otetaan huomioon kehityksen sosiaalinen ulottuvuus; ja pitää erityisen tärkeänä huolehtia siitä, että kehitysmaat suunnittelevat itse taloutensa uudistukset ottaen huomioon kansojensa tarpeet ja äärimmäisen köyhyyden torjunnan; 44. korostaa, että köyhimmille valtioille olisi annettava mahdollisuus osallistua tasavertaisesti kansainvälisiin rahoitusta ja kauppaa käsitteleviin instituutioihin, että IMF: n ja Maailmanpankin "painotettu äänestysjärjestelmä" olisi uudistettava ja että olisi pohdittava mahdollisuuden antamista köyhimmille maille vaikuttaa WTO: n omaksumaan yleiseen lähestymistapaan; toivoo lisäksi, että kyseiset kansainväliset rahoitusta ja kauppaa käsittelevät järjestöt ja instituutiot työskentelisivät sellaisten välineiden luomiseksi, jotka soveltuvat tuotannollisen toiminnan rahoittamiseen köyhillä alueilla - mikrolainojen lisäksi tarvetta on mikroluokan riskipääomasta, mikrorahoituksen suunnittelusta ja mikroneuvonnasta; 45. kehottaa komissiota ja neuvostoa osoittamaan kehitysmaille solidaarisuutta WTO: n sääntöjen uudistamiseksi niin, että ne mahdollistavat kyseisille maille oman kehityksensä hallinnan; 46. kiinnittää huomiota vakaviin seurauksiin, joita rahoitusalan keinottelulla on kansainväliseen vakauteen ja turvallisuuteen erityisesti AKT-valtioissa; kiinnittää huomiota kiireelliseen tarpeeseen säännellä tällaista keinottelutoimintaa; 47. kehottaa komissiota harkitsemaan tähän liittyen mahdollisuuksia ottaa käyttöön niin kutsuttu Tobin-vero; 48. tuomitsee monenkeskisen investointisopimuksen (MAI-sopimuksen) yhteydessä tehdyn yrityksen taata pääomamarkkinoiden lopullinen vapauttaminen, joka olisi poistanut kehitysmailta ja erityisesti AKT-valtioilta mahdollisuuden päättää omien resurssiensa käytöstä ja valvoa omia talouksiaan; katsoo, että instituution, jossa tällaisesta sopimuksesta neuvotellaan, ei pitäisi missään tapauksessa olla OECD, koska se edustaa vain teollistuneita valtioita; 49. huomauttaa, että rahoituspalvelut eivät ole köyhien ihmisten eivätkä naisien ulottuvilla; vetoaa hallituksiin ja avun rahoittajiin, jotta nämä ottaisivat esimerkkiä menestyksekkäistä ohjelmista, joita joissakin kehitysmaissa on toteutettu, ja loisivat uusia mikroluototusvälineitä, joiden tavoitteena on laajentaa luotonsaanti- ja säästämismahdollisuuksia erityisesti maaseuduilla; 50. suosittelee erityisesti avun antamista mikroyrityksille, jotta nämä voisivat parantaa antamiaan palveluja, ja tätä tarkoitusta varten olisi käynnistettävä alakohtaisia ohjelmia ammattikoulutuksen ja käytännön johtamistaidon edistämiseksi; 51. palauttaa mieliin tukensa toimenpiteille kansalaistalouden edistämiseksi erityisesti kaupunkien laajoilla slummialueilla ottaen huomioon, että nopea kaupungistuminen aiheuttaa tietyissä AKT-valtioissa poliittista ja yhteiskunnallista kuohuntaa; 52. toteaa, että pitkälle luonnonvaroista riippuvaiset tuotantoprosessit saavat tuettuja raaka-aineita, joista muita heikommassa asemassa oleviin ryhmiin kuuluva suuri ihmismäärä saa elantonsa, ja että näiden teollisuuden raaka-aineiden kysyntä perustuu yksinomaan markkinavoimiin eikä yhteiskunnallisiin ja ympäristöllisiin päätöksiin; 53. ilmaisee tukensa oikeudenmukaiselle ja solidaarisuuteen perustuvalle kaupalle, joka on AKT: n ja EU: n välisissä suhteissa noudatettava perusteltu käytäntö; 54. suosittelee avoimemman ja yksikertaisemman lähestymistavan noudattamista alkuperäsääntöjen suhteen, jotka ovat haitanneet merkittävästi AKT: n kauppaa sekä alueellisella että kansainvälisellä tasolla; 55. pitää kaupan vapauttamista uhkana yhteisön köyhimpien ravinnonsaannin turvaamiselle, ellei siihen sidota maataloustukien purkamista varten suunniteltuja ehtoja, jotka takaavat vapaan pääsyn markkinoille ja poistavat rikkaissa maissa maksettavat vientituet; puolustaa kehitysmaiden kansojen ja hallitusten perusoikeutta pyrkiä omavaraisuuteen ruoan suhteen ulkoisista paineista huolimatta; 56. korostaa sitä, että vaikka AKT-valtioiden kitkaton yhdentyminen maailmanmarkkinoiden kanssa on yksi kyseisten maiden kehittymisen ehdoista, yhdentymisen vaikutukset eivät saa olla liian häiritseviä, ja siksi kehityksen on annettava edetä lähtien maiden sisältä ja niille on myönnettävä vähintään 10 vuoden siirtymäaika ennen WTO: n sääntöjen täydellistä voimaantuloa; Poliittisesta ulottuvuudesta 57. uskoo, että vaikka demokratia ei ole taloudellisen edistyksen seuraus, poliittinen diktatuuri ja taloudellinen diktatuuri johtavat usein köyhyyteen; 58. vahvistaa olevansa vakuuttunut siitä, että kehitys ja demokraattiset prosessit sekä poliittisten, yhteiskunnallisten ja taloudellisten rakenteiden kansanvaltaistaminen liittyvät erottamattomasti toisiinsa ja että koko väestön osallistumisella kehitysprosessiin on samoin ratkaisevan tärkeä osa; 59. vahvistaa, että kansainvälisen rikostuomioistuimen perustaminen pikaisesti on tärkeää, sekä arvostaa ja pitää myönteisenä Senegalin, Trinidadin ja Tobagon ja Italian ensimmäisinä antamaa esimerkkiä näiden saatettua jo päätökseen kansainvälisen rikostuomioistuimen ohjesäännön ratifioinnin, vetoaa kaikkiin Lomén sopimuksen allekirjoittajavaltioihin, että ne allekirjoittaisivat ja ratifioisivat kansainvälisen rikostuomioistuimen ohjesäännön vuoden 2000 loppuun mennessä; 60. katsoo, että kehitysmaiden sotilasmenojen supistaminen voisi tuottaa kehityksen ja turvallisuuden kannalta todellisia etuja antamalla AKT-valtioille mahdollisuuden lisätä terveydenhuoltoon, koulutukseen, juomaveden toimittamiseen ja muihin yhteiskunnan peruspalveluihin osoitettuja määrärahoja ja tehdä näin investointeja, jotka vahvistaisivat yhteiskunnan vakautta ja vähentäisivät selkkausten riskiä; 61. kehottaa Euroopan unionia hyväksymään yhteisen kannan, jossa kielletään aseiden vienti kehitysmaihin ja erityisesti AKT-valtioihin, joissa ilmenee jo selkkauksia, selkkausten uhkaa tai vakavaa jännitystä - myönteisenä toimenpiteenä, joka tukee rauhallisen ja kansanvaltaisen ratkaisun löytämistä siviilien ja armeijojen konflikteihin ja joka vähentää tarpeetonta velkaantumista asehankintojen vuoksi; 62. uskoo, että aseelliset selkkaukset, taloudellinen eriarvoisuus, yhteiskunnallinen epäoikeudenmukaisuus, demokraattisen osallistumisen puuttuminen, ympäristön rappeutuminen, ihmisoikeuksien loukkaukset ja valtioiden ristiriitaiset edut kuuluvat tekijöihin, jotka lisäävät köyhyyttä, ja että kaikkiin näihin tekijöihin olisi puututtava köyhyyden torjumiseksi; 63. uskoo, että ennen kuin kehitykseen liittyvä toiminta voidaan aloittaa, miinat on raivattava niistä valtioista, joita tämä ongelma koskee; vetoaa Euroopan unioniin ja AKT-valtioihin henkilömiinojen kieltämistä koskevan Ottawan sopimuksen allekirjoittamiseksi ja ratifioimiseksi; 64. muistuttaa, että yhteisymmärrys on saavutettu periaatteesta, jonka mukaan on parempi ehkäistä konflikteja kuin vain käsitellä niitä, ja että tätä tarkoitusta varten on kehitettävä asianmukaisia välineitä, kuten alueellisia jännitteidenseurantakeskuksia ja pysyviä välitysrakenteita; 65. kiinnittää huomiota siihen, että koko maailmassa on nykyisin yli 30 miljoonaa pakolaista ja että he kuuluvat maapallon köyhimpiin ihmisiin; 66. katsoo, että etusijalle on asetettava tarve varmistaa pakolaisten ja pakkosiirtolaisina olevien ihmisten pääsy erityisiin koulutusohjelmiin, mikä on ensisijaisena toteutettava tehtävä kyseisten ihmisten köyhyyden lievittämiseksi; 67. julistaa, että köyhyys on yksi huumekaupan syy monissa kehitysmaissa ja että näin ollen sen poistaminen edistää huumekaupan torjumista; 68. tuomitsee naisten perusoikeuksien loukkaukset heidän kärsiessään syrjäytymisestä erityisesti köyhimmissä maissa; vetoaa komissioon ja AKT-valtioihin, että ne käynnistäisivät yhteistyöohjelmia, joissa huomio kiinnitetään sukupuoleen liittyviin kysymyksiin tavoitteena edistää naisten ihmisarvoa ja luopua heidän oikeuksiensa loukkaamisista kuten sukuelinten silpomiskäytännöstä; 69. julistaa, että menestyksellinen toiminta köyhyyden torjumiseksi Afrikan maaseutualueilla edellyttää sellaisten poliittisten ja taloudellisten toimenpiteiden hyväksymistä, joilla maanomistusjärjestelmä otetaan käyttöön ja maata jaetaan ihmisille; Kestävästä kehityksestä, tieteellisestä tutkimuksesta ja köyhyydestä 70. pitää välttämättömänä, että maapallon tilaa koskevassa huippukokouksessa hyväksyttyjen kestävää kehitystä koskevien periaatteiden ja sitoumusten mukaisesti ympäristönsuojelun pitää olla asia, joka otetaan huomioon yhteistyöpolitiikkojen kaikissa vaiheissa niiden alusta aina toteuttamiseen saakka, erityisesti ruoan ja puhtaan veden saatavuuden varmistamisen sekä hygieniaongelmien ratkaisemisen osalta; 71. vahvistaa olevansa vakaasti sitä mieltä, että ympäristön rappeutuminen aiheuttaa suhteettomia seurauksia yhteiskunnan köyhimmille; uskoo sen vuoksi, että tätä alaa koskevan tutkimuksen on oltava osa laajempaa kehystä, joka liittää köyhyyden poistamisen hyvään hallintoon ja oikeudenmukaisiin olosuhteisiin; 72. kehottaa kansainvälistä yhteisöä ja AKT-valtioita kiinnittämään enemmän huomiota köyhyyden ja ympäristön välisiin vuorovaikutussuhteisiin, erityisesti maaseudun köyhien ihmisten suureen riippuvuuteen perusluonnonvaroistaan ja tutkimaan Intiassa ja tietyissä Afrikan maissa saatujen kokemusten pohjalta mahdollisuuksia lievittää köyhyyttä investoimalla metsitysohjelmiin, maaperän suojeluun, vesihuoltoon ja muihin vastaaviin kohteisiin; 73. korostaa tarvetta luoda veden käyttöä ja jakelua koskevat maailmanlaajuisesti noudatettavat perusperiaatteet; kehottaa kunnioittamaan ihmisoikeuksia vesivarojen kehittämisessä ja jakamisessa; 74. uskoo, että tieteellisessä tutkimuksessa olisi kiinnitettävä huomio ihmisten perustarpeisiin ja korostettava kestävän kehityksen ja ympäristön merkitystä maailman tiedekonferenssissa Budapestissa 1. heinäkuuta 1999 hyväksytyn julistuksen ja toimintasuunnitelman mukaisesti; 75. suosittelee sen vuoksi, että vähiten kehittyneissä maissa vähintään 0,4 prosenttia BKT: sta varattaisiin tutkimusta, erityisesti perustutkimusta varten; 76. toteaa, että maailmassa on kokonaisia alueita, joilla sen paremmin valtio kuin teollisuuskaan eivät harjoita käytännöllisesti katsoen lainkaan tutkimustoimintaa, ja että kansainvälisellä areenalla on kokonaisuudessaan vallitsevana pohjoisista valtioista peräisin olevien suurten monikansallisten yritysten vallan lisääntyminen, yritysten, jotka eivät pidä ensisijaisina eteläisille valtioille elintärkeitä näkökohtia; kehottaa osoittamaan pohjoisen ja etelän välistä solidaarisuutta myös tällä alalla ja korostaa erityisesti tarvetta tutkia yksityisen ja julkisen sektorin välisen yhteistyön uusia mahdollisuuksia malarian leviämisen hillitsemiseksi malariaa koskeva tutkimus mukaan lukien, ottaen huomioon tämän sairauden tuhoisat vaikutukset köyhien ihmisten terveyteen; 77. vetoaa Euroopan unioniin sellaisen AKT: n ja EU: n välisen tutkimusyhteistyöpolitiikan kehittämiseksi, joka mahdollistaa AKT-valtioille osallistumisen tietoyhteiskuntahankkeeseen ja maailmanlaajuisten tietoliikenneverkkojen rakentamisen kyseisiin maihin; 78. korostaa, että maataloustuotannon lisääminen on monien maiden kehittymiselle ensiarvoisen tärkeää; suosittelee siksi, että maataloustutkimus keskittyisi teknologiaan, joka voi hyödyttää köyhiä maanviljelijöitä; 79. painottaa perinteisen osaamisen tärkeyttä ja sen sovelluksia sekä niiden laaja-alaista hyödyntämistä ottaen huomioon, että sovellukset edistävät usein kestävää kehitystä; kiinnittää siksi huomiota erityisesti naisille suunnattujen maaseudun kehittämisohjelmien ja mikrohankkeiden edistämistarpeeseen ja riittävän rahoituksen sekä asianmukaisen korvauksen takaamiseen niiden markkinoinnista; 80. painottaa tässä yhteydessä köyhyyden poistamiseksi tarvetta tukea sellaista tutkimusta, joka kohdistuu ajanmukaisiin ja silti helppokäyttöisiin (pääasiassa köyhyyden torjumiseen tähtääviin) tekniikkoihin, ja kyseisten tekniikkojen käyttöä hygienian, vesi- ja jätehuollon, pienimuotoisten kastelujärjestelmien ja paikallisten lääkinnällisten resurssien alalla; 81. ehdottaa, että uuteen Lomén sopimukseen sisällytettäisiin biodivesiteettiä koskevan yleissopimuksen 8.J artiklan periaatteiden mukaiset määräykset alkuperäis- ja paikallisyhteisöjen tietämyksen, innovaatioiden ja käytäntöjen sekä niiden henkisen omaisuuden säilyttämisestä, mukaan lukien kyseisten yhteisöjen hyväksyntä näiden resurssien mahdolliselle käytölle, siihen osallistuminen sekä oikeudenmukaisen osuuden saanti siitä koituvista eduista; 82. kehottaa laatimaan ohjelman teknologian siirtämiseksi AKT-maille epäkaupallisella tavalla liittyen koulutusohjelmiin, jotka vastaavat todellisia tarpeita ja ovat kestävän kehityksen periaatteiden mukaisia; Köyhyydestä ottaen huomioon AKT: n ja EU: n tulevat suhteet 83. varoittaa hallituksia, jotka ovat päättäneet poistaa köyhyyden, tarpeesta ottaa huomioon sekä julkisten menojen määrä että niiden jakautuminen, noudattaa oikeudenmukaista verotuspolitiikkaa ja harkita sopivimpia keinoja käyttää resurssejaan tarvittavan poliittisen, taloudellisen ja yhteiskunnallisen ilmapiirin edistämiseksi, jonka avulla ihmisten on mahdollista päästä irti köyhyydestä; 84. väittää kuitenkin, että köyhyyden poistaminen ei voi riippua yksinomaan keskushallitusten toimenpiteistä, vaan edellyttää paikallisten ja alueellisten viranomaisten aktiivista osallistumista kansalaisyhteiskunnan organisaatioiden ja yksityisen sektorin käytännön tehtävä mukaan lukien; tämä edellyttää laajempaa hajautettua yhteistyötä; 85. vetoaa komissioon avustusvälineiden käytön laajentamiseksi yksityissektorille, jotta se voisi osallistua terveyspalvelujen tarjoamiseen paikallisella tasolla AKT-valtioiden köyhillä alueilla; 86. toteaa, ettei köyhyys ole irrallinen asia eikä yhteiskunnallinen ongelma, jota tulisi käsitellä muiden vastaavien ongelmien ohella, ja että köyhyyden poistamisen tulisi olla johtavana periaatteena kaikissa kehitykseen liittyvissä toimenpiteissä; 87. paheksuu kehitysavun kansainväliseen yhteensovittamiseen tähtäävän politiikan epäonnistumista; korostaa tarvetta vahvistaa jäsenvaltioiden, yhteisön ja muiden kahdenvälistä ja monenvälistä apua antavien rahoittajien toimenpiteiden keskinäistä täydentävyyttä ja yhteensovittamista tehokkuuden parantamiseksi; vetoaa Euroopan unioniin, että se herättäisi henkiin jäsenvaltioidensa yhteistyöpolitiikkojen koordinointihankkeen Maastrichtin ja Amsterdamin sopimusten periaatteiden ja määräysten mukaisesti; 88. katsoo, että toimintaa koskevien pyyntöjen ja yhteensovittamattomien hankkeiden määrän valtava lisääntyminen on alkanut heikentää tuen tehokkuutta ja on vaikuttanut kielteisesti sekä tukea vastaanottaviin että sitä rahoittaviin maihin; kehottaa siksi AKT-valtioita, elleivät ne ole vielä näin toimineet, käyttämään Kööpenhaminassa tehtyjä sitoumuksia kotimaisten kehitystä ja köyhyyden torjuntaa koskevien strategioiden suunnittelun perustana luodakseen johdonmukaiset yleiset puitteet sekä julkisten että yksityisten kotimaisten aloitteiden ja ulkomaisen avun sovittamiseksi yhteen yhdeksi kokonaisuudeksi; 89. korostaen samalla köyhyyden ja huonon terveystilanteen välistä luonnollista yhteyttä vetoaa kaikkiin EU: n ja AKT: n hallituksiin, että nämä täyttäisivät Kairon konferenssin sitoumukset lisääntymisterveydenhuoltopalvelujen saatavuuden varmistamisesta kaikille, takaisivat näin EU: n kehitysavun suuntaamisen erityisen haavoittuville ryhmille kuten nuorille ja pakolaisille ja tunnustaisivat perhesuunnittelun tärkeyden; 90. muistuttaa, että köyhyyden torjunnan asettamisen etusijalle tulisi vaikuttaa resurssien jakamiseen ja että yksi yhteisön politiikkaa koskeva kritiikin aihe riippumattomissa arviointikertomuksissa on se, että alhaisen kansantuotteen valtiot saavat yhteisön avusta pienemmän osuuden kuin keskimääräisen kansantuotteen valtiot; 91. muistuttaa myös, että toiminnan vaikutusta ei voida mitata nyt yksinomaan siihen osoitetun rahamäärän perusteella ja että siksi on erittäin tarpeellista suunnitella ja soveltaa menetelmiä ja indikaattoreita toiminnan eri alueiden seurannan, vaikutusten ja tulosten arvioimiseksi; 92. katsoo, että kehitysyhteistyöpolitiikan yhdenmukaistaminen muiden unionin politiikkojen kanssa on ehdottoman välttämätöntä; 93. vetoaa komissioon ja AKT-valtioihin, että yhteiskunnan peruspalvelujen saatavuus kaikille asetettaisiin tulevan yhteistyön ydintavoitteeksi niiden sitoumusten mukaisesti, jotka yhteiskunnallisen kehityksen mahdollistamiseksi on tehty; Köyhyydestä Euroopan unionissa ja sen saattamisesta Euroopan kansalaisten tietoon 94. katsoo, että köyhien ihmisten integroimisen Euroopan unionin taloudelliseen ja yhteiskunnalliseen elämään tulisi olla ensisijainen poliittinen tavoite, ja koska köyhyys edistää rotusyrjinnän ja väkivallan lisääntymistä, voimavaroja olisi vapautettava köyhyyden leviämisen torjuntaan koko unionissa, mikä merkitsisi paikallisten köyhyyden torjuntaan osallistuvien ryhmien tukemista ja kaikkein köyhimmille tarkoitettujen yhteiskunnallisten turvajärjestelmien heikentymisen estämistä erityisesti kaupunkialueilla, joilla on sosiaalisen syrjäytymisen keskittymiä, ja alikehittyneillä Euroopan alueilla, joilla köyhien osuus on suuri EU: n keskimääräisiin olosuhteisiin verrattuna; 95. toteaa, että yhä laajemmat väestöryhmät, erityisesti maahanmuuttajat ja etnisiin vähemmistöihin kuuluvat ihmiset jäävät osattomiksi, syrjäytyneiksi ja yhteiskunnan ulkopuolelle; 96. varoittaa tarpeesta järjestää julkisia menoja uudelleen yhteiskunnallisen yhteenkuuluvuuden saavuttamiseksi; 97. kiinnittää huomiota siihen, että köyhyys liittyy ihmisoikeuksien kunnioittamiseen ja koskee näin ollen kaikkia valtioita kuuluivatpa ne kehitysmaihin tai teollisuusmaihin, joissa pakolaisten ja maahanmuuttajien sekä yhteiskunnan köyhimpien ahdinko lisääntyy; 98. vetoaa Euroopan unioniin, että se toisi esille AKT-valtioista tulleiden maahanmuuttajien osuuden taloudessa, kulttuurissa ja yhteiskunnassa, ryhtyisi tehokkaisiin toimiin yhteiskunnissamme selvästi yleistyvien rotusyrjinnän ja muukalaisvastaisuuden torjumiseksi ja pitäisi voimassa erityisesti talouteen, yhteiskuntaan ja politiikkaan liittyvät maahanmuuttajien perusoikeudet; 99. tietää, että maailmanlaajuinen kehitys ei ole mahdollinen ilman kansainvälisen yhteisön tukea; pitää sen vuoksi tärkeänä, että Euroopan kansalaisille kerrotaan kehitysmaissa ilmenevän köyhyyden ja eriarvoisuuden syistä, heidän käytettävissään olevista keinoista näiden syiden lievittämiseksi ja uhasta, jota eriarvoisuus merkitsee tulevaisuudelle maailmassa, jossa keskinäinen riippuvuus lisääntyy kaiken aikaa; 100. katsoo, että eurooppalaisessa yhteiskunnassa on tarpeen edistää tietoisuutta tämän saman yhteiskunnan ulkopuolelle joutuneiden ihmisten ahdingosta ja ongelmista; 101. painottaa kehitystä koskevan koulutuksen suunnatonta tärkeyttä; kehottaa herättämään yleistä mielipidettä huomaamaan Euroopan unionin toiminnan kehityspolitiikan alalla, sen tämän politiikan syitä koskevan tietoisuuden ja ymmärtämyksen lisäämiseksi ennen kaikkea nuorten keskuudessa ja vähäosaisiin ihmisiin kohdistuvan solidaarisuuden hengen parantamiseksi; kehottaa myös toteuttamaan järjestelmällisemmän hankkeen teollisuusmaiden ja kehitysmaiden suhteiden selvittämiseksi ja analysoimiseksi; 102. uskoo, että ihmiskunnalla on käytettävissään valtavat voimavarat ja että sillä on, kuten UNDP on huomauttanut, ensimmäistä kertaa historiansa aikana käytettävissään köyhyyden ja yhteiskunnallisen syrjäytyneisyyden poistamiseen tarvittavat resurssit; korostaa, että nämä mahdollisuudet voidaan hyödyntää vain osoittamalla yhteiskunnallisen oikeudenmukaisuuden periaatteen toteuttamisen mahdollistavaa valtavaa solidaarisuutta; vetoaa sen vuoksi kaikkiin Euroopan unionin instituutioihin ja jäsenvaltioihin, että ne tekisivät 21. vuosisadasta solidaarisuuden vuosisadan; 103. kiinnittää huomiota Euroopan parlamentin suositukseen AKT-valtioiden ja Euroopan unionin jäsenvaltioiden paikallisyhteisöjen välisen yhteistyön kehittämiseksi, koska tällainen hajautettu yhteistyö sisältää ihmisten jokapäiväiseen elämään vaikuttavia toimenpiteitä ja hankkeita, tehostaa hajauttamista paikallisella tasolla AKT-maissa ja lisää Euroopan paikallisyhteisöjen asukkaiden tietoisuutta köyhyyteen ja kehitykseen liittyvistä ongelmista; 104. kehottaa yhteispuheenjohtajiaan välittämään tämän päätöslauselman AKT-EU-neuvostolle ja komissiolle. (1) Yhteinen edustajakokous hyväksynyt 14. lokakuuta 1999 Nassaussa (Bahama).