3.

Heinäkuun 23 päivänä 2014 annettiin Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EU) N:o 912/2014 ( 1 ) kansainvälisillä sopimuksilla, joissa Euroopan unioni on osapuolena, sijoittajan ja valtion välisten riitojen ratkaisemista varten perustetuissa välimiesoikeuksissa käsiteltäviin asioihin liittyvän korvausvastuun hallinnointia koskevista puitteista (jäljempänä ’asetus 912/2014’) ( 2 ) . Asetusta sovelletaan sijoittajan ja valtion välisiin riitoihin, jotka on pannut vireille kolmannen maan kantaja energiaperuskirjaa koskevan sopimuksen nojalla. Kyseisessä asetuksessa säädetään erityisesti seuraavaa: A. Asetuksen 912/2014 4 artiklan 1 kohdan mukaisesti Euroopan unioni toimii vastaajana, jos riita koskee Euroopan unionin toimielinten, elinten tai laitosten tarjoamaa kohtelua. B. Kun on kyse riidoista, jotka koskevat kokonaan tai osittain jonkin jäsenvaltion tarjoamaa kohtelua, asetuksen 912/2014 8 artiklassa säädetään, että 1. Kun komissio vastaanottaa ilmoituksen, jolla kantaja toteaa aikovansa panna vireille välimiesmenettelyn sopimuksen mukaisesti, se ilmoittaa tästä välittömästi asianomaiselle jäsenvaltiolle. Kun kantaja toteaa aikovansa panna vireille välimiesmenettelyn unionia tai jäsenvaltiota vastaan, komissio ilmoittaa Euroopan parlamentille ja neuvostolle 15 työpäivän kuluessa ilmoituksen vastaanottamisesta kantajan nimen, ne sopimuksen määräykset, joita väitetään rikotun, asianomaisen talouden alan, kohtelun, jonka väitetään olevan sopimuksen vastaista, sekä vaaditun vahingonkorvauksen määrän. 2. Kun jäsenvaltio vastaanottaa ilmoituksen, jolla kantaja toteaa aikovansa panna vireille välimiesmenettelyn, sen on välittömästi ilmoitettava tästä komissiolle. Asetuksen 912/2014 9 artiklassa säädetään lisäksi, että: 1. Asianomaisen jäsenvaltion on toimittava vastaajana paitsi jos syntyy jompikumpi seuraavista tilanteista: a) komissio on 6 artiklan mukaisten neuvottelujen jälkeen tehnyt tämän artiklan 2 tai 3 kohdan mukaisen päätöksen 45 päivän kuluessa 8 artiklassa tarkoitetun ilmoituksen tai tiedonannon vastaanottamisesta, tai b) jäsenvaltio on 6 artiklan mukaisten neuvottelujen jälkeen vahvistanut komissiolle kirjallisesti 45 päivän kuluessa 8 artiklassa tarkoitetun ilmoituksen tai tiedonannon vastaanottamisesta, että se ei aio toimia vastaajana. Jos syntyy joko a tai b alakohdassa tarkoitettu tilanne, unioni toimii vastaajana. 2. Jäsenvaltioille toimitetun täydellisen ja tasapainoisen tosiseikkoihin perustuvan analyysin ja oikeudellisen harkinnan perusteella komissio voi päättää täytäntöönpanosäädöksillä 22 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua neuvoa-antavaa menettelyä noudattaen, että unioni toimii vastaajana, mikäli ilmenee yksi tai useampi seuraavista seikoista: a) unioni kantaisi riidasta aiheutuvan mahdollisen korvausvastuun kokonaan tai ainakin osittain 3 artiklassa säädettyjen perusteiden mukaisesti; tai b) riita koskee myös unionin toimielinten, elinten tai laitosten tarjoamaa asian käsittelyä. 3. Jäsenvaltioille toimitetun täydellisen ja tasapainoisen tosiseikkoihin perustuvan analyysin ja oikeudellisen harkinnan perusteella komissio voi päättää täytäntöönpanosäädöksillä 22 artiklan 3 kohdassa tarkoitettua tarkastelumenettelyä noudattaen, että unioni toimii vastaajana, jos vastaava kohtelu on riitautettu unionia vastaan nostetussa kanteessa WTO:ssa, jossa on asetettu paneeli, ja kanne koskee samaa oikeudellista erityiskysymystä ja jos on tarpeen varmistaa johdonmukainen kanteeseen vastaaminen WTO:ssa käsiteltävässä asiassa. […] 5. Komission ja asianomaisen jäsenvaltion on välittömästi 8 artiklassa tarkoitetun ilmoituksen tai tiedonannon vastaanotettuaan aloitettava 6 artiklan mukaisesti tämän artiklan mukaisen asian hallinnointia koskevat neuvottelut. Komission ja asianomaisen jäsenvaltion on varmistettava, että kaikkia sopimuksessa asetettuja määräaikoja noudatetaan. C. Määritettyään, kuka toimii vastaajana riidassa asetuksen 912/2014 edellä esitettyjen säännösten mukaisesti, Euroopan unioni ilmoittaa siitä kantajalle 60 päivän kuluessa päivästä, jona kantaja ilmoitti aikomuksestaan panna vireille riita. Tämä ei rajoita Euroopan unionin ja jäsenvaltioiden välistä toimivallan jakoa investointien osalta.